bet · H501KrU3 · 2018-03-28 00:00:00 — Som framgår ovan pågår svenskundervisning inom folkbildningen, och dessutom har satsningen Svenska från dag ett, med bl.a. språkträning, fått ökade anslag med . Utskottet anser inte att motionen bör föranleda någon åtgärd från sida varför motion 2017/18:3069 (M) yrkande 3 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om samarbete mellan det offentliga och civilsamhället bl.a. med hänvisning till MUCF:s uppdrag och arbete. Jämför reservation 8 (M, C, L, KD). m.fl. (M, C, L, KD) framhåller i motion 2017/18:3067 vikten av att samarbete mellan civilsamhället och välfärdens kärnverksamhet stärks. Motionärerna lyfter bl.a. fram överenskommelsen på det sociala området samt utredningen för ett stärkt civilsamhälle (yrkande 1). I motion 2017/18:3069 påtalar m.fl. (M) att Idéburet offentligt partnerskap (IOP) har funnits och att regeringen därför bör utvärdera detta arbete och komma med förslag till ytterligare fördjupning av samarbetet (yrkande 4). Per Lodenius m.fl. (C) framhåller i motion 2017/18:3761 behovet av att utveckla modeller för partnerskap. Det finns enligt motionärerna inte några tydliga modeller att använda, likt modeller vid upphandling (yrkande 2). Partsgemensamt forum (PGF) är en plattform för dialog på nationell nivå mellan regeringen och det civila samhällets organisationer som bl.a. ska följa upp och utveckla politiken för det civila samhället, så att förutsättningarna för det civila samhällets organisationer kan förbättras. tog fram en arbetsmetod för regeringens kontakter med det civila samhället, kallad sakråd. Regeringen använder sakråd för att höja kvaliteten i regeringens underlag, underlätta och effektivisera kunskapsinhämtning samt för att bättre samordna departementens kontakter med det civila samhällets organisationer. genomfördes ett antal pilotprojekt för att testa och utvärdera metodstödet för sakråd. Regeringen fattade beslut om sakråd som arbetsmetod i . Sakråd har genomförts inom olika områden. Överenskommelsen på det sociala området tecknades 2008 mellan regeringen, de idéburna organisationerna inom det sociala området och Kommuner och Landsting för att stärka det civila samhällets självständighet och stödja dialog med det civila samhället inom området. För att möta behov av dialog och samråd inom fler områden än bara det sociala kom regeringen och företrädare för det civila samhället överens om en struktur för bredare dialog och samråd. Syftet med breddningen är att kunna lösa hinder och hitta former för samverkan där behoven är som störst. Överenskommelsen har sitt fokus på den nationella nivån och tecknas mellan regeringen och paraplyorganisationer inom civilsamhället. De organisationer som från början valt att ansluta är Civos – Civilsamhällets organisationer i samverkan, Famna – för idéburen vård och social omsorg, Forum – Idéburna organisationer med social inriktning och LSU – ungdomsorganisationer. Ytterligare paraplyorganisationer har inbjudits att ansluta. Regeringen har även tillfört överenskommelsens kansli för den breddade verksamheten. lämnade sitt betänkande Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) . Av det framgår bl.a. följande: Idéburna offentliga partnerskap (IOP) är en form för samverkan mellan det offentliga och idéburen sektor, som inte omfattas av upphandlingsrätten. IOP kan exempelvis innebära att det offentliga svarar för viss typ av stöd, t.ex. tillhandahållande av lokaler och vissa verksamhetsbidrag, medan de idéburna organisationerna ansvarar för driften av själva verksamheten. IOP kan betraktas som ett komplement både till generella bidrag till den idéburna verksamheten och till upphandlingskontrakt där ändamålet är ett specifikt uppdrag. Det finns dock en rad juridiska frågeställningar kopplade till möjligheten att ingå ett IOP, såsom bestämmelser i kommunalrätten, upphandlingsrätten och , som måste beaktas. Med hänsyn till att förutsättningarna varierar såväl avseende samarbetsformer som verksamheter