bet · H501SoU9 · 2018-05-08 00:00:00 — 2017/18:SoU1, rskr. 2017/18:121). Bidrag till ideella organisationer Av regleringsbrev (S2017/07302/RS) framgår att myndigheten får fördela till ideella organisationer som bedriver förebyggande och främjande verksamhet i syfte att motverka psykisk ohälsa hos asylsökande eller nyanlända barn och unga. Bidraget får betalas ut i form av verksamhetsbidrag och projektbidrag. Syftet med bidraget är att förstärka och komplettera insatser som kommuner, landsting och statliga myndigheter vidtar för att förebygga psykisk ohälsa hos barn och unga i migration. Viss del av bidraget, dock högst , får fördelas till verksamheter som bedriver verksamhet med stödjande kontakter (chattsamtal, telefonsamtal eller mejlsvar) för barn och unga med psykisk ohälsa. Svar på skriftlig fråga besvarade socialminister (S) en skriftlig fråga om suicidprevention bland unga asylsökande (fr. 2017/18:818). Ministern anförde följande: har frågat mig hur jag avser att förhindra fler fall av suicid bland unga asylsökande. Den psykiska ohälsan hos barn och unga har ökat , vilket är ett stort samhällsproblem. När det gäller barn och unga vuxna behöver vi stärka de tidiga insatserna för att undvika att de hamnar i långvarig problematik. Vi vet att det finns märkbara skillnader vad gäller psykisk ohälsa mellan olika grupper. En av de grupper som är utsatta är ensamkommande barn och unga. Jag har stor förståelse för att många asylsökande, inte minst ensamkommande barn och unga, befinner sig i en svår situation. Det är viktigt att alla barn och unga som mår dåligt, oavsett om det är fysiskt eller psykiskt, får tillgång till den vård som de är berättigade till. Asylsökande barn har rätt till samma kostnadsfria sjukvård som andra barn som har uppehållstillstånd i . Många av de barn och unga som tagit sig till bär på trauman som bland annat kan yttra sig i självskadebeteende. Behovet av insatser från samhället är stort. Vården behöver arbeta med att stärka sina förutsättningar för att möta dessa behov. Eftersom gruppen ensamkommande barn och unga är särskilt utsatt vad det gäller psykisk ohälsa har regeringen beslutat om en särskild satsning på för att förbättra tillgången till vård för att motverka psykisk ohälsa hos asylsökande och nyanlända barn och unga. Regeringen avsätter –för att öka tillgängligheten av vård och behandling för traumatiserade barn och vuxna som är asylsökande och nyanlända. Medel har bl.a. fördelats till Röda Korset och Vårsta Diakoni för att utveckla och utöka psykiatrisk traumavård. Regeringen avsatte 2017 för insatser inom området psykisk hälsa. Regeringen bedömde att satsningen inom psykisk hälsa behöver stärkas ytterligare och tillför och avser att stärka arbetet med 2019 och 2020. Satsningen görs i syfte att förstärka första linjens vård samt den specialiserade psykiatrin för barn och vuxna. Alla som drabbas av psykisk ohälsa är inte i behov av specialiserad psykiatrisk vård. Primärvårdens kapacitet och kompetens behöver stärkas inom området psykisk ohälsa och delar av satsningen ska gå till det. I vårändringsbudgeten tillfördes för att förstärka barn- och ungdomspsykiatrin och första linjens psykiatri för barn och unga i primärvården i landstingen och regionerna. Denna satsning ska fortsätta –2020. har fått i uppdrag att inrätta ett nationellt kunskapscenter om ensamkommande barn och unga. Genom kunskapsutveckling och kunskapsförmedling stärks arbetet med ensamkommande. En riskfaktor för psykisk ohälsa som bl.a. det nationella kunskapscentret har konstaterat är att unga asylsökande i många fall behöver flytta från den kommun där de bor och går i skola i samband med att de fyller eller skrivs upp i ålder. Regeringen har avsatt 2017 och 2018 i kommunbidrag, för att möjliggöra för kommunerna att låta ensamkommande unga bo kvar i kommunen under asylprocessen. Signalerna om att ensamkommande barn och unga mår allt sämre är självfallet oroväckande och regeringens insatser ska adressera detta. Utskottet ser mycket positivt på att regeringen har avsatt medel för att öka tillgången till vård och behandling för traumatiserade asylsökande och nyanlända. Dessutom välkomnar utskottet att flera uppdrag har lämnats till myndigheter, organisationer och landsting för att på olika sätt stärka vården för denna grupp. Utskottet vill även framhålla uppdrag att inrätta ett nationellt kunskapscenter om ensamkommande barn och unga. Genom kunskapsutveckling och kunskapsförmedling kommer arbetet med ensamkommande att stärkas. Mot bakgrund av det pågående arbetet anser utskottet att det inte behövs några ytterligare initiativ med anledning av motionerna 