bet · H501KU29 · 2018-02-02 00:00:00 — Utskottet föreslår att avslår 23 motionsyrkanden från allmänna motionstiden /17 och 2017/18 om trossamfund och begravningsfrågor. Yrkandena gäller ställning, storleken på kyrkoavgiften, begravningsverksamheten, begravningsavgiften och beslutanderätt i frågor om församlingstillhörighet. I betänkandet finns tre reservationer (M, C, V, L, KD) och ett särskilt yttrande (L). 23 motionsyrkanden från allmänna motionstiden /17 och 2017/18. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning ställning och storleken på kyrkoavgiften Beslutanderätt i frågor om församlingstillhörighet 1.Svenska kyrkans ställning, punkt 1 (L) 2.Storleken på kyrkoavgiften, punkt 2 (M, KD) 3.Beslutanderätt i frågor om församlingstillhörighet, punkt 5 (M, C, V, L, KD) Begravningsavgiften, punkt 4 (L) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /17 Motioner från allmänna motionstiden /18 Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2016/17:340 av (L) yrkandena 1–4, 2016/17:1455 av m.fl. (M) yrkande 2, 2016/17:1790 av (M) yrkandena 1 och 2, 2016/17:2746 av (M), 2016/17:3470 av m.fl. (L) yrkande 5 och 2017/18:3442 av (M) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (L) 2017/18:3124 av m.fl. (M) yrkande 1. Reservation 2 (M, KD) 2016/17:1409 av Finn (M), 2016/17:2482 av (KD), 2016/17:3024 av (C), 2017/18:1256 av Finn (M) och 2017/18:2627 av (S). 2016/17:1491 av och (båda M), 2017/18:851 av (L), 2017/18:952 av (C) och 2017/18:2497 av och (båda M). Beslutanderätt i frågor om församlingstillhörighet 2016/17:1455 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2017/18:3124 av m.fl. (M) yrkande 2. Reservation 3 (M, C, V, L, KD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), Dag Klackenberg (M), (S), (SD), (L), (V), Skånberg (KD) och (S). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet 23 motionsyrkanden från allmänna motionstiden /17 och 2017/18 om trossamfund och begravningsfrågor. Yrkandena gäller ställning, storleken på kyrkoavgiften, begravningsverksamheten, begravningsavgiften och beslutanderätt i frågor om församlingstillhörighet. ställning och storleken på kyrkoavgiften Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ställning och om storleken på kyrkoavgiften. Jämför reservation 1 (L) och 2 (M, KD). I motion 2016/17:340 av (L) föreslås ett tillkännagivande om att inte ska ha någon särställning genom lagstiftning eller när det gäller ekonomiskt bistånd (yrkande 1). Det föreslås även tillkännagivanden om att lagen om ska upphävas (yrkande 2), att ska betala för att staten tar upp kyrkoavgift i skattsedeln (yrkande 3) och att enda möjlighet att söka stöd från staten ska vara genom stöd till trossamfund (yrkande 4). separerades från den svenska staten . Men åtnjuter kyrkan en särställning bland trossamfund i sin relation till den svenska staten, dels genom lagen om , dels genom att kyrkan har en särställning när det kommer till ekonomiskt bidrag till religiösa samfund. En sådan statlig inverkan på ett religiöst samfund som lagregleringen innebär är enligt motionären inte i enlighet med religionsfriheten. Därför bör denna inverkan upphöra, och bör få rätt att styra över sin egen inriktning och organisationsuppbyggnad. Därutöver får ett indirekt statsbidrag av staten genom att inte behöver betala för att staten tar upp kyrkoavgift över skattsedeln, och dessutom kyrkoantikvarisk ersättning på . Denna särställning är enligt motionären inte motiverad ur ett diskrimineringsperspektiv. Samtliga trossamfund i ska behandlas lika av staten. Därför bör söka medel från stöd till trossamfund (SST) på samma sätt och med samma villkor som andra trossamfund, enligt motionären. I motion 2016/17:1455 av m.fl. (M) yrkande 2 begärs en översyn av lagen om . Motionärerna anför bl.a. att det finns anledning att reflektera över statens förhållande till de religiösa samfunden och utformningen av den lag som finns för . I lagen anges bl.a. att ska vara en demokratiskt