bet · H501KU20d3 · 2018-01-01 00:00:00 — Därutöver finns det en speciell informationsväg som vi kan prata om i den slutna delen. (S): När det först gäller frågan om vad kommunicerade med och med Transportstyrelsen säger : Det var ingen skarp åtgärd från utan en rekommendation. Hade verkligen krävt det hade också möjlighet att enligt § 48 och 49 säkerhets- förordningen vända sig till regeringen, bara för att klargöra den punkten. Jag har en annan fråga för att få en klar bild. Om jag förstår statsministern rätt hade följderna av haveriet inte blivit mindre om statsministern i det här fallet hade informerats tidigare. Har jag förstått statsministern rätt då? : Ja, jag menar att det inte hade ändrat något. Som jag sa var outsourcingen redan gjord. Säkerhetspolisen arbetade med ärendet. Tillsynsärendet pågick, och sedermera blev det förundersökning. De andra myndigheterna arbetade med sitt. Departementen arbetade med det, och man samverkade. Det var ett arbete igång. Det hade inte sett annorlunda ut. Vi vet: är arbetet igång, och det säkerställs att det görs det som ska göras. Ingen myndighet kräver något mer av regeringen. (S): Också som en klargörande fråga: När statsministern fick reda på händelsen, på vilket sätt försäkrade sig statsministern om att åtgärder var vidtagna? Den bild som ibland skapas är: Om statsministern bara hade vetat eller gjort något hade följderna blivit annorlunda. Då är det viktigt att veta på vilket sätt statsministern försäkrat sig om att vad som skulle göras var gjort. : Herr ordförande! När jag får informationen från stats- sekreteraren redogörs för riskerna som har redovisats, tillsynsärendet, förundersökningen och att skadebegränsande åtgärder har vidtagits eller påbörjats. Det har arbetats , och det arbetet pågår fortfarande vid det tillfället. Då såg jag naturligtvis till att säkerställa: följer vi det så att vi vet att i fortsättningen hålls det arbetet igång. (SD): När informationen om avstegen nådde Näringsdeparte- mentet hade en it-minister som hette . Han sorterade under . Kan statsministern redogöra för vilka uppgifter som dåvarande it-ministern hade? : Den formella beskrivningen av ministerns uppgifter har jag inte framför mig. Men vi kan gärna återkomma till det. Det går att på ett bra sätt få reda på det, så att ledamoten ska få ett formellt riktigt, fullödigt svar på den beskrivningen. (SD): Det regleras som sagt i §5-förordnandet. Jag förstår att man kanske inte har hela det förordnandet i huvudet. Det kan finnas mycket information där. Det jag far efter och varför jag frågar gällande it-ministern är att det kanske inte är svårt att dra slutsatsen att en it-minister också har ansvar för frågor rörande informationssäkerhet och it-säkerhet. Den här frågan har i högsta grad anknytning till det. Känner statsministern till om it- minister då hanterade frågor som hade med informationssäkerhet att göra? Ordföranden: har inte riktigt varit inne på det spåret i det underlag som statsministern har fått, men vill statsministern kommentera? : Jag kan kort kommentera. Ansvarig för myndigheten var förra statsrådet . Då följer det naturligt att det är hon som har ansvaret i det här. (SD): I och med att vi inte har diskuterat det vidare i vår utredning kan jag släppa det. Tack så mycket. (MP): Herr ordförande! Statsministern var inne på en del andra kriser som har hänt . Det har genomförts flera utvärderingar, särskilt efter flyktingkrisen, som statsministern nämnde. Det var , vi i KU har gjort en utvärdering och även regeringens egen utredare . Utvärderingarna visade att informationsspridningen fungerade i huvudsak ganska väl. När ni nu har gjort en extra genomlysning av fallet Transport- styrelsen, såg ni då att alla rutiner var på plats? Handlade det helt om den mänskliga faktorn, eller saknades det kontrollrutiner i ärendet? : Herr ordförande! Som jag har sagt fanns det och finns tydliga rutiner för hur informationsöverföring ska ske både mellan departement och mellan departement och Statsrådsberedningen. Det har inte fungerat i det här fallet. I de flesta fall fungerar det. I det här fallet har det inte fungerat. Det är därför som jag har tagit initiativ till att uppmärksamma departementet på detta och också fört in en erinran i riktlinjerna för . (MP): Ska jag tolka det som att det ändå handlade mer om den mänskliga faktorn när man inte följde åtgärderna? : Herr ordförande! Riktlinjerna fanns och finns. Det framgår hur informationsöverföring ska ske. (C): KU:s ordförande har redan följt upp de frågor jag ställde när det gällde kontakterna mellan Transportstyrelsen och . Övriga frågor vill jag ställa under den slutna delen av utfrågningen. (V): Jag har fått svar på mina frågor. (L): Det är möjligt att jag sätter en större tilltro till en statsministers roll än vad statsministern själv gör när jag bestämt skulle vilja hävda att det hade spelat roll om statsministern hade varit informerad tidigare än när vi visste att det pågick ett haveri inom Transportstyrelsen. Hela den här affären blir egentligen känd först när redogjorde för detta. Jag minns det själv väl, när vi trodde att viskulle ha lite semesteruppehåll i KU. bedyrar Löfven att regeringen tänkte offentliggöra affären vid bästa möjliga tillfälle. ger statsministern kanske intrycket av att affären hanterades bäst i en snäv krets. Det är kanske det som vi har hört genomgående som ett tema i hela historien, att man vill behålla det inom en snäv krets. Det vill säga: Ingen vet någonting, men det finns alla isolerade öar i . Så här i eftertanken: När skulle en tidpunkt ha varit lämplig, anser statsministern , för att informera riksdag och opposition? : Herr ordförande! För det första stämmer det inte med haveri . Det är viktigt att ha det i minnet att det är en bild som växer fram successivt. Det är inte så att det finns en tydlig bild från start och sedan hemlighålls den på något sätt, och så kommer den fram senare, utan det växer ju. säger till : Vi avser att påbörja ett tillsynsärende därför att vi kan se att det kan finnas problem i samband med Transportstyrelsens outsourcing. Sedan växer detta fram. Det kommer fram till exempelvis 2016 , som jag redogjort för. Jag anser att det då är allvarligt och så pass tydligt att jag borde ha fått information. delges generaldirektören till exempel misstanke om brott till och med. Så här utvecklas det . Jag delar inte bilden från frågeställningen att det fanns en tydlig bild från start, utan den har växt fram successivt. (L): Det var inte heller det jag ifrågasatte. Jag tror att vi alla är ganska överens om att detta är en bild som har vuxit fram successivt. Kanske är orsaken till att den har vuxit fram naturlig. Men en stor del av orsaken kanske också härrör sig från att man har agerat som isolerade öar inom hela . Det är just den frågan vi försöker få svar på. Men det var inte min fråga här. Det var bara en reflektion. Ja, den har vuxit fram successivt. Men det kanske är just det vi ifrågasätter här också. Varför växte det inte fram successivt snabbare, och varför nådde det inte statsministern tidigare? Min fråga nu var egentligen när statsministern nu anser att tidpunkten kunde vara lämplig för att meddela riksdag och opposition. : Jag delar heller inte den bilden att det är isolerade öar i . Jag har precis redogjort för att de tre departement som är involverade samverkade också. Det framgår väldigt tydligt också av det material som jag skickat in till . Det fanns en dialog mellan de tre departementen, mellan Närings- departementet, och Försvarsdepartementet, som var ansvariga för de tre myndigheterna. Det är inte rätt bild, helt enkelt. När det gäller tidpunkten har jag sagt att i det skede när den förra generaldirektören hade accepterat strafföreläggandet och när förunder- sökningen läggs ned då menar jag att det är tid att påbörja processen för information till oppositionen och till . Den har också sin speciella gång. Det är inte bara att sätta sig ned och dra ut ett antal papper och säga: överlämnar vi de här. Det ska också förberedas på ett korrekt sätt. Exakt vilken tidpunkt det skulle kunna ha blivit kan jag inte säga. Men det måste också förberedas så att det blir ett korrekt material och så att man även där hanterar sekretessbelagda uppgifter på ett korrekt sätt. (L): Av det ska vi dra slutsatsen att statsministern är nöjd med den informationsspridning och de informationskanaler som och oppositionen hade att ta del av . Är det korrekt? : Tidpunkten: Det skulle informeras efter att generaldirektören hade accepterat sitt