bet · H501AU10 · 2018-04-20 00:00:00 — En av allra största utmaningar är integrationen. Liberalerna anser att det är beklagligt att den nya målstruktur för jämställdhetspolitiken som den nuvarande regeringen infört inte är utformad på ett sätt som lyfter fram de alarmerande skillnaderna mellan könen vad gäller nyanländas möjligheter att etablera sig i det nya landet. Skillnaderna syns på alla samhällsområden, från skola till arbetsmarknad, från föräldraskap till pensioner. För att synliggöra jämställdhet i integrationen som en prioriterad uppgift inom jämställdhetspolitiken föreslår Liberalerna därför ett nytt delmål om integration, förslagsvis uttryckt på följande vis: ”Kvinnor och män, flickor och pojkar som invandrar ska mötas av samma förväntningar på alla områden i det svenska samhället och ha samma rättigheter och möjligheter att skapa sig ett självständigt liv i .” Jämställdhetsintegrering innebär att ett jämställdhetsperspektiv ska integreras i allt beslutsfattande, på alla nivåer och i alla steg av processen, av de aktörer som normalt sett deltar i beslutsfattandet. I har jämställdhetsintegrering varit den övergripande strategin för jämställdhetspolitiken sedan den antogs i och med propositionen ”Delad makt – delat ansvar”, som togs fram av den dåvarande liberala partiledaren och jämställdhetsministern . Under Liberalernas ledning gjorde alliansregeringen större satsningar på jämställdhetsintegrering i offentlig verksamhet än vad någon tidigare regering har gjort. Mot denna bakgrund anser jag att regeringen bör verka för att jämställdhetsintegrering även fortsättningsvis ska vara den bärande strategin i jämställdhetspolitiken. När det i övrigt gäller regeringens förda politik på området, som utskottet tycks vara tillfreds med, hänvisar jag till Liberalernas ställningstaganden i utskottets beredning av regeringens skrivelse Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid (skr. 2016/17:10, bet. 2016/17:AU5). Jämställdhetspolitikens mål, styrning och organisation m.m., punkt 1 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 10–14 och 2017/18:396 av (M), 2017/18:2576 av (S), 2017/18:2579 av (S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:2869 av och (båda C) yrkande 1, 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 13, 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 1–4 och 7 samt 2017/18:3891 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 2. Jag delar inte utskottets bedömning av det delmål för jämställdhetspolitiken som gäller en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. anser naturligtvis att det är bra om båda parter tar ansvar för arbetet med barn och hem. Hur familjer eller par väljer att fördela ansvaret för barn och hem påverkar andra delar av livssituationen, som ställningen på arbetsmarknaden, möjligheter till karriär och framtida pension. Traditionellt sett har kvinnor tagit ett större ansvar i hemmet. Effekten har blivit att kvinnorna varit borta mer från jobbet, halkat efter i löneutvecklingen och därmed också fått lägre pensioner. Men anser det vara fel väg att gå att styra och likrikta utformningen av föräldraförsäkringen och föräldraledigheten eftersom det inskränker familjers valfrihet och nedvärderar myndiga personers egna val. anser inte att det är politikens roll att lägga sig i hur uppdelningen ser ut och ser inte heller några rimliga medel för att uppnå delmålet och är därför kritiska till detta delmål. I enlighet med vad jag här anfört anser jag att regeringen inte bör ha ett delmål om jämn fördelning av obetalt hem- och omsorgsarbete. lösning är i stället att undanröja hinder och skapa bättre förutsättningar för olika val, för såväl mammor som pappor. Valfrihet står inte i motsatsförhållande till ökad jämställdhet. vill ge familjer fler valmöjligheter att välja den livsstil och den barnomsorgsform som passar dem och deras barn bäst. Olika utfall kan bero på att förutsättningarna är olika, men det kan också bero på att familjer eller par har gjort prioriteringar och val som får ekonomiska konsekvenser. Så måste det kunna få vara och det måste respekteras. har en liknande utgångspunkt när det gäller anhörigomsorg. Det är viktigt att de som vill sköta omsorgen om sina nära anhöriga har goda förutsättningar för detta. I det sammanhanget bör exempelvis frågan om möjlighet till tjänstledighet ses över och införandet av ett begränsat antal vaf-dagar (vård av förälder). För de som hellre vill ha äldreomsorg för anhöriga är det av stor vikt att det finns tillgång till en god omsorg med olika inriktningar. Alla åtgärder i fråga om anhörigomsorg måste inriktas på att stödja