uppbyggd folkkyrka. Det kan enligt motionärerna finnas anledning att fundera kring utformningen av lagen om bl.a. mot bakgrund av att kyrkovalet på nationell nivå inte samlar fler än av de röstberättigade. I motion 2016/17:2746 begär (M) att kyrkan ska skiljas fullt ut från staten. Motionären anför att en fri och oberoende religionsutövning är en grundpelare i en demokrati, och att en separation från staten då är önskvärd för alla religiösa samfund. Staten tar ett ansvar för att samla in medlemsavgifter via den allmänna deklarationen och . För att fullfölja separationen av stat och kyrka samt för att jämställa religiösa samfund bör staten upphöra med att samla in och andra registrerade trossamfunds medlemsavgifter och överlåta till att också driva sin egen verksamhet. I två motioner, 2016/17:1790 och 2017/18:3442, begär (M) tillkännagivanden om att ska fråntas rätten att ta in sina medlemsavgifter med hjälp av (yrkande 1) och att monopol på begravningsverksamheten ska upphöra (yrkande 2). Motionären framhåller bl.a. att tillsammans med ett fåtal andra trossamfund (varav samtliga är kristna) är de enda frivilliga sammanslutningar i landet som får ta in sin medlemsavgift med hjälp av . Inga andra organisationer, samfund eller föreningar har motsvarande rättighet. Likaså bedriver begravningsverksamhet på uppdrag av staten och beskattar därigenom samtliga vuxna invånare genom den s.k. begravningsavgiften. Detta innebär att nästan fyra miljoner svenskar som inte är medlemmar i saknar inflytande över hur dessa skattemedel används. Detta är en ordning som står i strid med tanken om den sekulära staten. bör inhämta sin medlemsavgift på samma sätt som alla andra föreningar. Begravningsverksamheten bör vidare övertas av svenska staten alternativt även kunna bedrivas av andra aktörer än , enligt motionären. I kommittémotion 2016/17:3470 yrkande 5 begär m.fl. (L) ett tillkännagivande om att lagen om ska upphävas. Trossamfunden är en central del av det civila samhället och ska ha goda möjligheter att verka. Staten har ett ansvar för att säkra en fri religionsutövning, men ska inte ta ställning för en viss religion eller vissa samfund. Genom kyrka–statreformen 1999/2000 ändrades relationen mellan och staten i grunden. Den innebar dock inte att statens särskilda styrning av upphörde helt. Medan andra samfund fritt väljer sin egen organisationsform finns det en särskild lag (1998:1591) om , som detaljerat reglerar samfundets uppbyggnad, församlingens uppgifter, biskoparnas roll, kyrkomötets beslutsbefogenheter osv. Och mest slående av allt: I lagens portalparagraf föreskrivs religiösa bekännelse. För att ska stå helt fri från statlig styrning anser Liberalerna att den särskilda lagen om ska upphävas. bör liksom alla andra samfund ha full frihet att avgöra sin egen verksamhet. Det är medlemmar – inte – som ska avgöra samfundets vägval i religiösa frågor. Att upphäva lagen om kan eventuellt förutsätta anpassningar i övrig lagstiftning. Det påverkar däremot inte i sig ansvar för begravningsväsendet. Inte heller trossamfundens möjlighet att via få hjälp med att ta in medlemsavgifter påverkas, eftersom detta regleras i annan lagstiftning. I kommittémotion 2017/18:3124 av m.fl. (M) föreslås ett tillkännagivande om att det ska vara möjligt för församlingar och pastorat inom att införa ett i kronor angivet tak och/eller ett i kronor angivet golv för den kyrkoavgift som en person ska betala (yrkande 1). Den statskyrkoordning som tidigare fanns i upphörde , vilket motionärerna anser är bra. reglerar dock staten vissa frågor som rör , främst genom lagen (1998:1591) om . Motionärerna anser att utgångspunkten bör vara att ska ha rätt att besluta om sina egna angelägenheter. Man kan tycka att personer med höga inkomster har råd att betala en hög kyrkoavgift och ska fortsätta att göra det. Å andra sidan kan enligt motionärerna resultatet bli att personerna istället lämnar kyrkan, och då får kyrkan inte in några pengar alls från