bet · H501SfU23 · 2018-06-07 00:00:00 — Utskottet delar regeringens bedömning att både handikappersättningen och vårdbidraget har blivit otidsenliga och behöver reformeras för att bättre stämma överens med dagens funktionshinderspolitik. Det nuvarande regelverket har tydliga brister i fråga om förutsägbarhet och transparens bl.a. genom den sammanvägning av merkostnader och behov av hjälp i handikappersättningen respektive tillsyn eller vård i vårdbidraget som görs . Ytterligare en komplikation är att det inte framgår av de nuvarande bestämmelserna vilka behov som krävs och i vilken omfattning behoven ska förekomma för att bidrag ska kunna beviljas. Vad som är en merkostnad eller vilka kategorier av merkostnader som kan ge ersättning framgår inte heller tillräckligt tydligt av nuvarande regelverk. Utskottet ser därför positivt på regeringens förslag som innebär att de nuvarande förmånerna renodlas och ersätts med två nya förmåner – ett omvårdnadsbidrag till föräldrar till barn med funktionsnedsättning och en merkostnadsersättning till vuxna med funktionsnedsättning och till föräldrar till barn med funktionsnedsättning. Utskottet bedömer att dessa förslag sammantaget kommer att öka förutsebarheten för den enskilde och även kommer att underlätta tillämpningen. Eftersom beslut om vårdbidrag och handikappersättning är gynnande och det är viktigt för planering och trygghet både för föräldrar till barn med funktionsnedsättning och för vuxna med funktionsnedsättning, ser utskottet mycket positivt på de övergångsbestämmelser som föreslås. Bland annat kommer ett beslut om handikappersättning att fortsätta att gälla tills det upphävs eller omprövas enligt de äldre bestämmelserna. Vidare kommer äldre bestämmelser om handikappersättning att kunna tillämpas vid en omprövning som sker före . Regeringens förslag innebär att de särskilda reglerna för blinda och gravt hörselskadade med garanterad ersättning på en viss nivå, som finns inom handikappersättningen , upphör och att ersättning i stället ska kunna lämnas till personer med funktionsnedsättning för de merkostnader som de har till följd av nedsättningen. Utskottet konstaterar att de särskilda reglerna för blinda och gravt hörselskadade i handikappersättningen har funnits . Denna grupp har alltså enligt nuvarande regler rätt till ersättning på en viss nivå utan att behöva redovisa sina merkostnader. Enligt utskottets mening kan individuella bedömningar på det sätt som föreslås bidra till att skapa en onödig byråkratisering av stödet för en grupp som varit garanterad ersättning på en viss nivå och funnit en trygghet i det. Utskottet kan också i likhet med en rad remissinstanser konstatera att dessa funktionsnedsättningar i hög grad medför liknande behov för alla som drabbas av dem. Utskottet har förståelse för det som bl.a. HRF, FfdN och Funktionsrätt gett uttryck för, att villkoren ska vara lika för alla med funktionsnedsättningar och att prövningen ska utgå från individens behov av stöd. Utskottet anser dock, som även Förbundet har anfört, att det handlar om personer som har mycket svårt att kompensera för förlusten av syn och hörsel. De kan ha svårt att orientera sig, kommunicera med omgivningen och ta till sig information. De har vidare svårt att bedöma sina merkostnader då de inte kan göra prisjämförelser eller ta del av erbjudanden. Därutöver har denna grupp ett stort behov av hjälpmedel och besöker sjukvård och habilitering ofta. Utskottet noterar även att det kan finnas behov av att kunna återgälda informella tjänster från omgivningen. Det kan gälla ersättning för exempelvis bensinkostnader eller barnpassning. Med handikappersättningen har detta varit möjligt och inneburit en värdefull frihet och trygghet . Förslaget om merkostnadsersättning kan därmed enligt utskottets uppfattning komma att medföra försämringar jämfört med den handikappersättning som de är garanterade . Utskottet föreslår därför med anledning av motionerna 2017/18:4088 (M, C, L, KD) och 2017/18:4089 (SD) att motsvarande regler som gäller för handikappersättningen även i fortsättningen ska gälla för denna grupp. När ett beslut om merkostnadsersättning fattas enligt de nya reglerna bör emellertid nivån motsvara nivåerna i regeringens förslag till merkostnadsersättning, dvs. ersättningen ska för blinda vara och för gravt hörselskadade av prisbasbeloppet. En lagteknisk samordning bör vidtas som gäller en ändring i 110 kap. 30 § SFB, upphörande av 110 kap. 22 § SFB och att rubriken närmast före 110 kap. 22 § SFB ska utgå, och som föreslås i proposition 2017/18:224 Lag om försäkringsmedicinska