bet · H501JuU16 · 2018-03-16 00:00:00 — Antalet inkomna ärenden om överförande från till ett annat nordiskt land har minskat jämfört , vilket också sannolikt har påverkat antalet beslut om överförande till nordiska länder. Det är enligt Kriminalvården svårt att säga vad minskningen av antalet nordiska ärenden beror på. Det kan bero på att Kriminalvården inte uppmärksammar alla klienter som skulle kunna vara föremål för ett överförande eller att antalet svenska domar mot nordiska medborgare har minskat . Vad gäller antalet inkomma ärenden om överförande till ett annat EU-land är siffrorna likvärdiga . Antalet beslut om överförande till andra EU-länder har minskat något. Eftersom det är förhållandevis få klienter det rör sig om är det enligt Kriminalvården svårt att dra några slutsatser av minskningen. Undermåliga fängelseförhållanden i länder som många av Kriminalvårdens ärenden rör är dock ett hinder för överförande och är sannolikt en förklaring till att antalet beslut om överförande minskat. Vidare redovisas statistik över antalet överförda frihetsberövande påföljder från i årsredovisningen (s. 33). Med överföranden menas genomförda överföranden, dvs. att den dömde har påbörjat eller fortsatt verkställigheten i det land som han eller hon har överförts till. Totala antalet överförda från var 51 personer, varav 22 avsåg och 29 avsåg EU (utanför ). var motsvarande siffra 67 personer, varav 20 avsåg , 44 avsåg EU (utanför ) och tre avsåg övriga länder. har totalt 91 personer överförts till för att verkställa en frihetsberövande påföljd. I Kriminalvårdens regleringsbrev anges att Kriminalvården ska bidra till ett effektivt förfarande när det gäller överförande av straffverkställighet. Myndigheten ska i årsredovisningen redovisa följande: • åtgärder som vidtagits för att säkerställa en kvalitetssäkrad och systematisk uppföljning av enskilda ärenden – målet ska vara att kunna följa ärenden från initiering till faktiskt överförande • åtgärder som vidtagits för att säkerställa en effektiv handläggning. Regeringens åtgärder mot internationella stöldligor I samband med att justitie- och inrikesministern presenterade ett åtgärdspaket som ska bekämpa internationella stöldligor meddelade regeringen att Kriminalvården får i uppdrag att effektivisera arbetet med överföringar av fängelsestraff. Enligt uppgift från är det uppdraget till Kriminalvården i regleringsbrevet som avses. Regeringen uttalade även i pressmeddelandet att skyndsamhetskravet ska utredas för att förkorta handläggningstiderna. Det sistnämnda hanteras i ett internt lagstiftningsprojekt vid , och enligt uppgift från departementet kommer det att presenteras en departementspromemoria . I pressmeddelandet anför regeringen vidare att den sedan tillträdet fört en aktiv dialog med flera länder, t.ex. , för att underlätta att personer som döms i avtjänar sina fängelsestraff i hemlandet. Regeringen vill att fler ska avtjäna straff i sina hemländer. Utskottet har vid beredningen av motioner från allmänna motionstiden /15 behandlat ett motionsyrkande om att ska upprätta avtal med andra länder för att möjliggöra att en utlänning som är dömd till fängelsestraff följt av utvisning kan avtjäna sitt straff i ett annat land. Utskottet, som även vid en tidigare beredning hade avstyrkt ett liknande motionsyrkande, vidhöll sin tidigare inställning och konstaterade att det är möjligt att överföra verkställighet enligt flera olika lagar och konventioner. Vidare anfördes att utskottet alltjämt utgick från att regeringen, när det gäller stater som inte är anslutna till de konventioner som nämns i betänkandet, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet, och följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:153). Syftet med att överföra verkställigheten av en frihetsberövande dom är främst att underlätta den dömdes återanpassning i det land där han eller hon kommer att vistas efter frisläppandet. Som framgår ovan har Kriminalvården regeringens uppdrag att effektivisera arbetet med överföringar av fängelsestraff och att utreda skyndsamhetskravet för att förkorta handläggningstiderna. Utskottet konstaterar att den fråga som motionärerna tar upp i motion 2017/18:3738 (M) yrkande 9 om att utländska medborgare som dömts till fängelsestraff i högre omfattning bör avtjäna straffen i sina hemländer är uppmärksammad och ser därför inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Utskottet ser inte heller skäl att ställa