bet · H501KU20 · 2018-06-12 00:00:00 — För att gå vidare och kunna enas om snabba lösningar behöver vi en ny metod, som inte omfattar utdragna redigeringsmöten om våra slutsatser. Därför vill jag föreslå en metod som är inriktad på att lösa konkreta problem. Den kommer att inbegripa ett antal diskussioner, som anges i ledaragendan, som kommer att anordnas på grundval av beslutsskrivelser som jag kommer att lägga fram inför dessa diskussioner, med början vid vårt möte i . Dessa beslutsskrivelser kommer att redogöra för våra skillnader och exakt beskriva konfliktens omfattning och därigenom göra det möjligt för oss att föra en seriös politisk diskussion. Syftet är att bryta eventuella blockeringar. Om den inledande diskussionen inte lyckas kommer vi att behöva besluta om vi ska göra ett nytt försök att lösa problemet, eller om den enda vägen framåt är fördjupat samarbete mellan de länder som så önskar, såsom föreskrivs i fördragen. Riksdagsstyrelsen beslutade att sammankalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att utreda arbete med EU-frågor, inklusive hur bör och kan förhålla sig till en utveckling inom EU med en förstärkt roll för de nationella parlamenten. Den parlamentariska överlämnade betänkandet EU-arbetet i (2017/18:URF1) till riksdagsstyrelsen. Av betänkandet framgår att kommittén i sin genomgång av den konstitutionella praxis som utvecklats kring kontakterna mellan och regeringen om EU-frågorna, har sett skäl att utveckla och förtydliga synen på dessa kontakter i några avseenden. Kommittén har ingående diskuterat regeringens informations- och samrådsskyldighet i förhållande till formella och informella delar av EU-samarbetet. Kommittén konstaterar att uttalanden innebär att regeringen i informella sammanhang inte kan företräda en ståndpunkt som inte är förankrad i . Detta anser kommittén är tillräckligt, och den föreslår därför ingen ändring av dagens ordning som innebär att varken informella delar av rådsmöten eller informella ministermöten omfattas av regeringens skyldighet att samråda med . När det gäller informella EU-toppmöten ser dock kommittén skäl för en delvis annan ordning. Informella diskussioner mellan stats- och regeringscheferna i anslutning till Europeiska rådets möten bör enligt kommittén omfattas av samrådsskyldigheten om diskussionerna kan anses vara formerande för kommande gemensamma ställningstaganden. Informella EU-toppmöten som inte äger rum i anslutning till Europeiska rådets möten bör dock enbart föregås av ett samråd om ett gemensamt uttalande ska göras av toppmötet eller om regeringen avser att företräda en ståndpunkt som inte är förankrad i . Med informella EU-toppmöten avses här sådana möten som Europeiska rådets ordförande bjuder in till och leder. I betänkandet anges att kommittén har identifierat 27 informella EU-toppmöten och andra aktiviteter på stats- och regeringschefsnivå –2017. Av dessa hanterades 20 stycken i samråd med , varav i sex fall i samband med samråd inför ett närliggande möte i . I de fall inget samråd genomfördes lämnade regeringen med två undantag information till . En detaljerad redovisning av information, samråd och återrapportering kring informella EU-toppmöten finns i bilaga 3 i betänkandet. 2012/13:KU20 s. 41 f.) granskade regeringens samråd med om EU:s långtidsbudget 2014–2020. I sitt ställningstagande uttalade utskottet att ändamålet med bestämmelserna om samråd och information mellan regeringen och om vad som sker inom EU är att ska få ett aktivt och reellt inflytande som gör det möjligt att på förhand påverka de ståndpunkter som ska inta inför förhandlingar och beslutsfattande inom EU samt även i övrigt insyn i och inflytande över den process som leder fram till viktiga beslut. Det är därför, menade utskottet, av största vikt att samrådet med och informationen till fungerar på ett bra sätt. Vad gällde samrådet och informationen om förslaget till EU:s långtidsbudget 2014–2020 gav granskningen enligt utskottet inte underlag för