är det enligt utredningens bedömning inte möjligt att föreslå en lagstiftning på området. Utredningen anser dock att det finns unika kvaliteter som samverkan genom IOP bidrar med och som bättre bör tas tillvara och föreslår därför att och Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor får i uppdrag att gemensamt utarbeta en vägledning för hur samverkan mellan det offentliga och idéburna organisationerna kan utvecklas genom ingående av idéburna offentliga partnerskap. Uppdraget ska utföras i samråd med relevanta aktörer, såsom Kommuner och Landsting och civilsamhällets organisationer. Samordnad information för samverkan med idéburen sektor Utredningen har lämnat ett flertal förslag som kan bidra till att underlätta för idéburen sektor vid utförandet av välfärdstjänster. Enligt utredningen är det viktigt att kommuner och landsting kan erbjudas samlad information och möjlighet till ökad kunskap i frågor som rör möjligheterna att främja idéburen sektor på dessa områden. föreslås därför få i uppdrag att arbeta med informationsinsatser gentemot kommuner och landsting i frågor som rör möjligheterna till samverkan med idéburen sektor, samt möjligheterna att underlätta för dessa aktörer som utförare av välfärdstjänster. Uppdraget ska genomföras i samråd med Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor och med relevanta aktörer, så som Kommuner och Landsting. Som också angetts ovan ska MUCF enligt regleringsbrevet särskilt prioritera att inhämta erfarenheter från och sprida kunskaper till strategiskt utvalda målgrupper inom offentlig sektor om metoder för dialog och samverkan med organisationer i civilsamhället. tillfördes [12] för främst MUCF:s arbete med kompetenshöjande insatser till statliga myndigheter och politiker i kommuner och landsting. Insatserna innefattar även ett administrativt stöd. Satsningen motiveras av att det är angeläget att öka kompetensen om det civila samhällets organisationer och villkor hos nämnda målgrupper. MUCF har vidare fått ett stärkt kunskapsuppdrag rörande IOP. MUCF anger att myndigheten , tillsammans med andra myndigheter, arbetar med att ta fram information för att öka den allmänna kunskapen om IOP. Regeringen lämnade propositionen Ökade tillståndskrav och särskilda regler för upphandling inom välfärden (prop. 2017/18:158). I propositionen föreslås bl.a. ändringar i lagen om offentlig upphandling avseende vissa sociala tjänster och andra särskilda tjänster, benämnda välfärdstjänster, vilkas värde beräknas understiga tillämpligt EU-tröskelvärde på . Förslagen bedöms förenkla för såväl upphandlande myndigheter som leverantörer och främja den idéburna sektorns deltagande i upphandlingar. Ändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten och värdet av ett samarbete mellan det offentliga och de idéburna organisationerna. Som framgår ovan har MUCF av regeringen fått i uppdrag och medel, för att sprida kunskaper om metoder för dialog mellan det offentliga och civilsamhället samt fått ett stärkt kunskapsuppdrag rörande IOP. MUCF arbetar också tillsammans med andra myndigheter med att ta fram information för att öka den allmänna kunskapen om IOP. Med hänvisning härtill och till att ställningstagande till förslagen i propositionen Ökade tillståndskrav och särskilda regler för upphandling inom välfärden inte bör föregripas anser utskottet att motionerna inte bör föranleda någon åtgärd från sida. Motionerna 2017/18:3067 (M, C, L, KD) yrkande 1, 2017/18:3069 (M) yrkande 4 och 2017/18:3761 (C) yrkande 2 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utbetalning av stöd till trossamfunden med hänvisning till att den pågående beredningen av frågan inte bör föregripas. Jämför reservation 9 (SD) och det särskilda yttrandet (SD). I motion 2017/18:3414 framhåller Boriana (M) att skattemedel inte bör gå till att finansiera religiös verksamhet. Mot denna bakgrund anser Boriana (M) i motion 2017/18:3415 att man bör se över en nedläggning av Myndigheten för statligt stöd till