bet · H501MJU10 · 2018-02-20 00:00:00 — Enligt motion 2017/18:3425 av m.fl. (KD) yrkande 2 bör regeringen lägga fram ett förslag till instansordning för skydds- och licensjakt efter rovdjur, där eventuell prövning endast sker i en domstol. Trots att regeringen förändrade jaktförordningen för att skapa en snabbare instansordning kan den nuvarande prövningen ske i upp till fyra instanser. Enligt kommittémotion 2017/18:881 av m.fl. (SD, -) yrkande 12 bör man tillåta fler patroner vid björnjakt med halvautomatiskt vapen. Vid jakt på björn får halvautomatiska vapen användas endast om de kan laddas med maximalt två patroner i magasin och ett i patronläget. Flera dödsfall och andra incidenter har enligt motionärerna inträffat vid möte med björnar. På liknande sätt anförs i motion 2017/18:966 av och (båda C) att det vid björnjakt ska vara tillåtet att ha maximalt fem skott i jaktvapnets magasin i syfte att bidra till en enklare regeltillämpning och säkrare jakt. I motion 2017/18:1680 av (MP) yrkande 2 påtalas att det är ett stort problem att hälften av de vargar som dör gör det på grund av tjuvjakt. För att ändra på det efterlyser motionären mer resurser och en strängare lagstiftning på området. behandling och kompletterande uppgifter godkände regeringens förslag till ett övergripande och långsiktigt mål för rovdjurspolitiken. godkände även bl.a. ett mål för vargstammen i (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Det mål för vargstammen som godkändes innebär att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen ska fastställas av i intervallet 170–270 individer och att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet ska vara hela , förutom den alpina regionen och . Målet innebär vidare att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. I propositionen redovisades att , efter behandling av frågan, skulle slutföra rapporteringen av gynnsam bevarandestatus enligt artikel 17 i art- och habitatdirektivet och ange var referensvärdet låg inom de föreslagna intervallen. rapporterade till EU enligt art- och habitatdirektivet vilka referensvärden för gynnsam bevarandestatus som skulle upprätthållas för de stora rovdjuren (NV-09661-12). Verkets ställningstagande innebar att referensvärdet för populationsstorlek för varg skulle vara 270 individer i . Antalet vargar fick således inte underskrida detta värde. Det bör noteras att ett referensvärde för populationsstorlek utgör ett minimum och inte ett maximum för antalet individer. Som utskottet har återgett (bet. 2015/16:MJU11) redovisade sina slutsatser av ett regeringsuppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg och med den som grund utreda vad som krävs för att vargpopulationen i ska anses ha en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Av redovisningen (dnr NV-02945-15) framgår bl.a. följande. Forskargrupperna har kommit fram till ett referensvärde för varg på minst 300 vargar i under förutsättning att minst en varg vandrar in och reproducerar sig åtminstone . bedömer att om detta uppfylls så har vargen gynnsam bevarandestatus i enlighet med art- och habitatdirektivet eftersom verket bedömer att övriga kriterier är uppfyllda. Enligt Miljö- och motiverade redovisning inte några åtgärder. När det gäller antalet vargar beräknades enligt uppgift från det totala antalet vargar i (–) 2016/17 till cirka 430 individer, inklusive de vargar som dött . Osäkerhetsfaktorn (konfidensintervallet) ligger mellan 340 och 559 vargar. I beräknas antalet vargar till ca 355 vargar med ett konfidensintervall mellan 281 och 461. I den beräkningen tas ingen hänsyn till naturlig dödlighet, illegal jakt eller de vargar som fällts via licens- och skyddsjakt . Miljöministern framhöll i svaret på fråga 2017/18:146 att har beslutat om en adaptiv förvaltning av rovdjuren, vilket innebär att förvaltningen av rovdjuren ska utformas på ett sätt