2016/17:813 (M), 2017/18:1937 (V) yrkandena 29 och 31–33, 2017/18:3166 (M) yrkande 3 och 2017/18:3651 (KD, M, C, L) yrkande 9. Motionerna bör avslås. Rättspsykiatri och psykiatrisk tvångsvård Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kontroll av försändelser inom rättspsykiatrin och om avgifter vid tvångsvård. Jämför reservation 56 (L). Kontroll av försändelser inom rättspsykiatrin I motion 2016/17:446 av och (båda M) föreslås ett tillkännagivande om möjlighet för personalen på rättspsykiatriska regionkliniker att rutinmässigt kontrollera brev och andra försändelser. I motion 2017/18:3151 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att ändra lagen så att rättspsykiatriska regionkliniker på ett enklare sätt ges lov att granska patienternas inkommande post. Ett likalydande förslag finns i motion 2016/17:1559 av samma motionär. Även i motion 2016/17:2656 av (M) föreslås ett tillkännagivande om en lagändring som ger rättspsykiatriska vårdverksamheter generell laglig rätt att röntga all inkommande post. I motion 2017/18:2598 av (S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska överväga möjligheten att röntgenundersöka all ingående post till rättspsykiatriska kliniker. Ett likalydande förslag finns i motion 2016/17:2166 av (S). I motion 2016/17:1939 av (C) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör analysera och överväga förändringar av avgiften vid landstingens psykiatriska tvångsvård. Motionären pekar på att kostnaden är noll inom kriminalvården, medan det finns en patientavgift vid tvångsvård. I motion 2017/18:427 av (L) föreslås ett tillkännagivande om att utreda möjligheterna att avskaffa patientavgifterna i samband med tvångsvård i samtliga regioner och landsting. I 2 kap. 8 § regeringsformen (RF) finns, gentemot det allmänna, ett skydd mot frihetsberövanden. RF innehåller också ett skydd för den kroppsliga integriteten och rörelsefriheten. Var och en är gentemot det allmänna, enligt 2 kap. 6 § första stycket RF, skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller andra förtroliga försändelser och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller något annat förtroligt meddelande. I finns bestämmelser om att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Med korrespondens avses inte endast befordran av brev och andra försändelser med post utan också kommunikation med t.ex. telefon samt överförande av meddelanden med hjälp av radio och datorer. Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV, infördes . LPT innehåller föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång (tvångsvård). Särskilda regler för den psykiatriska tvångsvården av lagöverträdare finns i LRV. Flertalet regler i LPT är genom hänvisningar i tillämpliga även vid rättspsykiatrisk vård. LPT och LRV ger lagstöd för att begränsa den enskildes fri- och rättigheter genom frihetsberövandet i sig, men även genom att det i respektive lag ges utrymme för att under särskilda förutsättningar vidta också annat tvång under frihetsberövandet som ytterligare inkräktar på fri- och rättighetsskyddet i RF och . Lagarna är ett komplement till den grundläggande regleringen i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Grundläggande för tillämpningen av alla tvångs- och kontrollåtgärder enligt LPT och LRV är att proportionalitetsprincipen i 2 a § i respektive lag ska beaktas. De tvångsåtgärder som under särskilda förutsättningar får vidtas inom den slutna psykiatriska tvångsvården regleras i huvudsak i 18–24 §§ LPT. Det är fråga om en viss användning av tvång bl.a. för att upprätthålla ordningen eller säkerheten på vårdinrättningen (18 §), kortvarig fastspänning (19 §), vistelse i avskildhet (20 §), inskränkningar i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster (20 a §), förbud mot innehav av viss egendom (21 §), försändelsekontroll (22 §), försändelseövervakning (22 a §) och kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning (23 §). Det råder i princip ingen skillnad mellan vilka tvångsåtgärder som får vidtas i fråga om patienter som vårdas med stöd av LPT respektive LRV. Enligt 8 § första stycket LRV gäller i tillämpliga delar dessa bestämmelser även vid sluten rättspsykiatrisk vård. Av 22 § LPT framgår att chefsöverläkaren får besluta att försändelser till en patient får undersökas för kontroll av att de inte innehåller narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i människokroppen andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika annan egendom som kan skada honom eller henne själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen. Granskningen av en försändelse får inte avse