bet · H501CU8 · 2018-03-16 00:00:00 — beslutade om lagen (2017:310) om framtidsfullmakter (prop. 2016/17:30, bet. 2016/17:CU11, rskr. 2016/17:221). Lagen, som trädde i kraft , innebär bl.a. följande. En framtidsfullmakt är en fullmakt åt någon att företräda fullmaktsgivaren om han eller hon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande varaktigt och i huvudsak inte längre har förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Ekonomiska och personliga angelägenheter kan omfattas av en fram-tidsfullmakt. Åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård kan dock inte omfattas. Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador samt även sjuktransporter och omhändertagande av avlidna, och med tandvård avses åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan. Inte heller kan en framtidsfullmakt omfatta vissa frågor av utpräglat personlig karaktär som att ingå äktenskap, bekräfta faderskap, upprätta testamente eller liknande. En framtidsfullmakt ska vara skriftlig och bevittnad av två personer. Av fullmakten ska det framgå att det är fråga om en framtidsfullmakt samt vilka angelägenheter som fullmakten avser och vad som i övrigt ska gälla. I en framtidsfullmakt ska en eller flera fysiska personer anges som full-maktshavare. Vid tillfälligt förhinder eller vid behov av hjälp i en särskilt angiven fråga får fullmaktshavaren överlåta sin behörighet till någon annan. En sådan fullmakt ska vara ställd till en fysisk person. Vid behov av hjälp i en särskilt angiven ekonomisk fråga får fullmakten dock ställas till ett kredit- eller värdepappersinstitut. Fullmaktshavaren har en lojalitets- och samrådsplikt i förhållande till den enskilde, och den enskilde får utse en särskild granskare som har rätt att begära redovisning av uppdraget. Även överförmyndaren har en sådan rätt och kan agera om fullmaktshavaren t.ex. missbrukar sitt förtroende. Om inte något annat anges i framtidsfullmakten får fullmaktshavaren, till någon annan än sig själv, lämna personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor. tillkännagivande om elektroniska framtidsfullmakter och pågående arbete I lagstiftningsärendet om framtidsfullmakter beslutade också, på utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att överväga frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter (bet. 2016/17:CU11, rskr. 2016/17:221). Utskottet anförde bl.a. följande: I propositionen redovisar regeringen att den i och för sig är positiv till elektronisk hantering av handlingar, men att frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter är komplicerad och kräver särskilda överväganden. Frågan har därför inte rymts inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. I propositionen anför regeringen vidare att det kan finnas anledning att återkomma till denna fråga, t.ex. om det framöver på marknaden tas fram elektroniska fullmaktslösningar som kan användas för framtidsfullmakter. Utskottet ser också positivt på en elektronisk hantering av handlingar. Enligt utskottets mening bör regeringen ta initiativ till att överväga frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter. Det som utskottet nu har anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Enligt uppgift från har arbete inletts med att överväga vilka åtgärder som bör vidtas med anledning av tillkännagivandet. Ärendet bereds inom . I lagstiftningsärendet om framtidsfullmakter behandlade utskottet även motsvarande motionsyrkanden som de som är aktuella om att det bör vara möjligt att upprätta en framtidsfullmakt för åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård och att gränsdragningen till dessa områden bör förtydligas. Utskottet hänvisade till vad som redovisades i propositionen om att Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning föreslagit att det ska införas en möjlighet att utfärda framtidsfullmakter inom hälso- och sjukvård samt tandvård (SOU 2015:80) och att utredningens förslag bereds inom . Utskottet ansåg att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från , och motionsyrkandena avstyrktes. följde utskottets förslag. I lagstiftningsärendet behandlade och avstyrkte utskottet också ett motsvarande motionsyrkande som det som är aktuellt om förtydliganden om lämnande av gåvor. Utskottet hänvisade till att det ställt sig bakom regeringens lagförslag i denna del, av de skäl som anfördes i propositionen enligt följande redovisning: Regeringen anför att utgångspunkten även i detta avseende bör vara att fullmaktsgivaren bestämmer förutsättningarna för uppdraget. Det är därför viktigt att fullmaktsgivaren noga överväger innehållet i fullmakten, bl.a. i fråga om fullmaktshavarens möjlighet att lämna