bet · H501KU20 · 2018-06-12 00:00:00 — I det här fallet baserade dock kommissionen sin bedömning på skarp kritik som framförts av , som menar att glyfosat bör fasas ut och att är en lämplig utfasningsperiod, och på ett medborgarinitiativ som inlämnats till kommissionen och som uppnått de 1 miljon underskrifter som krävs för att det ska hanteras formellt. Med hänsyn till dessa två förutsättningar lade kommissionen först fram ett förslag om tio års förlängning. Nära inpå mötet, , öppnade kommissionen via våra kontakter på representationen i upp för ett kortare godkännande genom att efterhöra bland andra syn på möjligheten att bara godkänna . Detta tolkade vi – det var en rimlig tolkning – som att kommissionen gjorde bedömningen att inte skulle få tillräckligt stor majoritet, vilket också visade sig stämma mycket tidigt på det möte som hölls . Jag måste rätta Skalberg , som påstod att röstade emot. Det var inga omröstningar på mötet , utan det var så kallade bordsrundor. Det är när man går bordet runt och land efter land får ge sin syn på både förslaget och vägar framåt. Innan första rundan var klar stod det klart att inte skulle vinna tillräckligt stor majoritet. representant öppnade då, i enlighet med instruktionen, upp för möjligheten att göra en kortare förlängning, eftersom detta framstod som den enda möjliga vägen framåt. För del har det i denna process varit viktigt att EU-länderna skulle klara att nå en tillräckligt stor majoritet och fatta beslut i enlighet med den ordning som är fastlagd. I det fall medlemsländerna misslyckas med att nå tillräcklig majoritet går frågan upp till kommissionen. Tyvärr har det hänt ett flertal gånger att medlemsländerna misslyckats med att komma överens på motsvarande sätt om beslut så att frågan har lämnats till kommissionen, mot systemet. Det är en utveckling som jag tycker är oroande, och därför har vi verkat för att hitta en tillräckligt bred majoritet för att någon form av godkännande skulle kunna ges i ett beslut fattat av medlemsländerna. Vid mötet öppnade upp för en acceptans för ett kortare godkännande. Detta var baserat på de kontakter som hade varit mellan kommissionen och vår representation i dagen innan, då vi hade förstått att även kommissionen hade öppnat upp för en sådan lösning. Vi anordnade då snabbt en relativt flexibel instruktion för att kunna hjälpa kommissionen att hitta en tillräckligt bred kompromiss. På detta möte var det många andra länder som inte hade hunnit göra det utan kom med mycket slutna mandat, vilket ledde till att det var två möten då man inte klarade av att fatta beslut. Om man ska kunna verka för en kompromiss kan man inte komma med ett helt slutet mandat. Det är ganska basalt. Jag uppfattar dock att interpellationen egentligen handlar om någonting helt annat. Den tar upp en intressant avvägning: I vilken mån ska man helt och fullt basera beslut på vetenskapliga bedömningar, och i vilken mån – om någon – ska man ta in folklig oro eller synpunkter från medborgarna när det gäller denna typ av beslut? Det vanligaste, och den goda ordning som regeringen följer, är att vetenskapliga bedömningar ska respekteras. Så ser vi på frågan även . När det gäller glyfosat har det varit en het och stark debatt. har framfört mycket stark kritik mot processen fram till godkännandet av glyfosat, och det har kommit ett medborgarinitiativ. Mycket av denna diskussion har handlat om grunden för de vetenskapliga bedömningar som Efsa och Echa har gjort. När det gäller att lyssna på medborgarna i denna del – det kan vara flera delar – framhöll jag att jag tycker att kommissionen har hittat en mycket klok ingång i denna diskussion. har det förekommit en omfattande rapportering i massmedierna om förhandlingarna när det gäller ett förnyat godkännande för glyfosat på EU-nivå. I en rad artiklar som publicerades –riktas kritik mot regeringen och miljöministern agerande i förhandlingsarbetet. I artiklarna görs sammanfattningsvis gällande