trossamfund. och (båda SD) anser i motion 2017/18:2042 att samtliga skattefinansierade statliga bidrag till trossamfund bör upphöra, förutom de bidrag som är kopplade till att bevara kulturarvet (yrkande 2). Mot denna bakgrund bör enligt motionärerna Myndigheten för statligt stöd till trossamfund[13] läggas ned (yrkande 4). Motionärerna anser vidare att regeringen bör granska stöd som går till trossamfund med en internationell koppling (yrkande 3). I motion 2017/18:2301 anser (SD) att regeringen bör verka för att möjliggöra stängning av samfund med hårdföra tolkningar som tenderar att driva människor till att begå brott eller stödja terror (yrkande 1). m.fl. (SD, -) anser i motion 2017/18:3060 att det statliga stödet till religiösa samfund som förminskar kvinnors roll i samhället ska dras in (yrkande 20). och (båda SD) anser i motion 2017/18:3455 att det statliga stödet (yrkande 3) och det kommunala stödet (yrkande 4) till Muslimska ska stoppas, och att regeringen bör utreda konsekvenserna av att organisationer som ingår i nätverket kring Muslimska fått ta del av offentliga medel (yrkande 5). I motion 2017/18:3186 anser Amineh Kakabaveh (V) att föreningar och församlingar som i sin praktiska verksamhet bryter mot demokratins principer, mänskliga rättigheter, kvinnors och barns rättigheters samt hbtq-personers rättigheter inte bör beviljas statliga anslag (yrkande 3). Motionären anser vidare att regeringen bör se till att svenska myndigheter skärper granskningen av etniska och religiösa organisationer och församlingar så att dessa i praktiken följer vad som föreskrivs när det gäller demokratiska principer och respekten för mänskliga rättigheter, kvinnors och barns rättigheter samt hbtq-personers rättigheter (yrkande 2). Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund överlämnade betänkandet Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst (SOU 2018:18). I betänkandet anges bl.a. följande: Stödets betydelse för trossamfunden och för samhället i stort Utredningens sammantagna bedömning är att det statliga stödet har stor betydelse för trossamfunden. Om stödet skulle minska eller avvecklas, i synnerhet avgiftshjälpen, skulle det få stora konsekvenser för trossamfundens verksamhet. Det skulle framför allt sätta trossamfunden i sämre ställning i förhållande till . Stödet har därför en principiell betydelse eftersom det ger alla trossamfund någorlunda lika förutsättningar att bedriva en religiös verksamhet. På så sätt bidrar trossamfundsstödet till att alla människor i ges relativt sett lika möjligheter att utöva sin religion och därmed att åtnjuta sin religionsfrihet. Därutöver bidrar det statliga stödet till att ge trossamfunden grundläggande förutsättningar att bedriva verksamheter som har betydelse för att möta de olika existentiella behov som människor har. Det handlar både om situationer då personer söker sig till trossamfunden, t.ex. vid särskilda tillfällen i livet såsom vigsel och begravningar, men också vid kriser och olyckor. Trossamfundens verksamheter inom sjukvården, kriminalvården och krisberedskapen är i detta sammanhang av särskild betydelse. De spelar dessutom en viktig roll för kulturutövandet, i synnerhet för att individer med utländsk härkomst ska kunna bevara sin kultur och identitet. Vidare genomför flera trossamfund ett omfattande socialt arbete riktat till bl.a. nyanlända och socialt utsatta personer, vilket har betydelse för de individer som den offentliga välfärden har svårt att nå. Utredningen menar också att stödet till viss del kan stärka grundläggande demokratiska värderingar och stimulera den demokratiska delaktigheten, bl.a. genom att trossamfunden måste förhålla sig till gällande demokratikriterium och genom att fler trossamfund organiserar sig i enlighet med en formell föreningstradition. Trossamfundens bidrag till att stärka demokratiska värderingar är dock inte i alla avseenden uppenbara och det finns också exempel på trossamfund som upprätthållit värderingar och