gåvor. Alltför vida ramar för fullmaktshavarens möjlighet att lämna gåvor riskerar givetvis att leda till att fullmaktshavaren, för egen eller annans , handlar illojalt mot fullmaktsgivaren. Mot denna bakgrund bör gåvor som utgångspunkt bara få lämnas om det anges särskilt i framtidsfullmakten. Enligt regeringens mening skulle det dock vara att gå för långt att utesluta alla former av gåvor som inte har direkt stöd i framtidsfullmakten. Detta gäller särskilt i de fall där fullmaktsuppdraget omfattar personliga angelägenheter och det är fråga om att fortsätta en ordning som fullmaktsgivaren har följt. En fullmaktsgivare som har brukat lämna födelsedagspresenter och liknande kan antas ha en vilja att fortsätta med det även när framtidsfullmakten har trätt i kraft. En fullmaktsgivare som t.ex. brukar besöka eller på annat sätt uppmärksamma släkt och vänner i samband med födelsedagar kan förväntas göra det även efter att framtidsfullmakten har trätt i kraft. Det är rimligt att fullmaktshavaren som företrädare för fullmaktsgivaren, i en sådan situation bör få köpa enklare gåvor. Det kan också förväntas att en framtidsfullmakt kommer att upprättas innan den träder i kraft. Med hänsyn till det är det naturligtvis svårt för fullmaktsgivaren att förutse vilka gåvotillfällen som kan uppstå och att närmare precisera under vilka förutsättningar som gåvor ska få lämnas. Att kräva att framtidsfullmakten under alla förhållanden ska innehålla grunderna för och omfattningen av rätten att lämna gåvor för att så ska få ske, torde ofta leda till tämligen generella beskrivningar som inte ger fullmaktshavaren någon egentlig vägledning i det enskilda fallet. Det förefaller lämpligare att fullmaktshavaren diskuterar med fullmaktsgivaren innan en gåva lämnas, om det är möjligt. Med regeringens förslag om att fullmaktsgivaren kan utse någon som granskar förvaltningen har fullmaktsgivaren dessutom möjlighet att ordna en granskning av fullmaktshavarens hantering av egendomen. Regeringens förslag om att ge överförmyndaren och fullmaktsgivarens närmaste släktingar möjlighet att inhämta redovisning bidrar också till insyn i verksamheten. Mot denna bakgrund bör fullmaktshavaren, utan att det uttryckligen anges i fullmakten, på fullmaktsgivarens vägnar få lämna vissa gåvor. En rätt att ge bort fullmaktsgivarens egendom bör vara begränsad till situationer där det är motiverat med hänsyn till behovet av att vårda fullmaktsgivarens relationer till släkt och vänner. Fullmaktshavaren bör därför för fullmaktsgivaren få lämna personliga presenter. En riktlinje bör vara i vilken utsträckning fullmaktsgivaren har lämnat sådana presenter, t.ex. vid födelsedagar och andra högtids- och bemärkelsedagar, innan han eller hon blev beslutsoförmögen. Det faller sig vidare naturligt att eventuella presenter begränsas till sådana vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor (se 14 kap. 12 § ). Med denna avgränsning saknas det anledning att införa en ordning som innebär att överförmyndaren ska godkänna gåvor över ett visst värde. Mer omfattande gåvor eller gåvor för andra syften bör endast få lämnas om det anges i framtidsfullmakten. Om det framgår av framtidsfullmakten att egendomen över huvud taget inte får användas för gåvor, bör det naturligtvis gälla. följde utskottets förslag. I lagstiftningsärendet behandlade och avstyrkte utskottet vidare ett motsvarande motionsyrkande som det som är aktuellt om möjligheten att anlita en juridisk person som tillfällig ställföreträdare för fullmaktshavaren i både särskilda ekonomiska och juridiska frågor. Utskottet hänvisade till att det ställt sig bakom regeringens lagförslag i denna del, av de skäl som anfördes i propositionen enligt följande redovisning: I propositionen konstaterar regeringen att uppdraget som ställföreträdare är ett uppdrag som bygger på att det finns ett särskilt förtroende mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Det talar mot att juridiska personer ska få utses till ställföreträdare. Ett annat skäl som talar mot en sådan lösning är att det i det närmaste vore att jämställa en framtidsfullmakt med en fullmakt som kan användas som en legitimationshandling för den som vid var tid innehar den, vilket inte bör komma i fråga. Att tillåta juridiska personer som fullmaktshavare skulle alltså innebära att fullmaktsgivaren förlorar kontrollen över vem som egentligen kommer att företräda honom eller henne. Det strider mot grundtanken med reformen, dvs. att fullmaktsgivaren ska välja sin företrädare. Med hänsyn till detta anser regeringen att endast fysiska personer bör kunna utses som fullmaktshavare. Med hänsyn till att det föreslås att en ordinarie fullmaktshavare ska