sig bakom det som framförs i motionerna 2017/18:3238 (M) och 2017/18:3546 (SD). Utskottet avstyrker även dessa yrkanden. Intensivövervakning med elektronisk kontroll Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll ska utökas. Jämför reservation 16 (V). I motion 2017/18:1138 av m.fl. (V) yrkande 3 begärs att regeringen ska återkomma till med ett förslag som innebär att användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll utökas och kan tillämpas när en dom på fängelse upp till ska verkställas. Av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll framgår att den som ska avtjäna fängelse under vissa omständigheter kan beviljas att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av förbudet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. I årsredovisningen anför Kriminalvården följande (s. 31 f.). Antal klienter som erbjudits IÖV minskar, och de som påbörjat ligger på ungefär samma nivå som 2015. De som sökt IÖV minskar igen efter en liten uppgång 2015 medan de som avbrutit ökar nedgång. Antal klienter som fullföljt IÖV har minskat något . Vid en tillbakablick kan konstateras att antalet påbörjade IÖV låg på ca 3 000 . minskade antalet, och denna trend fortsatte . har dock minskningen stabiliserats till nuvarande nivå på ca 1 800 . Eftersom processen kan sträcka sig över ett årsskifte är det svårt att dra några exakta slutsatser av hur förhållandet mellan exempelvis påbörjade och fullföljda IÖV har utvecklats. Generellt är förändringarna mellan åren små, vilket tyder på en stabil klientgrupp på 1 600 – 1 700 klienter som fullföljer IÖV i förhållande till cirka 2 700 – 2 900 sökande. Misskötsamheten är låg, vilket indikerar att verksamheten fungerar bra. Av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 29 f.) framgår att hinder för att erbjuda intensivövervakning generellt kan vara att den individuella utredningen visar att förutsättningar saknas när det gäller bostad och sysselsättning eller för att den dömde har ett pågående avancerat missbruk. Vidare anförs följande (s. 30). Antalet klienter som erbjudits IÖV har minskat jämfört med föregående år. Även antalet klienter som har sökt och fullföljt IÖV minskar. Ett arbete med att djupare analysera orsakerna till minskningarna har planerats . De verkställigheter som avbryts har minskat något jämfört med föregående år. I samband med att möjligheterna att verkställa ett fängelsestraff utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll utökades konstaterade utskottet att flera skäl kunde anföras för att begränsa användningen av fängelse i anstalt (bet. 2004/05:JuU14 s. 7). Den negativa inverkan ett institutionaliserande kan ha för möjligheterna till återanpassning till samhället och risken för att i fängelsemiljön utveckla en kriminell identitet var enligt utskottet väl kända. Mot detta måste dock enligt utskottet ställas risken för att en utökad användning av intensivövervakning minskar förtroendet för påföljdssystemet. Även om intensivövervakning är en för den enskilde mycket ingripande åtgärd kan den enligt utskottets mening i just ingripandehänseende inte helt jämställas med verkställighet i anstalt. Utskottet anser mot denna bakgrund att den gällande lagstiftningen är väl avvägd och ser därför inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2017/18:1138 (V) yrkande 3. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om att villkorlig frigivning ska ske efter tre fjärdedelar av strafftiden, att avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella, en möjlighet att senarelägga villkorlig frigivning och att avskaffa villkorlig frigivning. Jämför reservation 17 (M, C, L, KD), 18 (M, C, L, KD), 19 (M, C, L, KD), 20 (M), 21 (M) och 22 (M, KD). I partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 52 begärs att villkorlig frigivning som regel ska ske efter tre fjärdedelar av strafftiden i stället för som efter två tredjedelar av strafftiden. Motionärerna anför att genom denna begränsning skärps straffen för samtliga personer som döms till fängelsestraff. Ett likalydande yrkande finns i motion 2017/18:3738 av m.fl. (M) yrkande 3. I motion 2017/18:2549 av (M) yrkas att regeringen bör överväga att avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella. Motionären anför att en person som upprepat återfaller i brottslighet och döms till en frihetsberövande påföljd inte bör ha samma möjlighet till villkorlig frigivning som den som första gången döms till en