någon annan slutsats än att det skett i enlighet med gällande bestämmelser. granskade utskottet ett antal ärenden om hanteringen av vissa EU-frågor (bet. 2015/16:KU20 s. 77–155). Utskottet granskade bl.a. samrådsskyldigheten inför ett internationellt toppmöte för europeiska och afrikanska stats- och regeringschefer samt företrädare för ett antal internationella organisationer. Regeringen hade inte tagit initiativ till samråd eftersom det inte var fråga om ett möte i . Utskottet konstaterade att toppmötet mellan och inte var ett möte av det slag som omfattas av regeringens informations- och samrådsskyldighet gentemot (bet. 2015/16:KU20 s. 144 f.). I samma betänkande granskade utskottet även om statsminister underlåtit att samråda med om en ändrad svensk ståndpunkt angående Dublinförordningen. Utskottet anförde följande i sitt ställningstagande (bet. 2015/16:KU20 s. 138): Utskottet vill som en utgångspunkt understryka att i princip måste samma krav på förankring av tankar och idéer som läggs fram i EU-kretsen gälla, oavsett om det sker under eller vid sidan av formella möten. Vad som framkommit i den aktuella granskningen ger emellertid enligt utskottet inte grund för någon annan slutsats än att de ståndpunkter som statsministern framförde vid det informella mötet mellan EU:s stats- och regeringschefer var desamma som hade förankrats i . I en granskning konstaterade utskottet att informella möten, t.ex. lunchdiskussioner med endast ministrarna närvarande, i samband med ett formellt rådsmöte inte omfattas av regeringens skyldighet att samråda med enligt riksdagsordningen. Utskottet påminde dock om att det faktum att ståndpunkter i aktuella EU-frågor förs fram vid sidan av formella möten inte innebär att bestämmelser som syftar till att ska få ett aktivt och reellt inflytande saknar tillämpning. Utskottet anförde vidare att ståndpunkter som förs fram av regeringen inom EU och som i och för sig inte omfattas av samrådsskyldighet ändå bör vara förenliga med vad som har förankrats i (bet. 2016/17:KU20 s. 30 f.). granskade utskottet vem som företräder regeringen vid information till och överläggningar med utskotten i EU-frågor samt vid samråd i . Utskottet anförde följande i sitt ställningstagande (bet. 2013/14:KU10 s. 172): Utskottet kan konstatera att det har förekommit fler överläggningar i utskotten med regeringen om EU-frågor . Det är utskotten som begär överläggning med regeringen, vilket innebär att det ökade antalet överläggningar visar på ökad aktivitet i EU-frågor bland utskotten. Huruvida det är statsråd eller statssekreterare som företräder regeringen vid överläggningar i utskott i EU-frågor varierar mellan utskotten. förutsätter att önskemål från ett utskott om att regeringen ska företrädas av ett statsråd hörsammas även fortsättningsvis. När det gäller vikten av statsråds närvaro vid samråd i vill påminna om sina tidigare ställningstaganden. Utskottet har instämt i uppfattning att det är angeläget att statsråden är närvarande vid nämndens sammanträden. Undantag bör endast förekomma i de fall statsrådet på grund av starka skäl är tvunget att utebli (bet. 1996/97:KU2). Utskottet vidhåller sin uppfattning. Det är således positivt att granskningen visar att statsrådens närvaro är hög. Utskottet förutsätter att statsråden också i fortsättningen uteblir endast på grund av starka skäl. Den ordning som redovisas i svaret från för att åstadkomma hög närvaro synes fungera väl. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande frågor: – Vilken status hade mötet med medlemsländernas ledare i den 28 respektive ? Hur förhåller sig statusen till tidigare toppmöten med medlemsländernas ledare? – Vad var anledningen till att regeringen inte samrådde med inför mötet? – Vilka överväganden gjordes i fråga om vem som skulle företräda regeringen vid sammanträdet i ? – Hade de ståndpunkter som framfördes av statsministern vid mötet tidigare förankrats i ? – Vilka kommentarer i övrigt ger anmälan och innehållet i denna promemoria anledning till? Som svar fick utskottet en promemoria upprättad inom Statsrådsberedningen (bilaga A1.7.2). Av promemorian framgår att mötet i var ett informellt möte mellan EU:s stats- och regeringschefer om digitalisering. Mötet var sammankallat av premiärminister som en del av det estniska ordförandeskapet. Premiärminister bjöd även in de stats- och regeringschefer som anlände tidigt till till en gemensam middag och en informell middagsdiskussion om EU:s framtid som Europeiska rådets ordförande var ombedd att leda. Som svar på frågan om vad som var anledningen till att regeringen inte samrådde med anförs att regeringen inte sökte stöd för någon ny ståndpunkt inför middagen i . Av promemorian framgår vidare att regeringen vid sammanträdet i företräddes av statssekreterare . Det bedömdes lämpligt eftersom enbart information skulle lämnas inför det aktuella mötet. När det gäller frågan om de ståndpunkter som framfördes av statsministern vid mötet tidigare hade förankrats i anförs följande. Statsministern samrådde med inför stats- och regeringschefernas möte i , då EU:s framtid efter den brittiska folkomröstningen om landets utträde ur EU diskuterades. har frågorna om EU:s framtid samråtts i inför stats- och regeringschefernas möte i , inför Europeiska rådets möte och, genom skriftligt samråd som avslutades , inför stats- och regeringschefernas möte i . Regeringen har vidare i form av fakta-PM informerat om om EU:s framtid och fem efterföljande diskussionsunderlag (2016/17:FPM81, 90, 96, 102, 114 och 117). Diskussionsunderlagen betecknas om EU:s sociala dimension, hur vi bemöter globaliseringen, en fördjupad ekonomisk och monetär union, det europeiska försvarets framtid samt framtiden för EU:s finanser. Regeringen överlade också med finansutskottet och skatteutskottet om diskussionsunderlagen om en fördjupad ekonomisk och monetär union och framtiden för EU:s finanser. Regeringen ska enligt 7 kap. 14 § tredje stycket riksdagsordningen rådgöra med inför möten och beslut i . I förarbetena till riksdagsordning anges att regleringen är avsedd att omfatta även informella möten i . introducerades en ny arbetsmetod för . Den nya arbetsmetoden kan förväntas innebära en ökad informell hantering och fler informella möten mellan EU:s stats- och regeringschefer. har framhållit att det faktum att ståndpunkter förs fram i informella sammanhang inte innebär att bestämmelser som syftar till att ska få ett aktivt och reellt inflytande saknar tillämpning, och att det i princip ställs samma krav på förankring av tankar och idéer som läggs fram i EU-kretsen oavsett om det sker under eller vid sidan av formella möten. Utskottet har även uttalat att ståndpunkter som regeringen för fram i informella sammanhang bör vara förenliga med vad som har förankrats i . I sammanhanget kan även noteras att den parlamentariska ställt sig bakom denna praxis och härutöver bedömt att samrådsskyldighet inför informella EU-toppmöten som inte äger rum i anslutning till Europeiska rådets möten endast bör föreligga om ett gemensamt uttalande ska göras av toppmötet (se ovan). Av utredningen framgår att statsministern deltog i en informell middagsdiskussion mellan EU:s stats- och regeringschefer om EU:s framtid. Det aktuella mötet hölls i anslutning till ett informellt möte mellan EU:s stats- och regeringschefer om digitalisering. Utskottet konstaterar att den aktuella middagsdiskussionen inte skulle resultera i några gemensamma slutsatser. I ärendet har inte heller framkommit att statsministern vid mötet förde fram några ståndpunkter som inte tidigare var förankrade i . Utskottet har mot den bakgrunden inte något att anföra mot statsministerns agerande. 