bet · H501JuU35 · 2018-06-08 00:00:00 — Enligt tilläggsprotokollet ska varje part, i enlighet med sin nationella lagstiftning och gällande internationella förpliktelser, vidta de åtgärder som fordras för att stärka parternas rättidiga utbyte av tillgänglig relevant information om personer som reser utomlands för terrorismsyften. För detta ändamål ska varje part utse en kontaktpunkt som kan nås dygnet runt, . Kontaktpunkten ska ha kapacitet att kommunicera med en annan parts kontaktpunkt utan dröjsmål. Säkerhetspolisen upprätthåller redan denna funktion, och regeringen har för avsikt att utse Säkerhetspolisen till kontaktpunkt enligt förpliktelsen i tilläggsprotokollet. Inte heller direktivets ändring i rådsbeslutet om informationsutbyte och samarbete när det gäller terroristbrott kräver enligt regeringens bedömning några nya åtgärder. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Regeringen gör bedömningen att det inte behövs några övergångsbestämmelser. Utskottet behandlade i betänkande 2015/16:JuU7 regeringens skrivelse 2014/15:146 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism. I betänkandet föreslog utskottet bl.a. ett tillkännagivande om kriminalisering av terrorismresor. Utskottet anförde, med delvis bifall till motioner, följande: Enligt utskottet bör det vara kriminaliserat att förbereda, påbörja eller genomföra en resa till ett annat land i syfte att utföra, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar, eller att ge eller få terroristträning. Detsamma gäller för finansiering av terrorism. Man bör även överväga att kriminalisera medverkan i andra stödfunktioner inom en terroristorganisation. Svenska medborgare som åker för att strida med terroristorganisationer utgör ett hot inte bara mot vid sin hemkomst utan också mot lokalbefolkningen i de länder som de strider i. Detta hot måste tas på stort allvar. Det finns även många i som har anhöriga som riskerar att bli utsatta för terrorgruppernas framfart i andra länder och som har behov av hjälp och stöd. De som reser eller finansierar och rekryterar till s.k. terroristresor och de som återvänder till efter att ha stridit måste kunna straffas för det. Utskottet fann inte skäl att överväga en utvidgning av brottskatalogen i terroristbrottslagen. Utskottet hänvisade vidare till det uppdrag som Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism har. Den situationen att svenska medborgare som strider för t.ex. Isil kan hamna i strid med svenska soldater borde enligt utskottet i stor utsträckning omfattas av utredningens uppdrag. Utskottet såg bl.a. därför inte behov av att utreda frågan om hur dessa medborgare ska kunna dömas för landsförräderi. följde utskottet (rskr. 2015/16:86). Under föregående behandlade utskottet proposition 2015/16:78 Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte (bet. 2015/16:JuU17). Utskottet uttalade att det ansåg att de föreslagna straffskalorna var väl avvägda och hänvisade till att regeringen vid utformningen av påföljderna bl.a. bedömt brottens straffvärden och gjort jämförelser med de påföljder som är föreskrivna för liknande brott. När det gällde frågan om att ansvar inte ska dömas ut om gärningen är ringa anförde utskottet att det borde finnas en möjlighet att utesluta sådana mindre allvarliga fall där ett straffansvar inte kan anses motiverat för att straffansvaret inte ska bli alltför långtgående eller få orimliga konsekvenser av andra skäl. När det gäller förberedelse till resa i terrorismsyfte ställde sig utskottet bakom vad regeringen anförde om att det mot bakgrund av den tidiga fullbordanstidpunkten (när en resa påbörjas) är svårt att se ett behov av att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. Utskottet anförde även att FN-resolutionen inte heller kan anses ställa krav på att förberedelse till resa ska kriminaliseras. Utskottet konstaterade vidare att Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism fick tilläggsuppdraget att bl.a. analysera behovet av ytterligare kriminalisering för att förebygga och förhindra att personer deltar i en väpnad konflikt utomlands inom ramen för en terroristorganisation samt att ta ställning till möjligheter att kunna utreda och döma för sådana brott. Enligt utskottet borde detta arbete inte föregripas. Utskottet såg inte heller anledning att förorda någon ändring i utredningens uppdrag. När det gäller frågan om propaganda för terrorism vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att de gällande bestämmelserna är väl avvägda och att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extremism och terrorism är med kunskap. Slutligen kan nämnas att utskottet anslöt sig till regeringens överväganden när det