sådan påföljd. I motion 2017/18:2808 av och (båda M) begärs att bestämmelserna om villkorlig frigivning ska ändras och att huvudregeln ska vara att den fulla strafftiden ska avtjänas i fängelse. Villkorlig frigivning bör enligt motionärerna endast komma i fråga då den intagne är skötsam och visar en vilja att återanpassa sig. I motion 2017/18:3450 av (M) yrkande 1 begärs att den villkorliga frigivningen ska avvecklas och att alla som dömts ska avtjäna hela sitt fängelsestraff. I yrkande 2 begärs att varje person som dömts till ett tidsbegränsat fängelsestraff sedan det fulla straffet är avtjänat ska friges villkorligt som motsvarar en tredjedel av samma straffvärde, dock högst . I yrkande 3 begärs att den som är intagen på kriminalvårdsanstalt och som missköter sig under sin vistelse i fängelset i stället för villkorlig frigivning ska få sitt fängelsestraff förlängt med . I partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 69 begärs ett tillkännagivande om en effektivare användning av den prövotid som följer efter villkorlig frigivning. Motionärerna anför att övervakning med uppföljning ska vara obligatoriskt och att särskilda föreskrifter om exempelvis utbildning eller behandling ska aktualiseras oftare än vad som är fallet . I motion 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 3 begärs förstärkta möjligheter för Kriminalvården att besluta om föreskrifter vid villkorlig frigivning, exempelvis om skötsamhet, arbete eller utbildningsinsatser. I motion 2017/18:3584 av m.fl. (L) yrkande 7 begärs att den dömdes medverkan i behandlingsprogram för att bryta det destruktiva beteendemönstret ska vägas in vid prövningen av villkorlig frigivning. Motionärerna anför att den som har dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar delta i behandlingsprogram inte ska vara aktuell för villkorlig frigivning. Yrkande med liknande innebörd finns i motion 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 5, där det begärs ett tillkännagivande om att intagna i anstalt ska motiveras att genomgå behandlingsprogram mot missbruk och kriminalitet och att vägran att delta i dessa program ska få konsekvenser för den intagnes möjlighet till villkorlig frigivning. I motion 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 4 begärs att brott mot föreskrifter vid villkorlig frigivning ska få tydligare konsekvenser för den dömde. Motionärerna anför att brott mot föreskrifter bör oftare än leda till att återstående delen av den villkorliga frigivningen anses förverkad och att den dömde därmed ska kunna återföras till anstalt. I motion 2017/18:3837 av m.fl. (KD) yrkande 3 begärs att villkorlig frigivning ska kunna senareläggas vid vägran att lämna urinprov. Motionärerna anför att narkotika är ett stort problem i kriminalvården, och vid misstanke om missbruk av narkotika ska tester göras. I motion 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 9 begärs att en huvudman bör ha uppföljnings- och tillsynsansvar för den dömde efter villkorlig frigivning. Motionärerna anför att en viktig del i arbetet med ett adekvat utslussningsarbete är att det finns klara riktlinjer för vilken myndighet som har ansvaret för den dömdes återanpassning till samhället. Initiativ bör tas för att klargöra detta och om möjligt säkerställa att en myndighet har det huvudsakliga ansvaret. Av 26 kap. 6 § framgår att när minst två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den dock skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2005/06:123, bet. 2005/06:JuU33). Av 26 kap. 10 § framgår att efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom enligt eller enligt föreskrifter eller anvisningar som har meddelats med stöd av den (14 §). I anslutning till att villkorlig frigivning äger rum eller senare kan det beslutas att den villkorligt frigivne ska stå under övervakning. Övervakning ska enligt 26 kap. 11 § beslutas om det bedöms påkallat. Det är Kriminalvården som beslutar om övervakning. Även övervakningsnämnden kan fatta ett sådant beslut (37 kap. 7 § första stycket ). Har övervakning beslutats, men bedöms därefter att övervakningen är påkallad, får övervakningsnämnden besluta att övervakningen ska upphöra. Övervakningen upphör som regel utan något särskilt beslut när av prövotiden har förflutit, men kan under vissa förutsättningar förlängas genom beslut av övervakningsnämnden (26 kap. 11 och 18 §§ ). När det finns skäl att anta att den frigivne för sin anpassning