bet · H501KU37 · 2018-04-11 00:00:00 — Enskilda statliga myndigheter kan enligt rapporten inte förväntas ta något större helhetsansvar för att ge likvärdig lokal statlig service åt medborgare och företag i hela landet. Varje statlig myndighet utvecklar sin serviceverksamhet utifrån sitt uppdrag samt sina ekonomiska och organisatoriska förutsättningar. Det har medfört att en del myndigheter har lagt ned flera av sina lokala kontor för att i stället tillhandahålla service genom digitala tjänster. Statens servicecenter bedömer av dessa skäl att den statliga lokala servicen behöver organiseras på ett mer sammanhållet och hållbart sätt. I delrapporten sammanhållen organisation för statlig lokal service, som överlämnades till regeringen , föreslog Statens servicecenter att regeringen beslutar att inrätta en serviceorganisation som ansvarar för att medborgares, företags och nyanländas kontakter med staten på lokal nivå kan ske på ett sammanhållet sätt. Utskottet avstyrkte (bet. 2008/09:KU13) ett motionsyrkande om att regeringen skulle ta initiativ till att samordna enskilda myndigheters lokala service till medborgare och företag och att inrätta förvaltningsgemensamma lokala servicekontor med hänvisning till behandling av en proposition om förenklad samverkan enligt samtjänstlagen. 2009/10:KU29) behandlades genom förenklad beredning motionsyrkanden om bl.a. samverkan mellan myndigheter och utvidgad landsbygdsservice. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena mot bakgrund av att inga nya omständigheter framkommit som gav utskottet anledning att göra en annan bedömning i de aktuella frågorna. behandlade utskottet också (bet. 2010/11:KU23) motioner om samverkan och service i glesbygd. Utskottet ansåg att beredningen av Utredningen om utveckling av lokal service i samverkans förslag samt den pågående översynen av den statliga regionala förvaltningen borde avvaktas och avstyrkte motionerna. Utskottet behandlade motioner om statliga och kommunala servicekontor (bet. 2012/13:KU19). Utskottet delade regeringens bedömning att den samverkan som inletts mellan myndigheter om förbättrad service till alla medborgare är positiv. Utskottet välkomnade också initiativen från berörda myndigheter som förbättrar tillgängligheten till grundläggande statlig service för fler medborgare, t.ex. att grundläggande statlig service förmedlas via tekniska lösningar som tillhandahålls i kommunala servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter i dialog med berörda kommuner. Utskottet ansåg dock att beredningen av de utredningsförslag som finns på området inte bör föregripas. Ansvarsfördelningen mellan samarbetande parter och rättssäkerhetsfrågor borde beaktas. Med det anförda avstyrktes motionerna. I betänkande 2013/14:KU26 avstyrktes motioner om statliga och kommunala servicekontor efter förenklad beredning. 2015/16:KU17) avstyrkte utskottet motionsyrkanden om statliga och kommunala servicekontor. Utskottet pekade på att det pågick ett arbete som gällde statliga myndigheters beslut om lokalisering. Regeringen hade beslutat om ett myndighetsuppdrag som syftade till att ge regeringen en samlad bild av den statliga närvaron i landet samt underlag för bedömning av huruvida styrningen av myndigheterna behövde förtydligas i det avseendet. Ett annat uppdrag gällde analys av och förslag på vilka funktioner inom de statliga myndigheterna som kan vara lämpliga att bedriva samordnat i staten och utanför storstadsområdena. Utskottet välkomnade initiativ som förbättrar tillgängligheten till grundläggande statlig service för fler medborgare, t.ex. att grundläggande statlig service förmedlas via tekniska lösningar som tillhandahålls i kommunala servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter i dialog med berörda kommuner. Utskottet ville dock inte föregripa resultatet av de uppdrag och det övriga arbete som pågick. Representanterna för och reserverade sig. föreslog näringsutskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden om lokalisering och organisering av statliga myndigheter (bet. 2015/16:NU17). Utskottet ansåg att regeringen skulle pröva möjligheterna att omlokalisera myndigheter från större städer till landsbygden. Regeringen borde enligt utskottet i lämpligt sammanhang återrapportera till vilka åtgärder den hade vidtagit och hur de principer som fastställt tillämpas. beslutade i enlighet med näringsutskottets förslag (rskr. 2015/16:201). Även finansutskottet har behandlat motionsyrkanden om lokalisering av myndigheter (bet. 2015/16:FiU25). Utskottet föreslog ett tillkännagivande om att regeringen borde se till att statliga myndigheter under regeringen lokaliseras till förorter och lägen utanför de dyraste områdena i samt även pröva lokalisering till andra delar av landet. Som skäl angav finansutskottet bl.a. att en flytt av offentlig förvaltning kan bidra till fler arbetstillfällen och till att höja statusen på stadsdelar som präglas av utanförskap. beslutade i enlighet med finansutskottets förslag (rskr. 2015/16:208). Regeringens åtgärder med anledning av tillkännagivandena redovisas i budgetpropositionen (se ovan). har i uppdrag att analysera och föreslå hur vissa statliga myndigheters lokala serviceverksamhet kan organiseras på ett mer sammanhållet sätt. Syftet är att säkerställa och stärka tillgången till grundläggande statlig service för medborgare och företag i hela landet. Regeringen har som ett led i arbetet med att säkerställa och stärka den lokala statliga servicen även gett , och i uppdrag att fram till etablera tio nya servicekontor. Regeringen har också aviserat att arbetet med att stärka den statliga närvaron i landet, bl.a. genom omlokalisering av myndigheter, ska fortsätta. Utskottet ser positivt på det arbete som pågår med att förbättra tillgängligheten till grundläggande statlig service för medborgare och företag i hela landet. Utskottet anser att resultatet av detta arbete inte bör föregripas och avstyrker därför motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om behörighetskrav för landshövdingar. och (båda SD) föreslår i motion 2017/18:164 yrkande 3 nya behörighetskrav för landshövdingar. Kraven ska innebära att en person för att bli utnämnd till landshövding i ett län måste ha bott längre i det länet än i något annat län. Dessutom får personen inte ha varit medlem i ett riksdagsparti. Arbetstagare vid förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen anställs av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer enligt 12 kap. 5 § första stycket regeringsformen. Av 12 kap. 5 § andra stycket regeringsformen framgår att det vid beslut om statliga anställningar vid förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen ska fästas avseende endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Enligt förarbetena (prop. 1973:90 s. 405 f.) är bestämmelsen ett uttryck för principen att statliga tjänster ska tillsättas efter objektiva grunder utan att ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Närmare bestämmelser om tillsättning av statliga tjänster finns i lagen (1994:260) om offentlig anställning, förkortad . Enligt 4 § ska skickligheten sättas främst om det inte finns särskilda skäl för något annat. I förarbetena (prop. 1993/94:65 s. 44) påpekades att förtjänst och skicklighet i regeringsformen nämns endast som exempel och att även andra sakliga grunder kan vägas in vid bedömningen. Regeringens förfarande vid rekrytering av myndighetschefer framgår av en skrivelse om regeringens utnämningspolitik (skr. 2009/10:43) som överlämnades till . I skrivelsen anförs att uppgiften som landshövding kräver att man har goda ledaregenskaper. Därtill kommer förmågan att dels kunna företräda staten i länet, dels löpande kunna samla synpunkter från olika statliga och kommunala företrädare samt näringslivsföreträdare i länet och i lämplig form hålla regeringen orienterad om utvecklingen i länet. Detta kräver särskild kompetens. Vidare anförs i skrivelsen att starka skäl talar för att regeringen ska kunna rekrytera landshövdingar brett och förutsättningslöst. är speciellt och kräver egenskaper som inte alltid sammanfaller med de krav som i övrigt ställs på myndighetschefer. God kännedom om och insikter i det politiska beslutssystemet kan vara ett sådant krav. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom vad som anförs i motionen om behörighetskrav för landshövdingar. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om regeringens utnämningar. Jämför reservation 5 (KD). (M) begär i motion 2017/18:472 att regeringens nuvarande utnämningsprocess ses över (yrkande 1) och att det genomförs en konsekvens- och effektutvärdering av regeringens försenade utnämningar (yrkande 2). I motionen anförs att det gick innan regeringen utsåg en ny landshövding i . län har saknat en landshövding i över . Vidare anser motionären att regeringen inte har en fungerande utnämningspolitik. I kommittémotion 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkande 5 föreslås att man ska tillämpa öppna och transparenta rekryteringar för offentliga tjänster. Motionärerna anför att en viktig jämställdhetspolitisk fråga är tillsättningen av offentliga tjänster. Vidare anför motionärerna att därför sker tillsättningen av offentliga tjänster i ledande positioner numera med öppna förfaranden med annonsering, kravprofiler och dokumentation. Regeringens förfarande vid rekrytering av myndighetschefer framgår av en skrivelse om regeringens utnämningspolitik (skr. 2009/10:43) som överlämnades till . I en skrivelse om regeringens förvaltningspolitik redovisar regeringen vissa bedömningar om utnämningspolitiken (skr. 2013/14:155). I skrivelsen redovisades bl.a. de ändringar i anställningsprocessen som genomförts av regeringen. Regeringen bedömde att varje rekrytering av en statlig myndighetschef även fortsättningsvis borde göras med utgångspunkt i en kravprofil. Kravprofilen bör innehålla såväl specifika krav utifrån verksamhetens behov som generella krav, t.ex. dokumenterat god ledarskapsförmåga och god kommunikativ förmåga. Av skrivelsen framgick att kravprofilen läggs i akten efter en avslutad rekryteringsprocess. I fråga om intresseannonsering framgick det av skrivelsen att regeringens målsättning att intresseannonsering ska vara huvudregel, bör ligga fast. I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 2 s. 88) anförs att regeringens rekryteringspolitik förändrades i och med att annonsering blev huvudregel vid rekrytering av myndighetschefer. I stort har rekryteringsarbetet formmässigt bedrivits likartat , även om beslut att dels införa sekretessbestämmelser vid rekrytering av myndighetschefer (prop. 2009/10:56), dels ta bort kravet i regeringsformen på svenskt medborgarskap för den som utses till myndighetschef har påverkat utformningen av rekryteringsprocessen (prop. 2009/10:80). Rekryteringen av myndighetschefer inleds regelmässigt med att en kravprofil upprättas, som biläggs ärendets akt så snart regeringen fattat beslut i anställningsärendet. Därefter publiceras annonsen, som utgår från kravprofilen, på regeringens webbplats och i de kanaler som anses relevanta för befattningen. Normalt hanterar det för myndigheten ansvariga departementet granskning och urval av kandidater som anmält sitt intresse. granskar utskottet de åtgärder som regeringen vidtagit för att öka öppenheten vid tjänstetillsättningar av chefer vid myndigheter i . Även om erfarenheten av öppna rekryteringsförfaranden vid den första granskningen var begränsad konstaterade utskottet att personer som lämnat in intresseanmälningar hade ingått i slutskedet i 40 av de 50 öppna rekryteringsförfaranden som hade genomförts . Till utskottets ställningstagande lämnades en reservation (S, MP). I reservationen konstaterades bl.a. att endast 50 av de 116 utnämningar som då hade genomförts av regeringen hade varit öppna rekryteringar där man tillämpat ett förfarande som inneburit att regeringen annonserat efter intresseanmälningar samt