som kan ta hänsyn till nya eller förändrade förhållanden för att nå det övergripande och långsiktiga målet om att vargen ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tam-djurshållningen inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Miljöministern betonade att om det skulle visa sig att vargen inte har gynnsam bevarandestatus, måste vidta åtgärder för att inte bryta mot art- och habitatdirektivet. När det gäller frågan om att minska vargstammens koncentration där den är som tätast framhöll miljöministern i interpellation 2017/18:251 att har det övergripande nationella ansvaret för rovdjursförvaltningen. Verket har delegerat rätten att besluta om vargjakt till berörda länsstyrelser. Regeringen planerar inte att föreslå några ändringar i ansvarsordningen avseende vargjakt. Ministern betonade att regeringen inte kan ha några synpunkter på länsstyrelsernas bedömning i ärenden om skyddsjakt och licensjakt på varg. När det gäller viltförvaltningsdelegationerna kan inledningsvis redovisas att enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det inom varje länsstyrelse finnas en viltförvaltningsdelegation, vars specifika uppgifter framgår av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Vilt-förvaltningsdelegationen är ett organ inom för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning och i vilket det sitter representanter för de politiska partierna och olika intressen. Delegationen beslutar om de övergripande riktlinjerna inom länet för bl.a. viltförvaltningen, licens- och skyddsjakt samt bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Delegationen prövar även frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn, lo, varg och järv i länet som ska lämnas till samverkansråden. I betänkande 2014/15:MJU12 Naturvård och biologisk mångfald riktade miljö- och jordbruksutskottet ett tillkännagivande till regeringen om att rovdjursförvaltningens nuvarande regionala förankring och viltförvaltningsdelegationerna skulle förstärkas. Utskottet anförde att den regionala rovdjursförvaltningen även i fortsättningen skulle vara kopplad till länen och att en del beslutsmakt hade flyttats över till viltförvaltningsdelegationerna i och med införandet av dessa organ. Utskottet konstaterade dock att delegationerna hade beslutanderätt i övergripande frågor om viltförvaltningen, men att det inte var tydligt definierat vad dessa övergripande frågor innebar. Utskottet ansåg därför att det borde göras en översyn av huruvida det är möjligt att förtydliga viltförvaltningsdelegationernas mandat och beslutanderätt samt om möjligt förstärka deras befogenheter som ett steg i arbetet med decentralisering och delegering av beslut. I regeringens skrivelse om skrivelser till regeringen (skr. 2016/17:75) anförde regeringen att viltförvaltningsdelegationerna har utvärderats. En webbenkät har skickats till alla delegater i länens viltförvaltningsdelegationer, och skrivelser har skickats till alla länsstyrelser för att inhämta deras synpunkter. Därutöver har möten genomförts med organisationer som ingår i delegationerna. beslutade regeringen om en ändring i förordningen (2009:1474) om viltförvaltnings-delegationer som innebär att miljö- och naturvårdsorganisationerna företräds av ytterligare en ledamot och natur- och ekoturismföretagen av en ledamot. Regeringen ansåg att tillkännagivandet därmed var slutbehandlat. Utskottet instämde dock inte i den bedömningen när den aktuella skrivelsen behandlades (bet. 2016/17:KU21), utan vidhöll att det borde göras en översyn av huruvida det är möjligt att förtydliga viltförvaltningsdelegationernas mandat och beslutanderätt samt om möjligt förstärka deras befogenheter. Miljöministern framhöll följande om viltförvaltningsdelegationerna i interpellation 2016/17:399 . De regionala viltförvaltningsdelegationerna ska ta övergripande beslut och ha lokal kännedom om