till samhället behöver stöd av en särskild föreskrift om vad han eller hon ska iaktta , får en sådan föreskrift meddelas för eller tills vidare (26 kap. 15 § ). Enligt förarbetena (prop. 1982/83:85 s. 89) bör en särskild föreskrift bara meddelas när den fyller ett individualpreventivt syfte. Meddelande av en särskild föreskrift ska vara grundat på en bedömning i det enskilda fallet. Det måste också vara möjligt att kontrollera att en föreskrift efterlevs. Särskilda föreskrifter får avse – vistelseort eller bostad , högst åt gången – arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning – läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utanför sjukhus eller annan dylik inrättning. som avser läkarvård och liknande får kombineras med en skyldighet för den frigivne att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol eller andra beroendeframkallande medel, dopningsmedel eller förbjudna hälsofarliga varor. Genom en föreskrift får också den frigivne förpliktas att ersätta skada som uppkommit genom brottet (26 kap. 15 § tredje stycket ). Den som står under övervakning får genom en särskild föreskrift meddelas vad som ska gälla under övervakningen (26 kap. 15 § fjärde stycket ). En sådan föreskrift får gälla på vilket sätt och i vilken omfattning den frigivne ska hålla kontakten med övervakaren eller Kriminalvården. Föreskriften kan också avse en skyldighet att underrätta övervakaren eller Kriminalvården om att han eller hon uteblivit från en arbetsplats, skola eller annan föreskriven verksamhet eller inrättning. Föreskrifter enligt 26 kap. 15 § meddelas av övervakningsnämnden (26 kap. 16 § ). Det kan vara angeläget att föreskriften börjar gälla efter villkorlig frigivning, och därför får Kriminalvården meddela föreskrift som gäller intill dess nämnden prövat frågan. Av 26 kap. 19 § framgår att om den frigivne allvarligt åsidosatt sina åligganden och det kan antas att han eller hon inte kommer att låta rätta sig genom någon annan åtgärd som övervakningsnämnden kan vidta, får nämnden förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av varje gång. Om den frigivne begår brott ska den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad, om inte särskilda skäl talar mot det (34 kap. 5 § ). En intagen är enligt 3 kap. 2 § fängelselagen skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. Med sysselsättning avses inte bara arbete och utbildning utan även andra former av programverksamhet. En annan sak är att det inte alltid kan anses meningsfullt att ålägga en intagen att delta i brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet som han eller hon saknar motivation för (prop. 2009/10:135 s. 129). Av förra årets budgetproposition (prop. 2016/17:1 utg.omr. 4 s. 33) framgår att av de klienter som avslutade sin verkställighet av skyddstillsyn respektive fängelse i anstalt hade en knapp tredjedel respektive en dryg fjärdedel deltagit i behandlingsprogram. av dessa fullföljde hela programmet. Regeringen anförde att resultaten innebar en viss försämring i förhållande till föregående år. Kriminalvårdens ambition att öka deltagandet i långa och medellånga behandlingsprogram hade inte uppnåtts . Däremot kunde det konstateras att antalet klienter som deltagit i program riktade till våldsbrottsdömda hade mer än fördubblats jämfört med året innan. I årets budgetproposition (prop. 2017/18:1 utg.omr. 4 s. 34) anför regeringen att andelen klienter i frivård respektive klienter i anstalt som har deltagit i behandlingsprogram var i nivå med respektive har sjunkit något i förhållande till föregående år. En fjärdedel av de som avtjänade fängelsestraff och en knapp tredjedel av de som verkställde skyddstillsyn deltog i behandlingsprogram under verkställigheten. Fullföljandegraden har gått ned något i förhållande till föregående år. En viss positiv utveckling kan dock noteras när det gäller att delta och fullfölja de längre behandlingsprogrammen, vilket är i linje med Kriminalvårdens strategiska inriktning för behandlingsinsatserna. Kriminalvården har haft regeringens uppdrag att utveckla och förstärka arbetet med gruppen unga i kriminalvård respektive våldsamma klienter. Av redovisningen kan bl.a. konstateras en positiv utveckling när det gäller deltagande i behandlingsprogram inom båda dessa grupper, bl.a. till följd av satsningar på intagna med adhd samt resursförstärkningar av verksamheten för unga klienter. Vid beredningen av motioner från allmänna motionstiden /15 föreslog utskottet ett tillkännagivande med anledning av ett motionsyrkande om skärpta regler för villkorlig frigivning för de som återfallit i likartad brottslighet (bet. 2014/15:JuU17 s. 28 f.). Utskottet uttalade att personer som har återfallit i likartad brottslighet bör vara frihetsberövade än vad som är fallet . Förändringar bör därför övervägas när det gäller möjligheten till villkorlig medgiven frigivning. Vidare anförde utskottet att de som återfaller i likartad brottslighet och på nytt döms till fängelse som huvudregel inte bör friges villkorligt efter det att två tredjedelar av det utdömda straffet har verkställts. Han eller hon bör i stället avtjäna i fängelse som bättre motsvarar straffvärdet för det eller de nya brott som han eller hon dömts för. Tiden i anstalt bör dock följas av en tidsperiod då den intagne ges möjlighet att återanpassa sig till ett liv i frihet. Den som återfaller i likartad brottslighet och döms till ett nytt fängelsestraff bör därför avtjäna minst tre fjärdedelar av det nya straffet. biföll utskottets förslag (rskr. 2014/15:153). Vid beredningen av motioner från allmänna motionstiden /16 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av två motionsyrkanden om att personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram (bet. 2015/16:JuU21). Utskottet anförde att en vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. biföll utskottets förslag (rskr. 2015/16:174). I betänkande 2016/17:JuU19 avstyrkte utskottet yrkanden som motsvarar några av de nu aktuella, bl.a. om att avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella, en möjlighet att senarelägga villkorlig frigivning och att avskaffa villkorlig frigivning. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:203). Utredning om ändringar i bestämmelserna om villkorlig frigivning Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå ändringar i systemet med villkorlig frigivning i syfte att stärka möjligheterna att förebygga och förhindra återfall i allvarlig brottslighet (dir. 2016:28). I utredarens uppdrag har bl.a. ingått att analysera och ta ställning till om risk för återfall i allvarlig brottslighet ska beaktas särskilt som skäl mot villkorlig frigivning och föreslå hur en ordning där en sådan risk beaktas särskilt bör vara utformad, oavsett ställningstagande i sak. I direktivet angavs att en utgångspunkt bör vara att en sådan reglering ska träffa fall där det bedöms finnas hög risk för återfall i allvarliga våldsbrott, allvarliga sexualbrott eller allvarliga brott som begås som ett led i en organiserad brottslighet. Utredaren har också haft i uppdrag att överväga om man bör förändra förutsättningarna för och innehållet i de särskilda föreskrifter som kan meddelas efter villkorlig frigivning. Utredningen, som antog namnet , lämnade betänkandet Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott (SOU 2017:61). • skärpta regler om övervakning för dömda som avtjänar straff som överstiger tre år • vissa förändringar när det gäller de särskilda föreskrifterna som kan meddelas den frigivne, t.ex. ökade möjligheter att föreskriva drogtester • en möjlighet att kontrollera efterlevnaden av meddelade föreskrifter genom elektroniska hjälpmedel • ökade möjligheter att förverka villkorligt medgiven frihet om den frigivne inte sköter sig under övervakningen. Utredningen anser att nackdelarna med en ordning som innebär att det ska vara möjligt att skjuta upp den villkorliga frigivningen på grund av risk för återfall i brott inte uppväger intresset av samhällsskydd i dessa fall. I enlighet med sitt uppdrag lämnar utredningen ändå förslag som innebär att den villkorliga frigivningen i vissa fall ska kunna skjutas upp på grund av risken för att den dömde begår nya brott. Utredningsbetänkandet har remitterats och remisstiden gick ut . Enligt bereder regeringen förslagen i utredningen. Som framgår har regeringen tillsatt en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå ändringar i systemet med villkorlig frigivning i syfte att stärka möjligheterna att förebygga och förhindra återfall i allvarlig brottslighet (dir. 2016:28). Utredningen lämnade betänkandet Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott (SOU 2017:61). Utskottet, som anser att den beredning som pågår inte bör föregripas, avstyrker motionerna 2017/18:2549 (M), 2017/18:2808 (M), 2017/18:3188 (M, C, L, KD) yrkande 3–4, 2017/18:3569 (M) yrkande 69 och 2017/18:3837 (KD) yrkande 3.