bet · H501NU10 · 2018-02-22 00:00:00 — I direktivets artikel 8.2 anges utvinning av olja som en typ av verksamhet som är tänkbar att planera för. Enligt havsplaneringsförordningen (2015:400) ska Havs- och vattenmyndigheten (HaV) verka för samverkan och samordning med andra länders planering. Inom ramen för denna samverkan pågår en dialog både formellt och informellt. Bland annat publicerade HaV utkast till havsplaner , där det framgår att olje- och gasprospektering inte är legalt möjlig i territorialhav eller ekonomiska zon (se ovan). Andra länder, t.ex. , är å andra sidan tydliga med att de planerar för fortsatt oljeutvinning. I det formella samrådet enligt Esbokonventionen, som genomfördes med anledning av förslag till havsplan , framförde HaV synpunkter på förslag kring olje- och gasprospektering. Utredning om förbud mot landbaserad utvinning av olja och gas SGU har på regeringens uppdrag utrett vad ett förbud mot landbaserad utvinning av olja och gas innebär och beskrivit konsekvenserna av ett eventuellt förbud. Uppdraget redovisades till i rapporten av förbud mot landbaserad utvinning av olja och gas (dnr 31-560/2017). Av rapporten framgår bl.a. att förekomsterna av olja och naturgas på land i den svenska berggrunden är relativt små och knutna till bergarter i huvudsak i , i (Siljanområdet) och i fjällkedjan. Lokalt kan dock förekomsterna vara av intresse, och ett antal företag har undersöknings-tillstånd för olja och gas. Vidare slås det fast att prospektering och utvinning medför en liten miljörisk, som dock bedöms vara mindre än vid annan borrning (t.ex. borrning för enskild vattenförsörjning och geoenergi) eftersom prospekteringsföretagen har ett intresse och ett behov av täta borrhål för att kunna ta hand om gasen. Mängden borrhål för dessa ändamål är också jämförelsevis liten. Vissa risker för kontaminering av grundvatten kan uppstå i hanteringen (uttag och återföring) av grundvattnet i samband med utvinning. SGU konstaterar att ett antal aktörer kommer att bli berörda av ett förbud mot prospektering och utvinning av olja respektive gas. De som berörs mest är de företag som har undersökningstillstånd eller har ansökt om sådana tillstånd. Dessa företag kan, om ett förbud genomförs, framställa ersättningsanspråk eftersom det helt eller till viss del påverkar företagens möjlighet att bedriva verksamheten i fortsättningen. Vidare slog SGU fast att ett förbud kan skapa problem för forskningen och då kanske särskilt för forskning om och försöksanläggningar för geologisk lagring av koldioxid. Om ett förbud införs mot prospektering och utvinning av landbaserad olja och gas i föreslår SGU att det görs undantag för • forskning och försöksanläggningar för geologisk lagring av koldioxid • möjliggörande av användning eller annat omhändertagande av den olja respektive gas som kan påträffas vid bl.a. borrningar för geoenergi • passivt uttag av naturgas. SGU påpekar att det ur klimatperspektiv är bättre att förbränna denna gas än att låta den läcka ut till atmosfären eftersom metan är mer skadligt som växthusgas än koldioxid. SGU:s rapport har ännu inte skickats ut på remiss. Utredning om ett förbud mot uranutvinning har på regeringens uppdrag utrett hur ett förbud mot uranutvinning bör utformas. I uppdraget ingick att beakta behovet av annan mineralutvinning som kan vara viktig för omställningen till ett hållbart energisystem samt att utreda konsekvenserna av ett eventuellt förbud mot prospektering efter uran. Uppdraget redovisades (Uranutvinning – Redovisning av regeringsuppdrag, NV-04295-17). Verket föreslår en ny bestämmelse i som innebär att tillstånd för gruvdrift eller gruvanläggning som medför brytning, bearbetning eller anrikning av uranhaltigt material som kan användas för framställning av kärnbränsle endast får ges om det behövs för att annat ska kunna brytas, bearbetas eller anrikas