vara en fysisk person bör motsvarande krav enligt regeringen gälla för en ersättare för fullmaktshavaren. Enligt regeringen finns det dock skäl att göra ett undantag när det gäller hjälp för fullmaktshavaren i en särskild fråga. Är det fråga om att i en särskilt angiven ekonomisk fråga förvalta fullmaktsgivarens egendom är det enligt regeringen, med hänsyn till hur sådan verksamhet är organiserad, rimligt att fullmakten får ställas till ett kreditinstitut eller ett värdepappersinstitut. följde utskottets förslag. Utredningen om beslutsoförmögna personers ställning i vård, omsorg och forskning föreslår i sitt betänkande Stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till vård, omsorg och forskning (SOU 2015:80) att det ska införas en möjlighet att utfärda framtidsfullmakter inom bl.a. hälso- och sjukvård samt tandvård. Utredningens betänkande bereds inom . Utskottet konstaterar inledningsvis att i lagstiftningsärendet om framtidsfullmakter, på utskottets förslag, beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att överväga frågan om upprättande och hantering av elektroniska framtidsfullmakter. Enligt uppgift från har arbete inletts med att överväga vilka åtgärder som bör vidtas med anledning av tillkännagivandet, och ärendet bereds inom . Mot den bakgrunden finns det enligt utskottet inte behov av någon åtgärd från sida med anledning av förslaget i motion 2017/18:3344 (KD, M, C, L) yrkande 1. Motionsyrkandet bör därför avslås. När det gäller övriga motionsyrkanden om att det bör vara möjligt att upprätta en framtidsfullmakt för åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård och att gränsdragningen till dessa områden bör förtydligas, om förtydliganden för lämnande av gåvor och om möjligheten att anlita en juridisk person som tillfällig ställföreträdare för fullmaktshavaren i både särskilda ekonomiska och juridiska frågor står utskottet fast vid sina ställningstaganden i lagstiftningsärendet om framtidsfullmakter. Motionsyrkandena bör därför avslås. män för ensamkommande barn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om gode män för ensamkommande barn. Utskottet hänvisar till pågående arbete inom . Jämför reservation 23 (C), 24 (V) och 25 (KD). I kommittémotion 2017/18:1937 av m.fl. (V) föreslås flera tillkännagivanden om att regeringen bör se över systemet med gode män för ensamkommande barn. Motionärerna föreslår att det tillsätts en utredning med uppdrag att se över systemet för att dels säkerställa en hög kvalitet i utförandet av uppdraget och införa en maxgräns för väntetid för att få en god man (yrkande 17), dels säkerställa att gode män som förordnas för barn med särskilda behov har rätt kompetens (yrkande 18). Det föreslås också att regeringen återkommer med förslag om dels skärpt beredskap i systemet med gode män vid särskilt ansträngda situationer (yrkande 19), dels skärpta krav på kunskap och utbildning hos gode män och överförmyndare (yrkande 20). I kommittémotion 2017/18:3394 av m.fl. (KD) yrkande 13 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att ensamkommande flyktingbarn ska vara garanterade en god man efter ankomst till . I kommittémotion 2017/18:3787 av m.fl. (C) yrkande 18 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över om det finns anledning att professionalisera uppdraget som god man för ensamkommande flyktingbarn. Enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn ska sådana barn förses med en god man så snart det är möjligt efter ankomsten till . Den gode mannen ska i vårdnadshavares och förmyndares ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta hans eller hennes angelägenheter. Beslut om förordnande av god man fattas av överförmyndaren i den kommun där barnet vistas efter ansökan av eller socialnämnden. Överförmyndaren kan även ta upp frågan självmant. Om barnet därefter beviljas uppehållstillstånd, ska den gode mannen ersättas av en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt . När barnet fyller upphör godmanskapet automatiskt. I fråga om vem som kan utses till god man tillämpas bestämmelserna i om lämplighet och kontroll av gode män och förvaltare. Dock gäller det tillägget att överförmyndaren vid lämplighetsbedömningen ska fästa särskild vikt vid den utsatta situation som barnet befinner sig i. , och bedriver ett arbete för att stödja kommunernas arbete med gode män för ensamkommande barn. Utbildningsinsatser för gode män genomförs också av flera ideella organisationer. Motionsyrkanden med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst har behandlats av utskottet , i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet hänvisade då till då-varande lagutskottets ställningstagande i betänkande 