dem. Denna avvägning anser motionärerna inte är en fråga för , utan det bör vara upp till själv på församlings- eller pastoratsnivå att bedöma om det finns behov av att införa ett tak för kyrkoavgiften för att minska risken för att människor lämnar kyrkan av ekonomiska skäl. Motionärerna anser också att bör få möjlighet att fatta beslut på församlings- eller pastoratsnivå om det bör införas ett golv för kyrkoavgiften. Eftersom avgiften följer den kommunalskattepliktiga inkomsten finns varken golv eller tak, enligt motionärerna. Bakgrund och gällande ordning De nuvarande relationerna mellan staten och föregicks av ett principbeslut som fattade 1995 (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12). Principbeslutet följdes upp genom en serie beslut. Av främst betydelse här får anses vara de ändringar i regeringsformen och tryckfrihetsförordningen samt de lagar om trossamfund, om och om införande av lagen om som beslutades (prop. 1997/98:116, bet. 1997/98:KU20, bet.1998/99:KU5). Betydelsefulla ändringar i gällande lagstiftning, som gäller begravningsverksamheten, kulturminnena, personal och avgiftsbetalning, beslutades också 1999 (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18). fattades beslut om statens stöd till trossamfund (prop. 1998/99:124, bet. 1999/2000:KU5). I lagen (1998:1591) om finns föreskrifter bl.a. om som trossamfund, om dess organisatoriska uppbyggnad, om kyrkoavgiften, om kyrklig egendom, om rätten att ta del av kyrkans handlingar och om kyrkans arkiv. I lagen (1998:1593) om trossamfund finns bestämmelser om bl.a. registrering av trossamfund och om statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund. Bestämmelser om statligt stöd finns också i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund. Enligt 3 § lagen om trossamfund gäller att ingen är skyldig att tillhöra något trossamfund. Ett avtal eller löfte som strider mot denna bestämmelse är ogiltigt. Enligt 16 § samma lag har rätt till hjälp av staten med bestämmande, debitering och redovisning av avgifter från dem som tillhör samt med att ta in avgifterna. Även andra registrerade trossamfund kan beviljas sådan hjälp. Regeringen får besluta att ett trossamfund som har beviljats hjälp inte längre ska få det. Hjälpen får lämnas endast till ett trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på och är stabilt och har egen livskraft. I 6 § lagen (1999:291) om avgift till registrerat trossamfund anges att andra registrerade trossamfund än ska skaffa skriftligt samtycke från de personer vilkas avgifter ska tas in med statlig hjälp. Om trossamfundets stadgar innehåller regler om att medlemmarna är skyldiga att betala avgift till trossamfundet på det sätt som gäller för skatter och avgifter enligt skatteförfarandelagen (2011:1244), anses medlemmarna ha lämnat sådant samtycke som avses i första stycket. De ändringar som gjordes i begravningslagen (1990:1144) 1999 innebar inte någon ändring av huvudmannaskap för den helt övervägande delen av begravningsverksamheten. Huvudman för begravningsverksamheten är den församling eller kyrkliga samfällighet inom eller – efter särskilt beslut av regeringen – den kommun som är skyldig att anordna och hålla allmänna begravningsplatser för dem som är folkbokförda inom ett visst geografiskt avgränsat förvaltningsområde. Ansvaret för begravningsverksamheten – huvudmannaskapet – ligger på och på och kommuner. Huvudmannen ansvarar även för att tillhandahålla särskilda gravplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund. Enligt 7 § lagen (1998:1591) om ska den som tillhör betala lokal och regional kyrkoavgift. Enligt 8 § beslutar församlingen om lokal kyrkoavgift. Om församlingen ingår i en kyrklig samfällighet får samfälligheten besluta om hela eller en del av avgiften. Stiftet beslutar enligt samma bestämmelse om regional kyrkoavgift. Av 3 § lagen (1999:291) om avgift till registrerat trossamfund framgår att kyrkoavgiften beräknas på grundval av den till