bet · H501KU37 · 2018-04-11 00:00:00 — Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av samhällets behov av och tillgång till tolkar samt den offentliga sektorns användning av tolkar (U 2017:09, dir. 2017:104). Utredaren ska även lämna förslag på ett flexibelt, rättssäkert och effektivt system för att samhällets nuvarande och framtida behov av tolktjänster ska tillgodoses. Uppdraget ska redovisas . I direktiven anges bl.a. att effektivitetsförluster kan uppkomma som en konsekvens av att användandet av digitala hjälpmedel och samverkan om detta inte utvecklats tillräckligt. Hjälpmedel som exempelvis videotolkning kan potentiellt motverka de brister i kompetensförsörjning som uppstår på grund av att det inte finns tolkar tillgängliga i alla språk över hela landet. Det skulle därmed enligt direktiven kunna behövas åtgärder som leder till att digitala hjälpmedel används i större utsträckning. Genom samverkan, exempelvis om digitala lösningar, skulle både de totala kostnaderna och framväxten av ineffektiva särlösningar kunna minska. Regeringen gav Arbetsförmedlingen, , , och i uppdrag att redovisa hur myndigheternas användning av tolkar kan effektiviseras bl.a. genom att undersöka möjligheterna att i ökad utsträckning låta medarbetare med språklig kompetens ge flerspråkig service som komplement till upphandlade tolktjänster (A2017/01961/I). I skälen för beslutet anges bl.a. att det saknas en väl fungerande myndighetsövergripande samverkan, samordning och erfarenhetsutbyte kring bl.a. upphandling och användning av tolktjänster och utveckling av nya tekniska lösningar. Myndigheterna ska redovisa arbetet till . Liknande motioner har tidigare behandlats av utskottet, senast i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag. Utskottet uttalade (bet. 2017/18:KU2 s. 22 f.) att det är viktigt att personer som inte behärskar svenska får tillgång till tolkning och översättning i den mån som bedöms rimlig vid kontakter med myndigheter och sjukvård. Utskottet förutsatte att myndigheterna tillgodoser behovet av tolkning och översättning på det sätt som bedöms lämpligt i varje situation och noterade att behovskriteriet i den nya förvaltningslagen tar sin utgångspunkt i den enskildes möjligheter att ta till vara sin rätt. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena. En reservation lämnades (SD). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om handläggningstiden hos myndigheter. (M) begär i motion 2017/18:1988 ett tillkännagivande om att det vid alla myndighetskontakter bör vara tydligt hur och med vilken tidsåtgång myndigheten förväntas agera gentemot den enskilde. I motion 2017/18:2907 av (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör förtydliga för myndigheterna att de måste följa lagar och regler i . Det finns exempel på både svenska regler och EU-regler som talar om hur länge en myndighet får hålla på med sin handläggning innan den måste vara klar. Många myndigheter gör ett mycket bra jobb och levererar sina beslut till företag och privatpersoner, men tyvärr gäller det inte alltid alla myndigheter. I yrkande 2 i motionen begärs ett tillkännagivande om att myndigheternas handläggningstider ska följa kraven i svensk och europeisk lagstiftning om maxtider. Vidare föreslås i yrkande 3 ett tillkännagivande om att en myndighet som på grund av försumlighet och brott mot gällande tids- och handläggningslagar gör att ett företag förlorar pengar eller drabbas av annan skada ska vara skyldig att ersätta företaget för detta. och (båda C) begär i motion 2017/18:3497 ett tillkännagivande om betydelsen av snabbare hantering av tillståndsärenden hos myndigheter och domstolar. Motionärerna välkomnar införandet av en sexmånadersregel i den nya förvaltningslagen. Fler åtgärder måste dock vidtas för att beslut snabbare ska kunna fattas och vinna laga kraft. Långa beslutstider och höga kostnader för ombud och biträden på grund av överklaganden gör enligt motionärerna att många företag låter bli att ansöka om tillstånd för utveckling av sin näringsverksamhet och för andra ändamål. En bidragande orsak till långa beslutsprocesser i förvaltningsärenden är ett ökat antal överklaganden. Detta beror delvis på att vissa ideella föreningar i allt större omfattning har getts överklaganderätt som berörda parter. En ordning där dessa organisationer i stället fungerade som remissinstanser skulle enligt motionärerna bidra till bättre beslutsunderlag, färre överklaganden, till lagakraftvunna beslut och lägre kostnader för alla berörda. Enligt 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Av 7 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Enligt 1 § lagen (2009:1058) om förtursförklaring i domstol gäller att om handläggningen av ett mål eller ärende oskäligt har fördröjts, ska domstolen efter skriftlig ansökan från en enskild part förklara att målet eller ärendet ska handläggas med förtur i domstolen (förtursförklaring). Vid bedömningen av om handläggningen oskäligt har fördröjts ska domstolen särskilt beakta hur komplicerat målet eller ärendet är, hur parterna har agerat under förfarandet, hur myndigheter och domstolar har handlagt målet eller ärendet och sakens betydelse för sökanden. En ansökan om förtursförklaring ska handläggas skyndsamt. Enligt 29 § myndighetsförordningen (2007:515) gäller att myndigheterna ska lämna en förteckning till Justitiekanslern över de ärenden som hade kommit in före föregående år men som inte hade avgjorts vid årets utgång. Ett beslut får enligt 22 § förvaltningslagen (1986:223) överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Om en annan lag eller en förordning innehåller en bestämmelse som avviker från regleringen i förvaltningslagen tillämpas i stället den bestämmelsen (3 §). På en del områden finns det specialbestämmelser som ger vissa intresseorganisationer klagorätt, se t.ex. 9 kap. 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160) och 16 kap. 12 och 13 §§ . En ny förvaltningslag antogs av (prop. 2016/17:180, bet. 2017/18:KU2, rskr. 2017/18:2). Förvaltningslagen (2017:900) träder i kraft . Genom lagen upphävs förvaltningslag. Regeringen gör i propositionen om den nya förvaltningslagen bedömningen att det finns ett behov av att stärka enskildas möjligheter att få en effektiv prövning av frågan om ett slutligt avgörande i ett förvaltningsärende uppehålls oskäligt länge (prop. 2016/17:180 s. 105 f.). Regeringen anför att det finns stora variationer när det gäller förvaltningsärendens art och komplexitet. Den tid det tar för en förvaltningsmyndighet att handlägga ett ärende kan därför variera från något fåtal minuter till någon dag och upp till eller i vissa fall . Med hänsyn till detta är det enligt regeringen inte möjligt att ange någon genomsnittlig normaltid för ärendehandläggning som kan tjäna som en tumregel för alla typer av förvaltningsärenden. Däremot kan det ofta finnas utrymme för en myndighet att ange inom vilken tid man typiskt sett kan förvänta sig ett slutligt avgörande när det gäller ett visst ärendeslag. I 11 § i den nya lagen införs en bestämmelse om underrättelse om försening som innebär att om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen. I 12 § införs en bestämmelse som innebär att om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast , får parten skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. En sådan prövning av myndigheten får begäras av parten vid enbart ett tillfälle under ärendets handläggning. Ett beslut att avslå en begäran om att ärendet ska avgöras får överklagas till den domstol eller förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett överklagande av avgörandet i ärendet. Bestämmelser om vem som får överklaga ett beslut finns i 42 § i den nya förvaltningslagen. Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Bestämmelsen reglerar enskildas rätt att överklaga, dvs. såväl fysiska personer som privaträttsliga juridiska personer, t.ex. aktiebolag och ideella föreningar. Av 4 § framgår att om en annan lag eller en förordning innehåller en bestämmelse som avviker från regleringen i förvaltningslagen tillämpas den bestämmelsen. Som framgår ovan finns det på en del områden specialbestämmelser i andra lagar som ger vissa intresseorganisationer klagorätt. riktade ett tillkännagivande till regeringen (bet. 2004/05:KU14 res. 4, rskr. 2004/05:153). Förslaget om tillkännagivandet fanns i en reservation (M, FP, KD, C, MP) och innebar att gav regeringen till känna att den borde lägga fram förslag till åtgärder i fråga om myndigheters handläggningstider och dröjsmål. Frågan om handläggningstider och dröjsmål hos myndigheter har därefter behandlats av utskottet , senast i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag. Utskottet konstaterade då (bet. 2017/18:KU2 s. 18) att det i förslaget till en ny förvaltningslag finns bestämmelser om särskilda förfaranden när ett ärende som inletts av en enskild part handläggs långsamt. Mot bakgrund av detta fick motionsyrkandena anses vara tillgodosedda. Motionerna avstyrktes därför. Utskottet ansåg även, i likhet med regeringen, att riksdagsskrivelsen med anledning av tillkännagivandet i betänkande 2004/05:KU14 var slutbehandlad. I betänkandet finns ett särskilt yttrande (C). En ny förvaltningslag träder i kraft . I den nya lagen finns bestämmelser om särskilda förfaranden när ett ärende som inletts av en enskild part handläggs långsamt. Utskottet finner mot denna bakgrund inte skäl att ta något initiativ i frågan och avstyrker motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om kunskap om företagande. I motion 2016/17:1850 av (M) begärs ett tillkännagivande om möjligheten till mer företagandevänliga myndigheter. Myndigheternas arbete bör inriktas på effektivisering och mindre byråkrati. Motionären anför att regeringen bör se över möjligheten att minska antalet myndigheter och effektivisera arbetet inom myndigheterna. En stor del av företagens administration består av diverse kontakter med myndigheter. Dessa kontakter bör därför ske så enkelt och smidigt som möjligt. Många av dem som arbetar på myndigheter med olika ärenden saknar kunskap om hur det är att vara företagare. När kunskapen om ärendena ökar effektiviseras handläggningen. Regeringen bör enligt motionären uppmuntra till att öka företagskompetensen vid handläggning av ärenden inom svenska myndigheter. I 4 § förvaltningslagen (1986:223) anges att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Av 7 § följer att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vid handläggningen ska myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om så behövs. I anslutning till dessa bestämmelser anges i förarbetena (prop. 1985/86:80 s. 19) att det anses vara en närmast självklar eller underförstådd grundsats att myndigheterna är skyldiga att se till att deras ärenden blir tillräckligt utredda. En ny förvaltningslag antogs av (prop. 2016/17:180, bet. 2017/18:KU2, rskr. 2017/18:2). Förvaltningslagen (2017:900) träder i kraft . Genom lagen upphävs förvaltningslag. I 6 § i den nya lagen anges att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. Av 8 § följer att en myndighet inom sitt verksamhetsområde ska samverka med andra myndigheter. En myndighet ska i rimlig utsträckning hjälpa den enskilde genom att själv inhämta upplysningar eller yttranden från andra myndigheter. Enligt 9 § ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. I den nya förvaltningslagen införs även en uttrycklig bestämmelse om myndigheternas principiella utredningsansvar. En myndighet ska enligt 23 § se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. En enskild part som inleder ett ärende ska medverka genom att så långt som möjligt ge in den utredning som parten vill åberopa till stöd för sin framställning. Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden verka för att parten förtydligar eller kompletterar framställningen. En myndighet kan inom ramen för sitt utredningsansvar begära ett yttrande från en annan myndighet eller från någon enskild (26 §). Regeringen anför i budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 24 s. 27) att en viktig del i politiken för att ge företagen bättre möjligheter att utvecklas är att skapa goda villkor för företagande. En del av den verklighet som företag möter är de lagar och myndighetsregler som företagen ska följa. genomför enkätundersökningen Företagens villkor och verklighet där myndigheten bl.a. ställer frågor om företag upplever lagar och myndighetsregler som hinder för sin utveckling och tillväxt. Resultaten visar att av de tillfrågade småföretagen upplevde lagar och myndighetsregler som ett stort hinder för utveckling och tillväxt. Detta är en marginell minskning . skedde en större minskning av andelen småföretagare som upplevde lagar och myndighetsregler som ett hinder. minskade andelen i alla branscher utom utbildning. Regeringen anför även att det för att möta företagens behov i hela landet är viktigt att det statliga företagsfrämjandet fortsätter att anpassa sina tjänster, sitt arbetssätt och sin kompetens (s. 41 f.). Den myndighetsgemensamma webbplatsen är ett centralt verktyg för att förenkla för företagare och blivande företagare. Det är ett verktyg som enligt regeringen underlättar myndighetskontakter, förenklar administration och ökar överskådligheten. Regeringen bedömer att det löpande arbetet och de nya tjänster som tagits fram inom ska underlätta för företagare och blivande företag att få överblick över och kunna ta del av relevant information, kunskap och rådgivning. I budgetpropositionen anges vidare (s. 44 f.) att enkla och effektiva myndighetskontakter är av vikt för att ge företagen bättre möjligheter att utvecklas. begärde i ett tillkännagivande 1999 att regeringen skulle lämna en årlig redogörelse till om regelförenklingsarbetet, så att kunde få möjlighet att kontinuerligt följa utvecklingen (bet. 1998/99:NU6, rskr. 1998/99:170). En sådan redogörelse lämnas i budgetpropositionen. Regeringens förenklingsarbete utgår från det mindre företagets förutsättningar och behov. Förenklingsarbetet följs upp mot fyra mål. Målen är att det ska bli enklare att lämna uppgifter, att handläggningstiderna ska kortas, att regler ska främja företagens tillväxt och att kostnaderna till följd av regler ska minska. I redovisningen av arbete (s. 44–46) pekas bl.a. på förenkling genom digitalisering. En digital statsförvaltning ger enligt regeringen en grund för att göra det enklare för företag i kontakten med myndigheterna. Regeringen framhåller särskilt en överenskommelse med Kommuner och Landsting (SKL) som syftar till att erbjuda företagare i regeltunga branscher nationella digitala lösningar för att bl.a. kunna ansöka om kommunala tillstånd. När det gäller handläggningstider anges bl.a. att 19 myndigheter har regeringens uppdrag att arbeta för att handläggningstiderna för företagen ska minska, att fler företagare ska vara nöjda med sina kontakter med myndigheterna och att myndigheterna ska ha ett mer systematiskt samråd med företagare (/05377/ENT). Utskottet har tidigare behandlat motioner i samma fråga. I betänkande 2015/16:KU17 (s. 43 f.) konstaterade utskottet att det görs insatser för att förbättra förutsättningarna för entreprenörskap och företagande, öka nyföretagandet och öka tillväxten i befintliga företag. Utskottet noterade även att centrala myndigheter arbetar mot målet att skapa bättre förståelse för företagens villkor på den egna myndigheten. Förvaltningslagen har varit föremål för en översyn, och den nya lagen träder i kraft . Utskottet kan även konstatera att det pågår ett löpande arbete för att förbättra förutsättningarna för företagande, bl.a. genom ökad digitalisering. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl att föreslå något tillkännagivande om mer företagandevänliga myndigheter och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om ökade kunskaper om barnperspektivet. I motion 2016/17:2130 av (M) begärs ett tillkännagivande om de statliga myndigheternas behov av ökade kunskaper om barnperspektivet i sin myndighetsutövning. Enligt motionären har påpekat att många svenska myndigheter brister när det gäller att beakta barnperspektivet när de fattar beslut som direkt eller indirekt berör barns livssituation. beslutade att barnkonsekvensanalyser ska göras vid alla statliga beslut som rör barn. Statligt anställda som fattar beslut som rör barn ska erbjudas fortbildning för att stärka sin kunskap om vad barnperspektivet innebär och hur det kan påverka deras arbete. I praktiken fungerar detta dock mycket dåligt, enligt motionären. Regeringen bör överväga att öka ansträngningarna för att fler myndigheter ska få möjlighet att utbilda sin personal i barnperspektivet och dess praktiska tillämpning. Samma yrkande framförs av (M) i motion 2017/18:317. Konventionen om barnets rättigheter antogs av . ratificerade efter ett beslut i utan att reservera sig på någon punkt (se internationella överenskommelser SÖ 1990:20, prop. 1989/90:107, bet. 1989/90:SoU28, rskr. 1989/90:350). I artikel 3.1 i konventionen anges att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet. Enligt 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen ska det allmänna verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt tas till vara. Strategi för att stärka barnets rättigheter i I proposition 2009/10:232 Strategi för att stärka barnets rättigheter i föreslog regeringen en strategi för hur barnets rättigheter kan stärkas i . Strategin består av följande principer: – All lagstiftning som rör barn ska utformas i överensstämmelse med . – Barnets fysiska och psykiska integritet ska respekteras i alla sammanhang. – Barn ska ges förutsättningar att uttrycka sina åsikter i frågor som rör dem. – Barn ska få kunskap om sina rättigheter och vad de innebär i praktiken. – Föräldrar ska få kunskap om barnets rättigheter och erbjudas stöd i sitt föräldraskap. – Beslutsfattare och relevanta yrkesgrupper ska ha kunskap om barnets rättigheter och omsätta denna kunskap i berörda verksamheter. – Aktörer inom olika verksamheter som rör barn ska stärka barnets rättigheter genom samverkan. – Aktuell kunskap om barns levnadsvillkor ska ligga till grund för beslut och prioriteringar som rör barn. – Beslut och åtgärder som rör barn ska följas upp och utvärderas utifrån ett barnrättsperspektiv. godkände strategin (bet. 2010/11:SoU3, rskr. 2010/11:35). Regeringen aviserade i regeringsförklaringen att ett arbete med att göra tillämplig som svensk lag skulle påbörjas. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2015:17) till (S 2013:08) om att lämna förslag till en lag om inkorporering av . överlämnade betänkandet blir svensk lag (SOU 2016:19) till regeringen . Med utgångspunkt i betänkande har regeringen beslutat om en lagrådsremiss med förslag till lag om inkorporering av . I lagrådsremissen föreslås att artiklarna 1–43.1 och 44.6 i , i originaltexternas lydelse, ska gälla som svensk lag. Lagen föreslås träda i kraft . Efter att ha granskat regeringens lagförslag avstyrkte Lagrådet remissens förslag till lag om inkorporering av . I regeringsförklaringen anfördes att arbetet med att göra till svensk lag fortsätter. Regeringen föreslår i proposition 2017/18:186 en lag om inkorporering av . Genom inkorporeringen får ställning som svensk lag, vilket innebär ett förtydligande av att rättstillämparna i mål och ärenden ska tolka svenska bestämmelser i förhållande till . Lagen föreslås träda i kraft . I propositionen framhåller regeringen även behovet av ökad kunskap och vägledning vid tolkningen och tillämpningen av . Regeringen beslutade även att ge en särskild utredare i uppdrag att kartlägga och belysa hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med (dir. 2018:20). Målet med kartläggningen är att stödja det fortsatta arbetet med transformering av bestämmelser inom olika rättsområden. Uppdraget ska redovisas . Ett kunskapslyft för barnets rättigheter I betänkande blir svensk lag (SOU 2016:19) konstateras brister i tillämpningen av barnets rättigheter inom olika verksamhetsområden. En orsak till sådana brister är enligt utredningen otillräcklig kunskap om barnets rättigheter, särskilt hur de ska realiseras i rättstillämpningen. I utredningens betänkande föreslås därför att regeringen ska genomföra ett kunskapslyft för att höja kompetensen om bland yrkesgrupper som arbetar i statliga och kommunala myndigheter. Insatserna bör enligt utredningen syfta till att ge kunskap och kompetens om vad och ett barnrättsperspektiv innebär i praktiken, i förhållande till myndigheternas verksamhet och med utgångspunkt i myndigheternas behov. Det bör även ingå att sprida kunskap om metoder för att lyssna på barn och inhämta barns åsikter samt vad barnets bästa som ett tillvägagångssätt innebär. bör enligt utredningen även bidra till kunskaps- och erfarenhetsutbyte och till att skapa en samsyn kring tolkningen av barnets rättigheter utifrån barnrättskommitténs allmänna kommentarer. Enligt utredningen bör det i ett sådant kunskapslyft ingå att får i uppdrag att genomföra utbildningsinsatser och bidra till spridning och användning av metoder för att stärka barnrättsperspektivet i myndigheters rättstillämpning. beslutade regeringen om ett kunskapslyft riktat till statliga myndigheter, kommuner och landsting för att öka kunskapen om barnets rättigheter. Regeringen gav i uppdrag att –2019 erbjuda stöd till de statliga myndigheterna, kommunerna och landstingen i deras arbete med att säkerställa tillämpningen av barnets rättigheter i sina respektive verksamheter (S2016/07875/FST och S2016/07874/FST). De statliga myndigheter som ingår i är , , , , Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd och Myndigheten för delaktighet. ingår även , Specialpedagogiska skolmyndigheten, Inspektionen för socialförsäkringen och Inspektionen för vård och omsorg. I uppdraget om stöd till de statliga myndigheterna ingår bl.a. att – erbjuda stöd till myndigheterna vad gäller analys av utvecklingsbehov och genomförande av utvecklingsarbete avseende tillämpning och integrering av barnets rättigheter i deras verksamhet – erbjuda stöd till myndigheterna rörande ändamålsenlig vägledning, kunskap och kompetens avseende tolkning och tillämpning av barnets rättigheter – erbjuda stöd till myndigheterna vad gäller att göra deras verksamheter kända, tillgängliga och anpassade för barn