gäller att straffansvaret vid resa ska avse den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där personen är medborgare. följde utskottet (rskr. 2015/16:143). I betänkande 2016/17:JuU16 behandlade utskottet ett flertal motionsyrkanden liknande dem som behandlas i detta betänkande. Utskottet anförde inledningsvis att det vidhåller uppfattningen att de straffskalor som föreslogs i proposition 2015/16:78 Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte är väl avvägda. Utskottet uttalade också att det mot bakgrund av den tidiga fullbordanstidpunkten (när en resa påbörjas) är svårt att se ett behov av att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling till resa i terrorismsyfte. När det gäller frågan om propaganda för terrorism hänvisade utskottet till den uppfattning det förde fram i betänkande 2015/16:JuU7 att de gällande bestämmelserna är väl avvägda och att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extremism och terrorism är med kunskap. Utskottet konstaterade vidare att regeringen i proposition 2016/17:108 föreslår att synnerligen grov misshandel läggs till i den uppräkning av gärningar i 3 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott som under vissa förutsättningar utgör terroristbrott. Utskottet var inte berett att föreslå ett tillkännagivande om att ytterligare brott skulle läggas till. Utskottet noterade att utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism hade lagt fram ett förslag till ny straffbestämmelse om deltagande i stridsrelaterad verksamhet i en väpnad konflikt utomlands till stöd för en terroristorganisation (SOU 2016:40) och att regeringen hade aviserat att man avsåg att överlämna en proposition till . Utskottet ansåg att beredningen inte borde föregripas och avstyrkte därför motionerna på området. Slutligen anförde utskottet att när det gäller kapaciteten och behovet av att i kunna utreda terroristbrott och krigsbrott som begåtts utomlands har regeringen gett i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att myndigheten har beredskap att hantera den aktuella brottsligheten i enlighet med regeringens inriktningar i strategin samt följa upp effekterna av den nya lagstiftningen. Utskottet ansåg mot denna bakgrund att det inte fanns anledning för att göra ett sådant tillkännagivande som efterfrågades i motionsyrkanden. I betänkande 2016/17:JuU15 behandlades regeringens skrivelse Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program (skr. 2016/17:126). I betänkandet föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden om att regeringen dels inte skulle tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor, dels skulle återkomma till med en redovisning av vilka konkreta brottsförebyggande åtgärder som regeringen avsåg att vidta och när man avsåg att vidta dessa åtgärder. I betänkande 2017/18:JuU11 föreslog utskottet att skulle lägga skrivelse 2017/18:57 redogörelse för tillämpningen av lagen om särskild utlänningskontroll till handlingarna. Utskottet föreslog dessutom ett tillkännagivande till regeringen om att se över lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll i syfte att lagen ska kunna tillämpas i fler fall än vad den gör . Utskottet anförde bl.a. att lagen om särskild utlänningskontroll är ett viktigt verktyg i arbetet med att bekämpa terrorism, och att det är angeläget att lagstiftningen har en ändamålsenlig och rättssäker utformning. Utskottet anförde vidare att det framkommit synpunkter om att lagen inte i alla delar är ändamålsenlig och att det också finns vissa praktiska svårigheter med att tillämpa lagstiftningen. Utskottet menade bl.a. att det kan finnas skäl att överväga om tillämpningsområdet för lagen bör utvidgas och att det kan uppstå situationer då det skulle kunna finnas anledning att hålla en person som ska utvisas i förvar än . Mot den bakgrunden ansåg utskottet att bör göra ett tillkännagivande till regeringen om att se över lagen om särskild utlänningskontroll i syfte att den på ett ändamålsenligt och rättssäkert sätt ska kunna tillämpas vid fler fall än vad den gör . följde utskottets beslut (rskr. 2017/18:161). I betänkande 2017/18:JuU1 anförde utskottet att det ständigt måste vara en högt prioriterad fråga att förebygga våldsbejakande extremism och att bekämpa terrorism. Utskottet uppger vidare att det råder en bred politisk enighet kring vilka åtgärder som måste vidtas för att ytterligare förebygga, förhindra och försvåra för terrorism, samt för att kunna hantera konsekvenserna av ett eventuellt attentat. I motion 2017/18:4083 av m.fl. (V) framställs ett yrkande om att propositionen ska avslås. Som skäl för sitt ställningstagande anför motionärerna bl.a. att det saknas