bet · H501KU44 · 2018-06-01 00:00:00 — Utskottet föreslår att antar regeringens förslag till ändringar i lag om ändring i socialtjänstlagen, lag om ändring i lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt lag om ändring i skollagen, men med vissa språkliga ändringar. I propositionen föreslås bl.a. att kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete, att informationsskyldigheten för förvaltningsmyndigheter ska tydliggöras, att innebörden av samråd enligt lagen ska förtydligas och att förvaltningsmyndigheter ska beakta barns och ungas möjligheter till inflytande i frågor som berör dem. Regeringen lämnar också förslag om rätten till förskola och annan pedagogisk verksamhet på minoritetsspråk. Det föreslås bl.a. att regleringen ska överföras till skollagen, att rätten till förskola på minoritetsspråk ska avse en större del av verksamheten och att efterfrågan ska tydliggöras genom att vårdnadshavare ska tillfrågas om de önskar plats i förskola på minoritetsspråket. Regeringen lämnar vidare förslag om rätten till äldreomsorg på minoritetsspråk, bl.a. att rätten ska avse en större del av verksamheten och att den ska omfatta den äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Vidare föreslås stärkta möjligheter till äldreomsorg på jiddisch och chib. Propositionen innehåller även en del av revideringen av den minoritetspolitiska strategin. Bland annat görs bedömningar av den fortsatta inriktningen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Två följdmotioner har väckts med anledning av propositionen. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena. I betänkandet finns sju reservationer (M, SD, L). Proposition 2017/18:199 En stärkt minoritetspolitik. 8 yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Lagförslag om en stärkt minoritetspolitik Mänskliga rättigheter och minoritetspolitiken Kommuners och landstings mål och riktlinjer Skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken 1.Lagförslag om en stärkt minoritetspolitik, punkt 1 (SD) 2.Mänskliga rättigheter och minoritetspolitiken, punkt 2 (L) 3.Uppföljning av kommuners och landstings mål och riktlinjer, punkt 3 (L) 4.Beslut om kommuners och landstings mål och riktlinjer, punkt 4 (L) 5.Samråd, punkt 5 (L) 6.Skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken, punkt 6 (L) 7.Äldreomsorg, punkt 7 (M, L) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Lagförslag om en stärkt minoritetspolitik antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) med den ändringen att – ordet ”de” i 5 kap. 6 § andra stycket ska utgå, – ordet ”av” i 5 kap. 6 § tredje stycket ska bytas ut mot ”om”, 2. lag om ändring i lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk med den ändringen att orden ”det är” ska införas i 5 § första stycket efter ordet ”långt”, 3. lag om ändring i skollagen (2010:800). Därmed bifaller proposition 2017/18:199 punkterna 1–3 och avslår motion 2017/18:4104 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (SD) Mänskliga rättigheter och minoritetspolitiken 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 1. Reservation 2 (L) Uppföljning av kommuners och landstings mål och riktlinjer 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 2. Reservation 3 (L) Beslut om kommuners och landstings mål och riktlinjer 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 3. Reservation 4 (L) 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 4. Reservation 5 (L) Skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 5. Reservation 6 (L) 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 6. Reservation 7 (M, L) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (SD), (M), (C), (MP), Dag Klackenberg (M), (L), (V), Skånberg (KD), (S), (S), (S), (SD) och (S). Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor och med utgångspunkt i översynen, internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) föreslå åtgärder för att säkra att de nationella minoriteternas rättigheter efterlevs (dir. 2016:73). Utredningen antog namnet Utredningen om en stärkt minoritetspolitik (Ku 2016:02). Enligt tilläggsdirektiv som beslutades fick utredningen även i uppdrag att analysera vad den finlandssvenska gruppen i har för ställning och överväga om den ska erkännas som nationell minoritet (dir. 2017:64). överlämnade utredningen delbetänkandet Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU 2017:60). Betänkandet har remissbehandlats, och remissyttrandena och en sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgängliga i (Ku2017/01534/DISK). bjöd in samtliga remissinstanser till ett möte för att få kompletterande synpunkter på förslagen i betänkandet. En förteckning över de närvarande vid mötet och en sammanställning av synpunkter som kom in vid mötet finns tillgängliga i (Ku2017/01534/DISK). Regionala samråd har hållits i , och med de nationella minoriteterna där förslagen i betänkandet har behandlats. En sammanställning av de synpunkter som kom in vid de regionala samrådsmötena finns tillgänglig i (Ku2017/01534/DISK). Lagrådet har granskat lagförslagen och har lämnat förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissens förslag har vissa ändringar av redaktionell karaktär gjorts. Regeringens och motionernas förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Två följdmotioner har väckts med anledning av propositionen. Vid genomgången av regeringens lagförslag har utskottet uppmärksammat att regeringens förslag till lagtext inte fullt ut stämmer med motsvarande lagtext i , vare sig i nuvarande eller i föreslagen lydelse. I 5 § första stycket lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk saknas orden ”det är”. I 5 kap. 6 § andra stycket socialtjänstlagen är ordet ”de” tillagt och i 5 kap. 6 § tredje stycket är ordet ”om” ersatt av ordet ”av”. Vid en underhandskontakt med har departementet angett att det är fråga om oavsiktliga felaktigheter. internationella åtaganden om nationella minoriteters rättigheter Det internationella ramverket för skyddet av de mänskliga rättigheterna tar sin utgångspunkt i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna . Den följdes 1966 av de två internationella konventionerna om medborgerliga och politiska rättigheter respektive om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, vilka är juridiskt bindande för de stater som tillträtt dem – däribland . I artikel 27 i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter anges att i de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter ska de som tillhör sådana minoriteter inte förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Bestämmelsen innebär dels ett förbud mot diskriminering, dels en skyldighet för stater att positivt stödja minoriteternas strävanden att bevara sin särart. I FN:s konvention om barnets rättigheter () finns särskilda bestämmelser om minoriteter och språk. I artikel 30 anges att i stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller personer som tillhör en ursprungsbefolkning ska ett barn som tillhör en sådan grupp inte förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Vidare har antagit deklarationer om minoriteters och urfolks rättigheter som inte är juridiskt bindande, men som däremot kan vara vägledande för medlemsstaterna. antog resolutionen Agenda 2030 för hållbar utveckling. De nationella minoriteternas rättigheter har, enligt regeringen, direkt koppling till flera mål och delmål i agendan, bl.a. mål 3 om god hälsa och välbefinnande, mål 4 om god utbildning för alla och mål 10 om minskad ojämlikhet. Att säkerställa att de nationella minoriteternas rättigheter efterlevs är ett led i processen för att uppfylla de globala målen och i förlängningen att genomföra Agenda 2030. bildades efter för att säkerställa respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () är svensk lag. I artikel 14 anges att åtnjutande av de fri- och rättigheter som anges i konventionen ska säkerställas utan någon åtskillnad i fråga om kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Inom finns även för mänskliga rättigheter som i vissa fall kan pröva klagomål från enskilda som rör kränkningar av . Ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (SÖ 2000:2, ramkonventionen) godkändes av och trädde i kraft . ratificerade ramkonventionen 2000. I samband med ratificeringen angavs att de nationella minoriteterna i är judar, romer, samer, sverigefinnar och tornedalingar. Konventionen syftar till att skydda såväl nationella minoriteter som enskilda personer som tillhör nationella minoriteter. Konventionen innehåller bestämmelser som garanterar nationella minoriteter en rad mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, bl.a. skydd från diskriminering, fientlighet och våld, mötes-, förenings-, yttrande-, tanke-, samvets- och religionsfrihet samt åsikts- och yttrandefrihet på det egna språket. Staterna som tillträtt konventionen åtar sig vidare att erkänna att den som tillhör en nationell minoritet har rätt att fritt och utan ingripande använda sitt minoritetsspråk privat och offentligt, och såväl muntligt som