att av dessa 50 hade i endast 33 fall någon av de personer som lämnat in intresseanmälningar fått tjänsten. konstaterade utskottet att i 60 av de 87 öppna rekryteringsförfaranden som genomförts (dvs. ) hade personer som lämnat in intresseanmälningar innan ansökningstidens utgång fått den utannonserade tjänsten. Utskottet noterade även att denna andel hade ökat något (dvs. konstaterade utskottet att andelen öppna rekryteringar ur den krets där regeringen avser att tillämpa öppna rekryteringsförfaranden fortfarande var hög (). Dock hade andelen utnämnda myndighetschefer som lämnat in intresseanmälningar före ansökningstidens utgång minskat under den senaste granskningsperioden, även om denna andel totalt, dvs. , var förhållandevis hög (76 av 122 utnämningar eller ). Andelen öppna tjänstetillsättningar där externt rekryteringsstöd använts hade ökat. Utskottet konstaterade sammanfattningsvis att införandet av öppna rekryteringsförfaranden hade inneburit viktiga förändringar; exempelvis ingick andra intresserade kandidater än den som utnämns i slutskedet av en rekrytering i mycket stor utsträckning. Likafullt var effekterna av dessa förändringar fortfarande inte analyserade på djupet. Utskottet uttryckte därför att man skulle välkomna om regeringen vid ett lämpligt tillfälle genomförde en noggrann uppföljning och utvärdering av dessa nya rekryteringsförfaranden och hur de stärker kvaliteten i den statliga chefsrekryteringsprocessen. Utskottet konstaterade att andelen öppna rekryteringar för den typ av utnämningar där regeringen avser att tillämpa öppna rekryteringsförfaranden fortfarande var hög (för –). Andelen utnämnda myndighetschefer som lämnat in intresseanmälningar före ansökningstidens utgång när öppna rekryteringsförfaranden tillämpats var (– ) och t.o.m. . Utskottet såg positivt på att öppna rekryteringsförfaranden infördes och ville framhålla att det hade inneburit viktiga förändringar; exempelvis kunde fler och andra kandidater än vid ett mer slutet förfarande aktualiseras. Den uppföljning och utvärdering av öppna rekryteringsförfaranden som utskottet såg som välkommen granskning hade dock inte kommit till stånd. Utskottet vidhöll därför sitt ställningstagande och förutsatte att regeringen skulle genomföra en sådan uppföljning och utvärdering. fann utskottet att andelen öppna rekryteringar för den krets där regeringen avser att tillämpa öppna rekryteringsförfaranden fortfarande var hög (för –). Över tid kan det konstateras att andelen öppna rekryteringar har ökat från –2009 till . Andelen utnämnda myndighetschefer som lämnat in intresseanmälningar före ansökningstidens utgång när öppna rekryteringsförfaranden tillämpats är totalt (t.o.m. ). Över tid kan det konstateras en ökning från –, under innevarande mandatperiod, som variationen mellan olika år varit stor. Andra kandidater än den som fick anställningen kallades till anställningsintervju i av fallen t.o.m. . har andelen utnämningar där andra kandidater än den som fick anställningen kallats till anställningsintervju legat på en hög nivå. Externt rekryteringsstöd användes i av utnämningarna t.o.m. , i de fall då öppen rekrytering tillämpades. Efter en nedgång –2015 har andelen återigen ökat till . I svarspromemorian från framgår att det i stort sett i samtliga fall har handlat om externt rekryteringsstöd i form av en s.k. second opinion. Utskottet såg positivt på införandet av öppna rekryteringsförfaranden och ville framhålla att det har inneburit viktiga förändringar; exempelvis kan fler och andra kandidater än vid ett mer slutet förfarande aktualiseras. Utskottet noterade i den förra granskningen att effekterna av dessa förändringar inte var analyserade på djupet. I granskningen anfördes att utskottet därför skulle välkomna om regeringen vid ett lämpligt tillfälle genomförde en noggrann uppföljning och utvärdering av dessa nya rekryteringsförfaranden och hur de stärker kvaliteten i den statliga chefsrekryteringsprocessen. har i årets granskning hänvisat