att regeringen har gått emot den linje som ursprungligen har kommunicerats och förankrats i i frågan om ett förnyat godkännande för glyfosat. Vidare anförs i huvudsak att regeringens lantbrukspolitik varit otydlig i detta hänseende, vilket har varit negativt för det svenska jordbruket. Som exempel på den kritik som har framförts kan nämnas följande artiklar: – Miljöministern tvingas förklara sig i , publicerad i . – Opålitlig lantbrukspolitik, publicerad i Västerviks-Tidningen. – Jag tror vi kan vända skutan och få fram ett bra beslut, publicerad i . – Håll MP i stramare tyglar S, publicerad i Västerviks-Tidningen. – Otydlighet om glyfosat hotar svenskt jordbruk, publicerad i . – Regeringen motarbetar sin egen livsmedelsstrategi, publicerad i . – Regeringen missköter jordbrukspolitiken, publicerad i . Enligt 10 kap. 10 § regeringsformen (RF) ska regeringen fortlöpande informera och samråda med organ som utses av om vad som sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Närmare bestämmelser om informations- och samrådsskyldigheten meddelas i riksdagsordningen (RO). Enligt m.fl. har det ansetts vara av värde att det införs en bestämmelse i regeringsformen om regeringens skyldighet att informera och samråda med i EU-frågor. Bestämmelsen ska markera den starka ställning som har när det gäller dessa frågor (se m.fl., Grundlagarna [, Zeteo], kommentaren till 10 kap. 10 § RF). I 7 kap. 3 § RO föreskrivs att för varje valperiod ska inom sig välja en unionen () för samråd enligt 10 kap. 10 § RF. Enligt 7 kap. 14 § första stycket RO ska regeringen underrätta om frågor som ska beslutas i Europeiska unionens råd. Regeringen ska också rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet. Vidare anges i bestämmelsens andra stycke att regeringen ska överlägga med i andra frågor om arbetet i EU när nämnden av särskilda skäl begär sådan överläggning. Regeringen ska även rådgöra med nämnden inför möten och beslut i (7 kap. 14 § tredje stycket RO). Som samrådsorgan har alltså inrättats inom . Även utskotten har en central roll som samrådsorgan. Enligt 10 kap. 8 § andra stycket RO är regeringen skyldig att lämna upplysningar och yttranden till ett utskott bl.a. i frågor om arbetet inom EU. Rätten att få upplysningar och yttranden är konstruerad som en minoritetsrättighet. Upplysningar och yttranden ska inhämtas, om minst fem av utskottets ledamöter begär det (se 10 kap. 9 § första stycket RO). Vidare ska regeringen överlägga med utskotten i de frågor om arbetet i EU som utskotten bestämmer (7 kap. 12 § första stycket RO). Om minst fem av ledamöterna i ett utskott begär det, ska utskottet besluta att överlägga med regeringen (7 kap. 12 § andra stycket RO). Reglerna om regeringens överläggningar med utskotten i EU-frågor infördes i riksdagsordningen 2006. fanns regler om information till utskotten. anförde bl.a. (framst. 2005/06:RS3 s. 49 f.) följande: EU:s beslutsprocess utgör ramen för samrådet mellan regering och riksdag. Eftersom diskussioner förs på lägre nivåer innan frågorna kommer upp på själva rådsmötet måste bevaka också skedena före rådsmötena. Detta bör ske i utskotten, t.ex. genom överläggningar med företrädare för regeringen. Det är också naturligt att frågor som visserligen kommer upp på rådsmötena men som inte är avsedda att tas till beslut behandlas i kontakterna mellan utskott och regering och inte i . hänvisar kammarkansliet alla kommissionsförslag till behörigt utskott men rutinerna för hanteringen i utskotten bör stärkas. I syfte att stärka utskottens roll i EU-arbetet bör det således ske ett saksamråd på politisk nivå i utskotten. Utskottens ledamöter ges därmed möjlighet att framföra sina synpunkter vid överläggningar med i första hand berört statsråd. Överläggningarnas resultat bör dokumenteras och kan redovisas i en bilaga till utskottets sammanträdesprotokoll eller i en anteckning i protokollet. Överläggningarna behöver tidsmässigt inte ske just inför rådsmötena. Den