bet · H501KU20 · 2018-06-12 00:00:00 — Av kommentarerna framgår även att ett externt företag hjälper myndighetens it-avdelning att hantera driften av det personaladministrativa systemet Palasso. Det framgår också att myndigheten beslutade att ge utrymme för it-avdelningen att inte använda Försvarsmaktens krypto, för att i stället använda datanät inom myndighetens kontroll med andra säkerhetslösningar. Som kommentar till varför beslutet fattades anger myndigheten följande: Det fanns i ett läge en viss risk att löneutbetalningarna till alla våra anställda inte hade gått att genomföra. Det gjorde att vi var tvungna att försäkra oss om att vi hade fler handlingsalternativ inom vår egen kontroll. har på sin webbplats kommenterat uppgifter i medierna om att myndigheten kan ha gjort avsteg från säkerhetsskyddsförordningen i sin säkerhetskopiering av datauppgifter. I kommentaren anges bl.a. att inte har brutit mot säkerhetsskyddsförordningen när det gäller hantering av skyddsvärd information och att den lösning för säkerhetskopiering som används innebär att informationen överförs helt automatiserat från maskin till maskin inom polisen. Vid överföringen används en krypteringslösning godkänd av Försvarsmakten. Av kommentaren framgår även att bakgrunden till beslutet var att hade en otillräcklig säkerhetskopiering av data inom myndigheten och att det innebar en potentiellt mycket stor sårbarhet. Vidare framgår att bristen identifierades av för den nya . I kommentaren anges även att har bett tillsynsmyndigheten om råd och vägledning kring användningen av datanät och kommunikationslösningar samt att myndigheten har stramat upp beredningsrutinerna för beslut. Beslut om att inte inleda förundersökning En åklagare vid Särskilda åklagarkammaren beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av rikspolischefens beslut om att ett externt företag skulle få fjärråtkomst till personal- och lönesystem utan att använda sig av ett kryptosystem som godkänts av Försvarsmakten. I en bilaga till beslutet om att inte inleda förundersökning konstaterar åklagaren att det strider mot säkerhetsskyddsförordningen att fatta ett sådant beslut. I bilagan till beslutet redogörs bl.a. för innehållet i 13 § säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). Av den bestämmelsen framgår att myndigheter och andra som förordningen gäller för ska, innan de sänder hemliga uppgifter i ett datanät utanför deras kontroll, förvissa sig om att det för uppgifterna där finns en fullgod informationssäkerhet. Vidare framgår att hemliga uppgifter får krypteras endast med kryptosystem som har godkänts av Försvarsmakten. Åklagaren gör i beslutet följande bedömning: För att en myndighet ska få skriva förskrifter eller besluta om undantag från en förordning måste det finnas ett bemyndigande i förordningen. Något bemyndigande för att besluta om undantag från 13 § säkerhetskyddsförordningen finns inte i förordningen. Rikspolischefen har således inte ägt rätt, trots att varit av annan uppfattning, att besluta om undantag från 13 § säkerhetskyddsförordningen på sätt som skett i beslutet . Av 13 § 1 st. säkerhetsskyddsförordningen följer att myndigheter och andra som förordningen gäller för ska, innan de sänder hemliga uppgifter i ett datanät utanför deras kontroll, förvissa sig om att det för uppgifterna där finns en fullgod informationssäkerhet. Av inhämtade loggutdrag och av annat inhämtat material framgår att inte sänt eller på annat sätt befordrat eller röjt några hemliga uppgifter eller annan data från IT-system Palasso till företaget , varför ingen lidit någon skada eller men av det myndighetsbeslut som fattades av rikspolischefen . Myndighetsbeslutet rör förvaltning av personal- och lönesystem och innefattar således inte myndighetsutövning mot enskilda. Beslutet är därför inte heller av sådant slag att det kan anses ha skett vid myndighetsutövning såsom begreppet definieras i 20 kap. 1 § . Med anledning av