inkomstskatt beskattningsbara förvärvsinkomsten. Det finns även bestämmelser om uttag av kyrkoavgift i förordningen (1999:728) om avgift till registrerat trossamfund. Utskottet har tidigare avstyrkt motioner med begäran om att regeringen skulle lägga fram förslag om att ändra dessa lagar i syfte att åstadkomma ett slutligt skiljande av från staten (bet. 2000/01:KU11, bet. 2002/03:KU20, bet. 2008/09:KU7, bet. 2011/12:KU12 och bet. 2015/16:KU12). Vid /01 konstaterade utskottet att ändringarna i relationerna mellan staten och , som beslutades efter ett omfattande utrednings- och förhandlingsarbete, hade varit i kraft under . Vidare anförde utskottet att det inte fann skäl att förorda en ändring eller omprövning av relationerna. Vid riksmötena /03, 2008/09, 2011/12 och 2015/16 vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande. I proposition 2010/11:51 föreslog regeringen bl.a. ändringar i begravningslagen (1990:1144), med följdändringar i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m., lagen (1999:291) om avgift till registrerat trossamfund och skatteförfarandelagen (2011:1244). I propositionen föreslogs bl.a. att begravningsavgiften för den som tillhör inte längre ska räknas in i kyrkoavgiften. Med anledning av detta föreslog regeringen ändringar i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m., och att 2 § lagen om avgift till registrerat trossamfund skulle upphöra samt att följdändringar skulle göras i 56 kap. 6 och 8 §§ skatteförfarandelagen. Utskottet tillstyrkte propositionen i denna del. Utskottet anser att det inte finns skäl att ta initiativ till en ändring eller omprövning av relationen mellan staten och eller regleringen av kyrkoavgiften. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om flyttning av aska och stoft, flyttning av en gravsatt urna med utgående gravrätt till en anhörigs bestående grav, delning eller spridning av aska på fler än en gravplats och en översyn av gällande lagstiftning för att kunna kräva ersättning från dödsbon för bårhuskostnader på grund av fördröjningar av begravningar som orsakas av dödsbon. I motion 2016/17:2482 av (KD) föreslås ett tillkännagivande om att utreda hur begravningslagen kan ändras vad gäller flyttning av aska och stoft så att det möjliggör flytt av aska i enlighet med efterlevandes och sörjandes önskningar. Begravningslagen behöver enligt motionären ändras så att reglerna tar hänsyn till önskemål från levande släktingar som är överens om det inte uppenbarligen kan antas strida mot den avlidnas vilja. Begravningslagen tar enbart hänsyn till den avlidna och beaktar mycket lite de efterlevandes önskningar. I två motioner, 2016/17:1409 och 2017/18:1256, av Finn (M) begärs ett tillkännagivande om att få flytta en gravsatt urna med utgående gravrätt till en anhörigs bestående grav i syfte att fortsätta att bevara och vårda en plats för den gravsatta i form av en samlande familje- eller släktgrav. Upplåtelsetiden för gravrätter har blivit allt kortare, från tidigare ofta evärdlig tid till numera endast , som blivit normalfallet enligt begravningslagen (1990:1144). Minskningen av upplåtelsetiden kan innebära den paradoxala situationen att gravrätten för en nu levande persons föräldrar löper ut , medan barn alltså finns i livet, medan gravrätten för far- och morföräldrarna, liksom deras föräldrar, är giltig . Risken är därmed stor att den tidsbegränsade gravrätten upphör och gravplatsen upplåts på nytt för gravsättning av obesläktade personer varvid gravvården avlägsnas, medan de ursprungligen gravsatta personernas kvarlevor fortfarande finns i graven. Det borde därför enligt motionären tydliggöras i begravningslagen att flyttning får beviljas av en gravsatt urna från en gravplats med utgående gravrätt till en anhörigs bestående grav i syfte att fortsätta att bevara och vårda en gravplats för den gravsatta i form av en samlande familje- eller släktgrav. I motion 2017/18:2627 av (S) föreslås ett tillkännagivande om att