vanliga synpunkten att det är viktigt att och utskotten kommer in tidigt i EU-processen talar snarare för att utskotten bör överlägga med regeringen innan frågorna kommer upp på ministerrådets dagordning. Redan när frågorna behandlas i rådets arbetsgrupper och i Coreper bör utskotten således ha överlagt med regeringen. Det är avgörande att utskotten identifierar viktiga frågor i ett tidigt skede av processen. Vid dessa överläggningar kan utskottets ledamöter framföra synpunkter till företrädare för regeringen. Utskottet kan också genom att utnyttja sin initiativrätt (3 kap. 7 § RO) föra en fråga till kammaren och föreslå ett tillkännagivande till regeringen. Det formella samrådet om regeringens position inför beslut i ministerrådet och givandet av det slutliga förhandlingsmandatet bör som ske i . Inför samrådet i bör frågorna dock vara förankrade i utskotten. När frågorna i ministerrådet är föremål för överläggning och beslut bör utskotten och således ha följt frågorna . Samrådet i kan därmed fokusera på eventuella förhandlingsstrategiska överväganden medan sakaspekterna har behandlats i utskotten. Det är viktigt att utskottens ställningstaganden får genomslag i det slutliga samrådet i . Frågan om hur utskottens ledamöter kan delta i samrådet i behandlas därför i nästa avsnitt. Det anförda innebär sammanfattningsvis att utskotten bör vara mer aktiva än , särskilt innan frågorna hanteras på ministerrådets möten för beslut. Utskottens ökade ansvar bör markeras genom en ändring i 10 kap. 3 § RO. uttalade i betänkandet i en ny tid (bet. 2005/06:KU21 s. 31 f.) att uttalanden av utskott eller eller dess ledamöter inte är bindande för hela . Sådana meningsyttringar kan dock – i likhet med ett kammarbeslut enligt den ordning som då föreslogs för hanteringen av grön- och vitböcker – vara uttryck för rådande åsiktsförhållanden i . Utskottet påminde om att det ytterst är regeringens uppgift att under parlamentariskt ansvar inför ta ställning till om de meningsyttringar som kommer till uttryck vid samråd med utskotten och speglar rådande åsiktsförhållanden i . Utskottet anförde även (s. 31) att ordningen för saksamråd med utskott innebär en möjlighet för regeringen att stämma av om ståndpunkter som den har för avsikt att inta i EU-samarbetet är förankrade i . I den bemärkelsen kan således även dessa meningsyttringar få betydelse i den på parlamentariska principer grundade relationen mellan regering och riksdag. Givetvis är , anförde utskottet vidare (s. 31 f.), oförhindrad att vid senare överläggningar med företrädare för regeringen ge uttryck för att åsiktsförhållandena inom har förändrats, exempelvis då regeringen söker samråd för att förankra kompromisser inför beslut i rådet. Utskottet erinrade dock på nytt om att det ytterst ankommer på regeringen att under parlamentariskt ansvar inför ta ställning till om de meningsyttringar som kommer till uttryck vid samråd med utskott och speglar rådande åsiktsförhållanden i . m.fl. framhåller när det gäller utskottens arbete med EU-frågor att det ibland kan bli aktuellt med nya överläggningar om förutsättningarna senare ändras väsentligt (se m.fl., Grundlagarna [, Zeteo], kommentaren till 7 kap. 12 § RO). Information och överläggning i utskott om arbetet i kommittologin anförde bl.a. följande i ett yttrande till utrikesutskottet om delegerade akter och kommittéförfarandet (2012/13:KU7y s. 4): Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt kan unionens lagstiftare, dvs. och rådet, välja att ge kommissionen befogenhet att anta akter med allmän räckvidd som inte är lagstiftningsakter och som kompletterar eller ändrar vissa icke väsentliga delar av en lagstiftningsakt. Så som regeringen anför i skrivelsen ger systemet med delegerade akter liksom rådet möjlighet att utöva kontroll över den befogenhet som lagstiftaren delegerar till kommissionen. Denna kontroll utövas genom att liksom rådet kan återkalla delegeringen eller invända mot att en akt