utredningar. Utskottet har i betänkande 2017/18:SfU22 i sak ställt sig bakom de ändringar som föreslås i proposition 2017/18:224 men av samordningsskäl överlåtit behandlingen av den författningstekniska regleringen till det betänkande som är aktuellt. bör således anta utskottets förslag i bilaga 3 om merkostnadsersättning till personer som är blinda eller gravt hörselskadade samt samordningen av lagförslagen. Mot bakgrund av vad utskottet anfört ovan tillstyrks motionerna 2017/18:4088 (M, C, L, KD) och 2017/18:4127 (SD) yrkande 2 och proposition 2017/18:224 punkt 2.2. Proposition 2017/18:190 tillstyrks delvis. I ett par motioner anförs att det är ett problem att den ersättning för hjälpbehov för vuxna som finns i handikappersättningen tas bort. Utskottet kan konstatera att hjälpbehovsdelen i förhållande till den del som avser merkostnader utgör en relativt begränsad andel av det sammanlagda underlaget vid prövningen av rätten till handikappersättning. Utskottet konstaterar även att kan behov av hjälp i den dagliga livsföringen och för att kunna arbeta tillgodoses genom en rad andra insatser som inte fanns när handikappersättningen kom till, t.ex. hemtjänst, bostad med särskild service, ledsagarservice, avlösarservice, kontaktperson, LSS och daglig verksamhet i kommunerna samt habilitering, rehabilitering, hjälpmedel och tolktjänst inom landstingen. För personer med mycket stora behov finns den statliga assistansersättningen. Utskottet konstaterar vidare att den merkostnadsersättning som föreslås kommer att kunna beviljas för kostnader för bl.a. behov av hjälp i den dagliga livsföringen. Utgifter för t.ex. hemtjänstavgift eller privat anlitad hjälp kommer således att kunna ersättas. Därtill ges viss kompensation genom att insteget i den nya ersättningen blir lägre. Utskottet, som delar regeringens bedömning, anser att det är angeläget att de som har handikappersättning inte utsätts för alltför snabba förändringar. Utskottet noterar också att de övergångsbestämmelser som föreslås innebär att redan fattade beslut om handikappersättning ska fortsätta att gälla. Därutöver kommer de som har tidsbegränsade beslut att kunna få nya beslut med stöd av de gamla reglerna . Utskottet kan konstatera att regeringens förslag innehåller en rad övergångsbestämmelser för både vårdbidrag och handikappersättning som skyddar dessa utsatta grupper. Enligt är merparten av nu gällande beslut om handikappersättning beslut som gäller tills vidare, vilket betyder att de allra flesta som har handikappersättning kommer att få behålla den. Mot denna bakgrund delar utskottet regeringens bedömning när det gäller utformningen av förslaget om hjälpbehov till vuxna med funktionsnedsättning. Utskottet kan vidare konstatera att (S 2016:03) har i uppdrag att se över assistansersättningen och delar av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS. Enligt kommittédirektivet är syftet bl.a. att få till stånd mer ändamålsenliga insatser i LSS samt att lagstiftningen ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet (dir. 2016:40). Uppdraget ska redovisas . Utskottet är medvetet om att alla konsekvenser vid en ny reform inte går att förutse. Det är vidare svårt att bedöma om vissa av de föreslagna reglerna kommer att få den avsedda effekten. Utskottet ser därför positivt på att regeringen avser att följa upp och utvärdera reformen . Utskottet ser dock inte nu anledning att föreslå att gör ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med ett nytt förslag om utökat stöd till vuxna med funktionsnedsättning. Vad gäller förslaget om möjlighet för föräldrarna att dela på rätten till ersättning och rätten till ledighet i föräldraledighetslagen har dessa tydliga barnrätts- och jämställdhetsperspektiv, vilket utskottet välkomnar. När det gäller övriga förslag i propositionen om bl.a. partsställning och sekretess mellan föräldrar delar utskottet regeringens bedömning att dessa får avgöras i rättstillämpningen utifrån gällande bestämmelser. I en motion begärs en utredning av eventuella konsekvenser för ensamstående kvinnors ekonomi. Utskottet anser att regeringens förslag medför fördelar för barnet när föräldrarna får större möjligheter att fördela ansvaret för barnets samtliga behov av omvårdnad m.m. Utskottet noterar också att regeringen avser att utvärdera reformen . När det gäller frågor om svårigheter för enskilda att ansöka om merkostnadsersättning och redovisa kostnader konstaterar utskottet att förfarandet inte kommer att skilja sig så mycket från hur det ser ut inom förmånerna . har enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer både en serviceskyldighet och en utredningsskyldighet. Eventuella svårigheter i detta avseende bör således enligt utskottet kunna lösas på sedvanligt sätt. Utskottet anser i likhet med regeringen att merkostnadsersättningen liksom handikappersättningen behöver en övre åldersgräns för när den försäkrade har fått sin funktionsförmåga nedsatt för att få rätt till ersättning. Åldersgränsen för när funktionsförmågan ska ha blivit nedsatt inom handikappersättningen är . Efter 65-årsdagen behåller den försäkrade sin ersättning men kan inte få ersättning på en högre nivå eller nybeviljas ersättning för nedsättning som uppkommit efter 65-årsdagen. Den föreslagna merkostnadsersättningen utgör bl.a. ett stöd för att kunna arbeta och bör enligt utskottet således ha en koppling till arbetslivet och pensionsåldern. Utskottet noterar att frågan om lämplig riktålder för olika socialförsäkringsförmåner kommer att hanteras samordnat inom ramen för beredning av betänkande. Beredningen bör avvaktas. Utskottet konstaterar att förslaget till bestämmelse om samordning mellan omvårdnadsbidrag och tillfällig föräldrapenning utformats på samma sätt som . En förälder som väljer att inte ansöka om omvårdnadsbidrag för ett barns behov av omvårdnad kommer att ha möjlighet att få tillfällig föräldrapenning om förutsättningarna för det är uppfyllda, t.ex. vid sjukdom hos barnet, så länge det inte är fråga om ersättning för samma behov. En eventuell utvidgning av regelverket för tillfällig föräldrapenning är inte föremål för utskottets behandling i detta betänkande. Motionerna 2017/18:4127 (SD) yrkandena 1 och 3–7, 2017/18:4089 (V) yrkandena 1–3 och 2017/18:4122 (L) yrkandena 1–3 avstyrks med det anförda. Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Förmåner enligt denna avdelning är – merkostnadsersättning till en person med nedsatt funktionsförmåga eller till en förälder som har ett barn med nedsatt funktionsförmåga, – assistansersättning till en funktionshindrad som behöver personlig assistans för sina grundläggande behov, och – bilstöd till personer med funktionshinder för att skaffa eller anpassa motorfordon. Paragrafen innehåller upplysningsbestämmelser. Utskottets ändring i första strecksatsen innebär att orden ”som lämnas för merkostnader” tas bort. Utskottets förslag i 50 kap. 4 och 12 §§ innebär att blinda och gravt hörselskadade får rätt till merkostnadsersättning på en viss nivå utan att merkostnader behöver redovisas. Orden ”som lämnas för merkostnader” blir därför missvisande. I detta kapitel finns bestämmelser om – vad som avses med merkostnader och i vilka fall en person ska anses blind eller gravt hörselskadad i 2 §, – personer som likställs med förälder i 3 §, – rätten till merkostnadsersättning i 4–8 §§, – ersättningsberättigande merkostnader i 9 §, – förmånstiden i 10 och 11 §§, – ersättningsnivå i 12 §, – ansökan i 13 §, – omprövning i 14 och 15 §§, och – utbetalning i 16 §. Paragrafen innehåller upplysningar om vilka slags bestämmelser som finns i kapitlet och i vilka paragrafer dessa är införda. Orden ”och i vilka fall en person ska anses blind eller gravt hörselskadad” i första strecksatsen läggs till med anledning av utskottets förslag om att rätt till merkostnadsersättning på en viss nivå ska finnas för blinda och gravt hörselskadade. När det gäller merkostnadsersättning avses med en merkostnad en skälig kostnad som uppkommer på grund av en persons funktionsnedsättning och som går utöver en kostnad som är normal för en person utan funktionsnedsättning i motsvarande ålder. När det gäller merkostnadsersättning ska en person anses blind om hans eller hennes synförmåga, sedan ljusbrytningsfel har rättats, är så nedsatt att han eller hon saknar ledsyn. När det gäller merkostnadsersättning ska en person anses gravt hörselskadad om han eller hon även med hörapparat saknar möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal. Andra och tredje styckena är nya i förhållande till förslaget i prop. 2017/18:190. Andra stycket innehåller en definition av vad som avses med blind och tredje stycket innehåller en definition av vad som avses med gravt hörselskadad inom merkostnadsersättningen. Detta motsvarar vad som gäller enligt de äldre bestämmelserna i 50 kap. 2 och 3 §§ SFB. Rätt till merkostnadsersättning har en försäkrad person för merkostnader, i sådan omfattning som anges i 12 §, till följd av att han eller hon har fått sin funktionsförmåga nedsatt, om det kan antas att nedsättningen kommer att bestå under . En försäkrad som är blind eller gravt hörselskadad har dock alltid