på ett ändamålsenligt sätt. bedömer att ett absolut förbud mot uranutvinning innebär en risk för att utvinning av andra mineraler än uran försvåras och att det därför behövs en möjlighet till undantag. Om verksamhetsutövaren kan visa att det är tekniskt nödvändigt att utvinna det uranhaltiga materialet för att kunna utvinna det andra mineralet kan tillstånd ges. Regeringen ska då på samma sätt som pröva tillåtligheten av verksamheten och får endast tillåta den efter kommunfullmäktiges tillstyrkan. Vidare föreslår att uran tas bort som koncessionsmineral i minerallagen, vilket innebär att det inte kommer att gå att få undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession för uran. Genom ändringen stärks markägarens ställning, och det blir tydligare att alla miljöaspekter i fråga om uran ska behandlas i en prövning enligt . har även analyserat konsekvenserna av ett eventuellt förbud mot prospektering efter uran och funnit att det saknas miljöskäl för ett sådant förbud. Åtgärder för att undersöka förekomsten av uran i berggrunden kan bli mindre intressanta som en följd av ett förbud mot utvinning men fortfarande förekomma som en del av prospektering efter vissa andra . Vidare anser att det även framöver ska vara tillåtet med såväl provborrning som provbrytning av uran under förutsättning att halten uran inte överstiger den tillåtna. Avslutningsvis konstaterar verket att det inte finns något miljötillstånd eller någon beviljad bearbetningskoncession för uran i och att effekterna av ett förbud mot utvinning av uran därför blir små. promemoria var ute på remiss till . Enligt regeringens propositionsförteckning kommer en proposition med den preliminära titeln mot utvinning av uran att lämnas till . Utskottet konstaterar inledningsvis att det råder en bred politisk enighet om att användningen av fossila energikällor som olja och gas bör fasas ut till förmån för alternativ som inte har negativ påverkan på klimatet. Detta i kombination med det faktum att förutsättningarna för att utvinna gas och olja i är begränsade gör att utskottet inte ser sådan utvinning som realistisk annat än i mycket begränsad och då företrädesvis lokal skala. Utskottet vill därefter erinra om att SGU på regeringens uppdrag har utrett vad ett förbud mot landbaserad utvinning av olja och gas i innebär och vilka konsekvenser ett sådant eventuellt förbud skulle få för olika aktörer. Rapporten bereds inom , och innan regeringen har tagit ställning till hur den vill gå vidare med dessa frågor anser utskottet inte att det finns skäl för att uttala sig i linje med vad som begärs i flera motioner. Det är således utskottets uppfattning att samtliga motionsyrkanden som gäller förbud mot prospektering eller utvinning av olja eller naturgas i bör avslås av . De motioner som berörs är 2017/18:276 (C), 2017/18:1141 (V) och 2017/18:2609 (KD). I sammanhanget bör det för övrigt även betonas att ett förbud mot utvinning av gas och olja till havs på svenskt vatten infördes i den svenska lagstiftningen i samband med att genomförde bestämmelserna i det s.k. offshoredirektivet. Utskottet förutsätter också att regeringen på olika sätt och genom relevanta kanaler verkar för att sådan utvinning även ska begränsas i andra länders delar av ett så pass unikt och känsligt innanhav som . Något uttalande från med den innebörden i linje med vad som föreslås i motion 2017/18:2607 (KD) anser utskottet dock inte vara nödvändigt. Motionen avstyrks därför i den aktuella delen. När det avslutningsvis gäller frågan om uranutvinning konstaterar utskottet att regeringen har för avsikt att överlämna en proposition till där frågan om ett uranutvinningsförbud kommer att behandlas. Utskottet ser ingen anledning för att föregripa behandlingen av de förslag som väntas i den propositionen eller som kan komma att väckas i eventuella följdmotioner. Med hänvisning