och underlätta olika val, inte att förhindra eller strypa möjligheter. Nära relationer är viktiga och ska värnas. Mot bakgrund av ovanstående resonemang anser jag att regeringen bör införa ett nytt delmål om att skapa goda förutsättningar för egna val när det gäller hem- och omsorgsarbete för både män och kvinnor. När det gäller delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra håller jag inte med utskottet när det resonerar kring hur det lämpligen bör utformas. Målet har kritiserats för att det osynliggör våld i samkönade relationer samt våld mot män och pojkar. instämmer i kritiken och framhåller att våld i samkönade relationer också präglas av mekanismer som förekommer i olikkönade relationer. Brottsförebyggande rådets kartläggningar visar att det är ungefär lika stor andel kvinnor och män som utsätts för våld av en aktuell eller tidigare partner, våldet mot kvinnor är dock grövre och återkommande. I delmålet bör begreppet mäns våld mot kvinnor därför kompletteras med begreppet ”våld i nära relationer”. Vidare när det gäller delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra anser att givet problemets allvar och långtgående konsekvenser för de som drabbas bör hedersförtryckets roll tydliggöras. Jag anser jag att regeringen i enlighet med ovanstående bör omformulera delmålet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Vid förra välkomnade inrättandet av ett nytt delmål för jämställd hälsa (bet. 2016/17:AU5). En av de viktigaste principerna för svensk hälso- och sjukvård är att befolkningen ska få vård på lika villkor. Trots detta finns det oacceptabla skillnader i medicinska resultat och kvalitet. För att bättre hantera det och för att få större jämlikhet menar att staten behöver ta huvudansvar för vården. Jag anser därför att regeringen bör inkludera arbete med förstatligande av sjukhusvården under delmålet hälsa. När det i övrigt gäller regeringens förda politik på området, som utskottet tycks vara tillfreds med, hänvisar jag till ställningstaganden i utskottets beredning av regeringens skrivelse Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid (skr. 2016/17:10, bet. 2016/17:AU5). Arbetsmiljön i kvinnodominerade yrken, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (L), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3177 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 11. har kvinnor haft högre sjukfrånvaro än män, och skillnaderna fortsätter att öka. Fler kvinnor än män tvingas lämna arbetslivet på grund av ohälsa, och kvinnor uppger också i högre grad än män att de lider av såväl fysiska som psykiska arbetsrelaterade besvär. Att förbättra arbetsmiljön för kvinnor är en viktig del i att minska sjukfrånvaron – inte minst i ljuset av det ökade antalet arbetssjukdomar till följd av organisatoriska och sociala problem. Till skillnad från utskottet anser vi att regeringen inte gör tillräckligt för att komma till rätta med att kvinnor fortsätter att ha en högre sjukfrånvaro än män. Vi anser att regeringen bör vidta ytterligare åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i kvinnodominerade yrken. Jämställdhet i arbetslivet i övrigt, punkt 3 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3182 av m.fl. (M) yrkande 6 och 2017/18:528 av m.fl. (V), 2017/18:581 av (S), 2017/18:584 av och (båda S), 2017/18:1461 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 4 och 6, 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 18 och 19, 2017/18:3626 av m.fl. (KD) yrkande 31, 2017/18:3628 av m.fl. (L) yrkande 13 och 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 14 och 26. har kvinnor haft högre sjukfrånvaro än män. Fler kvinnor än män tvingas också lämna arbetslivet på grund av ohälsa. De bakomliggande orsakerna till detta är till stor del okända, men mycket tyder på att kvinnors högre sjukfrånvaro i många fall har inslag av såväl medicinska som sociala och ekonomiska aspekter. Faktorer i arbetsmiljön samt fördelningen av obetalt hem- och omsorgsarbete är några av de omständigheter som bidrar till att påverka skillnaden i sjukfrånvaro mellan könen. För att möta den höga sjukfrånvarons utveckling behövs därför insatser på flera plan. En bra arbetsmiljö är en viktig faktor för att fler människor ska få möjlighet att kunna arbeta längre och utan risker för ohälsa. Även om arbetsmiljön förbättrats på många plan är det oroväckande att anmälningarna av arbetssjukdomar bland kvinnor som orsakats av organisatoriska och sociala problem ökade enligt den senaste arbetsskadestatistiken. En viktig orsak är utvecklingen inom kvinnodominerade branscher som vård och omsorg. För är detta prioriterade frågor