bet · H501MJU19 · 2018-04-03 00:00:00 — Av regeringens proposition 2016/17:21 Infrastruktur för framtiden – innovativa lösningar för stärkt konkurrenskraft och hållbar utveckling (s. 25) framgår bl.a. att regeringen fattade beslut om förordningen (2015:579) om stöd för att främja hållbara stadsmiljöer. Förordningen ger möjlighet för kommuner och landsting att söka stöd för investeringar i anläggningar för kollektivtrafik respektive anläggningar – t.ex. vägar, gator, spår, kajer och hållplatser – för nya transportlösningar för kollektivtrafik. Syftet med stödet är enligt regeringen att en större andel av persontransporterna i städer ska ske med kollektivtrafik. Av propositionen framgår vidare att regeringen har fattat beslut om stöd för perioden –2018. Avsikten är att stödet till investeringarna ska leda till energieffektiva lösningar med låga utsläpp av växthusgaser och bidra till miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Det är enligt regeringen också meningen att stödet ska främja innovativa, kapacitetsstarka och resurseffektiva lösningar för kollektivtrafik, och som villkor för att få stöd ska kommunen eller genomföra motprestationer. Motprestationerna är andra åtgärder än de som stödet avser, och motprestationerna ska bidra till en ökad andel hållbara transporter eller till ökat bostadsbyggande. Genom motprestationerna finns det enligt regeringen en möjlighet att ta ett större grepp om stadsutvecklingen eftersom tillgänglighet, transportinfrastruktur och bostadsbyggande är nära kopplade till varandra. Ett utbyggt kollektivtrafiksystem möjliggör bostadsbyggande i nya attraktiva lägen, och andra samhällsvinster om fler åker kollektivt är minskad lokal och global miljöpåverkan. Av budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 20) framgår bl.a. följande om miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö och de satsningar som har gjorts för infrastruktur, kollektivtrafik samt cykel- och gångtrafik (s. 89 f.). Miljökvalitetsmålet innebär att städer, tätorter och annan bebyggd miljö ska utgöra en god och hälsosam livsmiljö samt medverka till en god regional och global miljö. Regeringens satsning på stadsmiljöavtal har haft två ansökningsomgångar 2016. Totalt har 24 kommuner fått stöd som uppgår till ca (anslaget 1:1 Utveckling av statens transportinfrastruktur utg.omr. Stöd har exempelvis gått till upprustning och nybyggnad av centrumnära hållplatser, separata kollektivtrafikkörfält och regionala superbussar. Regeringen har beslutat om en nationell strategi för ökad och säker cykling. Strategin ger uttryck för regeringens ambitioner inom cykling med inriktning på att hjälpa berörda aktörer att ta sitt ansvar. Strategin ska fungera som en plattform för det fortsatta gemensamma arbetet. Enligt samma budgetproposition (utg.omr. 22 s. 51) är regeringens bedömning att gång, cykling och kollektivtrafik behöver främjas för att klimatmålen ska kunna nås. Regeringen konstaterar också att man vidtar en rad åtgärder för hållbara persontransporter. Om de s.k. stadsmiljöavtalen anför regeringen följande. Regeringen vill stärka förutsättningarna för att städerna ska utvecklas till levande, gröna, hälsosamma och trygga platser där människor möts och innovationer skapas. För att stödja denna utveckling har regeringen inrättat flera verktyg, bl.a. stadsmiljöavtalen. Befolkningen i svenska storstäder växer kraftigt. För att fler ska kunna leva hållbart behövs täta städer där en större andel av persontransporterna sker med gång, cykel och kollektivtrafik. Regeringen vill genom stadsmiljöavtalen fortsätta främja innovativa, kapacitetsstarka och resurseffektiva lösningar för cykeltrafik och kollektivtrafik. Genom en förlängning av stadsmiljöavtalen ökar möjligheterna för mer genomarbetade förslag som det ges mer tid till att genomföra åtgärder och motprestationer. Stadsmiljöavtalen är en del av den ekonomiska ramen för utvecklingen av transportsystemet och beräknas omfatta 2018–2029. och biföll regeringens förslag till beslut (bet. 2017/18:TU1, rskr. 2017/18:104 och bet. 2017/18:MJU1, rskr. 2017/18:115). (Miljö- och ) har uppgett att Miljömålsberedningens förslag i En klimat- och luftvårdsstrategi för (SOU 2016:47) för ett mer effektivt och klimatsmart transportarbete – bl.a. att gång-, cykel- och kollektivtrafik ska göras normgivande i planeringen i större tätorter – bereds i departementet inom ramen för arbetet med såväl Strategin för levande städer som klimatstrategin. Enligt utskottets mening bedriver ett ständigt pågående arbete för en i olika hänseenden hållbar