skog, mark och vilt. På det sättet ska de bistå de experter som fattar de mer detaljerade besluten. har utvärderat viltförvaltningsdelegationerna, bl.a. genom enkäter. Alla ledamöter och berörda länsstyrelser har haft möjlighet att lämna synpunkter på delegationernas arbete. har också hållit möten med de intresseorganisationer som är representerade i delegationerna. Av intervjuer utförda av en forskare vid har framgått att i den tidigare sammansättningen av delegationerna svarade av ledamöterna att de identifierar sig som jägare. I befolkningen i allmänhet utgör samma grupp . Regeringen har därför beslutat att ändra förordningen om viltförvaltningsdelegationerna så att miljö- och naturvårdsorganisationerna företräds av ytterligare en ledamot och de lokala natur- och ekoturismföretagen av en ledamot. Syftet är bland annat att stärka den lokala förankringen i viltförvaltningen. Det är de regionala organen inom naturvårds-organisationerna och naturguideföretagen som kommer att få möjlighet att utse representanter utifrån tanken att man ska ha kunskap om det aktuella geografiska området. Ministern framhöll avslutningsvis att regeringen kommer att följa arbetet i viltförvaltningsdelegationerna och vid behov ytterligare justera olika intressens representation i delegationerna. Även landsbygdsministern har uttalat sig i frågan (svar på skriftlig fråga 2017/18:323 ). Ministern påtalade att rovdjursförvaltningen är regionaliserad. För förankring och trovärdighet inom viltförvaltningen behövs lokalt inflytande, samverkan och reell delaktighet, t.ex. så som sker genom viltförvaltningsdelegationerna. I dessa sammanhang finns möjlighet till samråd och faktiskt inflytande i myndigheternas processer. Regeringen värdesätter delegationernas roll i detta sammanhang och har stärkt det lokala inflytandet genom att utöka delegationerna med två representanter för olika lokala intressen. När det gäller länsvisa miniminivåer för minsta antal föryngringar av björn, varg, järv och lodjur kan redovisas att av förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn framgår att rovdjursförvaltningen är indelad i tre rovdjursförvaltningsområden: norra, mellersta och södra. För varje område finns ett samverkansråd för samverkan mellan länsstyrelserna i de län som ingår i förvaltningsområdet i frågor som rör förvaltningen av de stora rovdjuren. uppgift är att till lämna förslag till miniminivåer i rovdjursförvaltnings-området och i vart och ett av de län som ingår i området. fastställer sedan miniminivåerna inom ramen för de nationella målen för respektive art och med beaktande av arternas naturliga utbredningsområden. begärde i en skrivelse till regeringen att regeringen ska ändra förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn och förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer på så sätt att miniminivåer enbart fastställs för rovdjursförvaltningsområden och inte för län. Verket anförde att det skulle bidra till ett stärkt regionalt ansvar och mer flexibelt och resurseffektivt system samt att gynnsam bevarandestatus kan stärkas i den del som avser referensvärdet för utbredningsområde genom att spridning underlättas. Enligt uppgift bereds skrivelse inom . När det gäller det förebyggande arbetet mot rovdjursangrepp kan inledningsvis redovisas att fick i uppdrag av regeringen att sammanfatta och utvärdera den kunskap som finns om hur stora rovdjurs angrepp på tamdjur och husdjur kan förebyggas (dnr N2015/3037/FJR). Uppdraget redovisades i form av rapporten för att förebygga angrepp på tamdjur av stora rovdjur. I rapporten konstateras att förutsättningarna för betande tamdjur skiljer sig åt inom , när det gäller både förekomsten av rovdjur och storleken på besättningen och t.ex. markförhållanden, varför det är svårt att hitta en förebyggande åtgärd som passar i alla enskilda fall. Vidare konstateras att