bet · H501KU38 · 2018-01-23 00:00:00 — Motionen avstyrktes eftersom utskottet inte ansåg att den rättsliga regleringen till skydd för den enskildes integritet i dessa avseenden bör ändras (bet. 2014/15:KU15 s. 35). I betänkande 2016/17:KU15 avstyrkte utskottet efter förenklad behandling liknande motionsyrkanden. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om sekretess i vårdnadsutredningar. I motion 2017/18:1524 av (–) begärs en översyn av offentlighets- och sekretesslagen för att underlätta vårdnadsutredningar. Enligt motionären har vårdnadsutredningar ett stort inflytande över en domstols beslut i vårdnadstvister. Motionären anför att det vid många uppmärksammade tillfällen har konstaterats att vårdnadsutredningar har varit dåligt underbyggda. Något som kan ha medverkat till detta är enligt motionären att den nuvarande sekretesslagstiftningen gör det omöjligt att få fram all nödvändig information i utredningsprocessen. Således kan en kontroll av uppgifter om bl.a. missbruk och sexualbrott hindras av gällande sekretessbestämmelser. Sekretess gäller enligt 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, inom för en uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Till socialtjänst räknas i detta sammanhang bl.a. de uppgifter som socialnämnderna har med anledning av mål vid domstolar om vårdnad, boende och umgänge (jfr 26 kap. 1 § andra stycket 3 OSL). Sekretess gäller också enligt 26 kap. 3 § OSL inom familjerådgivning för uppgifter som en enskild har lämnat i förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Sekretess gäller också enligt 35 kap. 1 § OSL för uppgifter i exempelvis förundersökningar i brottmål om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Sekretess gäller vidare för uppgifter i belastningsregistret (35 kap. 3 § OSL). Vissa myndigheter har enligt 6 § i lagen (1998:620) om belastningsregister rätt att begära ut personuppgifter ur belastningsregistret. omfattas dock inte av denna bestämmelse. Utskottet behandlade en motion med samma innehåll . Motionen avstyrktes eftersom utskottet ansåg att de nuvarande sekretessbestämmelserna utgör en lämplig avvägning mellan intresset av offentlighet och behovet av att skydda den enskildes integritet. Enligt utskottet behövdes därför inte någon översyn av sekretesslagstiftningen i denna del (bet. 2011/12:KU9 s. 24). I betänkande 2013/14:KU25 avstyrkte utskottet efter förenklad behandling ett liknande motionsyrkande. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om en nätombudsman. Jämför reservation 7 (V). I kommittémotion 2017/18:3881 begär m.fl. (V) att regeringen inrättar en nätombudsman. Det är enligt motionärerna många som utsätts för näthat, särskilt unga i åldersgruppen 16–. Motionärerna anser att en nätombudsman bör bildas för att stödja och hjälpa den som har utsatts för hot och kränkningar på nätet, t.ex. genom att hjälpa utsatta att få ansvariga för webbplatser att ta bort kränkande kommentarer på internet och att erbjuda stöd vid polisanmälningar. Den som uttalar hot eller kränkningar, på internet liksom i andra sammanhang, kan göra sig skyldig till brott, såsom olaga hot, förtal, förolämpning eller ofredande. Som har nämnts ovan i betänkandets inledande avsnitt infördes vissa ändringar i bl.a. , lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor och brottsskadelagen (2014:322), se proposition 2016/17:222, betänkande 2017/18:KU13 och riksdagsskrivelse 2017/18:36. Ändringarna i innebär bl.a. att ett nytt gradindelat brott, olaga integritetsintrång, har införts. Den nya bestämmelsen straffbelägger intrång i någon annans privatliv genom spridning av vissa slag av bilder eller andra uppgifter, om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Vidare har det straffbara området för brottet ofredande utvidgats. Det har även införts en ändring i de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt och det har tydliggjorts att även sättet för spridningen särskilt ska beaktas vid den bedömningen. Genom ändringarna i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor har skyldigheten för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla att ta bort vissa meddelanden från tjänsten utvidgats till att gälla även meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelserna om olaga hot och olaga integritetsintrång. Rätten till brottsskadeersättning för kränkning har utvidgats till att omfatta även ersättning för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom grovt förtal. Den som har utsatts för ett brott (målsäganden) kan enligt lagen (1988:609) om målsägandebiträde under vissa