och i budgetförslag finns flera konkreta satsningar för att förbättra kvinnors arbetsmiljö. Vi håller inte med utskottet om att regeringen bedriver en politik som går till botten med de problem som finns på området. I enlighet med vad som anförts ovan bör regeringen vidta ytterligare åtgärder för att motverka den höga sjukfrånvaron bland kvinnor. Jämställdhet i arbetslivet i övrigt, punkt 3 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 14 och 26 samt 2017/18:528 av m.fl. (V), 2017/18:581 av (S), 2017/18:584 av och (båda S), 2017/18:1461 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3182 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 4 och 6, 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 18 och 19, 2017/18:3626 av m.fl. (KD) yrkande 31 och 2017/18:3628 av m.fl. (L) yrkande 13. Kvinnor har lägre löner än män även när skillnader som beror på ålder, utbildning, sektor, yrke och arbetstid räknas bort. var kvinnors lön av mäns. Att män i snitt tjänar mer under livet än kvinnor beror inte bara på löneskillnader utan även på mängden arbetad tid, vilket påverkas av bl.a. föräldraledighet, vård av sjukt barn, deltidsarbete, bransch, karriär och sjukskrivning. arbetade av kvinnorna och av männen deltid (SCB, 2014). Deltidsarbete försvårar karriär och löneutveckling. Deltidsnormen är ett problem för många kvinnor och förvärras delvis av en oflexibel barnomsorg. Till skillnad från utskottet anser jag att regeringens åtgärder inte är tillräckliga. Jag anser att regeringen bör vidta ytterligare åtgärder för att deltidsnormen för kvinnor på arbetsmarknaden bryts, bl.a. genom att se över hur arbetsmarknadens parter kan skapa rätt förutsättningar för fler att arbeta heltid. Regeringen bör också satsa på förebyggande insatser och införa strukturella åtgärder på arbetsmarknaden. Avslutningsvis noterar jag att utskottet hänvisar till flera av regeringens budgetsatsningar på arbetsmiljöområdet och jag vill för min del påminna om att presenterat ett eget budgetförslag som jag naturligtvis fortfarande står bakom. Jämställdhet i arbetslivet i övrigt, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:528 av m.fl. (V) och 2017/18:581 av (S), 2017/18:584 av och (båda S), 2017/18:1461 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3182 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 4 och 6, 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 18 och 19, 2017/18:3626 av m.fl. (KD) yrkande 31, 2017/18:3628 av m.fl. (L) yrkande 13 och 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 14 och 26. Den huvudsakliga orsaken till löneskillnaderna mellan kvinnor och män är att det finns en strukturell lönediskriminering i kvinnodominerade branscher. Yrken som i huvudsak innehas av kvinnor värderas systematiskt lägre än likvärdiga yrken som innehas av män, trots att yrkena kan antas vara av samma svårighetsgrad. Om de strukturella löneskillnaderna mellan kvinno- och mansdominerade yrken ska kunna åtgärdas måste lönerna i de kvinnodominerade branscherna kunna öka i en snabbare takt än i de mansdominerade. Även om en förändring av den könsmässiga sammansättningen av olika yrkeskategorier också är viktig och välkommen, är det inte rimligt att detta ska ses som den enda lösningen för att uppnå jämställda löner för dem som arbetar i kvinnodominerade yrken och som kan förväntas göra det också , kanske hela sitt yrkesliv. Lönerna på den svenska arbetsmarknaden sätts i avtalsförhandlingar mellan parterna. står bakom och värnar kollektivavtalsmodellen och anser inte att staten ska lägga sig i vilka krav någondera part driver i avtalsförhandlingar. Däremot spelar staten, inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen, en roll i lönebildningen genom . Ett av uppdrag är att bidra till en väl fungerande lönebildning där den konkurrensutsatta industrin sätter för löneökningstakten – det s.k. märket. Men myndigheten ska också verka för jämställda löner. Till skillnad från vad utskottet verkar anse är det för mig uppenbart att dessa mål i praktiken kommit att stå i motsättning till varandra. Märkets normerande roll gör att löneskillnaderna mellan traditionellt kvinnodominerade yrken och traditionellt mansdominerade yrken inte bara befästs, utan också ökar. Motsättningen mellan bägge uppdrag aktualiseras i samband med avtalsförhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter. har i varje avtalsrörelse slagit fast att myndigheten inte kommer att medverka till några avtal som överstiger den löneökning som industriavtalet medger. Det har varit en tydlig signal till arbetsgivarna att de inte ens behöver förhandla om de jämställdhetssatsningar