detta ska förundersökning inte inledas för tjänstefel eller annat brott då det inte finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. En åklagare vid Särskilda åklagarkammaren beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av beslut om att överföra hemliga uppgifter inom från en ort till en annan ort. I beslutet anges följande: Av 13 § säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) framgår att myndigheter och andra som förordningen gäller för ska innan de sänder hemliga uppgifter i ett datanät utanför deras kontroll, förvissa sig om att det för uppgifterna där finns en fullgod informationssäkerhet. Vidare framgår av bestämmelsen att hemliga uppgifter får krypteras endast med kryptosystem som har godkänts av Försvarsmakten. Något bemyndigande för myndighetschefer att besluta om undantag från kraven i 13 § säkerhetsskyddsförordningen föreligger inte. Av inhämtat material framgår att fattat beslut om att överföra hemliga uppgifter inom från en ort till en annan ort. Uppgifter som inhämtats från Säkerhetspolisen, som ansvarar för delar av tillsynen av IT-system, visar att överföringen av ovan nämnda hemliga uppgifter har skett elektroniskt och varit skyddade av kryptosystem som godkänts av Försvarsmakten. Med anledning av detta ska förundersökning inte inledas då det inte finns anledning att anta att tjänstefel eller annat brott har begåtts. besvarade justitie- och inrikesminister en skriftlig fråga om säkerhetsskyddsförordningen (fr. 2016/17:1903). Han anförde följande: har frågat mig om jag känt till att polischefen frångick bestämmelserna och bröt mot säkerhetsskyddsförordningen . Frågan är formulerad på ett sådant sätt att det framstår som att Rikspolischefen har brutit mot bestämmelserna i säkerhetsskyddsförordningen. Det är inte klarlagt om så är fallet och uppgifterna har tillbakavisats av . Jag kan dock försäkra om att jag inte har haft kännedom om det som har inträffat. besvarade justitie- och inrikesminister en skriftlig fråga om rikspolischefens beslut att frångå säkerhetsskyddsförordningen (fr. 2017/18:135). I frågan anfördes bl.a. att det vid sidan av de straffrättsliga reglerna finns olika typer av disciplinära åtgärder som kan bli aktuella när en arbetstagare begår fel i tjänsten. Av svaret framgår följande: har frågat mig vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta med anledning av rikspolischefens beslut att frångå säkerhetsskyddsförordningen. Åklagaren valde att inte inleda någon förundersökning i det aktuella ärendet. I en bilaga till beslutet att inte inleda förundersökning har åklagaren redovisat sin bedömning av ett beslut som rikspolischefen fattade . Enligt 17 § lagen om offentlig anställning (1994:260) får disciplinpåföljd meddelas bara om arbetstagaren från förseelsen skriftligen har underrättats om vad som anförs mot honom. Oavsett hur rikspolischefens agerande ska betraktas är alltså frågan om eventuell disciplinpåföljd preskriberad, eftersom det aktuella beslutet fattades . Regeringen har följaktligen inte initierat någon arbetsrättslig åtgärd mot rikspolischefen. Jag kommer dock att noga förhöra mig om hur rikspolischefen avser att säkerställa att liknande situationer inte kan uppstå. Att leda största myndighet med omkring 30 000 anställda är ett komplext uppdrag. Jag har fortsatt förtroende för rikspolischefens sätt att utföra denna svåra uppgift. Justitie- och inrikesminister har, bl.a. mot bakgrund av rikspolischefens beslut gällande Palasso, vid ytterligare två tillfällen fått frågor om han har fortsatt förtroende för rikspolischefen (fr. 2016/17:1907 och 2017/18:306). Justitie- och inrikesministern har svarat att han har fortsatt förtroende för rikspolischefens sätt att leda största myndighet. Palasso och säkerhetskopiering av datauppgifter besvarade justitie- och inrikesminister en skriftlig fråga om säkerhetsskyddsförordningen (fr. 2017/18:395). I frågan anfördes bl.a. att åklagare konstaterat