till den uppföljning som redovisades i budgetpropositionen (se ovan). Vidare anförs att ett gemensamt kansli för rekrytering av myndighetschefer m.fl. nu har inrättats inom . Denna funktion var under upprättande vid utskottets granskning . Medarbetare vid funktionen biträder departementen med chefsförsörjningskompetens och erfarenhet av chefsrekrytering på hög nivå. Avsikten är att kansliet ska leda till professionalisering av utnämningsarbetet, överblick över chefsförsörjningsarbetet och större enhetlighet i stödet till den politiska ledningen. Som framgått ovan granskar utskottet de åtgärder som regeringen vidtagit för att öka öppenheten vid tjänstetillsättningar av chefer vid myndigheter i . fann utskottet att andelen öppna rekryteringar för den krets där regeringen avser att tillämpa öppna rekryteringsförfaranden är hög. Utskottet såg också positivt på införandet av öppna rekryteringsförfaranden och framhöll att det har inneburit viktiga förändringar, t.ex. att fler och andra kandidater än vid ett mer slutet förfarande kan aktualiseras. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det finns skäl till något tillkännagivande till regeringen om öppna och transparenta rekryteringar. Utskottet avstyrker därför motion 2017/18:3625 yrkande 5. Det finns enligt utskottets mening inte heller skäl att ta något initiativ med anledning av vad som anförs i motion 2017/18:472 yrkandena 1 och 2. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om myndigheters ledningsformer. Jämför reservation 6 (C) och särskilt yttrande 1 (S, MP). I kommittémotion 2016/17:3036 av Per Åsling m.fl. (C) yrkande 3 föreslås att man prövar möjligheten att låta fler myndigheter ledas av en styrelse. Motionärerna anför att en liten andel av myndigheterna leds av en styrelse. Ett motsvarande förslag finns i motion 2017/18:3501 av Per Åsling (C) yrkande 3. Även i kommittémotion 2017/18:3788 av m.fl. (C) yrkande 24 anförs att fler myndigheter bör ledas av en styrelse. (S) föreslår i motion 2017/18:1843 att svenska myndigheter i högre grad ska utformas som styrelsemyndigheter i stället för enrådighetsmyndigheter med insynsråd (yrkande 1) och att man ska verka för att andelen förtroendevalda ökar i myndighetsstyrelserna (yrkande 2). Under en alltför har enligt motionären statens styrning av myndigheterna varit otydlig som det skett en avveckling av myndighetsstyrelserna till förmån för insynsråd. Om förtroendevalda i större utsträckning är representerade i styrelserna anser motionären att det skapas en folklig förankring och en demokratisk påverkansmöjlighet. trädde myndighetsförordningen (2007:515) i kraft. Syftet med förordningen var bl.a. att tydligare reglera ansvaret för myndigheternas verksamheter. I samband med att varje myndighets instruktion sågs över för att anpassas till den nya förordningen skulle även myndighetens ledningsform övervägas. Myndighetsförordningen reglerar de tre ledningsformerna enrådighetsmyndighet, styrelsemyndighet och nämndmyndighet. Den tidigare vanligaste ledningsformen styrelse med begränsat ansvar togs bort i och med den nya regleringen. Enligt 2 § myndighetsförordningen leds en myndighet av en myndighetschef (enrådighetsmyndighet) en styrelse (styrelsemyndighet) en nämnd (nämndmyndighet). Myndighetens ledningsform anges i myndighetens instruktion eller i någon annan författning. I 3 § anges att myndighetens ledning ansvarar inför regeringen för verksamheten och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlemskap i unionen, att den redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel. Enligt den förvaltningspolitiska proposition som regeringen lämnade (prop. 2009/10:175 s. 108 f.) väljer regeringen den ledningsform som bäst gagnar verksamheten. Verksamhetens art, politiska prioriteringar och regeringens behov av att styra myndigheten på ett visst sätt är enligt propositionen utgångspunkten för valet av ledningsform. I propositionen anfördes att det i de allra flesta förvaltningsmyndigheter