rätt till merkostnadsersättning, om blindheten eller den grava hörselskadan har inträtt och det kan antas att denna funktionsnedsättning kommer att bestå under . Det som anges i andra stycket gäller dock inte för ett försäkrat barn som har en förälder som är underhållsskyldig enligt 7 kap. . Andra och tredje styckena är nya i förhållande till förslaget i prop. 2017/18:190. I andra stycket regleras de grundläggande förutsättningarna för att personer som är blinda eller gravt hörselskadade ska ha rätt till merkostnadsersättning. Dessa personer behöver inte, till skillnad från andra personer med funktionsnedsättning, redovisa eventuella merkostnader för att ha rätt till merkostnadsersättning under förutsättning att övriga villkor är uppfyllda. Detta motsvarar vad som gäller enligt de äldre bestämmelserna i 50 kap. 7 § SFB. I tredje stycket anges att reglerna i andra stycket inte gäller för ett barn som är blind eller gravt hörselskadad. När det gäller rätt till merkostnadsersättning för ett försäkrat barn som har en förälder som är underhållsskyldig enligt 7 kap. tillämpas inte 4 § första stycket. Rätt till merkostnadsersättning har i sådana fall föräldern för merkostnader, i den omfattning som anges i 12 §, till följd av att barnet har fått sin funktionsförmåga nedsatt, om det kan antas att nedsättningen kommer att bestå . En person som avses i 3 § 1 har rätt till ersättning i stället för en förälder. I paragrafens första stycke första meningen läggs orden ”första stycket” till. När det gäller barn med funktionsnedsättning ska merkostnadsersättning inte lämnas till barnet utan till underhållsskyldig förälder. Tillägget behövs för att tydliggöra att det är 4 § första stycket som inte ska tillämpas när det gäller merkostnadsersättning för barn. I 4 § tredje stycket finns en bestämmelse som innebär att 4 § andra stycket inte ska tillämpas för barn. Merkostnadsersättning ska lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet men inte av prisbasbeloppet, eller av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet eller mer. Merkostnadsersättning ska dock för en försäkrad som är blind alltid lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet. Om han eller hon får hel sjukersättning, hel aktivitetsersättning eller hel ålderspension ska merkostnadsersättning, från och med den månad när den andra förmånen lämnas, lämnas av prisbasbeloppet, om inte den försäkrades merkostnader är av sådan omfattning att högre ersättning ska lämnas enligt första stycket. Merkostnadsersättning ska dock för en försäkrad som är gravt hörselskadad alltid lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet, om inte den försäkrades merkostnader är av sådan omfattning att högre ersättning ska lämnas enligt första stycket. Paragrafen anger ersättningsnivåerna för merkostnadsersättningen och hur de ska beräknas. Andra stycket anger den nivå som ska gälla för merkostnadsersättning till en person som är blind. Ersättning ska lämnas av prisbasbeloppet till en person som är blind. Vid hel sjukersättning, hel aktivitetsersättning eller hel ålderspension ska ersättning dock lämnas av prisbasbeloppet. Tredje stycket anger att nivån för merkostnadsersättning till en person som är gravt hörselskadad är av prisbasbeloppet. För båda grupperna motsvarar ersättning på en viss garanterad nivå vad som gäller enligt de äldre bestämmelserna i 50 kap. 12 och 13 §§ SFB. Nivåerna höjs från nuvarande av prisbasbeloppet för blinda och av prisbasbeloppet för personer med grav hörselskada. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om ersättning för kostnader som en försäkrad eller någon annan har med anledning av sådan utredning som avses i 14 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen även meddela föreskrifter om ersättning för kostnader som en försäkrad har för läkarundersökning eller läkarutlåtande i samband med ansökan om omvårdnadsbidrag, sjukersättning, aktivitetsersättning eller merkostnadsersättning. Utskottets förslag är en följd av att utskottet överfört den formella behandlingen av lagförslaget i proposition 2017/18:224 för beredning i detta ärende. I första stycket görs en följdändring med anledning av att 110 kap. 22 § och rubriken närmast före upphävs enligt förslaget i prop. 2017/18:224. Avslag på propositionen, punkt 1 (V) Jag/vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag. 2017/18:4089 av m.fl. (V) yrkande 1 och avslår proposition 2017/18:190. Regeringens förslag till merkostnadsersättning kommer inte till rätta med de problem med otydlighet och brister i förutsägbarhet som finns inom