att rikspolischefen brutit mot förordningen. Justitie- och inrikesministern anförde följande: har frågat mig angående rikspolischefens eventuella regelbrott. Åklagaren har valt att inte inleda någon förundersökning i det aktuella ärendet. Även om inte brutit mot säkerhetsskyddsförordningen i hanteringen av skyddsvärd information, kan jag konstatera att det förelegat brister i hantering av ärendet. Jag har tagit upp detta med rikspolischefen och har stramat upp sina beredningsrutiner. Regeringen har beslutat en lagrådsremiss om en ny, modern säkerhetsskyddslag. I den nya lagen förtydligas bland annat kraven på skydd av verksamheter som har betydelse för säkerhet, vilket inkluderar it-system. Regeringens styrning av förvaltningen Av 1 kap. 6 § regeringsformen (RF) följer att regeringen styr riket och att den är ansvarig inför . Under regeringen lyder enligt 12 kap. 1 § RF de statliga förvaltningsmyndigheterna. Av 12 kap. 2 § RF följer att förvaltningsmyndigheterna är självständiga i beslutsfattandet i enskilda ärenden som innebär myndighetsutövning mot enskilda eller som rör tillämpningen av lag. leds enligt 31 § förordningen (2014:1102) med instruktion för av en myndighetschef. Av 3 § myndighetsförordningen (2007:515) följer att myndighetens ledning ansvarar inför regeringen för verksamheten och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlemskap i unionen, att den redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel. Av säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) följer att lagen och förordningen gäller vid verksamhet hos . Av 13 § säkerhetsskyddsförordningen framgår att myndigheter och andra som förordningen gäller för ska, innan de sänder hemliga uppgifter i ett datanät utanför deras kontroll, förvissa sig om att det för uppgifterna där finns en fullgod informationssäkerhet. Vidare framgår av bestämmelsen att hemliga uppgifter får krypteras endast med kryptosystem som har godkänts av Försvarsmakten. I säkerhetsskyddsförordningen finns det inte någon bestämmelse som bemyndigar att föreskriva undantag från 13 § säkerhetsskyddsförordningen. Utskottet har granskat statsråds ansvar för brister i myndigheternas verksamhet, bl.a. när det gäller regelefterlevnad. granskade utskottet utbildningsministerns ansvar för Centrala () förutsättningar att genomföra sina uppgifter (bet. 2001/02:KU20 s. 182 f.). Utskottet anförde att CSN under en följd av år har haft problem samt att utbildningsministern noggrant följt utvecklingen vid myndigheten och medverkat till att åtgärder vidtagits för att förbättra situationen. Mot bakgrund av att situationen inte hade kunnat förbättras trots att bristerna länge varit uppmärksammade underströk utskottet att regeringen, och framför allt utbildningsministern, bar ansvaret för att tillräckliga åtgärder inte vidtagits för att åstadkomma en tillfredsställande verksamhet inom CSN. granskade utskottet migrationsministerns ansvar för myndighetskulturen inom (bet. 2005/06:KU20 s. 134 f.). I anmälan anfördes att det rådde svåra missförhållanden i myndighetens inre kultur och agerande gentemot asylsökande. Exemplen var så många att det inte längre gick att tala om enskilda övergrepp från enskilda handläggare utan det måste betraktas som systemfel inom myndigheten. Utskottet ansåg att det i regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet. Förvaltningsmyndigheterna är emellertid självständiga vid tillämpningen av lag, och myndighetens chef ansvarar för att myndighetens verksamhet bedrivs författningsenligt och effektivt. I granskningen hade framkommit att regeringen och vidtagit en rad åtgärder till följd av de händelser på som uppmärksammats i anmälan. Dessutom hade framkommit att migrationsministern avsåg att följa utvecklingen på och försäkra sig om att de åtgärder som vidtagits leder till avsedda förbättringar. Utskottet konstaterade att regeringen bär ett ansvar för att verksamhet präglas av rättssäkerhet, humanitet