2004/05:LU26. Lagut-skottet framhöll det angelägna i att ärenden om förordnande av god man för ensamkommande barn handläggs skyndsamt så att en god man kan utses så snart det är möjligt. Att i lagtexten föreskriva en uttrycklig tidsfrist inom vilken ett förordnande ska ske vore en mindre lämplig ordning. En sådan regel skulle rimligen inte vara undantagslös, och ett motsvarande syfte kan likaväl tillgodoses genom en allmänt hållen regel om en skyndsam handläggning. Dessutom är det inte uteslutet att det kan förekomma enskilda fall när ett för-ordnande inom just inte är förenligt med barnets intressen. Med detta avstyrkte utskottet motionerna. följde utskottets förslag. Regeringens uppdrag till länsstyrelserna Regeringen gav de sju tillsynsansvariga länsstyrelserna i uppdrag att gemensamt vidta åtgärder för att förbättra tillsynen över och stödet till landets överförmyndare och överförmyndarnämnder. I uppdraget ingick bl.a. att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att få till stånd en kvalitativ, effektiv och enhetlig tillsyn över överförmyndarna. Uppdraget skulle redovisas . I beslutet anförde regeringen vidare att den, med utgångspunkt i den kritik som framförts, förutsätter att kommunerna nu ser till att överförmyndarna ges den kompetens och organisation som uppdraget kräver och i övrigt gör de förändringar som är nödvändiga. I länsstyrelsernas redovisning av uppdraget anges bl.a. att länsstyrelserna arbetar med att ta fram en gemensam tillsynsinriktning. fokuserade länsstyrelserna bl.a. på överförmyndarnas beredskap att förordna gode män för ensamkommande barn. Länsstyrelserna påpekade att överförmyndarna ofta hade för långa handläggningstider för att förordna gode män för ensamkommande barn och början av 2016. Länsstyrelserna kunde konstatera att det i viss utsträckning berodde på att överförmyndarna inte hade tillräckliga resurser för att hantera den stora ökningen av ärenden. minskade inströmningen, och handläggningstiderna blev kortare. Flera länsstyrelser har upplevt att påpekanden om bristande resurser i samband med tillsyn har haft genomslagskraft på så sätt att verksamheterna har tilldelats mer resurser från kommunledningarna. I redovisningen anges vidare att tillsynsinriktningen också tar sikte på bl.a. handläggningen av gode män för ensamkommande barn. publicerade en granskningsrapport om tillsynen över ställföreträdare – inklusive gode män för ensamkommande barn – och överförmyndare (RiR 2017:33). För en beskrivning av rapporten och de rekommendationer som lämnas hänvisas till motsvarande rubrik i det ovanstående avsnittet Överförmyndare, gode män och förvaltare. Svar på skriftlig fråga Migrationsminister och biträdande justitieminister förklarade i ett frågesvar (fr. 2017/18:599) att det inom pågår arbete med att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att anpassa och modernisera ordningen med bl.a. gode män. Utskottet konstaterar att i sin granskningsrapport om tillsynen över ställföreträdare och överförmyndare (RiR 2017:33) rekommenderar att regeringen tillsätter en utredning som ser över systemet som helhet och bl.a. analyserar och identifierar vilka uppdrag som kan utföras av professionella ställföreträdare för att kunna se till att alla som har behov av det kan få en lämplig ställföreträdare. Det rekommenderas vidare att regeringen tar ställning till det underlag som tagit fram om ett nationellt ställföreträdarregister och ger en central myndighet i uppdrag att ta fram och förvalta det samt att regeringen, på kort sikt, ger en av länsstyrelserna huvudansvar för att samordna tillsyn, utbildning, statistik samt råd och stöd på regional nivå. Regeringen ska i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidta med anledning av granskningsrapporten. Enligt migrationsminister och biträdande justitieminister pågår det inom arbete med att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att anpassa och modernisera ordningen med gode män. Utskottet anser inte att det finns skäl att föregripa det pågående arbetet genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändringar i regelverket för dödförklaring. Jämför reservation 26 (M). I kommittémotion 2017/18:3217 av m.fl. (M) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om dödförklaring. Motionärerna pekar på att svenska myndigheter inte tillerkänner vissa länders handlingar bevisvärde i fråga om dödsfall. Detta kan medföra problem för en efterlevande make som t.ex. vill genomföra bodelning. Om en folkbokförd persons civilstånd ändras i samband med dödsfall i utlandet, ska det registreras i folkbokföringsdatabasen. Personen måste då visa upp handlingar eller en utredning som styrker den