till detta avstyrker utskottet samtliga motioner som på något sätt gäller utvinning av uran i . De motioner som därmed avstyrks är 2017/18:1137 (M) och 2017/18:2455 (M). Utskottets förslag i korthet avslår ett förslag om gruvnäringens framtida kompetensförsörjning. Utskottet hänvisar till att kompetensförsörjningsfrågor har hanterats inom ramen för mineralstrategin och till att frågor med den inriktningen även är centrala i regeringens nyindustrialiseringsstrategi. Ett förslag om ansvar för övergivna gruvhål avslås med hänvisning till det arbete som bedrivs bland ett antal berörda myndigheter med inriktning bl.a. på att klargöra ansvarsförhållanden och på att skapa gemensamma rutiner. Jämför reservation 12 (M, C, L, KD). I kommittémotion 2017/18:3420 av m.fl. (M, C, L, KD) konstateras det att är ett välmående land vars välstånd bl.a. är byggt på de resurser som finns i skogen, i marken och i landets älvar och som förädlas i industrin. Bara inom EU står för av järnmalmen, men i landet finns även tillgångar av blymalm, zink, silver och koppar. Motionärerna vill att regeringen ska återkomma till med förslag på åtgärder för att säkra kompetensbehovet inom gruvnäringen (yrkande 5). I motion 2017/18:783 av m.fl. (S) framhålls det att med bl.a. Bergslagen har en lång och framgångsrik historia som gruvnation. har dock många gruvor lagts ned på grund av minskad lönsamhet eller för att malmen helt enkelt har tagit slut. Motionärerna konstaterar att det är många – markägaren, kommunen och staten (och polisen) som har ansvar för övergivna gruvhål – och de menar att mängden aktörer gör att detta ansvar faller mellan stolarna. Motionärerna begär ett tillkännagivande om att regeringen ska överväga möjligheten för staten att ta ett större samordningsansvar för problematiken med övergivna gruvor för att säkerställa en hållbar hantering. Gruvnäringens kompetensbehov och mineralstrategin Med anledning av vad som sägs i motion 2017/18:3420 (M) om gruvnäringens kompetensbehov bör nämnas att frågor på detta tema har behandlats inom ramen för den svenska mineralstrategin. En väl fungerande kompetensförsörjning sågs som en av de viktigaste faktorerna för en framgångsrik svensk gruvnäring även i fortsättningen. Ett av regeringsuppdragen inom mineralstrategin handlade därför om den långsiktiga kompetensförsörjningen och gavs till länsstyrelserna i och samt som ett erbjudande till samverkansorganen i , och län. I slutrapporten konstaterade den s.k. femlänsgruppen bl.a. att det sedan uppdraget gavs hade skett en kraftig inbromsning i gruvindustrins expansion, vilket har gjort att engagemanget för kompetensförsörjningsfrågorna har minskat. Gruppen ansåg det dock vara angeläget att frågorna om kompetensförsörjningen för denna näring hålls aktuella även fortsättningsvis trots att branschen vid den aktuella tidpunkten befann sig i en konjunktursvacka, detta för att mer robusta lösningar och system för kompetensförsörjningen ska utvecklas och finnas på plats när en ny period av expansion kommer. Det slogs vidare fast att det tar tid att göra anpassningar i utbildningssystemet och att det även vid avrapporteringstidpunkten fanns ett rekryteringsbehov. Kompetensfrågor i regeringens nyindustrialiseringsstrategi Regeringen har samlat sina insatser för den svenska industrin i sin nyindustrialiseringsstrategi Smart industri, som beslutades . Insatserna är i första hand generella och således inte inriktade på någon eller några specifika industrigrenar. Strategin omfattar fyra fokusområden, varav ett gäller just industrins framtida kompetensförsörjning. Regeringen slår bl.a. fast att bristen på arbetskraft med lämplig kompetens är en av de största utmaningarna och ett av de största tillväxthindren för industrin. I Handlingsplan 2 för Smart industri som regeringen presenterade redovisas ett antal pågående och nya åtgärder som syftar