det är viktigt att löpande utveckla och anpassa förebyggande åtgärder som bedöms ha effekt utifrån den forskning och erfarenhet som finns. Det framhålls även att det behövs en fortsatt dialog om konsekvenserna för lantbrukare samt om de samhällsekonomiska kostnader och nyttor som uppstår när rovdjur och tamdjur finns i samma område. Av nationella förvaltningsplan för varg () framgår att ett av de fyra delmålen med vargförvaltningen är att minska omfattningen av de skador som uppstår till följd av förekomsten av rovdjur. Skador ska i första hand förebyggas och i andra hand ersättas. Vidare framgår att finansierar kunskapscentret Viltskadecenter som arbetar med att ta fram och utvärdera förebyggande åtgärder för skador orsakade av fredat vilt. I förvaltningsplanen beskrivs åtgärder som vidtas för att nå delmålet. En åtgärd är att avser att fortsätta att ge bidrag till länsstyrelserna för akutverksamhet så att personal kan bistå med råd och verktyg för att hantera närgångna rovdjur och förhindra skador. Landsbygdsministern påtalade i sitt svar på skriftlig fråga 2017/18:323 att regeringen har förbättrat möjligheten att ge ekonomiskt stöd till jordbruket till åtgärder för att förebygga och ersätta rovdjursskador. har regeringen gjort stora höjningar av anslaget 1:7 Ersättning för viltskador inom utgiftsområde 23, från till . För att förbättra förutsättningarna för att dessa medel får sin tänkta nytta hos enskilda jordbrukare beslutade regeringen om en förordning som underlättar stöd till nämnda ändamål. Avsikten är att detta ska kunna bidra ytterligare i den långsiktiga förankringen av rovdjurspolitiken, dvs. minska påverkan från rovdjur för de som lever och verkar på landsbygden. Den aktuella förordningen – förordning (2017:1254) om statligt stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn för viltskador och förebyggande av viltskador – trädde i kraft . kan ge stöd enligt förordningen till företag som är verksamma inom primärproduktion av jordbruksprodukter dels för åtgärder för att förebygga skador av vilt, dels som ersättning för skador av vilt. När det gäller instansordningen i fråga om beslut om jakt efter rovdjur kan konstateras att fr.o.m. inte längre utgör en överprövningsinstans. Skälen för denna ändring var dels att korta instansordningen för att effektivisera överprövningen, dels att renodla roll. Som ovan har redovisats anförde miljöministern i sitt svar på fråga 2016/17:1572 att regeringen i syfte att få till stånd en snabbare, effektivare och mer likvärdig beslutsprocess har infört skyndsamhetskrav för handläggning av mål i domstol om jakt efter de stora rovdjuren och för myndigheternas handläggning av ärenden om jakt efter arter som skyddas av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Regeringen har även infört en ordning som innebär att överklaganden av beslut om jakt efter stora rovdjur prövas av en och samma domstol, Förvaltningsrätten i . För att eventuella överklaganden ska kunna överprövas innan jakttiden för varg startar har regeringen dessutom infört en ordning som innebär att beslut om licensjakt på varg som huvudregel får fattas . Licensjakten genomfördes enligt ministern som planerat. Frågan om antalet tillåtna patroner vid björnjakt bereds inom . Av en promemoria från om ändringar i jaktförordningen (N2017/04696/RS) framgår att det är som beslutar om undantag från förbudet att använda halvautomatiska vapen med en magasinskapacitet som överstiger två patroner vid björnjakt, även i de fall ansvaret för att besluta om skydds- och licensjakt efter björn har delegerats till . I promemorian förordas att frågor om licens- och skyddsjakt efter björn och frågan om björn ska få jagas med ett halvautomatiskt vapen som har en magasinskapacitet som överstiger två patroner ska prövas av en och samma myndighet. bedöms vara lämplig att pröva frågan om magasinskapacitet vid björnjakt, och det är rimligt att förenkla hanteringen och även låta bedöma om det finns skäl att jaga björn med fler patroner än vad som följer av huvudregeln. Det föreslås därför i promemorian att i de fall då den beslutar om jakt efter björn även ska vara ansvarig för frågor om undantag från förbudet att använda vapen med en magasinskapacitet som överstiger två patroner. Detta möjliggör t.ex. att i ett beslut om licensjakt efter björn även kan bedöma om det finns skäl att besluta att jakten får bedrivas med halvautomatiska vapen som har en magasinskapacitet som överstiger två patroner. Beslut om undantag från förbjudna medel och metoder har enligt 15 b § jaktförordningen kunnat fattas om det finns något sådant skäl som kan motivera beslut om skyddsjakt enligt 23 a § jaktförordningen samt skäl som kan motivera jakt enligt 31 § jaktförordningen (bl.a. forskning, utbildning och viltförvaltning). Jaktförordningen medger dock inte att beslut om undantag från förbudet att använda magasin som kan laddas med mer än två patroner medges av skäl som kan motivera beslut om licensjakt enligt 23 c § jaktförordningen. Eftersom jakt efter björn får bedrivas i form av skyddsjakt eller licensjakt är det lämpligt att samma grunder som enligt art- och habitatdirektivet kan motivera jakt också är tillämpliga vid prövningen av om det finns skäl att tillåta att jakten bedrivs med halvautomatiska vapen som har en magasinskapacitet som överstiger två patroner. Det föreslås därför i promemorian att jaktförordningen ändras på så sätt att det införs en ny paragraf som anger att förutsättningarna för licensjakt ska gälla vid myndighetens prövning av om det finns skäl att medge undantag från förbudet att använda halvautomatiska vapen med en magasinskapacitet som överstiger två patroner vid jakt efter björn. Promemorian har remitterats. När det gäller tjuvjakt har utskottet tidigare uttalat att problemet med illegal jakt och dess konsekvenser samt lämpliga åtgärder behandlas i nationella förvaltningsplaner, vilka i sin tur ligger till grund för den praktiska förvaltningen av rovdjursstammarna på regional nivå (bet. 2015/16:MJU11). Av nationella förvaltningsplan för varg () framgår att både försök och förberedelse till grovt jaktbrott eller jakthäleri avseende de stora rovdjuren är straffbara enligt 46 a § jaktlagen (1987:259). Detta ger polis och åklagare utökade möjligheter att i ett tidigare skede ingripa för att beivra de grova jaktbrotten. Samtliga rovdjursutredningar har framfört att samarbetet mellan länsstyrelse, polismyndighet och åklagarmyndighet behöver stärkas. Ett led i detta arbete är att en samverkansgrupp mot illegal jakt på stora rovdjur har etablerats. Landsbygdsministern underströk i en interpellationsdebatt att han ser mycket allvarligt på illegal jakt (ip. 2016/17:453 ). Det är ett brott som kan leda till fängelsestraff, och det är rättsväsendet som ansvarar för att utreda och ingripa mot brottslig verksamhet. har det övergripande ansvaret för att viltförvaltningspolitik genomförs. är i sin tur regionaliserad till länsstyrelser, som förordnar jakttillsynsmän och naturvårdsvakter. Det är som utfärdar närmare föreskrifter för dessa tjänstemäns arbete. Landsbygdsministern lyfte även fram det ansvar jägarna har. Regeringen har under gett jägarorganisationerna bidrag ur viltvårdsfonden för att bl.a. motarbeta illegal jakt på stora rovdjur. När det gäller frågan om rovdjurspolitikens mål konstaterar utskottet att har fastställt ett övergripande mål för rovdjurspolitiken och artspecifika mål för de fem stora rovdjuren. Målen tar hänsyn till olika aspekter som behöver vägas samman i en adaptiv rovdjursförvaltning. Inom ramen för målen och de bestämmelser som har beslutats är rovdjursförvaltningen regionaliserad. Utskottet anser liksom tidigare att rovdjurspolitiken ska ligga fast. Därmed avstyrks motionerna 2017/18:275 (C) yrkande 1, 2017/18:1680 (MP) yrkandena 1 och 3, 2017/18:2812 (M) och 2017/18:2813 (M). När det gäller frågan om viltförvaltningsdelegationerna anser utskottet att ett av syftena med delegationerna är att decentralisera viltförvaltningen genom att ge lantbrukare och jägare mer inflytande i de regionala rovdjursförvaltningsplanerna. Regeringen har ändrat balansen i viltförvaltningsdelegationerna genom att tillsätta ledamöter från naturvårdsorganisationer och natur- och ekoturismföretag. Utskottet anser inte att det är tillräckligt utrett hur arbetet inom viltförvaltningsdelegationerna på bästa sätt säkerställer att beslut om viltförvaltning fattas nära de som berörs. Därför bör viltförvaltningsdelegationernas arbete utvärderas i syfte att säkerställa det regionala inflytandet i viltförvaltningen. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2017/18:3348 (M) yrkande 7, 2017/18:3717 (C, M, L, KD) yrkandena 13 och 14 och 2017/18:3855 (C) yrkande 75. När det gäller frågan om viltförvaltningsdelegationernas beslutanderätt har utskottet tidigare tillkännagett för regeringen att det borde göras en översyn av huruvida det är möjligt att förtydliga viltförvaltningsdelegationernas mandat och beslutanderätt samt om möjligt förstärka delegationernas befogenheter som ett steg i arbetet med decentralisering och delegering av beslut. Utskottet ser inte nu skäl att återupprepa eller skärpa den uppmaningen. Mot bakgrund av det anförda bör motionerna 2017/18:3348 (M) yrkande 6 och 2017/18:3731 (C) yrkande 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om att införa gemensamma miniminivåer för antalet rovdjursföryngringar för varje förvaltningsområde konstaterar utskottet att regeringen bereder en skrivelse från med den innebörd som efterfrågas i motionen. Utskottet finner inte skäl att föregripa beredningen och avstyrker därmed motion 2017/18:3731 (C) yrkande 4. När det gäller frågan om arbetet för att förebygga rovdjursangrepp vill utskottet framhålla att kunskapscentret Viltskadecenter arbetar med att ta fram och utvärdera förebyggande åtgärder för skador orsakade av fredat vilt. Regeringen har också förbättrat möjligheten att ge ekonomiskt stöd till jordbrukare för att förebygga eller ersätta rovdjursskador. Utskottet är mot bakgrund av detta inte berett att tillmötesgå begäran i motion 2017/18:3348 (M) yrkande 5. Motionen avstyrks i berörd del. När det gäller frågan om att all rättsprövning i samband med skydds- eller licensjakt efter rovdjur endast ska ske i domstol konstaterar utskottet att det inledande beslutet fattas av , eller om delegering inte har skett, och att efterföljande prövning endast sker i domstol. Utskottet är inte berett att föreslå att domstolarna ska fatta de inledande jaktbesluten och avstyrker därmed motion 2017/18:3425 (KD) yrkande 2. Utskottet är inte heller berett att föregripa den beredning som sker inom om förutsättningarna för att få dispens från regeln om magasinskapacitet vid björnjakt. Motionerna 2017/18:881 (SD, -) yrkande 12 och 2017/18:966 (C) avstyrks därför. Utskottet ser allvarligt på den illegala jakt som sker efter rovdjur och förutsätter att berörda myndigheter arbetar kraftfullt för att bekämpa denna brottslighet. Motion 2017/18:1680 (MP) yrkande 2 kan därmed lämnas utan vidare åtgärd. Handel med produkter av lejon Utskottets förslag i korthet avslår motioner om handel med produkter av lejon. Frågan om oetisk jakt på lejon uppmärksammas i motion 2017/18:3007 av (M). Enligt motionären är s.k. canned hunt en stor industri som innebär att lejon föds upp under usla förhållanden, utan tillsyn och med stora brister i djurskyddet. borde därför verka för att lejon förs upp i Appendix I i Cites, alltså den bilaga där de mest skyddsvärda djuren listas (yrkande 2). borde även verka för att lejon såsom art ska klassas som vilda djur i Cites (yrkande 3).