och respekt för individens rättigheter. Ett särskilt ansvar bars av migrationsministern, och det föll på henne att sörja för att regeringen vid behov vidtar sådana åtgärder som kan erfordras för att avhjälpa brister i myndighetens verksamhet. genomförde utskottet en granskning av ansvariga statsråds agerande angående utbetalning av schablonersättning till kommuner i strid med gällande författning (bet. 2007/08:KU20 s. 55 f.). I anmälan fästes särskild vikt vid brister i efterlevnad av en förordning och det faktum att regeringen var medveten om dessa brister. Granskningen visade att de ansvariga statsråden och regeringen följt utvecklingen vid den berörda myndigheten och att regeringen genom de regleringsbrev som riktats till myndigheten hade verkat för att åtgärder vidtogs för att förbättra situationen. Utskottet konstaterade dock att de åtgärder som vidtagits inte lyckades förbättra situationen i tillräcklig grad och att situationen när det gäller tillämpningen av förordningen vad avser utbetalning av schablonersättning under en följd av år varit bristfällig. Regeringen och de ansvariga statsråden bar enligt utskottet ett övergripande ansvar för detta. granskade utskottet hantering av en fråga med anledning av bristande järnvägsunderhåll (bet. 2011/12:KU20 s. 90 f.). I sitt ställningstagande noterade utskottet att inte hade informerat det ansvariga statsrådet om tecknandet av ett s.k. upphörandeavtal av entreprenadkontrakt om banhållning. Statsrådet hade inför utskottet framfört att det inte hade varit fel av myndigheten att informera henne om den uppkomna situationen, inte minst med tanke på den betydande summan saken gällde (). Detta hade även framförts till myndigheten. Utskottet framhöll att regeringen och ansvariga statsråd har ett övergripande ansvar för att säkerställa att myndigheter informerar regeringen om den aktuella situationen inom sina respektive områden. Det aktuella fallet underströk enligt utskottet vikten av väl fungerande kontakter mellan förvaltningsmyndigheter och . granskade regeringens styrning av förvaltningsmyndigheterna (bet. 2012/13:KU10 s. 80 f.). Utskottet uttalade då bl.a. att det i regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet. Detta förutsätter att regeringen följer myndigheternas verksamhet och vid behov vidtar de åtgärder som är nödvändiga från ett styrningsperspektiv, givetvis i beaktande av myndigheternas självständighet enligt 12 kap. 2 § RF. Utskottet framhöll att regeringen oaktat formerna för regeringens styrning och det ansvar som regeringen ger myndighetsledningar, alltjämt är ansvarig inför för rikets styrelse (s. 99). Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande frågor: – Enligt uppgift från identifierade för den nya brister i myndighetens säkerhetskopiering av data. I vilken utsträckning delgavs regeringen eller information om dessa brister och vilka eventuella åtgärder vidtogs för att komma till rätta med dem? – När fick regeringen eller kännedom om de brister i personal- och lönesystem Palasso som enligt myndigheten föranledde rikspolischefens beslut om att inte använda ett kryptosystem som godkänts av Försvarsmakten? Vilka eventuella åtgärder vidtogs för att komma till rätta med bristerna? – Föregicks rikspolischefens ovan nämnda beslut av några kontakter med regeringen eller ? – Vilken information har regeringen eller fått om de båda besluten och när lämnades den? – Vilka åtgärder har vidtagits av regeringen eller med anledning av hantering av de båda ärendena? – Vilka kommentarer i övrigt ger anmälan och innehållet i denna promemoria anledning till? Som svar fick utskottet en promemoria upprättad inom (bilaga A3.5.2). I promemorian anförs att hade regelbundna möten med för den nya . Vid sådana möten framkom på ett övergripande plan att kommittén uppmärksammat brister i polisens säkerhetskopiering av data och att kommittén därför arbetade med att ta fram förslag på åtgärder. Mot den