strafföreläggande är klart, det har jag gett uttryck för tidigare. Exakt vilket datum det skulle ha inneburit – det här var , och ska det också förberedas – kan jag inte återge. Men då menade vi att det är riktigt att informeras, ja. (M): Jag återkommer till flytten av den nationella krisledningsfunktionen från Statsrådsberedningen till . Enligt katastrofkommissionen efter tsunamikatastrofen är Statsråds- beredningen den naturliga placeringen för en sådan nationell ledningsfunktion. När vi frågade ut dåvarande statssekreterare gjorde hon bedömningen att den här informationen som statsministern hade velat ha hade kunnat nå statsministern tidigare, om funktionen hade legat i Statsråds- beredningen. Vad är statsministerns reflektioner kring det? : Herr ordförande! Det är omöjligt att spekulera i det. Det fattades ett beslut, och möjligtvis var det ett icke-beslut. Tre departement hanterade ärendet, var inne i ärendet och ska hantera det ärendet. Det behövdes ingen ytterligare koordinering. Därmed hamnade det inte i krishanteringsorganisationen. Det är inte en fråga om var krishanterings- organisationen ligger, utan det är mer en fråga om den organisationen ska ha det ärendet eller inte. (M): Enligt katastrofkommissionen fanns några tydliga anledningar till att den här delen borde ligga under Statsrådsberedningen organisatoriskt, dels att Statsrådsberedningen har en samordnande funktion, dels just närheten till statsministern. Inget departement ska se något annat departement som överordnat. Det är Statsrådsberedningen som har den överordnande funktionen. Vad är statsministerns reflektioner kring det? : Jag vet inte om jag är här för att kommentera placeringen av den här organisationen, men jag kan svara på den frågan ändå. Efter flyktingkrisen och den fasansfulla terrorattacken här visade det sig att organisationens placering var bra. Det var naturligt att jag beslutade att inrikesministern skulle ha det övergripande ansvaret för samhällets totala krishanteringsförmåga. Under ligger Polisen, Säkerhetspolisen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och ett antal myndigheter därutöver. Då är det naturligt att det löpande arbetet mellan myndigheter och fullföljs också i ett krisläge. Om regeringen behöver komma in och fatta beslut, då förs sådana ärenden fram till regeringen för att man ska kunna hantera de olika kriserna. Men jag menar att de två som jag nämnde nu visar att det fungerar bra. (M): Då har jag en kort annan fråga. Vi har haft många utfrågningar och den här med statsministern är den sista. Vi märker att information stannar inom departement och myndigheter. uttryckte sig i sin rapport om den här it-läckan: Ett förstärkt betonande av varje myndighets avgränsade ansvar är olyckligt. Hur långt sträcker sig ansvarsprincipen enligt statsministern? Och hur får man en helhetsbild? : Ursäkta, herr ordförande, men hur långt den sträcker sig beror på vilken måttenhet man ska använda. Det är klart att huvudprincipen är att det är departementen som har ansvar för sina myndigheter. Det är de som ska ha ärendet. Alla departement kan inte handha alla myndigheter, det går inte. Då blir det kaos. Men det innebär ju inte att informationsöverföringen inte ska fungera. Jag har redogjort för att det finns en tydlig rutin för den informationsöverföringen, hur den ska fungera mellan departementet men också mellan departementet och Statsrådsberedningen. Det är inte kopplat till det. Den informationen ska fungera ändå. Den fungerade uppenbarligen inte i det här fallet. Skånberg (KD): har statsministern nämnt att regeringen och statsministern har haft att hantera sådana fruktansvärda saker som terrorattacken på och flyktingkrisen med 100 000-tals människors liv och väl och ve. Statsministern säger, inte utan att ha rätt, att det där inte har brustit. Det tycker jag är viktigt att säga. Men här i denna fråga har det brustit. Jag vill därför ge statsministern möjlighet att underlätta det arbete som KU har i sin bedömningsfas genom att själv utvärdera vad statsministerns över- gripande ansvar är för den bristande kommunikationen inom regeringen, mellan regeringen och departementet och mellan departementen och myndigheter. Om statsministern vill göra det lite mer flödigt skulle det vara till