tillräckligt underlag som visar att de föreslagna åtgärderna skulle bidra till att förebygga eller förhindra terrorism. Vidare så anförs att det saknas tillräckliga resonemang kring hur grundläggande fri- och rättigheter kan säkerställas när den nya lagstiftningen införs. Motionärerna uttrycker slutligen oro för bristande rättssäkerhet när det gäller den generella lagstiftningen om terrorism som enligt dem har utvidgats alltför snabbt och ogenomtänkt. För att kunna motverka terrorism behövs en effektiv straffrättslig lagstiftning. Som framgår av redogörelsen ovan har en rad lagstiftningsåtgärder vidtagits , och det pågår flera utredningar inom det aktuella ämnesområdet. Lagstiftningen är komplex och inte helt lätt att överblicka. Utskottet konstaterar därför inledningsvis att det ser positivt på den utredning som regeringen har tillsatt med uppdrag att genomföra en översyn av den straffrättsliga lagstiftningen för att bekämpa terrorism. Som utskottet har påpekat är det viktigt att understryka att terrorism endast kan bekämpas effektivt med medel och för ändamål som hör hemma i ett öppet, demokratiskt och rättssäkert samhälle. Utskottet vill även framhålla att det är angeläget att , för att kunna motverka terrorism, har en väl avvägd lagstiftning på området och att det är en grundläggande utgångspunkt vid utformningen av sådan lagstiftning att internationella förpliktelser följs både vad gäller åtaganden att kriminalisera vissa gärningar och åtaganden till skydd för mänskliga rättigheter. Som framgår syftar de nu föreslagna lagändringarna i huvudsak till att genomföra EU:s direktiv om bekämpande av terrorism och tilläggsprotokollet till om förebyggande av terrorism. Utskottet finner att den föreslagna lagstiftningen är väl avvägd och att mot bakgrund av det anförda bör bifalla regeringens lagförslag och godkänna tilläggsprotokollet. Därmed avstyrks motion 2017/18:4083 (V). Slutligen har utskottet inget att invända mot regeringens redovisning av behandlingen av tillkännagivande om att det bör vara möjligt att återkalla eller tillfälligt dra in passet för den som på sannolika skäl är misstänkt för att förbereda eller ha påbörjat en resa i terrorismsyfte. Utskottets förslag i korthet avslår tre motioner om att ge möjligheter att lämna underrättelseinformation till Säkerhets-polisens underrättelseverksamhet trots att en förundersökning har inletts. Jämför reservation 2 (M, SD, -). Enligt motion 2017/18:887 yrkande 3 (i denna del) av (SD) och (-) bör regeringen återkomma med förslag om att ge () möjligheter att lämna underrättelseinformation till Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet trots att förundersökning har inletts. Ett liknande yrkande framställs i motion 2017/18:4114 av och (SD, -) yrkande 9 och i motion 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 17. Signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet regleras i lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (signalspaningslagen) och i förordningen (2008:923) om signalspaning i försvarsunderrättelseverk-samhet. Enligt signalspaningslagen får den myndighet som regeringen bestämmer, signalspaningsmyndigheten, inhämta signaler i elektronisk form vid signal-spaning. Inhämtningen får inte avse signaler mellan en avsändare och mottagare som båda befinner sig i . Signaler får endast inhämtas för de ändamål som särskilt anges i lagen och inledningsvis endast efter inriktning av regeringen, , Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och Nationella operativa avdelningen i . I 4 § lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet anges att det inom försvarsunderrättelseverksamheten inte får vidtas åtgärder som syftar till att lösa uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för , Säkerhetspolisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet. I andra stycket anges att de myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet får lämna stöd till andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet om det inte finns hinder enligt andra bestämmelser. I förarbetena till bestämmelsen förklaras att den grundläggande principen är att försvarsunderrättelseverksamheten inte får innefatta förfaranden i samband med förundersökning, vissa arbetsmetoder som är förbehållna poliser och användning av straffprocessuella tvångsmedel. Det är en annan sak att försvarsunderrättelseverksamhetens resultat kan vara värdefullt även för myndigheter med brottsbekämpande uppgifter, på samma sätt som det kan vara värdefullt för myndigheter med helt andra ansvarsområden (prop. 2006/07:63 s. 41 och 135). Signalspaning får således inte bedrivas om det pågår en brottsutredning i samma ärende. En konsekvens