bakgrunden vidtogs inga ytterligare åtgärder från regeringens eller sida. informerades om att vidtog åtgärder för att komma till rätta med bristerna. Vidare anförs i promemorian att fick kännedom om bristerna i personal- och lönesystem först i samband med att lämnade information till om det beslut som fattats . Av promemorian framgår också att rikspolischefens beslut inte föregicks av några kontakter med regeringen eller . informerade om de båda besluten i anslutning till att uppgifterna om respektive beslut presenterades i medierna. informerade om bakgrunden till besluten och de överväganden som föregått dem. informerade även om att myndigheten bett Säkerhetspolisen om råd och vägledning. Som svar på frågan om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av hantering av de båda ärendena anförs att från har efterfrågat ytterligare information som kunde läggas till grund för en bedömning av behovet av eventuella åtgärder från regeringens eller sida. Det har konstaterats att det förelegat brister i interna hantering av ärendena. har i samtal och möten med såväl rikspolischefen som andra företrädare för påtalat vikten av tydliga beredningsrutiner inom myndigheten. har vidare följt upp vilka åtgärder som vidtagits i syfte att åstadkomma sådana rutiner. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande kompletterande frågor: – I svarspromemorian anges att fick kännedom om de brister i personal- och lönesystem som föranledde rikspolischefens beslut , dvs. efter det att beslutet fattades. Vilken bedömning görs kring det faktum att information om bristerna inte lämnades till förrän frågan uppmärksammades i medierna? – Av svarspromemorian framgår att har följt upp vilka åtgärder har vidtagit i syfte att åstadkomma tydliga beredningsrutiner inom myndigheten. Hur har den uppföljningen gått till och vilken information har lämnat? Som svar fick utskottet en promemoria upprättad inom (bilaga A3.5.3). I promemorian anförs som svar på den första frågan att det är myndighetschefens ansvar att avgöra i vilken utsträckning det finns skäl att informera . Som svar på den andra frågan anförs att har följt upp frågan inom ramen för sina återkommande kontakter med . Myndigheten har vid sådana kontakter muntligt informerat om att man bl.a. har sett över arbetsordningen och interna beredningsrutiner. har också blivit informerat om att internrevisionen vid har en pågående granskning av informationssäkerheten vid myndigheten. I regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet. Utskottet har tidigare uttalat att detta förutsätter att regeringen följer myndigheternas verksamhet och vid behov vidtar de åtgärder som är nödvändiga från ett styrningsperspektiv, givetvis i beaktande av myndigheternas självständighet enligt 12 kap. 2 § regeringsformen. Utskottet har också framhållit vikten av att det finns väl fungerande kontakter mellan förvaltningsmyndigheterna och . Det aktuella granskningsärendet gäller två beslut som rikspolischefen har fattat med en dryg veckas mellanrum . Av utredningen framgår att informerade om besluten i samband med att uppgifterna presenterades i medierna . Som utskottet framhållit tidigare är regeringen ansvarig inför för rikets styrelse. I det nu aktuella fallet kan dock konstateras att det inte synes ha varit fråga om fel av systematisk karaktär eller om återkommande brister. Utskottet noterar även att efter att det fick information från agerade genom att efterfråga ytterligare information som kunde läggas till grund för en bedömning av behovet av eventuella åtgärder av regeringen eller . Vad som har framkommit i granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottets sida. 4 Vissa frågor om statsråds tjänsteutövning m.m. 4.1 Dåvarande finansministerns relation till ett skogsbolag I en anmälan till utskottet (dnr 1130-2016/17), bilaga A4.1.1, begärs en granskning av hur den dåvarande finansministern deltagande i subventionerade jaktresor