antagen av kommissionen träder i kraft. I övriga frågor där kommissionen har genomförandebefogenheter och inget annat anges kvarstår det s.k. kommittéförfarandet (”kommittologin”). Detta innebär att kommissionen samråder med särskilda rådgivande kommittéer bestående av experter från medlemsstaterna när den genomför EU-lagstiftning. I dessa fall kontrolleras utövandet av befogenheterna av medlemsstaterna. Som framgått gäller motivuttalanden om information och samråd med i EU-frågor främst frågor som behandlas inom rådet och dess arbetsgrupper samt . Det finns dock vissa uttalanden om kommittologin. När det gäller information och överläggning i utskott om arbetet i genom-förandekommittéerna anförde i inför 2000-talet (förs. 2000/01:RS1 s. 129) bl.a. följande: Vi kan konstatera att insyn i genomförandekommittéerna är begränsad. skall framhållas att ett syfte med delegering är att undvika att detaljfrågor hanteras på för hög nivå. En ordning där aktivt följer arbetet i genomförandekommittéerna skulle innebära att ägnar resurser åt frågor som normalt är politiskt mindre intressanta. De rättsakter som behandlats i genomförandekommittéerna har dock företräde framför svensk lag vid en eventuell lagkonflikt och omfattar i vissa fall även frågor som kan bedömas vara politiskt viktiga. Det står naturligtvis alltid ett utskott fritt att begära information från regeringen om en fråga som hanteras i genomförandekommittéerna. I utskottens arbete med uppföljning och utvärdering kan också genomförandekommittéerna inom ett visst område studeras. Enligt Riksdagskommitténs författningskommentar i i en ny tid till förslaget till 10 kap. 3 § RO, dvs. nuvarande 7 kap. 12 § RO (framst. 2005/06:RS3 s. 165) är uttrycket ”frågor rörande arbetet i Europeiska unionen” bredare än då gällande 10 kap. 5 § där det sägs att regeringen ”skall underrätta om frågor som avses bli behandlade i Europeiska unionens råd”. Genom att inte begränsa hanteringen till rådet markeras att utskotten inte bör utgå från rådsarbetet (och t.ex. dagordningarna för rådets möten). Också regeringens kontakter med kommissionen vid sidan av rådsarbetet kan därmed inbegripas. I betänkande i en ny tid (bet. 2005/06:KU21) yttrade utrikesutskottet bl.a. att det ansåg att det borde framgå tydligare av riktlinjerna för arbete med EU-frågorna att utskotten borde känna ansvar för att följa utvecklingen inom EU också i den del som rör kommittologin och dess verksamhet, dvs. det system för beslutsfattande inom EU som innebär att kommissionen fattar beslut om hur EU:s politik ska genomföras (s. 24). uttalade i sitt ställningstagande att som utrikesutskottet erinrat om i sitt yttrande borde utskotten i sitt arbete med EU-frågorna också känna ansvar för kommittologin och dess verksamhet (bet. 2005/06:KU21 s. 30). Utredningen om EU-arbetet i En parlamentariskt sammansatt kommitté under ledning av förste vice talmannen har haft i uppdrag att utreda arbete med EU-frågor. överlämnade kommittén sitt betänkande EU-arbetet i (2017/18:URF1) till riksdagsstyrelsen. I betänkandet (s. 121) hänvisas bl.a. till en tidigare granskning av (bet. 2014/15:KU20 s. 87 f.) och anförs att kommissionens genomförandebefogenheter är ett ämne för överläggningar och att regeringen ansvarar för att uppmärksamma på behovet av överläggningar. Kommitténs betänkande bereds . noterade (bet. 2007/08:KU20 s. 29) att de ändringar som senast hade gjorts i riksdagsordningen syftade till att öka framför allt utskottens inflytande över agerande som medlem i Europeiska unionen. Regeringens i regeringsformen fastslagna skyldighet att informera och samråda med organ som utses av om vad som sker inom ramen för samarbetet i unionen förändrades inte i det sammanhanget. granskade regeringens information till i EU-frågor (bet. 2008/09:KU10 s. 89 f.). I sitt ställningstagande hänvisade utskottet till att det i svarspromemorior från framgick att en regelbunden dialog äger rum bl.a. i frågor om vilken information