av de nu aktuella lagförslagen i propositionen En mer heltäckande terrorismlagstiftning (prop. 2017/18:174), som innebär att fler gärningar straffbeläggs på ett tidigt stadium, blir att ageranden som hanteras inom ramen för den brottsförebyggande verksamhet som bedrivs inom underrättelseverksamheten i stället kan komma att bli föremål för förundersökning. Eftersom FRA inte kan rapportera underrättelser från signalspaning om företeelser som berörs av förundersökning innebär inledandet av en förundersökning att rapporteringen till Säkerhetspolisen måste avbrytas i fråga om de förhållanden som är föremål för förundersökningen. Eftersom mycket av det agerande som motverkas inom ramen för Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet kan förväntas bli föremål för förundersökning när kriminaliseringen utvidgas, kan möjligheten att få information via signalspaning komma att begränsas. Som framgått ovan har regeringen gett en utredare i uppdrag att föreslå författningsändringar som gör det möjligt för Säkerhetspolisen och att få underrättelser från signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i deras verksamhet för att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet trots att det pågår en förundersökning vid myndigheten om en företeelse som signalspaningen rör. Förslaget ska innehålla den begränsningen att underrättelserna inte får användas i förundersökningar. Uppdraget ska redovisas (Ju2017/07406/LP). Utskottet anser inte att det pågående utredningsarbetet när det gäller signalspaning och pågående förundersökning bör föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:887 (SD, -) yrkande 3 (i denna del), 2017/18:3735 (M) yrkande 17 och 2017/18:4114 (SD, -). Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden om olika former av tvångsmedel och om datalagring. Jämför reservation 3 (M), 4 (M), 5 (M) och 6 (M). I motion 2017/18:4124 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att det bör tillsättas en utredning med uppdraget att inventera alla de problem som finns när det gäller möjligheterna att säkra bevisning, vilka tekniska problem som föreligger och om den nuvarande lagstiftningen på tvångsmedelsområdet står i överensstämmelse med dagens tekniska utveckling. I yrkande 2 samma motion framställs en begäran om att regeringen ska ta initiativ till en översyn av Säkerhetspolisens behov av nya verktyg för att upptäcka och utreda brottslighet inom terrorismområdet, utöver hemlig dataavläsning. Motionärerna anför att översynen ska överväga möjligheten att vid vissa grova brott inom terrorismområdet använda hemlig rumsavlyssning trots att minimistraffet för dessa brott är lägre än fängelse. Vidare anför motionärerna i yrkande 3 att möjligheterna att använda lagstiftningen om preventiva tvångsmedel för att exempelvis förebygga terrorbrott bör ökas. Enligt motionärerna bör det vara tillräckligt att det finns en risk för de allvarliga brott som anges i lagstiftningen för att den ska kunna tillämpas. I yrkande 4 begärs att regeringen bör presentera ett lagförslag som skapar förutsättningar för att datalagringen och överlämningen av trafikdatauppgifter fungerar när det gäller brott som hotar rikets säkerhet. Regeringen framhåller, som anförts tidigare, i den nu aktuella propositionen särskilt värdet av den ökade möjligheten att använda bl.a. hemliga tvångsmedel som följer av den föreslagna utvidgningen av straffansvaret för terrorismrelaterade gärningar. Under vissa begränsade förutsättningar är hemliga tvångsmedel möjliga att använda även när en förundersökning om brott inte har inletts. Det talas då om preventiva tvångsmedel. I lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (preventivlagen) finns bestämmelser om möjligheten att använda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning, om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar vissa brott som anges i lagen. Bland de brott som räknas upp finns terroristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket finansieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen. Tillstånd får även meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisation eller grupp kommer att utövas sådan brottslig verksamhet och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Lagen (2012:278) om inhämtande av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (inhämtningslagen) reglerar förutsättningarna för , och att i underrättelseverksamhet hämta in uppgifter om elektronisk kommunikation från teleoperatörerna. I betänkandet Hemlig dataavläsning – ett viktigt verktyg i kampen mot allvarlig brottslighet (SOU 2017:89) föreslås en tidsbegränsad lag med bestämmelser om hemlig dataavläsning. I betänkandet