som flera kvinnodominerade fackförbund begärt. tolkning av uppdraget innebär därmed en stark signal till fackförbunden att det inte är någon idé att prioritera strukturell utjämning av löneskillnader mellan mans- och kvinnodominerade yrken genom ändringar i relativlönerna mellan olika yrkesgrupper. menar att begreppet ”väl fungerande lönebildning” per definition även bör omfatta en systematisk utjämning av de strukturella löneskillnaderna mellan kvinno- och mansdominerade yrken. Det skulle knappast innebära en mer omfattande statlig styrning av lönebildningen än den nuvarande tolkningen av begreppet, där industrinormens procenttal som tak för alla avtal bidrar till att upprätthålla strukturella löneskillnader. är en myndighet genom vilken staten uttrycker en ståndpunkt om lönebildningens ramverk. Jag noterar att uttrycker det som att en väl fungerande lönebildning förvisso möjliggör relativa löneförändringar genom att i avtalsförhandlingar komma överens om breda satsningar på kvinnodominerade yrkesgrupper. Jag håller dock inte med utskottet som verkar anse att den flexibilitet som detta ger utrymme för är tillräcklig. uppdrag bör därför förändras och förtydligas i syfte att minska de strukturella löneskillnaderna mellan kvinno- och mansdominerade yrken. Ett sådant förslag har också framförts av flera fackförbund, framför allt de som organiserar kvinnodominerade yrkesgrupper. Jag anser därför att regeringen bör förändra uppdrag så att det tydligt framgår att industrins lönenormering inte ska tolkas så att aktiva insatser för att minska de strukturella löneskillnaderna mellan kvinno- och mansdominerade yrken omöjliggörs. Jämställdhet i arbetslivet i övrigt, punkt 3 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 4 och 6 samt 2017/18:3628 av m.fl. (L) yrkande 13 och 2017/18:528 av m.fl. (V), 2017/18:581 av (S), 2017/18:584 av och (båda S), 2017/18:1461 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3182 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 18 och 19, 2017/18:3626 av m.fl. (KD) yrkande 31 och 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 14 och 26. När det gäller den ekonomiska jämställdheten har kvinnor tack vare alliansregeringens ekonomiska politik fått bättre ekonomiska villkor. Mer finns dock kvar att göra, och till skillnad från utskottet anser jag inte att regeringens åtgärder är tillräckliga. Liberalerna har tidigare påtalat att regeringens jämställdhetspolitik inte tillräckligt uppmärksammar företagarfrågorna. Den kritiken kvarstår; en jämställdhetspolitik utan företagarperspektiv riskerar att befästa könsstereotypa föreställningar där företagande och entreprenörskap förknippas med män, medan kvinnor i första hand ses som anställda. Mot bakgrund av det anförda anser jag att regeringen bör vidta åtgärder för att förbättra förutsättningarna för kvinnors företagande. För att uppnå ekonomisk jämställdhet är det vidare helt avgörande att främja ett jämställdhetsperspektiv när det gäller lönefrågor. Det skiljer ca i genomsnitt i arbetslivsinkomst mellan kvinnor och män. Arbetet för att minska lönegapet mellan kvinnor och män måste förstärkas; orättfärdiga löneskillnader måste bort. En del i arbetet mot lönediskriminering är att företag gör s.k. lönekartläggningar. Jag anser att regeringen bör vidta ytterligare åtgärder för att minska lönegapet mellan kvinnor och män. Andelen kvinnor som arbetar heltid har successivt ökat . passerades en historisk gräns när av kvinnor i förvärvsaktiv ålder arbetade heltid. Bakom denna positiva utveckling ligger bl.a. jobbskatteavdraget, som är utformat så att det i de flesta yrken blir särskilt lönsamt att gå upp från deltid till heltid, samt en väl utbyggd barnomsorg som underlättar för småbarnsföräldrar att arbeta. Denna utveckling till trots återstår mycket stora skillnader mellan kvinnors och mäns arbetskraftsdeltagande. Att arbeta deltid kan vara ett frivilligt beslut för att frigöra mer tid till annat. Men så ser inte verkligheten ut i många fall, utan i alldeles för många fall är deltidsarbete ett ofrivilligt val som främst drabbar kvinnor. Kommuner och landsting har en nyckelroll för att minska den ofrivilliga deltiden, eftersom en stor del av antalet deltidsarbeten finns i kvinnodominerade yrken i den kommun- och landstingsfinansierade sektorn. En tänkbar väg för att åtgärda detta är att skriva in heltid som norm i de centrala kollektivavtalen. Detta kan dock vara svårt att omsätta på lokal nivå, särskilt för små personalgrupper. Vi vill därför öka förändringstrycket ytterligare på två sätt. För det första: Kommunerna och landstingen ska få ett lagstadgat ansvar