till att säkerställa industrins kompetensförsörjning. Det handlar bl.a. om åtgärder som ska resultera i • fler utbildningsplatser som svarar mot industrins behov • ett ökat intresse för industrirelevanta utbildningar • ett utbildningssystem som ger elever rätt kunskaper och kompetenser • att internationell kompetens blir mer tillgänglig i • att industrins arbete med strategisk kompetensförsörjning stärks • att förutsättningarna för utbildningssystemet att bidra till livslångt lärande stärks • att motståndskraften vid konjunkturnedgångar ökar. Ansvaret för övergivna gruvhål Enligt SGU:s webbplats är ansvarsförhållandena när det gäller gamla gruvhål inte helt klara. Om det gäller ett s.k. utmål (dvs. arbetsområde för gruvdrift enligt äldre gruvdriftslagstiftning) eller en bearbetningskoncession, är det innehavaren av denna rättighet som bär ansvaret för att sätta upp och underhålla stängsel på mark som har tagits i anspråk för bearbetning eller därmed sammanhängande verksamhet (5 kap. 9 § minerallagen). När en bearbetningskoncession upphör innebär det att marken återgår till markens ägare. Enligt 13 kap. 3 § minerallagen förlorar koncessionshavaren då även rätten till sådana anläggningar som har behövts för gruvbrytningen inklusive sådana stängsel som koncessionshavaren har varit skyldig att hålla. Sådana anläggningar ska lämnas kvar på platsen, och av 13 kap. 5 § minerallagen framgår det att de anläggningar som lämnas kvar ska vara i sådant skick att det inte uppkommer fara för allmänheten. Sådant stängsel som anges i 3 § ska vara utfört så att det består varaktigt efter det att koncessionen har upphört. Sedan bearbetningskoncessionen har upphört lär ett visst förstahandsansvar falla på markägaren för sådana faror för människor eller djur som människor har åstadkommit på fastigheten. Kommunerna har därutöver en allmän skyldighet att verka för att åstadkomma skydd mot olyckor inom den egna kommunen. Kommunen är dock inte skyldig att överta någon annans ansvar. Vidare har staten ett ansvar för gamla gruvhål. Detta ansvar ligger hos och polisen. Om ett övergivet gruvhål är en uppenbar fara för människor eller husdjur kan staten bekosta stängsling kring gruvhålet. Det är skyldighet att utreda ärendet och bekosta utförandet. beslutar om och ombesörjer sedan utförandet. Enligt vad SGU anger på sin webbplats är en praxis vid tillämpningen av beslutet att arbetar fram en praktisk lösning. Den lösningen består i att markägaren, kommunen, och tar var sin del av ansvaret. Det bör även betonas att det som återstår av en gruva kan betraktas som en fornlämning (är tillsynsmyndighet för fornlämningar). Enligt lagen om kulturminnen (1988:950) är det förbjudet att utan tillstånd rubba, ändra eller skada en fornlämning. Det kan även nämnas att Polisregion mitt på förfrågan av i län har kallat till ett möte med företrädare för de länsstyrelser som omfattas av den nämnda polisregionen för att diskutera ansvarsfrågor kopplade till övergivna gruvhål. Bakgrunden till detta är att de berörda länsstyrelserna hanterar dessa frågor på lite olika sätt, och man har därför identifierat ett behov av att skapa gemensamma rutiner och att tydliggöra ansvarsförhållandena. Avslutningsvis bör nämnas att enligt 15 kap. 1 § minerallagen är det bergmästaren som utövar tillsyn över minerallagen inklusive över de ovannämnda bestämmelserna om stängsling i 5 kap. 9 § och 13 kap. 3 §. Däremot innehåller minerallagen inte några bestämmelser i fråga om stängsling av äldre, övergivna gruvhål. Bergsstaten har gjort bedömningen att tillsynsansvaret enligt 15 kap. 1 § avser gällande tillstånd enligt minerallagen och att tillsynsansvaret när det gäller äldre, övergivna gruvhål således inte ligger på bergmästaren. Bergsstaten känner inte till några rättsfall där frågan om ansvar för övergivna gruvhål har prövats. För en framgångsrik utveckling