det skriftliga innehållet i brev eller annan skriftlig handling. Av 22 a § framgår att chefsöverläkaren får besluta att övervaka försändelser från en patient, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. För detta ändamål får chefsöverläkaren öppna, ta del av och kvarhålla försändelser från patienten. En försändelse från en patient till en svensk myndighet, advokat, patientens offentliga biträde eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan föregående granskning. Ett beslut enligt 22 a § gäller . När det inte längre finns förutsättningar för beslutet ska chefsöverläkaren genast besluta att inskränkningen eller övervakningen ska upphöra. Frågan om upphörande ska övervägas fortlöpande. Tiden för inskränkningen eller övervakningen får genom nytt beslut förlängas med högst . Enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) får vårdavgifter av patienter tas ut enligt grunder som eller kommunen bestämmer, i den mån inte annat är särskilt föreskrivet (17 kap. 1 §). Det finns inte någon särskild reglering när det gäller rättspsykiatrisk vård eller annan tvångsvård. Av förordningen (1984:908) om vissa statsbidrag för sjukvård m.m. framgår att staten står för kostnaderna för hälso- och sjukvård för häktade och intagna i en kriminalvårdsanstalt (2 §). Detta medför att personer som ges rättspsykiatrisk vård enligt l § andra stycket 2 och 3 LRV, dvs. personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt, inte betalar någon vårdavgift. Bakgrund och pågående arbete fick i uppdrag att utreda och bedöma om gällande rätt kan anses ge tillräckliga möjligheter att förhindra dels att otillåtna föremål förs in på inrättningar eller avdelningar där sluten psykiatrisk vård och sluten rättspsykiatrisk vård bedrivs, dels att patienter som genomgår sådan sluten vård hotar eller utför någon straffbelagd gärning mot personer utanför den inrättning eller avdelning där patienten vårdas (S2017/01566/FS delvis). redovisade sitt uppdrag i rapporten egendom och hot inom den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården – Redovisning av regeringsuppdrag. I rapporten presenterar bl.a. författningsförslag om vårdgivarens möjlighet att besluta om allmän kontroll av försändelser. föreslår att vårdgivare ska ges möjlighet att besluta att alla inkommande försändelser ska få kontrolleras om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid en sjukvårdsinrättning eller avdelning för sluten rättspsykiatrisk vård (allmän kontroll av försändelser). Syftet med kontrollen ska vara att söka efter egendom som en patient inte får inneha enligt LRV eller beslut som har fattats med stöd av lagen. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Ett undantag från den allmänna kontrollen ska gälla för försändelser från en svensk myndighet, advokat, patientens offentliga biträde eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda. Sådana försändelser får endast kontrolleras om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse är oriktig. Den allmänna kontrollen av försändelser ska ske genom användande av röntgenutrustning eller annan liknande anordning. Utskottet noterar att har presenterat författningsförslag om vårdgivarens möjlighet att besluta om allmän kontroll av försändelser som kommer till den rättspsykiatriska vården. Något initiativ är inte nödvändigt med anledning av motionerna 2016/17:446 (M), 2016/17:1559 (M), 2016/17:2166 (S), 2016/17:2656 (M), 2017/18:2598 (S) och 2017/18:3151 (M). Motionerna bör avslås. Utskottet finner inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna 2016/17:1939 (C) och 2017/18:427 (L). Motionerna bör avslås. Stöd efter avhopp från destruktiva rörelser m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om stöd efter avhopp från destruktiva rörelser m.m. Jämför reservation 57 (L). I motion 2016/17:26 av och (båda L) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om etablering av ett specialistcenter i både öppen och sluten vård för personer som behöver stöd och hjälp efter att ha varit utsatta för auktoritärt, manipulativt, destruktivt ledarskap. I yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om utbildning av berörda yrkesgrupper i hur de bäst kan stödja och hjälpa personer som varit utsatta för auktoritärt, destruktivt, manipulativt ledarskap. I yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om konsumentupplysning. Det behövs enligt motionärerna konsumentupplysning om destruktivt, auktoritärt, manipulativt ledarskap och information om vart man kan vända sig för att få hjälp. I motion 2017/18:1451 av (-) föreslås ett tillkännagivande om att utreda möjligheten till ett