som ska lämnas från regeringen till . Utskottet gjorde även bedömningen att en sådan dialog kan bidra till kvaliteten och relevansen i regeringens information till i EU-frågor. Vidare framhöll utskottet bl.a. följande i sitt ställningstagande. Utskottet anser alltjämt att regeringens tidigare ståndpunkter i viktiga och centrala frågor kan behöva diskuteras och eventuellt revideras både vid överläggningar med utskotten och vid samråd med . Utskottet utgår från att regeringen beaktar att sådana situationer kan uppstå och förutsätter att sådana ståndpunkter då åter förankras i . genomförde en granskning av regeringens styrning och hantering av arbetet i kommissionens genomförandekommittéer med avseende på hur den demokratiska styr- och ansvarskedjan upprätthålls då tjänstemän från förvaltningen representerar regeringen (bet. 2014/15:KU10 s. 44 f.). Tidigare studier hade visat på brister i regeringens styrning och uppföljning av arbetet i genomförandekommittéerna när regeringen företräds av tjänstemän från förvaltningsmyndigheterna. Utskottets iakttagelser gav emellertid inte anledning till någon annan bedömning än att departementen har god kunskap om de genomförandekommittéer som finns inom deras respektive ansvarsområden och att instruktionsgivningen till och återrapporteringen från företrädarna i de granskade kommittéerna i stort har fungerat väl. Frågor om information och samråd med togs inte upp i granskningen. konstaterade utskottet i en granskning av GMO-omröstningar inom ramen för kommittologin (bet. 2014/15:KU20 s. 87 f.) att regeringen ska överlägga med utskotten i de frågor om arbetet i EU som utskotten bestämmer, även frågor inom kommittologin. Motsvarande gäller i förhållande till när nämnden bedömer att det finns särskilda skäl. Varje beslut inom kommittologin är enligt utskottet inte av sådan natur att det finns skäl att begära information eller överläggning, men i vissa fall omfattar de rättsakter som en kommitté ska genomföra frågor som kan bedömas vara politiskt viktiga. En förutsättning för att utskottet eller ska kunna begära information eller överläggning är att regeringen noga beaktar behovet av att uppmärksamma dem på situationer där det kan finnas ett behov av att förankra ett politiskt viktigt nytt ställningstagande i . Enligt utskottet innebar handlingslinjen att skulle lägga ned sin röst en förändring i förhållande till den tidigare handlingslinjen och ett i praktiken nytt ställningstagande från regeringens sida. Regeringen borde ha uppmärksammat på att en förändring i handlande i kommittén hade aktualiserats. Genom skrivelser till begärde utskottet dels att få del av de instruktioner som den svenska representanten i den aktuella haft under förhandlingsarbetet, dels svar på ett antal frågor och på kompletterande frågor. Utskottet fick och svarspromemorior, jämte därtill fogade bilagor, som har upprättats hos Miljö- och (bilaga A1.6.2–3). De handlingar som utskottet efterfrågade har bifogats den svarspromemoria som överlämnades till utskottet . I svarspromemoriorna anförs bl.a. följande. Frågan om godkännande av glyfosat behandlades inte i ministerrådet . Vid PAFF-kommitténs möte den 5–framförde den företrädare att ett förnyat godkännande av glyfosat skulle vara förenligt med bestämmelserna i och rådets förordning (EU) nr 1107/2009 om utsläppande på marknaden av växtskyddsmedel mot bakgrund av Europeiska kemikaliemyndighetens (Echa) slutsats om att det inte finns stöd för att anse att ämnet är cancerframkallande. Företrädaren uttryckte i enlighet med handlingslinjen en beredskap att rösta för ett godkännande av ämnet med de föreslagna villkoren och begränsningarna men förklarade sig också vara beredd att beakta andra medlemsstaters förslag till justeringar i villkoren och begränsningarna. När det gäller den föreslagna tidsperioden noterade den svenska representanten att förordningen gav utrymme för ett godkännande för än och att de skäl för en kortare