är den svenska gruv- och mineralnäringen – liksom de flesta andra branscher – beroende av att det finns en god tillgång på kompetent arbetskraft. Detta faktum lyftes fram i den förra regeringens mineralstrategi, och kompetensförsörjningsfrågor finns även med som ett bärande inslag i den nuvarande regeringens nyindustrialiseringsstrategi. Utskottet ser det mot den bakgrunden inte som motiverat att ställa sig bakom det allmänt hållna förslaget i motion 2017/18:3420 (M, C, L, KD) om att regeringen ska återkomma till med förslag på åtgärder för att säkra kompetensbehovet inom gruvnäringen. Utskottet avstyrker även yrkandet i motion 2017/18:783 (S) om en samordning av ansvaret för övergivna gruvhål. Här ser utskottet positivt på att det förekommer initiativ mellan berörda myndigheter som syftar till att klara ut eventuella oklarheter när det gäller rådande ansvarsförhållanden och för att skapa gemensamma rutiner som gagnar en enhetlig tillämpning i olika delar av landet. Om de berörda myndigheterna anser att det trots dessa ambitioner kvarstår oklarheter förutsätter utskottet att de vänder sig till regeringen, och att den därefter – om så bedöms vara motiverat – vidtar lämpliga åtgärder. anser utskottet inte att det finns tillräckliga skäl för att hörsamma förslaget i motionen. Mineralstrategin, punkt 1 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3405 av m.fl. (M) yrkande 6. Alliansregeringen insåg betydelsen av att agera samlat och målinriktat, inte bara för att säkra den svenska gruvnäringens framtid, utan även för att säker-ställa att gruvindustrin kan samexistera med övriga delar av samhället. Genomförandet av den mineralstrategi som beslutades av den borgerliga regeringen har bidragit med mycket värdefull kunskap som måste tas till vara på ett effektivt sätt. Strategin har lagt en solid grund för att skapa de bästa förutsättningarna för att stärka konkurrenskraften i den svenska gruv- och mineralnäringen och därigenom också för att behålla och förstärka position som EU:s ledande gruvland till gagn för arbete, tillväxt och för den gemensamma välfärden. säkerställer strategin att mineraltillgångar nyttjas på ett långsiktigt hållbart sätt, med beaktande av ekologiska, sociala och kulturella dimensioner så att natur- och kulturmiljöer bevaras och utvecklas. Vi befarar att den nuvarande regeringen inte inser vikten av att ta till vara de kunskaper och erfarenheter som har genererats i samband med genomförandet av mineralstrategin. Risken förefaller inte obetydlig att regeringen slår sig till ro med att ha genomfört de åtgärder som strategin omfattar och försummar möjligheterna att utnyttja det momentum som mineralstrategin har skapat kring dessa frågor. Vi instämmer därför i det som sägs i motion 2017/18:3405 (M) om att genom ett tillkännagivande bör uppmana regeringen att fortsätta det viktiga arbetet med den nationella mineralstrategin. Motionen tillstyrks således i den aktuella delen. Mineraler och tillståndsprocesser, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3405 av m.fl. (M) yrkande 9 och 2017/18:3420 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 4 och 2017/18:1072 av m.fl. (S) i denna del och 2017/18:1619 av och (båda S). Vår grundinställning är att det är bra att har en krävande miljölagstiftning. Verksamheter som påverkar miljön negativt ska prövas noga, och hårda krav ska ställas på dessa för att skydda miljön. måste tillståndsprocesserna utformas på ett sådant sätt att de inte i onödan hindrar, försenar eller fördyrar investeringar som moderniserar verksamheter, skapar jobb och tillväxt och som i slutändan dessutom ofta minskar den samlade miljöpåverkan. Myndigheternas prövningar och krav på underlag ska vara enkla, förutsägbara och effektiva. En del i detta är att kraven på det underlag som krävs för prövning av en viss fråga inte ska ställas högre än vad