begravningsförordningen (1990:1147) ändras för att underlätta att aska efter en avliden person får delas i enlighet med den avlidnes eller närståendes önskan. Att få sin aska delad eller spridd på fler än en gravplats såsom i olika familjegravar borde vara möjligt för den enskilde eller ens närstående att själva besluta om, utan att behöva inhämta tillstånd från . Därför vore en regelförenkling i begravningsförordningen som möjliggör att dela askan efter avliden vid gravsättning i fler än en grav önskvärd och ett steg i rätt riktning, enligt motionären. I motion 2016/17:3024 av (C) yrkas ett tillkännagivande om att göra en översyn av gällande lagstiftning för att kunna kräva ersättning från dödsbon för bårhuskostnader på grund av fördröjningar av begravningar som orsakas av dödsbon. Landsting och kommuner har ett delat ansvar för avlidna. Det gäller även bårhusverksamheten. förekommer det att dödsbodelägare inte kommer överens om formerna för begravningen och när denna ska hållas. En ändring av lagstiftningen behövs så att landsting och kommuner ska kunna ta ut ersättning från dödsbon för de extra kostnader som uppkommer vid förvaring av avlidna på bårhus än en månad. Enligt 6 kap. 1 § första stycket begravningslagen (1990:1144) får stoft eller aska som har gravsatts på en begravningsplats inte flyttas från en gravplats för att gravsättas någon annanstans. Enligt andra stycket får dock tillstånd ges till en sådan flyttning, om det finns särskilda skäl för det och om det är klarlagt var stoftet eller askan ska gravsättas på nytt. Enligt 5 kap. 10 § ska stoftet efter en avliden eller en dödfödd kremeras eller gravsättas möjligt och senast efter dödsfallet. får dock medge anstånd med kremeringen eller gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det. I förarbetena (prop. 1990/91:10 s. 35 f.) anges att det är angeläget att respekten för gravfriden upprätthålls. Därför bör man enligt propositionen vara restriktiv med att tillåta flyttning. I fråga om i vilka fall flyttning bör kunna medges anges bl.a. att en önskan att sammanföra makar eller föräldrar och ett minderårigt barn i flera fall har ansetts vara uttryck för en pietet av ett sådant slag att den fått väga tyngre än principen om gravfridens bevarande. Flyttning har i dessa fall som regel bara medgetts om omständigheterna varit sådana att den sist avlidna inte kunnat gravsättas i samma grav som den som tidigare avlidit. Vidare anges att det för en flykting eller invandrare som avser att återvända till sitt hemland kan vara angeläget att få föra med sig stoftet eller askan av en anhörig som avlidit i och som saknar närmare anknytning till vårt land och kanske själv varit inställd på att en gång få återvända hem. I dessa och liknande situationer bör det enligt propositionen vara möjligt att kunna medge en flyttning. Vägledande för bedömningen bör vara vad den avlidne själv kan ha uttryckt för önskemål om sin gravsättning. I propositionen anges vidare att man som regel får utgå från att sådana önskemål, om de funnits, har beaktats vid gravsättningen. Om gravsättningen däremot har genomförts i uttrycklig strid mot önskemålen bör en rättelse kunna medges i efterhand. Vidare anförs i propositionen att en inte ovanlig situation är att en avliden persons aska har gravsatts i en urngrav eller i en kolumbariemur. Det händer då att en efterlevande make eller maka för egen del uttrycker en önskan om att få sin aska strödd i minneslunden – ofta för att det saknas efterlevande på orten som kan vårda en grav. Det uttalas ofta en önskan om att den tidigare avlidnas gravsatta aska ska tas upp och strös ut i minneslunden. Sådana framställningar har avslagits med hänsyn till gravfriden. Det anförs vidare att det som skäl för att behålla denna praxis kan anföras att gravsättning i minneslund är ett anonymt gravskick som tillkommit för att svara mot särskilda önskemål. Att ta upp en gravsatt aska för att sprida den i en minneslund innebär enligt propositionen en direkt