att regelbundet undersöka om medarbetarna är nöjda med sin anställningsgrad eller om de önskar förändra den (uppåt eller nedåt). Detta görs i många kommuner och landsting som en del av det systematiska arbetsmiljöarbetet, men det behöver undersökas generellt. Utifrån dessa kartläggningar ska varje kommun och landsting ta fram en handlingsplan för att motverka ofrivillig deltid. Med fördel kan detta integreras i de lönekartläggningar och jämställdhetsplaner som kommunerna och landstingen är ålagda att genomföra. För det andra: Kommuner och landsting ska redovisa andelen deltidsanställningar, och andelen ofrivilliga deltidsanställningar, som en del av sin årsredovisning. Redovisningen ska vara uppdelad på män och kvinnor för att därmed synliggöra könsskillnaderna. Konkret förverkligas detta genom en ändring i lagen (1997:614) om redovisning så att andelen deltidsanställningar och andelen ofrivilliga deltidsanställningar blir en av de upplysningar som ska ingå i förvaltningsberättelsen under avsnittet om väsentliga personalförhållanden. Därmed synliggörs omfattningen av de ofrivilliga deltidsanställningar direkt i varje kommun och landsting, och blir viktig fakta för både lokalpolitiker och invånare att granska och debattera. Jag anser att regeringen, i enlighet med vad jag här anfört, bör verka för att minska den ofrivilliga deltiden. Avslutningsvis noterar jag att utskottet hänvisar till flera av regeringens budgetsatsningar på arbetsmiljöområdet och jag vill för min del påminna om att Liberalerna presenterat ett eget budgetförslag som jag naturligtvis fortfarande står bakom. Jämställdhet i arbetslivet i övrigt, punkt 3 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkandena 18 och 19 samt 2017/18:3626 av m.fl. (KD) yrkande 31 och 2017/18:528 av m.fl. (V), 2017/18:581 av (S), 2017/18:584 av och (båda S), 2017/18:1461 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3182 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:3574 av m.fl. (L) yrkandena 4 och 6, 2017/18:3628 av m.fl. (L) yrkande 13 och 2017/18:3789 av m.fl. (C) yrkandena 14 och 26. Inkomster av arbete fördelar sig olika mellan man och kvinna, och skillnaderna tycks öka ju man arbetat. granskar det statistiska underlaget för lönegap finner man inget svar på frågan om löneskillnad mellan kvinnor och män beror på diskriminering eller om den på annat sätt är osaklig. Skillnaden mellan mäns och kvinnors lön måste förklaras av faktorer som inte fångas upp av statistiken. Som förklarligt lönegap är yrkeskategori den i särklass viktigaste anledningen till att kvinnors löner är lägre än mäns. Förändringstakten för lönegapet är långsam, även om det börjat minska alliansregeringen släppt fram flera av de traditionellt kvinnodominerade sektorerna ur arbetsgivarmonopol och osäkra anställningar. Koncentrationen av kvinnor till specifika yrken och arbetsplatser leder till ett utbudsöverskott som pressar ned deras löner. Detta synliggörs tydligt inom vård- och omsorgssektorn där den offentliga sektorn utgör den enda köparen. Att den offentliga sektorn under alliansregeringen i högre utsträckning konkurrensutsatts har medfört att det tidigare arbetsgivarmonopolet inom vård- och omsorgssektorn luckrats upp. Bemanningsföretagen har också bidragit till att förändra situationen något. Det är av största vikt att de offentliga monopolen fortsätter att brytas upp så att vård- och omsorgssektorn därigenom kan utvecklas bättre, t.ex. genom att anställda inom dessa yrken ska kunna välja mellan olika arbetsgivare. Till skillnad från utskottet är jag inte tillfreds med regeringens arbete utan anser att regeringen bör vidta ytterligare åtgärder för att minska lönegapet mellan män och kvinnor i enlighet med vad jag anfört ovan. Vidare när det gäller jämställdhet i arbetslivet är det så att kvinnor har varit överrepresenterade som sjukskrivna och förtidspensionerade och lämnar också arbetslivet tidigare än män. I ljuset av de nu ökande sjukskrivningarna är det angeläget att arbeta med riktade insatser när det gäller kvinnors hälsa i arbetslivet. För att minska skillnaderna i sjukskrivning och förtida utträde ur arbetslivet är det angeläget att fortsätter sitt särskilda arbete med kvinnors arbetsmiljö. Man har funnit att kvinnor löper en större risk för belastningsskador utifrån en könssegregerad arbetsmarknad. Med de insikter som finns om kvinnors ohälsa bör myndigheten utveckla verktyg för arbetsgivare att kartlägga om och hur kvinnor och män exponeras på arbetsplatsen för sådant som utgör riskfaktorer för sjukskrivning. Jag håller inte med utskottet om att regeringen gör tillräckligt i detta avseende.