1.8 Information om svenskt deltagande i ett internationellt försvarssamarbete I en anmälan till (dnr 2552-2016/17), bilaga A1.8.1, begärs det att utskottet granskar försvarsministerns uttalanden i media om ett svenskt deltagande i ett internationellt försvarssamarbete och den information som ministern i denna del har lämnat till . Anmälaren anför att det framgick av en tidningsartikel att beredde möjligheten till ett deltagande i Joint Expeditionary Force (JEF), att försvarsminister förnekade att det skulle finnas någon formell inbjudan om ett svenskt deltagande i JEF och att det därför inte heller funnits någon anledning att föra innehållet i en hemlig promemoria vidare till försvarsutskottet. publicerades en tidningsartikel av vilken det framgick att det var nära förestående att skulle gå med i JEF och att försvarsministern gett Försvarsmakten i uppdrag att ta fram ett underlag om hur ett svenskt bidrag till JEF skulle kunna se ut. Anmälaren är kritisk till försvarsministerns förnekande av att någon beredningsprocess skulle ha pågått. Enligt anmälaren har kommunikationen från varit motstridig när det gäller ett eventuellt svenskt deltagande i snabbinsatsförbandet JEF. Dessutom har försvarsutskottet inte fått någon information när det gäller beredningen av ärendet, trots att försvarssamarbeten är en central del i försvars- och säkerhetspolitik. Ett svenskt deltagande i JEF skulle enligt anmälaren innebära ett substantiellt steg närmare centrala processer i Nato och därmed vara av stor vikt för att ta del av. Till grund för granskningen har legat bl.a. tre promemorior jämte bilagor som upprättats inom Försvarsdepartementet, bilaga A1.8.2–3. En av promemoriorna och en rapport som utskottet har begärt in från Försvarsdepartementet är försedda med sekretessmarkering. I den försvarspolitiska inriktningspropositionen Försvarspolitisk inriktning – försvar 2016–2020 (prop. 2014/15:109) lämnade regeringen bl.a. förslag till det mål för det militära försvaret som skulle gälla . Av propositionen framgår att såväl EU som Nato utvecklar sina koncept för att snabbt kunna genomföra militära operationer, att medlemsländerna i EU och Nato kring är aktiva i denna utveckling och att regeringen anser att aktivt bör söka deltagande i bilaterala och multilaterala samarbeten med tyngdpunkt i norra (s. 56). Som exempel på samarbete nämns det brittiskledda samarbetet JEF där styrkor från bl.a. , och de baltiska länderna ingår. tillstyrkte regeringens förslag om det militära försvarets mål och förslag om Försvarsmaktens operativa förmåga och uppgifter (bet. 2014/15:FöU11). publicerade en artikel med rubriken process tar mot Natos elitstyrka. I artikeln hänvisas till en vid Försvarsdepartementet hemligstämplad promemoria om JEF, och det finns en intervju med en försvarsattaché vid i som ska ha skrivit promemorian. Enligt försvarsattachén finns det ”en pågående dialog om vad det här innebär för , men sedan krävs det ett politiskt ställningstagande av regeringen”. På frågan hur långt dialogen har kommit uppgav försvarsattachén ”Det finns ingen formell förfrågan från JEF. Det pågår en process, det är så man ska se det.” Tidningsartikeln innehåller även ett skriftligt svar från försvarsminister där denne konstaterade att ”de länder som samarbetar med genom JEF beslutar självständigt, från fall till fall, om de vill bidra till övningar och militära operationer inklusive eventuella bidrag till Natos VJTF”. Enligt har inte mottagit någon formell inbjudan om att bidra till JEF och följaktligen pågår det ingen beredning i . publicerade en artikel med rubriken ska inte ingå i Natostyrka. I artikeln finns en intervju med försvarsminister som tillbakavisade uppgifterna om att regeringen har hemliga planer på att ska ingå i en Natostyrka ledd av . Han uppgav vidare att han inte kände till något hemligt beredningsarbete som förankrats på politisk nivå och att han inte har gått förbi utskottet eftersom det inte finns något att informera om. Enligt är det möjligt att det på tjänstemannanivå skrivits rapporter men på politisk nivå har frågan inte diskuterats. Det finns alltså inget att rapportera eftersom det varken finns någon politisk förankring eller något beslut. På frågan om inte ska delta i den brittiska styrkan uppgav att ”Jag