mottagningsskydd i landet enligt motionens intentioner. Motionären anser att det bör inrättas ett center för avhoppade sektmedlemmar där sängplatser, vård och omsorg ges på plats för och där man har skapat ett nätverk bestående av teologer, jurister, sjuksköterskor, fastighetsägare, arbetsförmedling, studievägledare, socionomer osv. En sådan lösning skulle bl.a. förebygga risken för många att hamna i livslång psykisk ohälsa. I motion 2017/18:853 av (L) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att kartlägga fenomenet ”omvandlingsterapi”. Motionären anför att omvandlingsterapi handlar om att ”omvandla” personer som identifierar sig som homo- eller bisexuella personer till heterosexuella. Även transpersoner kan utsättas för liknande psykologiskt våld i syfte att få dem att identifiera sig med ”rätt” könsidentitet eller könsuttryck. I betänkande 2014/15:SoU7 Hälso- och sjukvårdsfrågor behandlade utskottet ett motionsyrkande om behovet av en ny utredning om destruktivt och manipulativt ledarskap. Utskottet anförde att det är angeläget att samhället har kapacitet att se och möta människor – inte minst barn – som är eller har varit utsatta för skadligt manipulativt ledarskap i sektliknande former. Utskottet ansåg att det i första hand är kommunerna och landstingen som ansvarar för att den personal som behövs finns, och att personalen har den kompetens som krävs. Bakgrund och pågående arbete I God Tro – Samhället och nyandligheten (SOU 1998:113) beslutade om ett tillkännagivande till regeringen med anledning av en motion om behovet av en utredning om hur andlig kränkning med dess hälsomässiga följder ska kunna förebyggas och åtgärdas samt hur människor som utsatts för sådan kränkning ska kunna få hjälp (bet. 1995/96:SoU17, rskr. 1995/96:263). En utredning tillsattes . Utredningens uppdrag var bl.a. att undersöka i vilken utsträckning människor hamnar i psykiska kristillstånd i samband med utträde ur nyandliga rörelser och vilken hjälp de i sådana fall behöver samt att inventera forskningsläget. Utredningen presenterade sina resultat i betänkandet I God Tro – Samhället och nyandligheten (SOU 1998:113). I budgetpropositionen (prop. 2000/01:1 utg.omr. 9 s. 31 f.) uttalade den dåvarande regeringen bl.a. följande om utredningens betänkande: Utredaren överlämnade betänkandet I God Tro – samhället och nyandligheten (SOU 1998:113). Betänkandet har därefter remissbehandlats på sedvanligt sätt. Genom utredningen har en samlad kartläggning och beskrivning av frågor kring nyandliga rörelser och samhället, såväl nationellt som internationellt, åstadkommits. I betänkandet har vidare ett antal bedömningar gjorts och på några punkter har konkreta förslag på åtgärder lagts fram. Det gäller bl.a. ett förslag om inrättande av ett för livsåskådnings- och trosfrågor där staten skall agera som huvudman. Kunskapscentrumet föreslås bl.a. arbeta med fördjupning av kunskap samt utvecklande av metoder för att ge adekvat hjälp till vårdsökande vid kris i samband med utträde ur nyandliga rörelser. Efter en sammantagen bedömning av betänkandet samt remissutfallet fin-ner regeringen att ett behov av kunskap om nyandliga rörelser finns hos myndigheter och institutioner men att arbete med forskning och kompetenshöjning inom det aktuella området kan ske inom ramen för existerande verksamheter. Behov av att inrätta ett särskilt föreligger därför inte. Motionerna 2016/17:26 (L) yrkandena 1–3 och 2017/18:1451 (-) tar upp frågan om hur stödet till personer som har hoppat av destruktiva rörelser kan förbättras och organiseras. Utskottet vidhåller sin uppfattning att det är angeläget att samhället har kapacitet att stödja dessa personer. Det gäller inte minst barn. Det är i första hand kommunerna och landstingen som ansvarar för att rätt stöd ges och att personalen har den kompetens som krävs. Utskottet är inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna. Motionerna bör avslås. Utskottet är inte heller berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2017/18:853 (L) yrkande 1. Motionen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ambulanssjukvården. I motion 2017/18:2695 av (M) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att ambulanssjukvårdares arbetsmiljö måste förbättras. I yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att ambulanssjukvårdare bör få tillgång till information som är relevant för deras trygghet i tjänsten, och i yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att lagstiftningen på området bör ses över. I motion 2017/18:802 av m.fl. (S) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att ambulanssjukvården ska omfattas av motsvarande