Förenklat förfarande vid vissa beslut om hemlig avlyssning (SOU 2018:30) lämnas förslag som ska göra det lättare för brottsbekämpande myndigheter att få tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. Tillvägagångssättet ska användas när kriminella för att undvika avlyssning byter sin telefon eller sitt simkort. Båda betänkandena har remitterats. överlämnades Delbetänkandet Datalagring – brottsbekämpning och integritet (SOU 2017:75) till regeringen. Uppdraget var att se över bestämmelserna om skyldigheten att lagra uppgifter om elektronisk kommunikation som gäller leverantörer av allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster samt bestämmelserna om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till sådana uppgifter. Utredaren fick även i uppdrag att se över rättssäkerhetsgarantierna och mekanismerna som ska skydda den personliga integriteten när hemliga tvångsmedel för särskilt allvarlig brottslighet används, vilket redovisas i ett senare betänkande. uttolkning av i Tele 2-domen har gjort det nödvändigt att reformera de svenska reglerna kring datalagring, både avseende lagring och åtkomst. Den särskilda utredarens bedömning är att det finns ett fortsatt utrymme för en begränsad lagringsskyldighet. Men lagringsskyldigheten måste göras mindre omfattande än och anpassas till vad som är strängt nödvändigt. Betänkandet har remitterats. Som motionärerna påpekar måste förmåga att motverka terrorism stärkas, och för det arbetet krävs effektiva verktyg för bl.a. Säkerhetspolisen och polisen. Utskottet delar också uppfattningen att det som har betydelse i kampen mot terrorism inte bara är vilka handlingar som är kriminaliserade eller hur hårda straffen är, utan att det som avgör om någon kan lagföras eller inte är möjligheterna att säkra bevisning av tillräcklig kvalitet för att den ska kunna läggas till grund för en fällande dom. Som har redovisats ovan bereds delbetänkandet Datalagring – brottsbekämpning och integritet (SOU 2017:75). Det är naturligtvis önskvärt att få en lagstiftning på plats , men utskottet kan ha viss förståelse för att det tar tid eftersom ämnet är komplext, både juridiskt och tekniskt. Utskottet ser därför inte anledning att föregripa det pågående arbetet och avstyrker motion 2017/18:4124 (M) yrkande 4. Utskottet, som noterar att det pågår flera utredningar som rör tvångsmedel på olika sätt, är inte heller berett att ställa sig bakom motion 2017/18:4124 (M) yrkande 1–3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör hanteringen av s.k. återvändare, dvs. personer som deltagit i terrorgruppers verksamhet utomlands och sedan återvänt till . Jämför reservation 7 (M, L), 8 (M), 9 (KD) och 10 (SD, -). I motion 2017/18:3583 av m.fl. (L) yrkande 9 anförs att samhället måste göra sitt yttersta för att utreda eventuella terroristbrott som personer som deltagit i terrorgruppers verksamhet utomlands och sedan återvänt till har begått. Utgångspunkten är att de ska ställas till svars och lagföras i enlighet med rättsstatens principer. I motion 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 9 efterfrågas en strategi för att hantera återvändare ska tillskapas där lagföring ska komma i främsta rummet. I samma motion yrkande 21 begärs att regeringen ska utreda en ny form av preventivlagstiftning som ger Säkerhetspolisen möjlighet att kalla återvändare till förhör, i syfte att erhålla information i underrättelsesyfte, när förutsättningar att inleda förundersökning inte föreligger. m.fl. (KD) anför i motion 2017/18:3751 yrkande 5 att arbetet mot extremism behöver utvecklas genom att staten tar ett större ansvar för att motverka radikalisering. Motionärerna föreslår bl.a. att staten ska ta hand om återvändare genom nationella insatsteam som operativt kan stödja kommunerna. Staten föreslås vidare en utforma fungerande avhoppar- och anhörigstödsverksamhet, som specifikt riktar sig mot våldsbejakande islamister och som också involverar de muslimska trossamfunden i det förebyggande arbetet. I motion 2017/18:2039 av (SD) yrkas att alla som har befunnit sig i områden som kontrolleras av terrorister ska omhändertas. Liknande yrkanden framställs även i motion 2017/18:887 av och (SD, -) yrkande 7 och i motion 2017/18:4114 av och (SD, -) yrkande 8. inrättades extremism vid . Centret ska stärka och utveckla det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism genom att ge behovsanpassat stöd till aktörer som i sin verksamhet hanterar frågor om förebyggande av våldsbejakande extremism. Centret ska även samla och sprida kunskap och främja utvecklingen av och verka för en högre grad av effektivitet och samordning i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism.