bet · H501KU33 · 2018-04-04 00:00:00 — Utskottet vidhöll detta ställningstagande vid behandling av en motion om förtroendevalda som lämnar sitt parti och blir s.k. politiska vildar (bet. 2003/04:KU9 s. 20). Även avstyrkte utskottet en motion i frågan med hänvisning till att varje ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar detta innebär. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom de begränsningar som föreslogs i detta avseende (bet. 2006/07:KU11 s. 26). Utskottet har därefter efter beredning i förenklad form avstyrkt motioner om partiernas inflytande vid partibyte (bet. 2007/08:KU14 och 2008/09:KU11). behandlade utskottet regeringens proposition 2009/10:80 En reformerad grundlag (bet. 2009/10:KU19). I samband med det behandlades en motion om partiernas inflytande vid partibyte. Utskottet konstaterade att förslaget om extra val till fullmäktige kan – i den mån det politiska läget har sin grund i att en ledamot har bytt parti – vara en väg att undgå problem som kan uppkomma (s. 26). Utskottet var dock inte berett att frångå sina tidigare bedömningar där utgångspunkten varit att varje ledamot bär sitt mandat med det ansvar mot väljarna som det innebär. Utskottet uttalade vidare att det inte var berett att förorda en ordning som ger partiet ett avgörande inflytande i frågan om att en ledamot ska lämna partiet. Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden om mandatets innebörd och avstyrkte två motioner i denna del (bet. 2011/12:KU15 s. 28). Frågan om ökat partipolitiskt inflytande vid avsägelse av uppdrag behandlades även i betänkande 2013/14:KU18. Motionsyrkandet avstyrktes och utskottet förklarade att det stod fast vid sina tidigare ställningstaganden om mandatets innebörd (s. 39). behandlade utskottet regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. I samband med det behandlades motioner om ökat partiinflytande när en förtroendevald byter partitillhörighet (bet. 2016/17:KU30 s. 24). Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden om mandatets innebörd och avslog motionsyrkandena. En reservation lämnades (SD, -). Utskottet delar motionärernas uppfattning att det kan uppkomma problem i den politiska beslutsprocessen om en förtroendevald under pågående mandatperiod byter parti och ändå behåller uppdrag som har tilldelats honom eller henne genom indirekta val. För att finna en lösning på problemet krävs enligt utskottet en omfattande analys av regelverket. Eftersom kommunallagen har varit föremål för en reform är utskottet inte berett att nu ta något initiativ till en ny översyn. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ersättare i fullmäktige. och (båda KD) anför i motion 2017/18:3615 att bestämmelserna i 5 kap. 8 § andra stycket kommunallagen (2017:725) om antalet ersättare i fullmäktige inte harmoniserar med bestämmelserna i vallagen (2005:837) om hur ersättare i fullmäktige utses. I kommunallagen anges att antalet ersättare ska utgöra en viss andel, dock högst hälften, av det antal platser som varje parti får i fullmäktige. I vallagen finns bestämmelser om hur ersättare utses. Enligt motionärerna tar vallagens mer detaljerade beskrivning inte hänsyn till kommunallagens skrivning om ”högst hälften”. Motionärerna menar därför att den nämnda bestämmelsen i kommunallagen bör ersättas med en hänvisning till att ersättare utses enligt 14 kap. 15–17 §§ vallagen. För ledamöter i fullmäktige ska det enligt 5 kap. 8 § kommunallagen (2017:725) finnas ersättare. Av andra stycket framgår att fullmäktige bestämmer hur många ersättarna ska vara. Antalet ska utgöra en viss andel, dock högst hälften, av det antal platser som varje parti får i fullmäktige. Beslutet ska fattas före utgången av februari månad valåret. ska genast underrättas om beslutet. kommunallag fanns motsvarande bestämmelse i 5 kap. 4 §. Av den bestämmelsen framgick även att föreskrifter om att utse ersättare finns i vallagen (2005:837). I den nya kommunallagen som trädde i kraft har antalet hänvisningar till annan lagstiftning minimerats, och den aktuella hänvisningen till vallagen togs bort efter synpunkter från Lagrådet. Någon ändring i sak gjordes emellertid inte. I propositionen om den nya kommunallagen redovisades att av 14 kap. 17 § vallagen framgår att det för ett parti med en eller två ledamöter i kommunfullmäktige alltid kommer att utses två ersättare (prop. 2016/17:171 s. 332). Bestämmelser om fördelning av mandat finns således i 14 kap. vallagen. I fråga om val till landstings- och kommunfullmäktige ska fördela mandaten mellan partierna och för varje valkrets fastställa vilka kandidater som har valts till ledamöter och ersättare. Ersättare i utses enligt 14 kap. 15 § på motsvarande sätt som för riksdagsvalet. Ersättare i kommunfullmäktige utses enligt bestämmelser i 14 kap. 16 och 17 §§ vallagen. Kommunallagen har varit föremål för en översyn. Utskottet är inte berett att nu föreslå några ändringar av bestämmelserna i kommunallagen om ersättare i fullmäktige. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förtroendevaldas rätt till föräldraledighet. (L) uppmärksammar i motion 2017/18:218 avhopp bland förtroendevalda för att det är svårt att få ihop uppdrag som fritidspolitiker med att vara förälder. Motionären anser att det bör införas en möjlighet att vara föräldraledig från alla former av politiska uppdrag. En arbetstagare som är anställd och som är förälder har enligt föräldraledighetslagen (1995:584) rätt till olika former av föräldraledighet (mammaledighet, föräldraledighet på hel- eller deltid med eller utan föräldrapenning m.m.). Denna rätt gäller också vissa andra än föräldrar, t.ex. den som utan att vara förälder är rättslig vårdnadshavare och har vård om ett barn. Ledigheten kan tas ut sammanhängande eller delas upp på högst tre perioder varje kalenderår. Rätten till föräldrapenning under föräldraledigheten regleras i socialförsäkringsbalken (2010:110). Förtroendevalda i kommuner och landsting fullgör ett förtroendeuppdrag och har inte en anställning. Föräldraledighetslagens bestämmelser gäller därför inte för de förtroendevalda. Vissa kommuner, landsting och regioner har ändå valt att införa möjligheter till föräldraledighet genom bestämmelser i lokala reglementen. Genom kommunallag, som trädde i kraft , tydliggjordes att kommuner och landsting kan besluta att ge kommunal- och landstingsråd möjlighet att vara t.ex. föräldralediga (prop. 2016/17:171, bet. 2016/17:KU30, rskr. 2016/17:335 och 2016/17:336). Av 4 kap. 18 § kommunallagen (2017:725) följer att fullmäktige får bevilja kommunalråd, borgarråd, landstingsråd och oppositionsråd ekonomiska och andra förmåner i deras uppdrag, som svarar mot de löne- och anställningsvillkor som gäller för kommunens eller anställda. Regeringen anför i propositionen (s. 182) att en ordning för att möjliggöra för ett kommunal- och landstingsråd att vara föräldraledig eller sjukskriven är viktig för att underlätta en bred representation och goda villkor för de förtroendevalda. Att vara förtroendevald varken kan eller bör dock jämställas med att ha en anställning, enligt regeringens mening. Detta innebär att kommunal- och landstingsråd inte i lag ska ges sådana rättigheter till ledighet som gäller för anställda. Det finns enligt regeringen inte heller skäl att inordna regleringen för ledighet för förtroendevalda i socialförsäkringssystemet. Regeringen anser vidare att en reglering, i likhet med vad som tidigare gällt för regleringen av kommunal- och landstingsråd, ska ge ett stort utrymme för lokal anpassning. De närmare villkoren som ska gälla kan bestämmas av fullmäktige i ett reglemente eller annat styrdokument. Ledigheten kan inte avse en förtroendevalds plats i fullmäktige. Utskottet ställde sig bakom förslaget i propositionen och avstyrkte flera motionsyrkanden om förtroendevaldas möjlighet att ta ut föräldraledighet och annan tjänstledighet med hänvisning till att yrkandena fick anses tillgodosedda (bet. 2016/17:KU30 s. 36). En ny kommunallag har trätt i kraft. Genom den nya lagen tydliggörs att kommuner och landsting kan besluta att ge kommunal- och landstingsråd möjlighet att vara t.ex. föräldralediga. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl att ta något initiativ till ändringar i de bestämmelser i kommunallagen som reglerar möjligheten till föräldraledighet för förtroendevalda. Utskottet avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om avräkning från det kommunala partistödet. Jämför reservation 4 (SD, -). och (båda SD) begär i motion 2017/18:3648 att ersättningar utöver det kommunala partistödet bör avräknas vid fördelning av partistödet. Motionärerna anför att de heltidspolitiker som dessutom är t.ex. ledamöter i nämndpresidier ofta får betydande extra ersättningar av kommunen. Dessa personer tillhör ofta de största partierna. Det vore enligt motionärerna naivt att tro att de inte engagerar sig i sitt partis interna angelägenheter, varför den extra ersättningen utgör ett indirekt partistöd. De stora partierna får därmed inte bara ett informationsövertag utan också avsevärda ekonomiska fördelar. De extra ersättningarna bör därför avräknas från respektive partis kommunala partistöd. Motsvarande bör också gälla om kommunerna bekostar politiska sekreterare. Enligt 4 kap. 29 § kommunallagen (2017:725), förkortad KL, får kommuner och landsting ge ekonomiskt bidrag och annat stöd till politiska partier för att stärka deras ställning i den kommunala demokratin (partistöd). Fullmäktige ska enligt 4 kap. 30 § besluta om partistödets omfattning och formerna för det. Stödet får inte utformas så att det otillbörligt gynnar eller missgynnar ett parti. Ett beslut om partistöd ska innehålla ett krav på att mottagaren av partistödet ska lämna en skriftlig redovisning som visar att partistödet har använts för det avsedda ändamålet. Mottagaren av partistödet ska också utse en särskild granskare som ska granska om redovisningen ger en rättvisande bild av hur mottagaren har använt partistödet. En granskningsrapport ska bifogas redovisningen (4 kap. 31 § första och andra styckena). Fullmäktige får i ett fall besluta att partistöd inte ska betalas till ett parti. Det gäller om partiet inte har lämnat en redovisning och en granskningsrapport (4 kap. 31 § tredje stycket). Det faktum att ett parti får utse politiska sekreterare ska inte anses utgöra en form av partistöd (prop. 2013/14:5 s. 74 f.). Inte heller kommunalråd ska beaktas vid beräkningen av partistöd (RÅ 1994 ref. 104 II). En översyn av bestämmelserna om partistöd gjordes när vissa preciseringar av det s.k. representationskravet – som innebär att partistöd får ges endast till partier som är representerade i fullmäktige – gjordes i kommunallagen. Vidare infördes som ett nytt krav för att få lämna partistöd att fullmäktige måste besluta att mottagare av partistöd ska lämna en skriftlig redovisning som visar att stödet har använts för det nämnda ändamålet. Redovisningen ska lämnas in till fullmäktige och blir därigenom offentlig (prop. 2013/14:5, bet. 2013/14:KU7, rskr. 2013/14:71). Lagen (2014:105) om insyn i finansiering av partier, insynslagen, trädde i kraft . Införandet av insynslagen markerade en övergång från en lång tradition bland riksdagspartier med endast frivilliga överenskommelser om redovisning av intäkter till en tvingande reglering. I samband med införandet av insynslagen beslutade även om ändringar i lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier (bet. 2013/14:KU35, rskr. 2013/14:163). Genom beslut kompletterades insynslagen med ett indirekt förbud mot anonyma bidrag. I proposition 2017/18:55 Ökad insyn i partiers finansiering – ett utbyggt regelverk föreslår regeringen en ny lag om insyn i finansiering av partier. Genom den nya lagen utökas kravet på intäktsredovisning till att gälla även för partier på regional och lokal nivå och för sidoorganisationer till partier. Det införs också ett förbud mot att ta emot anonyma bidrag vars värde överstiger 0,05 prisbasbelopp. Det nuvarande indirekta förbudet tas bort, och lagen (2014:105) om insyn i finansiering av partier upphävs. För att förenkla för allmänheten införs även en skyldighet för landsting och kommuner att offentliggöra vissa uppgifter om kommunalt partistöd på sina webbplatser. Lagändringarna föreslogs träda i kraft . antog regeringens lagförslag (bet. 2017/18:KU19, rskr. 2017/18:153). Kommunal- och landstingsråd samt ledamöter av kommunala nämnder väljs av fullmäktige. Fullmäktige beslutar om arvode till kommunal- och landstingsråd och om ersättning till övriga ledamöter (4 kap. 12 och 16 §§ KL). Motionsyrkanden om det kommunala partistödet behandlades av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Någon förändring i sak som gällde partistödet föreslogs inte i propositionen. Utskottet noterade det utredningsarbete som hade gjorts på området och fann inte skäl att förespråka någon ytterligare utredning (bet. 2016/17:KU30 s. 38). En reservation lämnades (SD, - ). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att fullmäktigesammanträden ska äga rum . och (båda SD) anser i motion 2017/18:1632 att fullmäktigesammanträden i samtliga kommuner bör hållas . Motionärerna anför att ett flertal riksdagsledamöter också sitter i kommunfullmäktige runt om i landet, och att sammanträdena i dessa kommuner äger rum . För att riksdagsledamöter som också är fullmäktigeledamöter ska kunna närvara vid fullmäktigesammanträdena och därmed behålla närheten till valkretsen och väljarna bör en harmoniserande ordning införas som innebär att alla kommunfullmäktigesammanträden äger rum . Av 5 kap. 12 § kommunallagen (2017:725) följer att fullmäktige bestämmer när ordinarie sammanträden ska hållas. Sammanträde ska hållas också om styrelsen eller minst en tredjedel av fullmäktiges ledamöter begär det eller om ordföranden anser att det behövs. Uppgifter om tid, plats och vilka ärenden som ska behandlas ska tillkännages på kommunens eller anslagstavla minst före sammanträdet (5 kap. 13 §). Talmannen beslutar efter samråd med riksdagsstyrelsen om planeringen av arbetet i kammare och om när kammaren ska sammanträda (6 kap. 2 § och tilläggsbestämmelse 6.2.1 i riksdagsordningen). Arbetsplenum i kammaren äger normalt inte rum . utskott och sammanträder när riksdagsarbetet kräver det (7 kap. 15 § riksdagsordningen). Utskotten sammanträder i huvudsak och . Motionsyrkanden om fullmäktigesammanträden behandlades av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Utskottet fann inte skäl att ställa sig bakom yrkandena (bet. 2016/17:KU30 s. 39). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om medborgerlig förslagsrätt. (L) begär i motion 2017/18:445 att medborgerlig förslagsrätt i kommun- och bör utredas och införas (yrkande 1 i denna del) samt att möjligheten till medborgarförslag avskaffas om medborgerlig förslagsrätt införs (yrkande 2). Motionären konstaterar att demokratiutredning i betänkandet Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5) föreslagit att det införs en medborgerlig förslagsrätt till samt till kommun- och för att vitalisera den svenska demokratin. Motionären anser att en sådan ordning bör införas i stället för dagens ordning med medborgarförslag. Samma yrkanden framställs av (L) i motion 2017/18:495 (yrkande 1 i denna del och yrkande 2). Ärenden i kommun- eller får enligt 8 kap. 1 § kommunallagen (2017:725) väckas av den som är folkbokförd i kommunen eller i en kommun inom , om fullmäktige har beslutat om det (medborgarförslag). Fullmäktige får överlåta åt styrelsen eller en annan nämnd att besluta i ett ärende som har väckts genom medborgarförslag (5 kap. 23 §). Möjligheten för kommuner och landsting att besluta att enskilda får väcka ärenden i fullmäktige infördes efter ett förslag av i betänkandet Att vara med på riktigt (SOU 2001:48). Syftet var att ge medborgarna ytterligare sätt att påverka politiken och att därigenom minska avståndet mellan väljare och förtroendevalda, öka medborgarnas lokalpolitiska engagemang och ge upphov till fler politiska diskussioner mellan valen. Även barn och ungdomar samt personer med utländsk bakgrund som ännu inte fått rösträtt i kommuner och landsting skulle kunna lämna medborgarförslag. Förhoppningen var att införandet av möjligheten till medborgarförslag skulle stärka och vitalisera den lokala demokratin (prop. 2001/02:80 s. 53, bet. 2001/02:KU14, rskr. 2001/02:190). Genom kommunallag, som trädde i kraft , utvidgades rätten att väcka medborgarförslag till att även omfatta unionsmedborgare som är bosatta i kommunen men som, enligt 5 § andra stycket folkbokföringslagen (1991:481), inte är folkbokförda där (prop. 2016/17:171, bet. 2016/17:KU30, rskr. 2016/17:335 och 2016/17:336). demokratiutredning hade bl.a. i uppdrag att utvärdera tillämpningen av den medborgerliga förslagsrätten i kommun- och och att bedöma hur medborgarförslagen påverkat den lokala politikens utformning och den demokratiska delaktigheten i samhället. I uppdraget har också ingått att föreslå hur internet kan användas som ett redskap för att underlätta överlämnandet av medborgarförslag. Utredningen, som har genomfört en enkätundersökning med landets kommuner och landsting för att utvärdera tillämpningen av bestämmelserna om medborgarförslag och deras effekter för den lokala demokratin, menar att medborgarförslaget har vissa positiva demokratieffekter eftersom det ger enskilda en möjlighet att på ett formaliserat sätt väcka frågor i den beslutsfattande processen. Utredningen anser emellertid också att medborgarförslagen har en begränsad effekt på det demokratiska samtalet och åsiktsbildningen, bl.a. eftersom de används i mycket begränsad omfattning och dessutom inte kan skapa en dialog mellan förtroendevalda å ena sidan och sammanslutningar av medborgare å den andra, utan enbart med enskilda medborgare. Medborgarförslagen ger heller inte en indikation på om det finns en stark opinion i den fråga som väcks utan har enligt utredningen främst använts som en ”förslagslåda” för frågor som uppfattas som klagomål eller mer allmänna synpunkter (SOU 2016:5 s. 502 f.). Utredningen föreslår därför att ordningen med medborgarförslag ska ersättas med en möjlighet för de folkbokförda i en kommun eller ett landsting att väcka en folkmotion till kommun- eller . Ett ärende får enligt förslaget väckas om en folkmotion stöds av av de folkbokförda i kommunen eller . Till skillnad från vad som är fallet med medborgarförslag, som är en frivillig möjlighet för kommun- och att införa, ska ordningen med folkmotioner vara tvingande, dvs. fullmäktige ska vara skyldig att ta emot en motion som har undertecknats av av de folkbokförda. förslag bereds inom . En likalydande motion behandlades av utskottet i samband med behandlingen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Utskottet konstaterade att frågan om en förändring av dagens ordning med medborgarförslag varit föremål för utredning och att utredningen lämnat förslag om förändringar. Utskottet, som ansåg att beredningen av utredningsförslagen inte borde föregripas, avstyrkte motionen (bet. 2016/17:KU30 s. 52). förslag är fortfarande föremål för beredning. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande att beredningen av förslagen inte bör föregripas och avstyrker motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kommunala budgetbeslut och om möjlighet för enskilda skolor att spara överskjutande medel. I motion 2017/18:2389 begär (MP) att kommunallagen ändras så att beslut om kommunala budgetar tas i ett samlat beslut. Motionären anför att valresultaten i många kommuner, regioner och landsting har inneburit att det inte har bildats styrande majoriteter. I stället styrs kommunen, regionen eller av en minoritet. Med en hänvisning till hur beslutar om statens budget menar motionären att kommunala budgetar bör tas i ett beslut så att inte budgeten splittras upp i budgetbeslut i olika delar. (SD) yrkar i motion 2017/18:2432 att lagstiftningen ska ändras så att enskilda skolor får möjlighet att spara överskjutande medel utan att det drabbar nästa års budget. Om skolorna har pengar kvar är det enligt motionären vanligt att den ekonomiskt ansvarige ombeds att spendera pengarna på förbrukningsmaterial för att undvika att budgeten minskas . Orsaken till att pengarna inte använts kan vara vakanser som inte tillsatts eller elever som bytt skola. Det finns dock kommuner som tillåter enskilda skolor att behålla överskjutande medel. Budgetprocessen i kommuner och landsting regleras i 11 kap. kommunallagen (2017:725). Kommuner och landsting ska enligt 5 § upprätta en budget för nästa kalenderår (budgetår). Budgeten ska upprättas så att intäkterna överstiger kostnaderna. Av 8 § följer att ett förslag till budget ska upprättas av styrelsen före oktober månads utgång, eller, om det finns särskilda skäl, . Budgeten fastställs enligt 10 § av fullmäktige före november månads utgång. Om budgeten av särskilda skäl inte kan fastställas före november månads utgång ska fullmäktige ändå fastställa bl.a. skattesatsen . Budgeten ska i sådana fall fastställas före december månads utgång (11 §). Sedan regeringen har lämnat budgetpropositionen beslutar om statens budget i två steg enligt den s.k. rambeslutsmodellen (11 kap. 18 § riksdagsordningen). I det första steget beslutar om en beräkning av inkomsterna och utgifternas fördelning på de 27 utgiftsområdena. I det andra steget beslutar om de olika anslagens storlek inom respektive utgiftsområde. Kommuner ska enligt 2 kap. 8 a § skollagen (2010:800) fördela resurser till utbildning inom skolväsendet efter barnens och elevernas olika förutsättningar och behov. Kommunerna fördelar resurser dels till sina egna förskole- och skolenheter, dels till andra huvudmän enligt särskilda bestämmelser om bidrag till fristående verksamheter, interkommunal ersättning och ersättning till statliga skolor. har bl.a. haft i uppdrag att kartlägga hur budgetering och redovisning går till i kommuner och hos enskilda huvudmän för fristående skolor, med syftet att en jämförbar ekonomisk information på skolenhetsnivå ska kunna presenteras. Utredningen konstaterar i betänkandet Det stämmer! Ökad transparens och mer lika villkor (SOU 2016:66) att skolförfattningarna endast reglerar bidragssystemet från kommuner till enskilda huvudmän. Kommuner har därmed, inom ramen för kommunallagens bestämmelser, ett stort utrymme att själva bestämma hur man närmare ska fördela resurser till verksamhet i egen regi. Skolenheterna i egen regi ges en budget som genom den interna redovisningen följs upp löpande på det sätt som kommunen finner lämpligt (s. 56). Avsaknaden av regelverk innebär att den interna budgeteringen sker på olika sätt. Vissa huvudmän har valt en modell där de olika enheterna ansvarar för sitt eget resultat och för med sig sina över- respektive underskott över åren. Andra har valt modeller där över- respektive underskott hanteras centralt (se s. 111 f.). Utredningen föreslår bl.a. att ett krav på jämförbar ekonomisk redovisning på skolenhetsnivå ska införas för såväl kommunala som enskilda huvudmän. Redovisningen syftar till att öka öppenheten och insynen i hur offentliga medel används i verksamheten och ska även ligga till grund för den jämförbara information mellan skolenheter som ska publiceras av . Regeringen anger i budgetpropositionen att den under innevarande riksdagsår avser att återkomma med förslag med anledning av de ovannämnda förslagen från (prop. 2017/18:1 utg.omr. 16 s. 193). Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om utformningen av kommunala budgetbeslut, senast i samband med behandlingen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Utskottet fann inte skäl att ställa sig bakom yrkandet och avstyrkte motionen (bet. 2016/17:KU30 s. 63).