har inte resonerat om frågan, varit inblandad, tagit del av något beredningsmaterial eller haft någon förfrågan till mig. Det har över huvudtaget inte varit aktuellt och inte varit läge att säga varken ja eller nej i frågan”. I en artikel i som publicerades framgår att försvarsminister har kallats till försvarsutskottet för att klargöra regeringens inställning till ett svenskt närmande till Natos skarpa elitförband. Av artikeln framgår bl.a. att eftersom det inte finns någon formell inbjudan om svenskt deltagande i JEF har inte sett någon anledning att föra informationen om den hemligstämplade promemorian vidare till försvarsutskottets ledamöter. publicerade en artikel. I artikeln finns en intervju med försvarsminister . På frågor om den hemligstämplade promemorian vid Försvarsdepartementet uppgav att promemorian ”är en av flera militärdiplomatiska rapporter från försvarsattachéer utomlands och att den typen av rapportering normalt är sekretessbelagd”. Vidare uppgav ”jag vill igen poängtera att någon politisk beredning i detta ärende inte pågår, vilket jag också informerat försvarsutskottet om”. I artikeln finns även en intervju med försvarsutskottets ordförande . uppgav att han hade frågat om försvarsministern var beredd att påbörja en politisk beredning av ett svenskt deltagande i JEF innan en formell framställan kommer och att försvarsministerns svar var att det kunde han i vart fall inte utesluta. Enligt får regeringen svårt att backa från det som står i försvarspropositionen om att aktivt bör söka militära samarbeten med tyngdpunkt i norra och med JEF som exempel. besökte försvarsminister med medarbetare och dåvarande överbefälhavare med medarbetare försvarsutskottet och lämnade information om JEF och ett eventuellt bidrag till styrkan Joint Task Force (VJTF) samt besvarade frågor från utskottets ledamöter (prot. 2015/16:1 § 3). Vid försvarsutskottets sammanträde beslutade utskottet att hos Försvarsdepartementet begära att en handling med titeln om JEF och önskemål om svenskt deltagande skulle lämnas ut till utskottet (prot. 2015/16:2 § 12). besvarade försvarsminister en interpellation om tydlighet om samarbete med Nato (prot. 2015/16:12 § 9). uppgav bl.a. följande (anf. har frågat statsministern hur processen ser ut för deltagande i Joint Expeditionary Force, hur statsministern avser att hålla informerad om viktigare förändringar i samarbete med Nato samt hur statsministern avser att agera för att skapa en öppen och tydlig debatt kring samarbete med Nato. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag vill inleda med att svara på frågan om Joint Expeditionary Force. Av den försvarspolitiska inriktningspropositionen framgår att regeringen anser att aktivt bör söka deltagande i bilaterala och multilaterala samarbeten med tyngdpunkt i norra . Som ett exempel på denna typ av samarbete nämns i propositionen det brittiskledda samarbetet Joint Expeditionary Force, JEF. JEF är en brittisk nationell styrka som vid behov kan kompletteras med bidrag från andra länder. JEF kan ställas exempelvis till FN:s, EU:s och Natos förfogande. , , , , och har beslutat att delta i styrkan. Det finns ingen automatisk koppling till Nato och Joint Task Force, VJTF. Däremot kan britterna välja att ställa den till Natos förfogande. De länder som samarbetar med genom JEF beslutar självständigt, från fall till fall, om de vill bidra till övningar och militära operationer, inklusive eventuella bidrag till Natos Joint Task Force. har inte mottagit någon formell inbjudan från det brittiska försvarsministeriet om att bidra till JEF. Frågan har varken varit föremål för politisk beredning eller ställningstagande. Däremot följer berörda tjänstemän i och Försvarsmakten hur samarbetet kring JEF utvecklas. Vid behov avser regeringen att återkomma till i frågan. I den efterföljande debatten uppgav riksdagsledamoten [5] (M) bl.a. följande (anf. När det gäller interpellationen består den av ett antal delar. Jag tänkte inledningsvis