som är motiverat av miljöskäl. En annan del som måste åtgärdas är de generellt sett långa handläggningstiderna i tillståndsärenden. Mot denna bakgrund ser vi naturligtvis positivt på att genom två tillkännagivanden har uppmanat regeringen att agera för att komma till rätta med de problem som vi beskriver ovan. anser vi det vara angeläget att utmaningarna för gruvnäringen på detta område ges särskild uppmärksamhet. För att stärka gruvnäringen anser vi därför att man i särskild ordning behöver se över tillståndsprocesserna för att få starta nya gruvor i . Dessa processer är långsamma och utdragna och dessutom spridda på flera olika myndigheter. En välskött gruvindustri främjar välstånd och tillväxt; motsatsen leder till något helt annat. För att säkerställa att den svenska mineral- och gruvnäringen även fortsättningsvis kan befinna sig i toppklass behöver bl.a. handläggningstiderna förkortas. Vi instämmer därför i det som sägs i motion 2017/18:3420 (M, C, L, KD) om att regeringen ska återkomma till med förslag på åtgärder för förkortade handläggningstider för gruvverksamhet. Motionen tillstyrks i den aktuella delen. Även motion 2017/18:3405 (M) tillstyrks i den del där det begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda och återkomma till med konkreta förslag på hur man kan förkorta handläggningstider och förenkla tillståndsprocesser för gruv- och mineralnäringen. De övriga motionerna i avsnittet avstyrks i de aktuella delarna. Mineraler och miljö, punkt 3 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:922 av m.fl. (SD) yrkande 6 och 2017/18:30 av (L) yrkandena 1 och 2, 2017/18:1149 av m.fl. (V) yrkande 19 och 2017/18:2538 av m.fl. (KD) yrkande 2. Den svenska gruvnäringen har långa anor. innebär högre efterfrågan från tillväxtländer tillsammans med en strävan inom EU att bli mer självförsörjande när det gäller och mineraler en långsiktig trend mot högre priser. vill stimulera den svenska gruvnäringens tillväxt på flera sätt och presenterar i motion 2017/18:922 (SD) flera olika förslag med denna inriktning. Flera av dessa faller dock inom andra utskotts beredningsområden (forskning och utbildning, transportinfrastruktur etc.). I detta sammanhang vill vi dock klargöra att vi även är angelägna om att ett offensivt förhållningssätt till gruvindustrins utveckling inte får äventyra vår storslagna svenska natur eller hota levnadsförutsättningarna för dem som verkar i eller bor i närheten av en gruva. Vi instämmer därför i det som sägs i den ovannämnda motionen om att platser där det har förekommit mineralutvinning ska efterbehandlas till en god miljöstandard när gruvbrytningen har upphört. Sådan efterbehandling är emellertid ofta mycket kostsam, och det händer att det blir skattebetalarna som får stå för notan i de fall verksamhetsutövaren av olika skäl inte kan bära dessa kostnader. Detta anser vi vara olyckligt, och vi förordar därför en lagändring som säkerställer att verksamhetsutövarna kan finansiera återställningen av ett gruvområde. En variant som vi tror kan vara lämplig är att villkora bearbetningskoncessionen med att koncessionshavaren löpande avsätter medel som ska kunna täcka de sanerings- och återställningskostnader som bedöms återstå när verksamheten är avslutad. Med det anförda tillstyrker vi motion 2017/18:922 (SD) i den aktuella delen. De övriga motionerna i avsnittet avstyrks i de aktuella delarna. Mineraler och miljö, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:1149 av m.fl. (V) yrkande 19 och 2017/18:30 av (L) yrkandena 1 och 2, 2017/18:922 av m.fl. (SD) yrkande 6 och 2017/18:2538 av m.fl. (KD) yrkande 2. De regionala skillnaderna i ökar på ett alarmerande sätt. Livsvillkoren försämras, och det blir allt svårare att bo och verka på landsbygden. Nya gruv-etableringar kan skapa framtidstro i regioner som har drabbats av hög arbetslöshet och utflyttning.