förutsättningar få biträde av ett målsägandebiträde, vars kostnader betalas av allmänna medel. Målsägandebiträdet ska ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden, bl.a. genom att bistå honom eller henne att föra talan om skadestånd med anledning av brottet, om inte detta görs av åklagaren (3 §). Genom en lagändring som trädde i kraft har enskilda fått en starkare processuell ställning i ärekränkningsmål genom att kravet i brotts-balken på särskilda skäl för åtal för förtal och ärekränkning togs bort. Därmed kan allmän åklagare och Justitiekanslern i högre grad bistå enskilda som har utsatts för exempelvis förtal på internet (prop. 2013/14:47, bet. 2013/14:KU17). Som ovan har nämnts har Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten i sitt betänkande SOU 2016:65 övervägt om ett ännu mer samlat tillsynsansvar än vad som är fallet skulle kunna vara en fördel när det gäller effektivitet, resursutnyttjande och enhetlighet i tillsynsarbetet. Utredningens slutsats är att det inte är möjligt eller ens lämpligt att samla all tillsyn över behandling av personuppgifter hos en enda myndighet. Utredningen föreslår därför att Datainspektionen även i fortsättningen bör vara den centrala myndigheten när det gäller personuppgiftsbehandling, men att viss tillsyn härutöver även i fortsättningen ska utföras av andra myndigheter. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Som också har nämnts, har regeringen aviserat att Datainspektionen ska bli central tillsynsmyndighet på integritetsområdet och att myndigheten ska byta namn till . Regeringen har för avsikt att delvis ändra myndighetens uppdrag och att genomföra förändringar i myndighetens verksamhet . behandlade utskottet en motion om att inrätta en internetombudsman i syfte att skydda barns integritet (bet. 2002/03:KU17). Utskottet hänvisade till dåvarande arbete och till det inom EU pågående (Safety and Awareness for Tweens) och ansåg inte att någon åtgärd med anledning av vad som anfördes i motionen var nödvändig. Motionen avstyrktes därmed. behandlade utskottet en motion om inrättandet av en nätombudsman (bet. 2013/14:KU23 s. 25). Utskottet ansåg att det inte fanns skäl att inrätta en särskild ombudsman och motionen avstyrktes. och reserverade sig. Utskottet behandlade en liknande motion (bet. 2014/15:KU15 s. 19 f.). Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisning till då pågående utredningsarbeten både om utformningen av det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten, bl.a. när det gäller hot och andra kränkningar på internet, och om i vilken myndighetsstruktur tillsynen på integritetsområdet lämpligen bör hanteras. Utskottet ser allvarligt på att enskilda utsätts för kränkningar på internet. Utskottet välkomnar därför de lagändringar som har genomförts och som syftar till att stärka enskildas personliga integritet på internet. Utskottet konstaterar att frågor som rör ett samlat ansvar för tillsyn över den personliga integriteten har utretts. Beredningen av utredningsförslagen bör enligt utskottets mening inte föregripas. Utskottet noterar även att regeringen avser att genomföra förändringar i Datainspektionens uppdrag och verksamhet. Motionen avstyrks därför. Uppföljning av handlingsplan mot hot och kränkningar Utskottets förslag i korthet avslår en motion om uppföljning av en handlingsplan mot hot och kränkningar. I motion 2017/18:2622 av m.fl. (S) begärs att regeringen ska överväga ytterligare åtgärder för att bekämpa hot och kränkningar på internet, särskilt sådana som är riktade mot personer som är verksamma i det offentliga rummet. Enligt motionärerna ökar det grova hatet och hoten mot förtroendevalda, journalister och andra verksamma i det offentliga rummet. Motionärerna anför att regeringen har presenterat vissa lagförslag för att komma till rätta med det ökade hatet och hoten bl.a. på internet. Vidare har regeringen lanserat handlingsplanen Till det fria ordets försvar. Enligt motionärerna krävs det att handlingsplanen följs upp regelbundet för att mäta dels om de vidtagna åtgärderna ger önskad effekt, dels om hatet och hoten minskar. Motionärerna menar därför att regeringen bör förtydliga hur uppföljningen av handlingsplanen kommer att ske. Den som uttalar hot eller kränkningar, på internet liksom i andra sammanhang, kan göra sig skyldig till brott, såsom olaga hot, förtal, förolämpning eller ofredande. Som har nämnts ovan i betänkandets inledande avsnitt föreslog regeringen i proposition 2016/17:222 Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten vissa ändringar i , lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och brottsskadelagen (2014:322). Vidare föreslog regeringen, som en konsekvens av vissa ändringar i , ändringar i tryckfrihetsförordningen. behandlade regeringens förslag i betänkande 2017/18:KU13 (rskr. 2017/18:36). antog regeringens förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen som vilande. Vidare beslutade att skjuta upp behandlingen av regeringens förslag till ändring i när det gäller olaga hot och förolämpning till /19. Slutligen antog regeringens övriga förslag till lag om ändring i , lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322). Lagändringarna trädde i kraft . Ändringarna i innebär bl.a. att ett nytt gradindelat brott, olaga integritetsintrång, har införts. Den nya bestämmelsen straffbelägger intrång i någon annans privatliv genom spridning av vissa slag av bilder eller andra uppgifter, om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Vidare har det straffbara området för brottet ofredande utvidgats. Det har även införts en ändring i de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt och det har tydliggjorts att även sättet för spridningen särskilt ska beaktas vid den bedömningen. Genom ändringarna i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor har skyldigheten för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla att ta bort vissa meddelanden från tjänsten utvidgats till att gälla även meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelserna om olaga hot och olaga integritetsintrång. Rätten till brottsskadeersättning för kränkning har utvidgats till att omfatta även ersättning för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom grovt förtal. I proposition 2017/18:1 (utg.omr. 1 avsnitt 8.9 s. 64 f.) redovisar regeringen resultatet av de åtgärder som regeringen har vidtagit i syfte att värna det demokratiska samtalet mot hot och hat med inriktning på att förebygga förtroendevaldas, journalister och konstnärers utsatthet för hot och hat. Av redogörelsen framgår bl.a. följande. Regeringen beslutade handlingsplanen Till det fria ordets försvar – åtgärder mot utsatthet för hot och hat bland journalister, förtroendevalda och konstnärer (/01675/D). I handlingsplanen presenteras ett antal nya åtgärder för att förbättra tillgången till stöd, samt öka medvetenheten och kunskapen om hot och hat mot det demokratiska samtalets deltagare. Regeringen anför att många kommuner och landsting inte arbetar tillräckligt systematiskt för att förebygga och hantera hot och hat mot förtroendevalda. Brister i det förebyggande arbetet framgår enligt regeringen t.ex. i resultatet från Politikernas trygghetsundersökning 2015 (Ju2014/05282/D) som redovisades i proposition 2016/17:1. Kommuner och Landsting (SKL) tilldelades därför och (Ku2017/01408/D) medel för att stärka kommuner och landsting i att förebygga och hantera hot och hat mot förtroendevalda. inkom SKL med en delrapport till regeringen som visar att SKL erbjuder kommuner och landsting olika typer av stödjande insatser som ett led i ett mer systematiskt arbete på lokal nivå. SKL har bl.a. tagit fram ett grundmaterial, genomfört workshops och seminarier. SKL har även bjudit in till ett utvecklingsarbete som åtta kommuner har deltagit i. Enligt SKL vittnar allt fler förtroendevalda om ett hårdnat klimat, och många uttrycker oro inför valet . I vissa kommuner där det politiska klimatet är hårt, väljer förtroendevalda att avstå från att yttra sig och avstår från att fatta beslut på grund av att högerextrema grupper finns i kommunfullmäktige. Projektet ska slutredovisas . (Se prop. 2017/18:1 utg.omr. 1 avsnitt 8.9.2 s. Utskottet anser inte att det finns skäl att förtydliga hur regeringens uppföljning av handlingsplanen kommer att ske och att föreslå ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motionen. Motionen avstyrks därför. Sekretess vid brott mot person i LSS-verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår en motion om översyn av offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser om sekretess vid brott mot en person i LSS-verksamhet. I motion 2017/18:117 av (KD) begärs en översyn av 10 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, för att säkerställa att det finns tydliga regler för anmälningsplikt och rättsligt stöd vid misstankar om brott som begås i verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS. Motionären anför att personer med funktionsnedsättning utgör en riskgrupp när det gäller att utsättas för brott. Enligt motionären är en förutsättning för att exempelvis personal inom en gruppbostad eller gode män ska