utveckling och för att nå såväl de nationella miljömålen som FN:s hållbarhetsmål. Av redovisningen ovan framgår dels att samtliga statsråd har ett ansvar för genomförandet av Agenda 2030 inom sina respektive ansvarsområden, dels hur regeringen har tagit hand om de förslag som presenterade i sitt slutbetänkande. Det förhållandet att 2020 används som utgångspunkt för att bedöma möjligheten att nå de nu uppsatta miljökvalitetsmålen bör inte tolkas som att vi inte även efter den tidpunkten på bred front ska fortsätta det viktiga miljöarbetet. Med det anförda föreslår utskottet att motionerna 2017/18:3686 (C) yrkande 32, 2017/18:1489 (C) yrkandena 2 och 3 och 2017/18:3352 (M) lämnas utan vidare åtgärd. Som redovisats ovan har regeringen i redovisningen av Kontrollstation 2016 om etappmål för biologisk mångfald och ekosystemtjänster anfört att kontrollstationen har visat att viktiga insatser för att nå målen har genomförts och pågår, men att kompletterande insatser är nödvändiga för att nå de aktuella etappmålen. Av redovisningen framgår vidare att regeringen avser att återkomma när det gäller att ta fram ytterligare etappmål och att genomföra insatser för att nå miljömålen för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Utskottet välkomnar detta besked och föreslår mot denna bakgrund att motion 2017/18:3354 (M) yrkande 2 avslås. När det gäller Miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö kan utskottet, mot bakgrund av redovisningen ovan, konstatera att det har införts regler och gjorts satsningar som syftar till att bidra till miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Enligt uppgift från Miljö- och bereds dessutom Miljömålsberedningens förslag i En klimat- och luftvårdsstrategi för i olika sammanhang inom . Mot denna bakgrund anser utskottet att det saknas skäl att ta initiativ till ett sådant etappmål som efterfrågas i den aktuella motionen. Utskottet föreslår därför att motion 2017/18.3363 (V) yrkande 2 lämnas utan åtgärd. Finansiering av insatser för bevarande av bl.a. natur och hav Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om finansiering av insatser för att skydda naturen på land och till havs. Jämför reservation 10 (L). I partimotion 2017/18:2820 av m.fl. (L) yrkande 4 efterfrågas insatser för naturvård, hav och vattendrag och för att bevara den biologiska mångfalden inklusive skyddsvärd skog. Enligt motionen drivs smarta hållbara lösningar fram med hjälp av vetenskap, teknikutveckling, marknadsekonomi och frihandel, men när det gäller skydd och bevarande av natur, hav och biologisk mångfald är marknadsekonomin inte lösningen, utan det krävs insatser som finansieras av det offentliga. behandling och kompletterande upplysningar I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 20) redovisar regeringen sina förslag till de ekonomiska satsningar som behöver göras för att finansiera olika insatser för att skydda naturen och havet. När det gäller anslaget 1:1 föreslår regeringen en satsning för att minska de negativa miljöeffekterna från plast som finns i hav och natur och för att undvika att ännu mer plast hamnar där. Regeringen ökar anslaget för att bl.a. möjliggöra insatser och åtgärder för att få bort mikroplaster, för strandstädning, innovation och utveckling av nya hållbara plaster samt för att stärka myndighetens globala arbete med plast och mikroplaster. För att kunna genomföra denna satsning föreslår regeringen att anslaget ökas med 2018. – 2020 beräknas anslaget ökas med (s. 121 f.). Under anslaget 1:2 Miljöövervakning m.m. framgår att regeringens satsning för att minska mängden plaster i hav och natur innehåller en särskild del för att minska nedskräpningen och främja återvinningen t.ex. genom informationsinsatser. Regeringen föreslår därför att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med (s. 124). När det gäller anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur föreslår regeringen en satsning för att i större utsträckning restaurera och anlägga våtmarker i syfte att stärka landskapets egen förmåga att hålla kvar och balansera vattenflöden, öka tillskottet till grundvattnet och bidra till biologisk mångfald samt minska övergödningen. Regeringen föreslår därför att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med . Under samma anslagspost anför regeringen vidare att åtgärder inom naturvård, friluftsliv och biologisk mångfald skapar gröna jobb, bl.a. med lägre kvalifikationskrav för människor som står långt ifrån arbetsmarknaden. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med (s. 125). När det gäller anslaget 1:11 Åtgärder för havs- och vattenmiljö bedömer regeringen att havs- och vattenmiljöarbetet behöver förstärkas ytterligare bl.a. för att snabbare nå de havs- och vattenrelaterade miljökvalitetsmålen. Satsningen innefattar framför allt ökade medel för stärkt marint områdesskydd, insatser mot övergödning, insatser mot plaster i havet samt förstärkt tillsyn och tillsynsvägledning av avloppsreningsverk och enskilda avlopp. Regeringen föreslår därför att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med , med och därefter . Regeringen konstaterar vidare att läkemedelsrester på olika sätt kan hamna i miljön och orsaka skada på t.ex. vattenlevande organismer. Regeringen föreslår en satsning på avancerad avloppsrening som en del för att begränsa utsläppen av läkemedelsrester till vattenmiljön. Regeringen föreslår därför att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med och med (s. 137). Under anslaget 1:14 Skydd av värdefull natur föreslår regeringen en satsning för att skydda värdefulla skogar på nyckelbiotoprika fastigheter. Regeringen föreslår därför att anslaget ökas med 2018. –2027 beräknas anslaget ökas med (s.140). När det gäller anslaget 1:15 Havs- och vattenmyndigheten anför regeringen att för att myndigheten ska kunna genomföra de föreslagna satsningarna på åtgärder för havs- och vattenmiljö för ett renare hav föreslår regeringen att anslaget ökas med 2018. beräknas anslaget ökas med och med (s. 142). biföll fördelningen av anslagen inom utgiftsområde 20 i enlighet med regeringens förslag (bet. 2017/18:MJU1, rskr. 2017/18:115). Som framgår av redovisningen ovan har det i statsbudgeten gjorts många satsningar på insatser som syftar till att på olika sätt skydda naturen såväl på land som till havs. Mot denna bakgrund finner utskottet att motion 2017/18:2820 (L) kan lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förslag till utfasning av miljöskadliga subventioner. Jämför reservation 11 (V). I kommittémotion 2017/18:1149 av m.fl. (V) yrkande 20 anförs att regeringen bör återkomma till med förslag på utfasning av miljöskadliga subventioner där borttagande av subventioner är granskade när det gäller miljöeffekter, påverkan på offentliga finanser och generella ekonomiska och sociala kostnader och fördelar. har utarbetat en handledning för kartläggning av potentiellt miljöskadliga subventioner (uppdaterad ). Av denna framgår bl.a. följande. Regeringen har beslutat att statliga myndigheter inom miljömålssystemet ska kartlägga och identifiera potentiellt icke-skatterelaterade miljöskadliga subventioner inom sina verksamhetsområden. För att underlätta kartläggningen har utarbetat en handledning. Handledningen är indelad i fem faser och för varje fas finns ett antal steg med frågor att svara på. Identifiera: Vilka subventioner administrerar myndigheten? Vilka av dessa kan vara miljöskadliga? Beskriv: Vad är subventionens syfte? Vem gynnas av subventionen? Bedöm: Uppfyller subventionen sitt syfte? Hur påverkar subventionen miljön? Utveckla: Hur kan subventionens negativa miljöpåverkan minskas? Redovisa: Redovisa kartläggningen. I sammanfattningen av skrivelse Potentiellt miljöskadliga subventioner 2 – Andra uppdateringen av kartläggning , (NV-08974-16) anför att staten ger stöd som i många fall leder till positiva miljöeffekter. ges stöd som kan ha negativa miljöeffekter. Stödåtgärderna kan t.ex. påverka beteenden som leder till mer avfall, större utsläpp och ökad resursutvinning. Stöd, som exempelvis subventioner, kan ha många olika former. De används för att främja en viss typ av produktion eller konsumtion. När det gäller situationen i konstaterar att det är framför allt tre sektorer som har potentiellt miljöskadliga subventioner, nämligen transport-, energi- och jordbrukssektorerna. Även fiskesektorn får stöd. uppger att rapporten innehåller en sammanställning av subventioner inom dessa områden. Inom energi- och transportsektorn är det skatteavvikelser (här nedsättningar eller befrielse från skatt) som utgör den avgörande delen av subventionerna. Dessa har till stor del tillkommit för att skydda den inhemska industrins konkurrenskraft. Jordbrukssektorns subventioner utgörs av både skatteavvikelser och marknadsregleringar inom EU:s jordbrukspolitik. Situationen i stämmer väl överens med situationen i länderna inom och utveckling (). I skrivelsen föreslår fördjupningsområden för att, med den uppdaterade kartläggningen som underlag, kunna ta ett steg till när det gäller att hantera subventioners potentiella miljöeffekter. Förslagen är följande: • Bättre analys vid införande och borttagande av subventioner. De miljöskadliga effekterna av subventioner är i många fall bristfälligt analyserade. För att avgöra om en subvention behöver reformeras är en djupare analys nödvändig. Det är viktigt att utreda subventioners miljöskadliga effekter innan de instiftas; när subventioner väl är på plats tar det att avskaffa dem. En subvention bör konsekvensutredas innan den införs eller avskaffas, med avseende på både stats- och sektorsfinansiella effekter och dessa effekter sammanräknade i samhällsekonomiska kalkyler. I resonemang som handlar om att reformera miljöskadliga ekonomiska styrmedel är det ineffektivt att begränsa resonemanget till endast en typ av styrmedel, exempelvis subventioner. Subventioner bör behandlas i en samlad styrmedelsanalys. Efter kartläggning av subventionerna behövs fördjupat arbete för att klargöra vilka av de potentiellt miljöskadliga subventionerna som faktiskt är miljöskadliga. Ett grundläggande steg för att kunna göra detta är att bedöma hur och i vilken omfattning de identifierade subventionerna faktiskt påverkar miljön, dvs. vilken nettoeffekt de har på miljön. Här kan den uppdaterade kartläggningen användas som en utgångspunkt. (Miljö- och ) har upplyst utskottet om att förslag integreras i löpande arbete med klimat- och miljöfrågorna. Som framgår av redovisningen ovan har pekat på att statliga subventioner i vissa fall kan ge upphov till potentiellt miljöskadliga effekter. har därför föreslagit bl.a. att det måste ske en fördjupad och förbättrad konsekvensanalys när en subvention ska införas eller tas bort. Miljö- och har upplyst utskottet om att förslag beaktas i arbete med klimat- och miljöfrågorna, och utskottet välkomnar detta besked. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2017/18:1149 (V) yrkande 20 lämnas utan vidare åtgärd. Kompensation vid inskränkningar i äganderätten Utskottets förslag i korthet bifaller ett motionsyrkande om att utreda modeller för kompensation när markägare begränsas i brukandet av sin mark. Jämför reservation 12 (S, MP, V). Enligt 2 kap. 15 § första stycket RF är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnader, utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Egendomsskyddet i paragrafens första stycke innebär inte att den enskildes egendom är ovillkorligt tryggad. Ingrepp av de slag som omfattas av bestämmelsen får göras, men endast om det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vad som avses med angelägna allmänna intressen får avgöras i enlighet med vad som kan anses acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt i ett modernt och demokratiskt samhälle. Det kan vara fråga om samhällets behov av mark för bl.a. naturvårds- och miljöintressen, totalförsvarsändamål, bostadsbyggande, trafikleder och rekreation (prop. 1993/94:117 s. 48). Enligt 2 kap. 15 § andra stycket RF ska den som genom expropriation tvingas avstå sin egendom vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Ersättning ska också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen ska bestämmas enligt grunder som anges i vanlig lag. Enligt 2 kap. 15 § tredje stycket RF finns det när det gäller inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl inte någon rätt till ersättning om en sådan rätt inte har reglerats i vanlig lag. Enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna med ändringar och tillägg () som svensk lag. En för folkrättsligt förpliktande bestämmelse om skydd för enskildas egendom finns i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till . Av artikelns första stycke följer att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom samt att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Enligt andra stycket inskränker emellertid dessa bestämmelser inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Bestämmelsen gäller även som svensk lag eftersom konventionen har inkorporerats i svensk rätt (prop. 1993/94:117). 