skriftligt. har tillsatt en rådgivande kommitté som övervakar att ramkonventionen följs. De stater som har ratificerat ramkonventionen är skyldiga att rapportera om genomförandet av den. senaste rapport lämnades in (Ku2016/00845/DISK). Den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk Den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (SÖ 2000:3, språkstadgan) trädde i kraft och ratificerades av . Varje stat väljer vilka nationella minoritetsspråk som ska skyddas under språkstadgan och nivån på detta skydd. Staten ska dessutom peka ut inom vilket eller vilka geografiska områden förstärkt skydd ska ges. Enligt språkstadgan krävs det att ett landsdels- eller minoritetsspråk har använts av hävd i ett visst territorium inom en stat (s.k. historisk geografisk anknytning) av medborgare i staten, och att språket skiljer sig från det officiella språket. Vidare ska språket talas av ett tillräckligt stort antal personer så att det motiverar olika åtgärder för skydd och främjande. Invandrarspråk och dialekter av landets majoritetsspråk anses falla utanför definitionen. Om ett språk inte uppfyller kravet på historisk geografisk anknytning är det att betrakta som ett territoriellt obundet språk. För territoriellt obundna språk är skyddsnivån lägre och mer allmänt hållen. De olika skyddsnivåerna beskrivs närmare i olika delar av konventionen. Del I innehåller en rad inledande bestämmelser. Del II innehåller generella mål och principer som gäller alla de språk en stat har erkänt. I del III beskrivs det förstärkta skyddet som går längre än grundskyddet. Finska, meänkieli och samiska uppfyller kravet på historisk geografisk anknytning och omfattas därmed av skyddet enligt del III inom ett visst angett område. I resten av landet omfattas dessa språk av skydd enligt del II. Jiddisch och chib är territoriellt obundna språk i . För dessa språk gäller skydd enligt del II i konventionen. har tillsatt en expertkommitté som övervakar att staterna skyddar och respekterar rättigheterna i språkstadgan. De stater som har ratificerat stadgan är skyldiga att rapportera om genomförandet av dess artiklar. senaste rapport lämnades in (Ku2016/00845/DISK). Vad utgör en nationell minoritet och ett nationellt minoritetsspråk? Även om tillämpningsområdena för ramkonventionen och språkstadgan i betydande omfattning sammanfaller syftar de i del eller helhet till att skydda olika saker – de nationella minoriteterna respektive de nationella minoritetsspråken. har anslutit sig till båda konventionerna vid samma tillfälle och erkänt lika många nationella minoriteter som minoritetsspråk. Detta kan leda tanken till att det finns ett entydigt samband mellan den minoritetsgrupp och det minoritetsspråk som gruppen är förknippad med. Saken är dock mer komplicerad, och det är viktigt att se på begreppen nationell minoritet och nationellt minoritetsspråk parallellt. Begreppet ”nationell minoritet” definieras inte i ramkonventionen. fastslog 1999, efter regeringens förslag, följande kriterier för att erkännas som sådan i samband med antagandet av propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69): – Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal utan här måste också vägas in och belysas gruppens struktur och sammanhållning. – Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Endast ett av de uppräknade särdragen måste föreligga men de särdrag som gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från majoriteten. Den enskilde såväl som gruppen ska ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. – Historiska eller långvariga band med . Det är inte möjligt att dra någon absolut gräns mätt, men bedömningen är att endast minoritetsgrupper vars kultur funnits i /1900 uppfyller kravet på historiska eller långvariga band. De ovannämnda kriterierna tillämpas av i fråga om begreppet nationell minoritet. När det gäller nationella minoritetsspråk finns däremot en definition i språkstadgan. I stadgan anges att ett sådant språk ska användas av hävd i en stat och att språket ska vara annorlunda än det officiella språket. Av detta följer exempelvis att dialekter av det svenska majoritetsspråket eller jämförbara varieteter inte omfattas. När behandlade regeringens proposition om anslutning till ramkonventionen och språkstadgan ansågs judar, romer, samer, sverigefinnar och tornedalingar uppfylla kriterierna för att erkännas som nationella minoriteter. Finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska ansågs vara de nationella minoritetsspråk som talats av hävd