förändring av det gravskick som man tillämpade vid den första gravsättningen och som förutsätts ha varit i överensstämmelse med den avlidnas önskan. Det kan enligt propositionen inte heller anses att ett anonymt utströende av aska inom minneslunden är att jämställa med sammanförande av makar i en gemensam grav. I propositionen anförs också att det ofta inte finns några uttryckliga önskemål om gravsättningen av den avlidna. Men om stoftet eller askan har blivit gravsatt i en familjegrav eller på en ort där den avlidna hade en naturlig anknytning, t.ex. genom att han eller hon varit verksam där en stor del av sitt liv, kan detta ändå enligt propositionen tala mot att tillstånd lämnas för en senare flyttning. Om gravsättningen däremot skett på en ort där den avlidnas hemvist var av en mer kortvarig eller tillfällig natur kan det finnas utrymme för en annan bedömning. Vidare anförs i propositionen att en första förutsättning för medgivande till flyttning givetvis är att den inte strider mot den avlidnas i livstiden uttalade önskan om plats för gravsättningen. Vidare bör som regel krävas att den avlidna har haft någon form av anknytning till den plats dit stoftet eller askan ska flyttas. Enligt 31 § begravningsförordningen (1990:1147) får askan efter en avliden delas, om ger tillstånd till det. Ett sådant tillstånd får ges endast om det finns synnerliga skäl för det, en del av askan ska gravsättas utomlands, och det är uppenbart att man kommer att hantera askan på ett pietetsfullt sätt. Enligt 9 kap. 1 § begravningslagen ska den som är folkbokförd i betala en avgift för begravningsverksamheten (begravningsavgift). Enligt 9 kap. 6 § ingår följande tjänster i begravningsavgiften för den som vid dödsfallet var folkbokförd inom en huvudmans förvaltningsområde: – gravplats eller motsvarande på allmän begravningsplats av 25 år – gravsättning inklusive gravöppning, återfyllning och iordningställande av öppnad grav – transporter från det att huvudmannen övertagit ansvaret för stoftet till dess att gravsättning har skett, med undantag av transport för gravsättning utanför huvudmannens område, om inte transporten beror på ett avtal om tillhandahållande av särskilda gravplatser, – lokal för förvaring och visning av stoftet samt – lokal för begravningsceremoni utan religiösa symboler. Av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) framgår det att även omhändertagande av avlidna är hälso- och sjukvård (2 kap. 1 §). Huvudman för hälso- och sjukvården är det landsting eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård (2 kap. 2 §). I betänkandena /12:KU12, 2013/14:KU27 och 2015/16:KU24 har utskottet behandlat frågor om flytt av gravurnor och om spridning av aska. I betänkande 2011/12:KU12 framhöll utskottet att det är viktigt att begravningar kan ske under former som uppfattas som värdiga. Med hänsyn till detta och till att svensk lagstiftning möjliggör att begravningar och dithörande ceremonier kan genomföras på ett sätt som uppfyller olika religioners och personers önskemål i dessa hänseenden, avstyrkte utskottet en motion om att tillstånd för delning av aska så att den kan strös på flera platser borde ges oavsett etnisk eller religiös tillhörighet. Utskottet hänvisade till detta ställningstagande i bet. 2013/14:KU27. I betänkande 2015/16:KU24 fann utskottet att det inte fanns skäl att ändra i bestämmelserna i begravningslagen om flyttning av stoft och aska. Utskottet avstyrkte därför ett motionsyrkande om en möjlighet att flytta gravurnor till familjegravar. Som utskottet uttalat tidigare är det viktigt att begravningar kan ske under former som uppfattas som värdiga. Med hänsyn till att svensk lagstiftning möjliggör att begravningar och dithörande ceremonier kan genomföras på sätt som uppfyller olika religioners och personers önskemål avstyrker utskottet motion 2017/18:2627. Vidare anser utskottet att det inte finns skäl att ändra bestämmelserna i begravningslagen om flyttning av stoft och aska.