31 kap. innehåller bestämmelser om ersättning vid ingripanden av det allmänna och vid tillståndsprövning av vattenverksamhet m.m. Enligt 31 kap. 2 § ska bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719) gälla vid ersättning och inlösen enligt 31 kap. , om inte balken innehåller avvikande bestämmelser. Bestämmelser om expropriationsersättning finns i 4 kap. expropriationslagen. Enligt 31 kap. 4 och 5 §§ kan fastighetsägaren under vissa förutsättningar ha rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras, t.ex. när beslutet gäller föreskrifter om åtgärder och inskränkningar som rör nationalparker, naturreservat, kulturreservat och vattenskyddsområden, bildandet av ett biotopskyddsområde och skydd för särskilda områden enligt 7 kap. 28–29 b §§ . Enligt 31 kap. 7 § betalas ersättningen, med vissa undantag, av staten eller kommunen. Enligt 31 kap. 8 § kan fastighetsägaren, i stället för att få ersättning på grund av inskränkningar i markanvändningen, under vissa förutsättningar ha rätt att få fastigheten inlöst. I kommittémotion 2017/18:3420 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 11 föreslås att man ska utreda kompensationsmodeller för brukandebegränsningar av mark som inskränker äganderätten. Motionärerna anför att äganderätten utgör en grund för demokrati och marknadsekonomi, och det är därför viktigt att utreda olika typer av kompensationsmodeller som skulle kunna användas för att begränsa ekonomiska förluster för markägaren. behandling och kompletterande upplysningar beslutade regeringen att utse en särskild utredare för att se över den lagstiftning som möjliggör inskränkningar i användningen av mark eller byggnader (rådighetsinskränkningar) av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Enligt direktiven skulle utredaren identifiera de fall där ersättning bör ges trots att ingripandet skett av dessa skäl och föreslå de ändringar som anses nödvändiga för att i lag ange vad som ska gälla i fråga om ersättning i de fallen. Betänkandet Ersättning vid rådighetsinskränkningar – vilka fall omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen när ersättning ska lämnas? (SOU 2013:59) överlämnades till regeringen . I betänkandet anfördes bl.a. följande (s. 10 f.). De bestämmelser i gällande rätt som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl är många och återfinns i ett stort antal lagar, förordningar och föreskrifter. Utredningens målsättning har därför inte varit att särskilt granska varje enskilt fall där en inskränkning av mark eller byggnad av dessa skäl kan komma ifråga. I stället har målsättningen varit att granska den lagstiftning som möjliggör sådana inskränkningar på ett principiellt plan, att utreda när en rätt till ersättning bör finnas generellt och göra lagstiftaren och tillämparen uppmärksamma på hur frågan om ersättning ska hanteras i praktiken för att undvika orimliga resultat. Eftersom utgångspunkten är att den enskilde är fri att råda över sin egendom är det en rådighetsinskränkning i grundlagens mening när det allmänna, utan att ta egendomen i anspråk, hindrar en viss användning av densamma, t.ex. genom förbud och förelägganden eller genom att uppställa krav på tillstånd för viss verksamhet. Det kan också vara genom att återkalla ett tillstånd eller förena det med villkor som hindrar en viss användning. Det som ska anses vara expropriation eller annat sådant förfogande är inte rådighetsinskränkningar. Det finns vissa grundläggande principer som får antas gälla generellt i fråga om rätten till ersättning vid rådighetsinskränkningar. Dessa principer går att härleda ur gällande rätt och har i lagstiftningsarbetet, i varierande grad, varit styrande för huruvida en rådighetsinskränkning ska förenas med en rätt till ersättning för den enskilde. Av dessa principer kan proportionalitetsprincipen och rättssäkerhetsprincipen nämnas. Proportionalitetsprincipen spelar en betydande roll vid lagstiftning och domstolsprövning i ärenden om rådighetsinskränkningar. Vid avgörandet av om en viss rådighetsinskränkande åtgärd är proportionerlig är rätten till ersättning en väsentlig parameter. Rättssäkerhetsaspekten och allmänna rättsgrundsatser medför att det allmännas möjligheter att inskränka en viss verksamhet utan att lämna ersättning är mindre om den enskilde har haft befogad anledning att anta att verksamheten ska få fortgå oinskränkt, än om det funnits anledning att räkna med att verksamheten inte skulle kunna fortgå oinskränkt. Det ligger utanför denna utrednings uppdrag att granska och föreslå ändringar i de bestämmelser som möjliggör rådighetsinskränkningar av hälsoskydds-, miljöskydds- och säkerhetsskäl. Med hänsyn till den mängd bestämmelser det rör sig om och hur vitt skilda områden som omfattas är det heller inte möjligt. En sådan omfattande granskning görs troligen bäst i samband med en allmän översyn av regelverket inom varje särskilt område. Två områden där det finns ett behov av en sådan översyn är rådighetsinskränkningar i samband med inrättandet av vattenskyddsområden och rådighetsinskränkningar med stöd av artskyddsförordningen. lämnade sitt slutbetänkande En trygg dricksvattenförsörjning (SOU 2016:32).