i . Tillhörighet baseras på självidentifikation Det är varje enskild individ som själv avgör om han eller hon anser sig tillhöra en nationell minoritet. Eftersom tillhörigheten baseras på självidentifikation kan samhället inte ställa krav på att någon ska styrka sin tillhörighet till en eller flera nationella minoriteter. Alla individer som anser sig tillhöra en eller flera nationella minoriteter har inte en automatisk koppling till ett visst minoritetsspråk. Vissa kan ha anknytning till flera nationella minoriteter eller minoritetsspråk. Bakom begreppen nationell minoritet och nationellt minoritetsspråk döljer sig ett stort antal människor med sinsemellan olika syn på sin identitet och sitt språk. Oavsett identitet ska efterlevnaden av deras rättigheter säkras. I tillägg till de bestämmelser i svensk rätt som ansågs tillgodose delar av åtaganden enligt ramkonventionen och språkstadgan infördes två särskilda språklagar – lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar respektive lagen (1999:1176) om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar (minoritetsspråkslagarna). Lagarna infördes för att tillgodose kravet på förstärkt geografiskt skydd enligt åtagandena i del III i språkstadgan (se ovan). Lagarna gav enskilda rätt att under vissa förutsättningar använda språken i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar om målet eller ärendet hade anknytning till förvaltningsområdet för språket. Förvaltningsområdena för finska och meänkieli respektive samiska omfattade då fem respektive fyra i lagarna angivna kommuner i (sammanlagt sju kommuner) samt . Minoritetsspråkslagarna föreskrev även en rätt för enskilda att erbjudas förskola och äldreomsorg på språket i kommunerna som ingick i ett förvaltningsområde. i hade ansvar för att redovisa hur statsbidraget till kommuner och landsting inom förvaltningsområdet använts och vilka resultat det gett. beslut om propositionen Från erkännande till egenmakt–Regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158, bet. 2008/09:KU23, rskr. 2008/09:272) innebar ytterligare steg för att säkerställa att de nationella minoriteternas rättigheter efterlevs. Strategin innehåller åtgärder för att – motverka diskriminering och utsatthet av de nationella minoriteterna – säkerställa en bättre efterlevnad av ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk och uppföljning av vidtagna åtgärder – stärka de nationella minoriteternas egenmakt och inflytande – främja bevarandet av de nationella minoritetsspråken. De båda minoritetsspråkslagarna ersattes av den nya lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetslagen) som trädde i kraft . Genom denna anslöts ytterligare 18 kommuner till förvaltningsområdet för finska och 13 kommuner till förvaltningsområdet för samiska. Det infördes även en möjlighet för kommuner att frivilligt ansluta sig till förvaltningsområden. Ett betydande antal kommuner har utnyttjat denna möjlighet. Fram har förvaltningsområdena utvidgats med ytterligare 43 kommuner för att nu uppgå till sammanlagt 81 kommuner. Därtill ingår nu 16 landsting i förvaltningsområdena. Reformen innebar även ett flertal andra förändringar. i och fick ett gemensamt uppföljnings- och samordningsansvar. I minoritetslagen infördes bestämmelser som gäller i hela landet, bl.a. skyldigheten att informera de nationella minoriteterna om deras rättigheter, att främja deras möjligheter att behålla och utveckla sin kultur samt att ge dem möjlighet till inflytande och att samråda med dem (det s.k. grundskyddet). Rätten att använda finska, samiska och meänkieli i kontakter med myndigheter förändrades och utökades på olika sätt så att den i vissa fall kom att gälla även utanför förvaltningsområdena. Genom språklagen (2009:600), som trädde i kraft , gavs det allmänna även ett särskilt ansvar att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. Ett mål för minoritetspolitiken beslutades av i samband med att ett samlat politikområde inrättades 2000. Detta är att ge skydd för de nationella minoriteterna och att stärka deras möjlighet till inflytande, samt att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det övergripande målet bröts genom reformen 2010 ned i tre delområden: diskriminering och utsatthet, inflytande och delaktighet samt språk och kulturell identitet (prop. 2008/09:158 s. 45–46). Aktuella utredningar m.m. från regeringen I sammanställningen nedan redovisas övriga utredningar m.m. när det gäller regeringens politik som rör nationella minoriteter. Utskottet föreslog ett tillkännagivande (bet. 2016/17:KU16 s. 33) om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att analysera om finlandssvenskarna bör erkännas som nationell minoritet i . Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv till Utredningen om en stärkt minoritetspolitik (Ku 2016:02). Dessa innebar i huvudsak ett uppdrag att analysera vad den finlandssvenska gruppen i har för ställning och överväga om den ska erkännas som nationell minoritet. Med denna åtgärd ansåg regeringen att tillkännagivande var tillgodosett och därmed slutbehandlat. Utredningen redovisade sitt uppdrag i betänkandet Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU 2017:88). Utredningen konstaterade att det inte går att belägga närvaron av en i förhållande till en majoritetssvensk kultur väsentligt annorlunda finlandssvensk kultur i det som är . Utredningen föreslog därför att finlandssvenskar inte skulle erkännas som nationell minoritet i . Utredningen om förbättrade möjligheter för elever att utveckla sitt nationella minoritetsspråk (U 2016:07) Regeringen beslutade (dir. 2016:116) att ge en särskild utredare i uppdrag att kartlägga behovet av åtgärder med anledning av dels regeringens strävan att värna och revitalisera de nationella minoritetsspråken, dels kritik mot när det gäller undervisningen i de nationella minoritetsspråken. Om åtgärder behövdes skulle utredaren föreslå sådana. Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 2017:91). I betänkandet konstateras att alla elever i enligt 1 kap. 8 § skollagen (2010:800) har rätt till en likvärdig utbildning. Oavsett var eleven bor och oavsett elevens sociala och ekonomiska hemförhållanden ska utbildningen bedrivas med hög kvalitet. Utbildningen ska också kompensera för elevers olika bakgrund och andra olikartade förutsättningar. Detta gäller även modersmålsundervisningen och undervisningen i och på nationella minoritetsspråk. Dessa förutsättningar när det gäller likvärdighet i undervisningen av dessa språk finns inte . Utredningen föreslår bl.a. följande. Undervisningen i de fem nationella minoritetsspråken ska lyftas ut från de nuvarande generella bestämmelserna om modersmålsundervisning. Dessa språk ska regleras separat i lagstiftning som rör det svenska skolsystemet, och ämnet ska benämnas nationellt minoritetsspråk. Ämnet nationellt minoritetsspråk ska anges som ämne i skollagen, och det ska införas nya bestämmelser om undervisning i nationellt minoritetsspråk för alla de obligatoriska skolformerna (, grundsärskolan, specialskolan och sameskolan), för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Vidare föreslås att ämnet nationellt minoritetsspråk ska ingå i timplanerna. För de obligatoriska skolformerna finns s.k. timplaner enligt vilka eleverna är garanterade en minsta undervisningstid i varje ämne. I timplanerna anges den totala undervisningstid som eleven ska få i ett visst ämne under hela sin tid i skolan. Det rådande rättsläget innebär att modersmålsundervisningen i de nationella minoritetsspråken (och övriga språk) ges utanför garanterad undervisningstid och ibland ligger utanför en sammanhållen skoldag. Det innebär att en elevs förutsättningar att få tillgång till modersmålsundervisning ser olika ut i kommunerna och hos skolhuvudmännen. Utredningens förslag om en minsta garanterad undervisningstid inom timplanen förväntas bidra till att ökad likvärdighet mellan de elever som får tillgång till undervisning. Vidare föreslås en kartläggning av och försöksverksamhet med tvåspråkig undervisning i de nationella minoritetsspråken. Den nuvarande situationen för tvåspråkig undervisning är otillräcklig för finska och samiska samt obefintlig för meänkieli, vilka varit de tre språk som kritik omfattat vad gäller den tvåspråkiga undervisningen. granskningsorgan har föreslagit att ska utöka eller etablera tvåspråkig undervisning för dessa språk. Emellertid finns det också anledning att i samråd med representanter för jiddisch och chib diskutera på vilka sätt och i vilken utsträckning sådan undervisning ska arrangeras även för dessa språk. Regeringen bör enligt utredningen överväga att införa en finansierad försöksverksamhet för ett antal kommuner som kan anmäla intresse till regeringen om att påbörja tvåspråkig undervisning i de nationella minoritetsspråken. Uppdrag till att främja utgivning och spridning av litteratur på nationella minoritetsspråk Regeringen gav i uppdrag att –2019 genomföra insatser som har till syfte att främja utgivning och spridning av litteratur på de nationella minoritetsspråken.