handikappersättningen . Med förslagen finns i stället risk för att den sociala tryggheten minskar och att full delaktighet i samhället motverkas. Förslagen beräknas innebära en minskning av kostnaderna, och det finns en risk för att detta drabbar den som har ersättning för sitt behov av hjälp . Vidare behöver konsekvenserna av att införa ett omvårdnadsbidrag analyseras ytterligare, bl.a. för ensamstående kvinnor. Propositionen bör således avslås. Ersättning för hjälpbehov och samordning m.m., punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4089 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3 samt 2017/18:4122 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 3. Den otydlighet som finns i dessa förmåner kommer även fortsättningsvis att vara stor med regeringens förslag. Bland annat kommer förutsägbarheten att minska för blinda och gravt hörselskadade. I grunden är det bra med en individuell behovsprövning, men tyvärr har bedömningar blivit mer restriktiva , exempelvis i beslut om sjukförsäkring och assistansersättning. Regeringen bör i stället återkomma med förslag om att fler personer ska garanteras ersättning utifrån ett läkarintyg som styrker funktionsnedsättningen. Vidare måste LSS börja fungera som en rättighetslagstiftning; därefter kan handikappersättningens stöd för hjälpbehov tas bort. Dessutom behöver konsekvenserna av att införa ett omvårdnadsbidrag bl.a. för ensamstående kvinnor analyseras ytterligare. Utredningarna om omvårdnadsbidraget kommer att bli mer krävande, och det finns risk för att ensamstående kvinnor blir fattigare. Ersättning för hjälpbehov och samordning m.m., punkt 3 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4122 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 3 samt 2017/18:4089 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3. Merkostnadsersättning bör kunna ges för hjälp i den dagliga livsföringen även om ingen tjänst som går att fakturera har utförts. Personer med en funktionsnedsättning kan ha svårt att återgälda hjälp från vänner med exempelvis passning av barn eller skjuts. Handikappersättningen har i dessa fall kunnat användas för att ersätta vänner bl.a. för bensinkostnader eller för att köpa blommor. Detta borde vara samhällsekonomiskt mer effektivt än att dessa personer blir beroende av färdtjänst eller ledsagning. Vidare bör förslaget till samordningsbestämmelse mellan omvårdnadsbidrag och tillfällig föräldrapenning utformas mer flexibelt. Ingen bör få dubbel ersättning, men tillfällig föräldrapenning bör kunna användas för vissa behov i stället för att ersättning för motsvarande behov beviljas i förväg inom omvårdnadsbidraget. Tillfällig föräldrapenning bör t.ex. kunna användas för att lära skolpersonalen att hantera ett barns diabetes. Handikappersättning för vuxna, punkt 4 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4127 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 3–6. Konsekvenserna av förslaget att ta bort ersättningen för rena hjälpbehov är alltför osäkra. Förslaget till en renodlad merkostnadsersättning innebär bl.a. en risk för att trycket på andra samhällsstöd kommer att öka och att stödinsatser uteblir, t.ex. för personer med psykiska funktionsnedsättningar. Det är vidare svårt att fullt ut bedöma konsekvenserna av merkostnadsersättningen innan är klar. I många fall kan rena hjälpbehov täckas av kommunala stöd, t.ex. LSS, men det finns en risk för att många som behöver hjälp kommer att falla mellan stolarna när ersättningen för rena hjälpbehov tas bort. Regeringen bör därför utreda och kartlägga mer noggrant vad ett reformerat stöd får för konsekvenser för de personer som har handikappersättning. Handikappersättningen utgör av nettoinkomsten hos många låginkomsttagare med funktionsnedsättning. Den flexibilitet med frihet och egenmakt som mottagarna och närstående har haft kommer att minska med ett strikt merkostnadsbegrepp. Därtill försvåras processen för att ansöka om ersättning för merkostnader och blir mer krävande med regeringens förslag. Det kan vara svårt för den sökande att redovisa sina kostnader och svårt för att avgöra vad som är en merkostnad. Regeringens förslag bedöms som helhet inte bli rättssäkert. Handikappersättningen för rena hjälpbehov bör därför vara kvar tills regeringen återkommer med ett helt nytt reformerat förslag till förmån som är mer rättssäkert och i vilket ersättning för hjälpbehov är inräknad. Åldersgränsen för merkostnadsersättning, punkt 5 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4127 av m.fl. (SD) yrkande 7 och 2017/18:4122 av m.fl. (L) yrkande 2.