koncentrera mig på den första, nämligen Joint Expeditionary Force, JEF, och det dokument som finns på Försvarsdepartementet om en begäran om svenskt deltagande. Huruvida det är en formell begäran eller inte vet jag inte, men så lyder rubriken. har beslutat att hemställa hos Försvarsdepartementet att få ut handlingen så att vi kan ta del av och läsa den och därmed grunna på vad exakt den innehåller. Vi är fem partier som står bakom en försvarspolitisk inriktning, som är formulerad i en proposition. Försvarsministern brukar allt som oftast hänvisa till och läsa ur den. Det tycker jag i grunden är bra. Låt mig slå upp s. 56 och citera från den: ”Såväl EU som Nato utvecklar sina koncept för att snabbt kunna genomföra militära operationer. Det kan konstateras att medlemsländerna i EU och Nato kring är aktiva i denna utveckling. Regeringen anser att aktivt bör söka deltagande i bilaterala och multilaterala samarbeten med tyngdpunkt i norra . Ett exempel på denna typ av samarbete är det brittiskledda samarbete … där styrkor från bl.a. , och de baltiska länderna ingår.” Jag citerar inte detta för att påminna försvarsministern, för han är väl förtrogen med dokumentet, utan för alla andra som följer den här debatten. JEF pekas ut som ett av de rimliga områdena där man skulle kunna samverka och samarbeta med andra länder. Det står uttryckligen i propositionen. Jag har därför, fru talman, en fråga till försvarsministern: Tycker försvarsministern att det vore bra om deltog i JEF, i enlighet med det som står i inriktningspropositionen? Om frågan besvaras med ett ja, vad kan vi då göra för att få bli en del av den? Om det, fru talman, finns någon form av dokument som handlar om en begäran om svenskt deltagande tycker jag att frågan med stor tydlighet kan besvaras med ett ja. Det är i så fall i enlighet med svensk politik – att samverka, att samarbeta, att öva, att förbereda sig för att ge hjälp och att förbereda sig för att ta emot hjälp i händelse av en kris eller en krigssituation. Riksdagsledamoten (V) uppgav bl.a. följande (anf. Tack för att jag får möjlighet att delta i den här debatten. Jag har två saker att säga. Det första rör det berättade om försvarsutskottets initiativ. Jag är glad över att ett enigt försvarsutskott ställde upp på min begäran om att vi i försvarsutskottet ska få ta del av den här promemorian. Blotta titeln gör att den verkar intressant: Orientering om JEF och önskemål om svenskt deltagande. Varför är då detta intressant, kanske vän av ordning frågar sig. Då måste man nog gå in på de olika akronymerna. Natos spjutspetsstyrka, VJTF, ska kunna sättas in i strid . För detta krävs ett beslut av Natos 28 medlemsländer. För att placera ut styrkan räcker det med att Natos överbefälhavare så beslutar. Man kan få intrycket att detta mest är akademiskt intresse, men det förändras när man får veta att vid försvarsministermötet meddelade den brittiske försvarsministern att när 2017 är ramnation för VJTF är det JEF som ska leda VJTF. Då blir man lite fundersam, för i den proposition som antog nämns just JEF som exempel på internationella samarbeten vi gärna deltar i. Det kan ju vara en ren slump, men tanken slår en i alla fall. Jag tycker att det är allvarligt om det finns sådana kopplingar. har försvarsministern sagt att det inte finns några sådana, och självklart får vi tro honom på hans ord. Jag har ingen anledning att betvivla det. Däremot blir jag bekymrad om man på Försvarsdepartementet, när man får en promemoria från försvarsattaché i med denna tydliga titel, inte verkar ha läst den och inte insett att den är något att kanske orientera ministern om. Det tyder på lite märkliga turer inom departementet. Men det kommer säkert försvarsministern att styra upp. Det har jag fullt förtroende för. Det är alltså detta som har lett till mitt intresse för det här. Sedan drar jag andra slutsatser av samarbetet med Nato, JEF och VJTF, men det är en annan diskussion. Riksdagsledamoten (FP)[6] uppgav bl.a. följande (anf.