strukturer som begränsar enskilda individers möjligheter att åtnjuta sina fri- och rättigheter. Motiv för staten att stödja trossamfunden Utredningen anser att religionsfriheten ska ses som det huvudsakliga motivet för staten att stödja trossamfunden. Staten är förpliktad att förhålla sig neutral till olika trossamfund. Genom att fördela ett stöd till trossamfunden och erbjuda en kostnadsfri hjälp med att ta in medlemsavgifter försäkrar sig staten om att inget trossamfund ges en i förhållande till staten särskilt fördelaktig ställning i samhället. Därmed får alla trossamfund likartade förutsättningar för sin religiösa verksamhet och alla individer ges relativt sett samma grundläggande möjligheter att utöva sin religion och åtnjuta sin religionsfrihet. Vidare framgår det av de internationella konventioner som anslutit sig till att staten ska främja tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Ett ytterligare stödmotiv är den samhällsnytta som trossamfundens verksamhet ger. Trossamfunden fyller en viktig funktion för många människors välbefinnande, bl.a. genom att möta människors existentiella behov. Det gäller i synnerhet vid särskilda tillfällen i livet såsom vigslar och begravningar, men också vid kriser och olyckor. Trossamfunden bidrar även till samhällsnyttan genom sina kulturella och sociala verksamheter. I sin verksamhet kan trossamfunden också stimulera den demokratiska delaktigheten, stärka demokratiska värderingar och motverka antidemokratiska tendenser. Genom att staten ger ett stöd till trossamfunden får också staten bättre förutsättningar att föra dialog och samråd med trossamfunden och nå fram till människor som är engagerade inom dem. Demokratikriteriet bör utformas utifrån tydligt angivna exkluderings-grunder Utredningen anser att demokratikriteriet bör utformas på så sätt att det exkluderar trossamfund som agerar i strid med särskilt skyddsvärda grundläggande värderingar i det svenska samhället. På så sätt kan lagstiftaren ange när en inskränkning av religionsfriheten är motiverad. Regleringen begränsas därmed till situationer där det verkligen är nödvändigt att staten ingriper. Det blir vidare lättare för trossamfunden att på förhand förutse vilka ageranden som kan leda till vägrat stödberättigande och beslutsfattarens möjligheter till godtyckliga bedömningar begränsas. Det gör det också möjligt att göra en rimlig avvägning mellan statens behov av kontroll och trossamfundens behov av integritet och självständighet, som den praktiska tillämpningen underlättas[…] I betänkandet framgår vidare att utifrån de värderingar som anges i regeringsformens program- och målsättningsstadga har utredningen utformat följande exkluderingsgrunder. Ett trossamfund ska vägras stöd om det: Utövar våld mot person, tvång eller hot. Även trossamfund som rättfärdigar, främjar eller uppmanar till sådana handlingar ska vägras stöd. Det skulle t.ex. kunna handla om ett rättfärdigande av våld i nära relationer eller främjande av tvångsäktenskap eller våldsbejakande extremism genom spridande av propaganda, finansiering eller rekrytering. Kränker ett barns rättigheter på sådant sätt att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Inte heller trossamfund som rättfärdigar, främjar eller uppmanar till sådana kränkningar ska vara stödberättigat. Det skulle t.ex. kunna handla om trossamfund som uppmanar föräldrar till ett visst agerande, såsom att upprätthålla en viss traditionell sedvänja eller att vägra ett barn vård eller utbildning, som innebär en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Inskränker en betjänads fri- och rättigheter genom tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet, t.ex. genom att trossamfund utnyttjar att en betjänad befinner sig i en beroendeställning eller har någon sjukdom. Diskriminerar eller klart överträder principen om alla människors lika värde, t.ex. genom missaktning för en grupp av personer med anspelning på t.ex. kön, etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Aktivt