skydd mot privatiseringar som gäller för räddningstjänsten och polismakten. Av föreskrifter (SOSFS 2009:10) om ambulanssjukvård m.m. framgår att varje landsting ska upprätta en plan för ambulanssjukvården inom sitt geografiska område (2 kap. 1 §). Av planen ska det framgå vilka mål som har fastställts vilka resurser som ska finnas hur ambulanssjukvården ska vara organiserad. ska samordna planen för ambulanssjukvården med den fredstida katastrofmedicinska beredskapsplanen och planläggningen inför höjd beredskap. Av 2 kap. 2 § framgår att det av planen ska framgå vilka tekniska lösningar som ska väljas för larmsystem och övriga kommunikationssystem inom ambulanssjukvården. Systemen ska bl.a. ha funktioner som säkerställer att information inte av misstag, obehörigen eller på grund av driftsstörning eller någon annan störning kan förändras att varje inkommande och utgående larm samt övrig kommunikation via loggar kan härledas till operatörer på larmcentralen samt hälso- och sjukvårdspersonal i eller utanför en ambulans att kraven i personuppgiftslagen (1998:204) och patientdatalagen (2008:355) uppfylls. I kapitel 5 finns bestämmelser om larmcentraler och prioriteringar. Enligt 5 kap. 1 § ska det landsting som anlitar en larmcentral för larmning av ambulans i ett avtal med centralen reglera centralens tillgång till legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal som har kompetens för uppgiften centralens rätt att disponera ambulanser (dispositionsrätt) vilka tekniska lösningar för larm och övrig kommunikation som ska användas mellan centralen och en ambulans. Vid utgående larm från en larmcentral ska följande prioriteringsgrader gälla (5 kap. 2 §): Prio 1 – akuta livshotande symtom eller olycksfall Prio 2 – akuta men inte livshotande symtom Prio 3 – övriga uppdrag med vård- eller övervakningsbehov där rimlig väntetid inte bedöms påverka en patients tillstånd. I kapitel 6 finns bestämmelser om ansvar för ambulansuppdrag. Av 6 kap. 1 § framgår att vårdgivaren ska ansvara för att hälso- och sjukvårdspersonalen inom ambulanssjukvården har den kompetens som krävs för att kunna ge prehospital akutsjukvård under ett ambulansuppdrag. Vårdgivaren ska vidare ansvara för att en ambulans alltid är bemannad med hälso- och sjukvårdspersonal som har behörighet att administrera läkemedel i enlighet med föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2000:1) om läkemedelshantering i hälso- och sjukvården (6 kap. 2 §). Vårdgivaren ska även ansvara för att den hälso- och sjukvårdspersonal som ska framföra en ambulans har den kompetens som krävs för att på ett säkert sätt kunna utföra ett ambulansuppdrag (6 kap. 3 §). Vägburen ambulanssjukvårdstjänst upphandlas enligt lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, förkortad . 112-utredningen (Ju 2016:03) Regeringen beslutade om ett kommittédirektiv om en samordnad alarmeringstjänst (dir. 2015:113). Enligt de direktiven ska utredaren analysera och föreslå hur en nationell alarmeringsfunktion ska kunna inrättas för att samhällets alarmeringstjänst ska kunna samordnas på ett bättre sätt. Regeringen beslutade tilläggsdirektiv som innebär att utredningstiden förlängdes (dir. 2017:23). gavs utredaren ytterligare två uppdrag. Det första uppdraget gäller de situationer då hjälporganen möts eller befaras kunna mötas av hot eller våld. Utredaren ska analysera och föreslå hur hjälporganen och den nationella alarmeringsfunktionen vid alarmering och genomförande av hjälpinsatser på ett effektivt sätt ska kunna dela sådan information med varandra som är av väsentlig och omedelbar betydelse för såväl blåljuspersonalens säkerhet som effektiva hjälpinsatser. Utredaren ges vidare i uppdrag att analysera och föreslå hur den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen genom ett gemensamt system på ett mer enhetligt sätt ska kunna använda geografiska data (geodata) för att säkerställa snabba och effektiva hjälpinsatser. Vid genomförandet av tilläggsuppdragen ska utredaren i tillämpliga delar utgå från det som anges i de nuvarande utredningsdirektiven. Om utredaren bedömer det som lämpligt och ändamålsenligt bör redovisningen av de tillkommande uppdragen helt eller delvis integreras med övrig uppdragsredovisning. Utredarens samtliga uppdrag ska redovisas i ett betänkande . (Ju 2016:23) Regeringen beslutade att utse en särskild utredare för att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner, dvs. yrkesutövare som bl.a. har till uppgift att hjälpa andra (dir. 2016:115). Utredningen beräknas avsluta sitt arbete . presenterade utredningen delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2).