är myndighetschefen som ansvarar för verksamheten inför regeringen. Ledningsformen lämpar sig i regel väl för verksamhet som i hög grad är styrd av lag, som i huvudsak är av rutinärende- och servicekaraktär eller av främjande karaktär eller en myndighet med ett litet finansiellt ansvar. Regeringen väljer enligt propositionen att inrätta ett insynsråd i vissa enrådighetsmyndigheter. uppgift är att utöva insyn och att ge myndighetschefen råd. har inga beslutsbefogenheter. Vidare anförs i propositionen att insynsråd kan förekomma exempelvis då insyn i verksamheten av medborgare och politiker bedöms som särskilt angelägen eller när verksamheten har breda kontaktytor mot många olika grupper. Drygt hundra förvaltningsmyndigheter leds av en myndighetschef, och en majoritet av dessa myndigheter har ett insynsråd. I propositionen anför regeringen att den i vissa myndigheter väljer att inrätta en styrelse. Det är då styrelsen som ansvarar inför regeringen för verksamheten. Myndighetschefen ansvarar inför styrelsen för den löpande verksamheten enligt de direktiv och riktlinjer som styrelsen utfärdar. Ledningsformen är enligt propositionen lämplig för myndigheter som beslutar om medel i stor omfattning, myndigheter med stora anslag eller transfereringar, myndigheter som förvaltar stora tillgångar, forskningsintensiv eller kunskapsproducerande verksamhet eller verksamhet som i stor utsträckning påverkar näringsliv, kommuner eller landsting. I promemoria Vägledning vid val av myndigheters ledningsformer redogörs för vad som bör vara vägledande vid valet av ledningsform. Innehållet i promemorian tar sin utgångspunkt i de kriterier för val av ledningsform som angavs i den förvaltningspolitiska propositionen. Följande kriterier talar enligt promemorian för att en myndighet bör ledas av en styrelse: – omfattande finansiellt ansvar i form av budgetomslutning eller tillgångar – stor påverkan på andra samhällssektorer, dvs. näringsliv, kommuner, landsting, ideella organisationer och medborgare, exempelvis genom att myndighetens ledning beslutar om föreskrifter och har ett stort ansvar att göra egna strategiska och principiella vägval – tvärsektoriell och komplex verksamhet som rör flera samhällsområden – forskningsintensiv och kunskapsproducerande verksamhet (högre utbildning) – tydligt behov av bredd i form av olika kompetenser för att leda verksamheten. behandlade utskottet en motion om att regeringen vid utnämningar av styrelseledamöter i bl.a. myndigheter skulle beakta att hela blev representerat. Utskottet förutsatte att regeringen beaktade att styrelserna fick en ändamålsenlig sammansättning och avstyrkte motionen (bet. 2008/09:KU13 s. 11 f.). behandlade utskottet en motion om att lagreglera insynsråden vid enrådighetsmyndigheter (bet. 2013/14:KU26 s. 10 f.). Utskottet ansåg att det är regeringen som under parlamentariskt ansvar själv ansvarar för utvecklingen av sina myndigheters ledningsformer. Utskottet såg således inget behov av att lagreglera utnämningen av insynsråd vid enrådighetsmyndigheter. Därmed avstyrktes motionen. Representanten för reserverade sig till förmån för bifall till motionen. Motioner om representation i myndigheternas styrelser och insynsråd behandlades senast av utskottet i betänkande 2015/16:KU17 (s. 73). Utskottet förutsatte att regeringen sörjer för att myndigheternas styrelser och insynsråd har en ändamålsenlig sammansättning. Utskottet konstaterade att myndigheterna lyder under regeringen som i sin tur är ansvarig inför och uttalade att utskottet utgår från att regeringen ser till att myndigheterna följer beslut av och regeringen. Utskottet såg inte skäl att föreslå ett tillkännagivande om utformningen av myndigheternas styrelser och insynsråd och avstyrkte motionerna. I betänkandet finns ett särskilt yttrande (S). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande att det är regeringen som under parlamentariskt ansvar själv ansvarar för utvecklingen av sina myndigheters ledningsformer.