godkännandeperiod som kommissionen hade lyft fram var relevanta. Någon omröstning hölls inte vid mötet. Inför PAFF-kommitténs möte den 25–hade underhand fått information från kommissionen om att förslaget om tio års godkännande inte skulle kunna samla en kvalificerad majoritet och att kommissionen därför vid mötet avsåg att förhöra sig om medlemsländernas position för en kortare godkännandeperiod. I det skedet bedömde regeringen att instruktionen behövde vara flexibel i fråga om godkännandeperiodens längd för att göra det möjligt att fatta ett beslut om godkännande. Den svenska handlingslinjen var därför att verka för en bred kompromiss där godkännandetiden blev kortare än de som kommissionen föreslagit. skulle således stödja förslag om för godkännande. agerade i enlighet med instruktionen. Vid mötet bad kommissionen medlemsstaterna att vid en s.k. bordsrunda indikera sin position vid en eventuell omröstning. Bordsrundan genomfördes i bokstavsordning och tillfrågades därför näst sist av medlemsstaterna. Vid den första bordsrundan bad kommissionen medlemsstaterna att ange sin inställning till ett godkännande samt indikera om de var öppna för en kompromiss i fråga om godkännandetid. När turen kom till den företrädare att indikera position stod det redan klart att det saknades kvalificerad majoritet till stöd godkännande. Företrädaren uttryckte därför i linje med instruktionen att var berett att rösta för ett godkännande för än . Kommissionen kan ha uppfattat detta som att avstod från att uppge en ståndpunkt i fråga om ett förnyat godkännande . I en sammanfattande rapport med kommissionens minnesanteckningar från mötet anges att när det gäller förslaget om ett förnyat godkännande för glyfosat för en period skulle 16 medlemsstater stödja förslaget, 9 medlemsstater vara emot förslaget och 3 medlemsstater avstå från att rösta. Det är bara kommissionen som kan svara på vilken kategori kommissionen bedömt att ingick i. Kommissionen konstaterade därefter att det saknades kvalificerad majoritet till stöd för förslaget om godkännande och gick inte vidare till omröstning. Kommissionen genomförde sedan en andra bordsrunda om godkännande och därefter en tredje bordsrunda om godkännande . Den svenska företrädaren indikerade vid dessa rundor ett stöd för båda dessa förslag. Som framgår av kommissionens minnesanteckningar kunde inte heller dessa alternativa förslag samla en kvalificerad majoritet av medlemsländer. Kommissionen gick därför inte heller vidare med någon formell omröstning om dessa förslag. På utskottets fråga om vad som avses med kvalificerad majoritet i detta sammanhang och hur många stödjande röster som hade krävts för en kvalificerad majoritet för förslaget om ett förnyat godkännande anges följande. Kommittén ska i den aktuella frågan yttra sig med den majoritet som anges i artikel 16.4 och 16.5 i och i tillämpliga fall artikel 238.3 i EUF-fördraget (se artikel 5 i och rådets förordning [EU] nr 182/2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter). Rösterna från medlemsstaternas företrädare i kommittén ska viktas på det sätt som anges i artiklarna. Detta innebär att kvalificerad majoritet ska definieras som av medlemsstaterna, dock minst 15 medlemsstater, som tillsammans omfattar av unionens befolkning. En blockerande minoritet ska omfatta minst fyra medlemsstater, i annat fall ska kvalificerad majoritet anses vara uppnådd. Vid tillämpning av bestämmelserna om omröstning med kvalificerad majoritet i rådet gällde 2017 de uppgifter om befolkningsmängd i varje medlemsstat som framgår av rådets beslut (EU, Euratom) 2016/2353 av om ändring av rådets arbetsordning. Om kommissionen hade gått vidare till omröstning om förslaget om godkännande och samtliga medlemsstater hade hållit fast vid sina indikativa positioner, hade det – oavsett hållning – saknats en kvalificerad majoritet för förslaget. I svaret anges vidare att kommissionen inför möte lade fram ett förslag till godkännande .