arrangerade av ett skogsbolag förhåller sig till reglerna i regeringsformen om statsråds oberoende och till de allmänna kraven på att statsråd inte ska agera på ett sådant sätt att förtroendet för dem riskerar att rubbas. I anmälan anförs att den tidigare finansministern har delgivits misstanke om mutbrott med anledning av att han har deltagit i jaktresor arrangerade av bolaget. Vidare anförs i anmälan att det i 6 kap. 2 § regeringsformen anges att statsråd inte får inneha någon anställning och inte heller inneha något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne. Det hindrar enligt anmälaren inte att man överväger om andra situationer på ett motsvarande sätt kan rubba förtroendet för ett statsråd. Om ett statsråd tar emot en förmån från ett bolag kan det enligt anmälaren rubba förtroendet för statsrådet, och inte minst om statsrådet innehar posten som finansminister med ansvar för landets finanser och lagar som på flera sätt påverkar landets industri och näringar. Till grund för granskningen har legat bl.a. tre promemorior som upprättats inom , bilaga A4.1.2–4. I en artikel på Dagens Nyheters webbplats () med rubriken bjuden på jakter anges att bolagets styrelseordförande bjudit bl.a. den dåvarande finansministern på jakter i bolagets regi. har enligt artikeln betalat per gång. I en artikel publicerad på Dagens Industris webbplats () anges att har förhörts av Riksenheten mot korruption med anledning av att han deltagit i bolagets jakter. Vidare anges att delgivits misstanke om mottagande av muta. har i ett sms till tidningen uppgett följande: ”i regeringen följde jag en strikt linje och betalade själv för evenemang. Utredningen rör en händelse efter valet då jag lämnat regeringen. Jag är övertygad om att jag har hanterat detta korrekt. I övrigt hänvisar jag till min advokat.” I ett pressmeddelande på webbplats () anges att förundersökningen om mutbrott i samband med att bl.a. förre finansministern deltagit i jakter bekostade av bolaget är nedlagd. Han hade bjudits in av styrelseordföranden i bolaget. Chefsåklagaren ansåg sig inte kunna bevisa att förmånerna varit otillbörliga och kunde därför inte styrka att ett brott begåtts. Det som främst varit föremål för prövning i ärendet har varit frågan om mottagna förmåner kan anses ha varit otillbörliga. Vidare anges i pressmeddelandet att denna prövning påverkas dels av om det rör sig om mottagare inom offentlig eller privat sektor, dels av vilken specifik typ av verksamhet och befattning som det i så fall rör sig om. Det finns därutöver ett antal förhållanden som, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, med olika styrka påverkar prövningen. Till dessa hör t.ex. öppenheten i fråga om förmåner, syfte, värde, personliga relationer, i vilken situation som en förmån förekommit, skyddsintressen och förekomsten av samtycke från mottagarens huvudman. Regeringsformens bestämmelser om bisysslor Enligt 6 kap. 2 § andra stycket regeringsformen får statsråd inte inneha någon anställning. Han eller hon får inte heller inneha uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne. utgjorde paragrafen 6 kap. 9 §. I den paragrafen angavs att statsråd inte fick ”utöva allmän eller enskild tjänst” vilket ändrades till ”inneha anställning” (prop. 2009/10:80). I förarbetena till bestämmelsen uttalade departementschefen (prop. 1973:90 s. 283 f.) att ytterligare kompetensvillkor för statsråd inte behövde anges i regeringsformen. Ett par remissinstanser hade efterlyst att sådana skulle anges där. Enligt departementschefen låg det uppenbarligen i högsta grad i regeringens eget intresse att dess medlemmar har sådana egenskaper att de tillvinner sig förtroende i och hos allmänheten. Av dessa skäl kunde man ifrågasätta behovet av föreskrifter om att statsråd inte fick utöva någon tjänst eller inneha uppdrag av ett visst slag m.m. Departementschefen ville emellertid inte bestrida att bestämmelser av denna art kunde ha ett värde.