kunna göra en anmälan om att en person med funktionsnedsättning har utsatts för brott, att vederbörande lämnar sitt samtycke till en anmälan. Det finns enligt motionären inte någon allmän anmälningsskyldighet när det gäller misstankar om brott som begås mot vuxna personer som är föremål för insatser i en verksamhet enligt LSS. Konsekvensen av nuvarande regelsystem är enligt motionären att brott för vilket det är föreskrivet lindrigare straff än fängelse endast i undantagsfall anmäls till Inspektionen för vård och omsorg. Motionären menar vidare att bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL strider mot artikel 12 och 13 i konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Sekretessbrytande bestämmelse i OSL Sekretess gäller som huvudregel inte bara i förhållande till enskilda utan också mellan myndigheter och inom en myndighet, om det där finns olika verksamhetsgrenar som är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (8 kap. 1 och 2 §§ OSL). I vissa fall måste dock myndigheter kunna utbyta uppgifter för att kunna utföra sina uppgifter. Sekretessregleringen innehåller därför särskilda sekretessbrytande bestämmelser, dvs. bestämmelser som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas ut under vissa förutsättningar (3 kap. 1 § OSL). Dessa har utformats efter en intresseavvägning mellan myndigheternas behov av att utbyta uppgifter och det intresse som den aktuella sekretessbestämmelsen avser att skydda. En sekretessbrytande bestämmelse kan förutom för myndigheter även gälla till förmån för bl.a. enskilda eller en annan verksamhetsgren inom samma myndighet. I 10 kap. 23 § OSL finns det sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör för myndigheter att under vissa förutsättningar lämna uppgifter som angår misstankar om vissa allvarliga brott eller försök till vissa allvarliga brott till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet. Den sekretess som kan brytas med stöd av denna bestämmelse är bl.a. sekretess inom (26 kap. 1–6 §§ OSL). Av 26 kap. 1 § andra stycket 4 OSL framgår att med socialtjänst jämställs verksamhet enligt LSS. När det gäller utlämnande av uppgifter enligt bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL krävs att det är fråga om en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott, att uppgiften är sekretessbelagd enligt någon av de sekretessbestämmelser som anges i paragrafen samt att något av de rekvisit som anges i punkterna 1–3 är uppfyllt. Enligt första punkten får uppgift lämnas om det är fråga om begångna brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Uppgifter som kan lämnas med stöd av denna punkt är således misstankar som angår bl.a. mord, dråp, våldtäkt, grov misshandel, olaga frihetsberövande, grovt rån, rån, grovt narkotikabrott, mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse. Enligt andra punkten får uppgifter om misstankar lämnas om de angår försök till brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Exempel på brott med en lägsta straffsats för vilka även försöksbrott är kriminaliserade är mord, dråp, människorov, människohandel, våldtäkt, grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grovt koppleri, grovt rån, mordbrand, grov mordbrand, spridande av gift eller smitta (grovt brott) samt grovt narkotikabrott. Den tredje punkten innebär att uppgifter även får lämnas om misstankarna angår försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). När det gäller första punkten (dvs. misstankar som angår begångna brott), motiverades den s.k. ettårsregeln, dvs. att det lindrigaste straffet för den begångna gärningen ska vara fängelse för att uppgiftslämnande ska vara tillåtet, huvudsakligen utifrån överväganden om när det kan vara acceptabelt att bryta hälso- och sjukvårdssekretessen och socialtjänstsekretessen (se prop. 2005/06:161 s. 77 f.). Det betonas i förarbetena att bestämmelsen inte innebär någon anmälningsskyldighet för hälso- och sjukvården och utan att bestämmelsen bara innebär att det är möjligt för dessa myndigheter att lämna uppgifter i sådana fall då det t.ex. är fråga om grova våldsbrott och det med hänsyn till samtliga omständigheter framstår som lämpligt. Härvid bör bl.a. den enskildes inställning beaktas. Anmälnings- respektive rapporteringsskyldighet enligt LSS och socialtjänstlagen Bestämmelser om anmälnings- respektive rapporteringsskyldighet finns i såväl LSS som socialtjänstlagen (2001:453). Enligt 24 b § LSS ska den som fullgör uppgifter i verksamhet enligt lagstiftning om stöd och service till vissa funktionshindrade genast rapportera om han eller