motarbetar det demokratiska styrelseskicket, t.ex. genom uppmaning att inte följa svensk lag eller hörsamma myndigheters påbud. I undantagsfall kan uppmaning till lagbrott m.m. som helt syftar till att bevara eller återupprätta demokratiska värden vara förenligt med stödberättigande. Kultur- och demokratiministern (MP) har i svar på skriftlig fråga [14] om Muslimska angett följande: har frågat mig hur jag ser på Muslimska , och om det är min uppfattning att organisationer kopplade till Muslimska ska kunna erhålla stöd från den svenska staten. Organisationer som verkar i strid mot samhällets grundläggande värderingar ska inte erhålla statligt stöd. Varje organisation som ansöker om stöd ska prövas självständigt och rättssäkert mot de kriterier som ställs upp för det aktuella stödet. Kultur- och demokratiministern (MP) har i svar på skriftlig fråga[15] angett följande om bl.a. att stödja de svenska grenarna av Muslimska : har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att stoppa den statliga finansieringen av vissa projekt. Svenska förvaltningsmyndigheter, i det här fallet Myndigheten för stöd till trossamfund (SST), är självständiga gentemot regeringen och ska inte detaljstyra hur en myndighet väljer att genomföra ett uppdrag. I det uppdrag som regeringen gav SST om att genomföra insatser mot rasism riktat mot muslimer framgår det inte att myndigheten ska samverka med organisationer för att genomföra uppdraget. Beslutet om att ingå ett samarbete med studieförbundet har självständigt fattats av myndigheten. När det gäller statlig finansiering av projekt genom bidragsgivning så har jag tidigare varit tydlig med att statsbidrag inte ska ges till organisationer som bedriver verksamhet som strider mot demokratins idéer, däribland principerna om alla människors lika värde och rättigheter. I enlighet med gällande förordningar om statsbidrag till civila samhällets organisationer får bidrag lämnas endast till en organisation som har en demokratisk uppbyggnad och som bedriver en verksamhet som respekterar demokratins idéer. Det är också fullt möjligt för myndigheter att kräva tillbaka statsbidrag som beviljats på felaktiga grunder. Som framgår ovan anser Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund bl.a. att demokratikriteriet bör utformas på så sätt att det exkluderar trossamfund som agerar i strid med särskilt skyddsvärda grundläggande värderingar i det svenska samhället. Förslagen bereds inom . Utskottet anser inte att beredningen bör föregripas och avstyrker därför motionerna 2017/18:2042 (SD) yrkandena 2–4, 2017/18:2301 (SD) yrkande 1, 2017/18:3060 (SD, -) yrkande 20, 2017/18:3186 (V) yrkandena 2 och 3, 2017/18:3414 (M), 2017/18:3415 (M) och 2017/18:3455 (SD) yrkandena 3–5. Stärkt dialog mellan det offentliga och trossamfunden m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om bl.a. en stärkt dialog mellan det offentliga och trossamfunden med hänvisning till att Regeringens råd för kontakt med trossamfunden regelbundet träffar trossamfunden och till SST:s instruktion med uppgift att främja en sådan dialog. Jämför reservation 10 (M, C, L, KD). m.fl. (M, C, L, KD) anser i motion 2017/18:3067 att dialogen mellan det offentliga och trossamfunden bör stärkas för att förebygga antidemokratiska idéer samt motverka radikalisering (yrkande 4). Amineh Kakabaveh (V) anser i motion 2017/18: 3186 (V) att regeringen bör ta initiativ till en upplysningskampanj, riktad mot alla etniska grupper och trossamfund, om hedersvåld, där hedersvåldets historiska ursprung, dess effekter på samhället och vad det innebär för särskilt flickor och unga kvinnor beskrivs samt hur det strider mot demokratiska principer och mänskliga rättigheter (yrkande 10). Skånberg och (båda KD) anser i motion 2017/18:456 att regeringen bör hålla en regelbunden dialog med trosbaserade rörelser och lyfter i motionen fram vikten av religionsfrihet (yrkande 3). Kultur- och demokratiminister angav bl.a. följande i en interpellationsdebatt : har frågat mig vilket ansvar jag anser att regeringen har i arbetet mot radikalisering. Han har också frågat vilka konkreta förslag som regeringen kommer att lägga fram för att underlätta för muslimska församlingar att intensifiera arbetet mot våldsbejakande islamistisk extremism och rekrytering av radikaliserade unga till terrororganisationer. Jag vill tydliggöra att regeringen har ansvar för att vidta de nödvändiga åtgärder som värnar demokratin och som stärker det förebyggande arbetet. Därigenom har regeringen också ansvar för att kommunerna har tillgång till kunskap och åtgärder som kan förebygga radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremism. Regeringen har kraftfullt förstärkt det förebyggande arbetet, bland annat för att utveckla myndigheternas förebyggande insatser och metoder. Detta finns redovisat i skrivelsen Åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism (skr. 2014/15:144). När det gäller förebyggande insatser är det av central vikt att det finns en samverkan både på nationell och på lokal nivå mellan insatser som värnar demokratin mot våldsbejakande extremism och det brottsförebyggande arbetet. I arbete mot terrorism, som vägleds av den strategi som lades fram – Förebygga, Förhindra, Försvåra – finns därför ett tydligt fokus på förebyggande åtgärder, för att förebygga radikalisering och rekrytering till extremist- och terroristgrupper. De 21 åtgärder som pågår för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism är grupperade inom fem områden: nationell samordning för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism, åtgärder för att värna demokratin och alla människors lika värde och rättigheter, åtgärder mot identifierade risker, åtgärder för att individer ska lämna våldsbejakande extremistiska rörelser samt stärkt nordiskt och internationellt kunskaps- och erfarenhetsutbyte. Det civila samhällets organisationer inklusive trossamfunden är mycket viktiga aktörer i arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism. Det är dock viktigt att insatser från trossamfund och organisationer kommer till stånd genom deras eget initiativ. Regeringen varken kan eller bör styra det civila samhällets arbete. Organisationer och trossamfund har kunnat söka statsbidrag från Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, MUCF, för verksamhet som värnar demokratin. Regeringen har avsatt för statsbidrag inom detta område . Även Allmänna arvsfonden ger stöd till insatser som förebygger våldsbejakande extremism och har gett stöd till ett antal sådana projekt som olika organisationer nu driver. Regeringen har också skapat förutsättningar för trossamfunden att få stöd för att utveckla sitt arbete[…] Men det handlar också om att tydliggöra kommunernas ansvar. Man betonar vikten av att kommunerna arbetar med det förebyggande och har handlingsplaner. Den nationella samordnaren har åkt land och rike runt med just det budskapet. Och vi arbetar genom den nationella samordnaren fram verktyg. Jag betonade detta inledningsvis. Det var ett gott grundarbete. Regeringen har förstärkt den nationella samordnarens möjligheter, resurser och kansli och hela utredningsarbetet för att vi ska få effekt. Vi måste nämligen få med alla kommuner och städer på tåget. Kommunerna och det civila samhällets organisationer, inklusive trossamfunden, är centrala i det här arbetet. Det handlar om att fånga upp unga människor som är i en radikaliseringsprocess eller att till och med fånga upp dem innan de kommer in i en radikaliseringsprocess och innan de rekryteras och blir resande och eventuellt begår brott mot mänskligheten. Då behöver man kunna identifiera dessa unga människor . Det görs bäst i kommunen, lokalt och väldigt nära. Vi kommer att fortsätta att arbeta på det sättet med att uppvakta kommunerna. Jag hoppas att alla kommuner förstår allvaret och inleder ett tydligt arbete för att värna demokratin men också för att arbeta mot radikalisering och att man i det arbetet samarbetar.