begärda ändringen. Om underlaget är bristfälligt eller oklart, görs ingen registrering i folkbokföringen. Den som fått avslag på sin ansökan om ändring av civilstånd eller registrering av dödsfall i folkbokföringen kan ansöka om dödförklaring av personen som uppges ha dött. Dödförklaringsärendena handläggs av en särskild nämnd inom . Bestämmelser om dödförklaring finns i lagen (2005:130) om dödförklaring, som är tillämplig på försvunna personer som kan befaras vara döda. Av lagen framgår att om det är utrett att den försvunne är död, får han eller hon dödförklaras (2 §). Om det inte är utrett att den försvunne är död men det med hänsyn till om-ständigheterna kring försvinnandet och vad som i övrigt är känt finns en hög grad av sannolikhet för att han eller hon är död, får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (3 § första stycket). Om försvinnandet har skett i samband med en naturkatastrof eller en stor olycka eller under liknande omständigheter och det finns en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död, får frågan om dödförklaring tas upp (3 § andra stycket). I andra fall än de som avses i 2 och 3 §§ får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (4 §). Reglerna om dödförklaring innebär en avvägning mellan å ena sidan risken för att en dödförklaring sker trots att den försvunne är vid liv och å andra sidan det behov av en slutpunkt som närstående och andra har utifrån både personliga och ekonomiska synpunkter. Regleringen bygger på att dödförklaring ska kunna ske så snabbt som möjligt utan att rimliga krav på säkerhet eftersätts (se prop. 2004/05:88 s. 15). Finansminister anförde i ett fråge-svar att det i fråga om personer som uppges ha försvunnit och omkommit i länder med stora brister i det administrativa systemet ofta är svårt att få fram den bevisning som krävs för dödförklaring tidigare än efter försvinnandet (fr. 2016/17:44). Enligt statsrådet är de negativa juridiska och ekonomiska konsekvenser som det kan innebära för nära anhöriga att en familjemedlem inte kan dödförklaras inte önskvärda. skulle dödförklaringar av personer som i själva verket lever också få mycket negativa följder. Ändringar i lagen om dödförklaring bereds inte inom . Statsrådet framhöll att vissa av de problem som kan uppkomma för de anhöriga kan lösas på annat sätt i väntan på en dödförklaring. Det går t.ex. att utverka ensam vårdnad i domstol eller föra talan om äktenskapsskillnad. Utskottet behandlade ett motsvarande motionsyrkande i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet ansåg då att det inte fanns anledning att föreslå någon åtgärd från med anledning av det som anfördes i motionen, och motionsyrkandet avstyrktes. följde utskottets förslag. Reglerna om dödförklaring innebär en avvägning mellan å ena sidan risken för att en dödförklaring sker trots att den försvunne är vid liv och å andra sidan det behov av en slutpunkt som närstående och andra har utifrån både personliga och ekonomiska synpunkter. Regleringen bygger på att dödförklaring ska kunna ske så snabbt som möjligt utan att rimliga krav på säkerhet eftersätts. I väntan på en dödförklaring kan vissa av de problem som kan uppkomma för anhöriga lösas på annat sätt. Det går t.ex. att föra talan om äktenskapsskillnad i domstol. Utskottet finner mot den bakgrunden inte skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. En översyn av arvsrätten Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av arvsrätten. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. I motion 2017/18:1989 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om arv för att anpassa den till dagens samhälle med nya slags familjebildningar. utfärdades och ersatte lagen om arv (arvslagen), lagen om testamente (testamentslagen), lagen om arvsavtal samt lagen om boutredning och arvskifte (boutredningslagen). har undergått en del betydelsefulla ändringar, särskilt i samband med stora reform av familjerätten. Efterlevande makes ställning stärktes då avsevärt, bl.a. genom att han eller hon gavs arvsrätt före gemensamma barn. Det ansågs angeläget att stärka den efterlevande makens skydd mot att det gemensamma boet splittras när en av makarna avlider, som samhällsutvecklingen hade medfört att barn i inte lika hög grad som var beroende av arv för sin försörjning (se prop. 1986/87:1 s. 82 f.). De förändringar av reglerna om faderskap och moderskap i som bl.a. är ett resultat av den medicinska och tekniska utvecklingen har också fått betydelse för arvsrätten. Grunden för arvsrätt utgörs sålunda inte bara av biologiskt föräldraskap utan även av en makes eller sambos samtycke till insemination eller befruktning utanför kroppen (jfr 1 kap. 6–9 §§ ).