hon uppmärksammar eller får kännedom om ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande, som rör den som får eller som kan komma ifråga för insatser enligt sådan lagstiftning. Rapporteringsskyldigheten fullgörs i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet till den som bedriver verksamheten. I 14 kap. 3 § 1 socialtjänstlagen finns en bestämmelse med motsvarande innehåll för den som fullgör uppgifter inom . I 24 f § LSS anges bl.a. att ett allvarligt missförhållande eller en påtaglig risk för ett allvarligt missförhållande ska anmälas till Inspektionen för vård och omsorg. Anmälan ska göras av berörda nämnder som avses i 22 § LSS eller av den som bedriver yrkesmässig enskild verksamhet. Anmälningsskyldigheten gäller oavsett om det allvarliga missförhållandet har avhjälpts eller om den påtagliga risken har undanröjts. I 14 kap. 7 § socialtjänstlagen finns en bestämmelse med motsvarande innehåll för den som fullgör uppgifter inom . I sammanhanget bör noteras att det alltid är möjligt att vända sig direkt till tillsynsmyndigheten för att påtala ett missförhållande. Den möjligheten står öppen för alla och bör inte förväxlas med den anmälnings- eller rapporteringsskyldighet som åligger anställda. En anställd kan använda sig av den möjligheten t.ex. om påtalade missförhållanden inte utreds eller åtgärdas av arbetsgivaren eller i fall då missförhållandena upptäcks utanför den egna verksamheten. Någon sanktion mot underlåtenhet att rapportera ett allvarligt missförhållande har inte införts. Anledningen till detta är att syftet med bestämmelserna i första hand är att komma till rätta med missförhållanden och att en rapporteringsskyldighet ska vara ett stöd för personal och andra verksamma att göra anmälan utan rädsla för repressalier. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning () har tagit fram en särskild konvention för personer med funktionsnedsättning[8]. Regeringen beslutade att underteckna konventionen och det fakultativa protokollet. beslutade regeringen att ratificera konventionen och det fakultativa protokollet. Konventionen och protokollet trädde i kraft för del (prop 2008/09:28, bet. 2008/09:SoU3, rskr. 2008/09:38). beslutade regeringen proposition 2016/17:188 Nationellt mål och inriktning för funktionshinderspolitiken. har behandlat propositionen i betänkandet 2017/18:SoU5 Nationellt mål och inriktning för funktionshinderspolitiken. Utskottet ser inte anledning att föreslå ett sådant tillkännagivande som efterfrågas om en översyn av offentlighets- och sekretesslagen. Ökad insyn och öppenhet i EU Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ökad insyn och öppenhet i EU. Jämför reservation 8 (L). I partimotion 2017/18:3194 yrkande 18 av m.fl. (L) anförs att måste arbeta för ökad insyn och öppenhet i EU. Enligt motionärerna måste arbetet för en starkare offentlighetsprincip i EU fortsätta, och möten i ministerrådet bli offentliga. Vidare anser motionärerna att visselblåsare ska skyddas av meddelarfrihet efter svensk förebild. Liknande förslag finns i partimotion 2017/18:3684 yrkande 7 av m.fl. (C). I motionen begärs att ska driva frågan att EU ska vara öppet och transparent, bl.a. genom att en offentlighetsprincip införs för hela unionens arbete. Motionärerna anför att i när flera krafter ifrågasätter EU-samarbetet och de grundprinciper om rörlighet, handel och mångfald som samarbetet står för, är det än viktigare att man stärker transparensen och öppenheten inom EU, bl.a. genom att en offentlighetsprincip införs i hela unionens arbete. Genom att öka insynen i t.ex. ministerrådets omröstningar eller arbetsgrupper ökar också enligt motionärerna medborgarnas möjligheter till ansvarsutkrävande. Enligt motionärerna är detta viktigt för demokratisk kontroll och legitimitet. Gällande ordning och pågående arbeten Inom Europeiska unionen (EU) finns det ett regelverk om allmänhetens tillgång till institutionernas handlingar, den s.k. öppenhetsförordningen (och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar). Den antogs under det svenska ordförandeskapet 2001. Öppenhetsförordningen ger en principiell rätt för varje unionsmedborgare att ta del av de handlingar som finns hos , rådet och kommissionen, såvida inte sekretess gäller. Förordningen ska tillämpas på alla handlingar som finns hos en institution, dvs. handlingar som upprättats eller mottagits och som innehas av institutionen, inom samtliga . Institutionerna ska vägra tillgång till en handling om ett utlämnande skulle undergräva skyddet för vissa allmänna och enskilda intressen som anges i förordningen.