hjälp för . : Herr ordförande! Jag vet inte riktigt vad ledamoten menar med flödigt. Men jag sa redan i min inledning att som statsminister och chef för har jag det övergripande ansvaret för att det finns rutiner på som fungerar, så också vad gäller information. Det finns rutiner på , och de är tydliga. Det är tydligt hur informations- överföring ska ske mellan departement, men också mellan departementen och Statsrådsberedningen. De fungerar i de allra flesta fall. I det här fallet fungerade de inte. Om de inte fungerade över huvud taget, då blir det en annan situation. Här har vi ett fall där det inte har fungerat. Då är det naturligtvis min skyldighet att se till man får tydliggöra det en gång till. Se till att efterlev den rutin som finns! Det är därför som jag har påmint om den för departementen, och det är därför som det står som det gör i riktlinjerna för . Skånberg (KD): Men, ordförande, då förstår jag statsministerns roll som att statsministern tar ett övergripande ansvar för att det inte blev bra den här gången. : Jag sa att jag har ett ansvar för att det finns rutiner, det är mitt ansvar. Och finns det rutiner. Det fanns rutiner då och det finns rutiner . Jag har erinrat i riktlinjerna till om att man ska se till att informationsöverföringen fungerar såsom det redan var tänkt. Ordföranden: Jag vill avrundningsvis ställa ett par frågor. För att återgå till en fråga som vi har varit inne på något tidigare har sagt att hon avgick som statsministerns statssekreterare för att hon inte ställde följdfrågor om tillsynen över Transportstyrelsen vid två möten då det här hade varit uppe. Det gjordes en föredragning, och hon uppfattade inte vad den handlade om och hon ställde inte några följdfrågor. fick ju information om tillsynen över Transportstyrelsen mycket tidigare än så, . Såvitt framgår förstod hon inte vad den handlade om, men hon förde den inte vidare till sitt statsråd förrän . Då kan man fundera på vad som är mest problematiskt, att lyssna men inte förstå eller att lyssna och förstå men inte föra vidare. Har statsministern någon kommentar till det? : Det var en lite kryptiskt formulerad fråga. Det är flera samverkande faktorer som gör att informationsöverföringen inte fungerar, det vill jag påstå. Jag har sagt att för min del är det , Närings- departementet eller båda som borde ha informerat i det här fallet. Så är det. Det har också dåvarande statssekreterare medgivit för . Så här i efterhand menar hon att hon borde ha överfört den informationen. Ordföranden: Om jag formulerar frågan så här då: Anser statsministern att på något sätt är klandervärd för sitt agerande? : Jag svarade på förra frågan, herr ordförande, att det är ett antal samverkande faktorer som gör det. De är de två departement som nämnts som har ansvar för Transportstyrelsen respektive Säkerhetspolisen. Dessa departe- ment har då informationsansvaret. Ordföranden: fäste jag mig vid en sak som statsministern sa här tidigare i ett svar. Han sa att det inte behövdes någon ytterligare koordinering inom . Det handlar om diskussionen om varför kriskansliet inte har aktiverats. Då sa statsministern ordagrant: Det behövdes ingen ytterligare koordinering. vet vi att inte fick information förrän . Hennes statssekreterare tog emot information, men förde den inte vidare. har sagt att han inte informerade statsministern därför att han förutsatte att statsministern redan kände till det här. såg ingen anledning att informera sitt statsråd tidigare än hon gjorde. har inte talat med statsministern därför att han förutsatte att informationen hade gått fram på andra vägar. Jag undrar om inte människor i finner det närmast provocerande när statsministern säger till att det inte behövdes någon ytterligare koordinering i . Vad har statsministern för kommentar till detta? : Herr ordförande! Det var i samband med en fråga om krishanteringsorganisationen. Vad jag avsåg var att det inte behövdes någon ytterligare koordinering som krävde krishanteringsorganisationens insats. Det var vad jag avsåg. Det är alldeles uppenbart att den bristande informationsöverföringen, som ordföranden återger här, inte har fungerat i detta fall . Vad gäller hanteringen av ärendet – de skademinimerande åtgärderna med mera – pågick den för fullt i myndigheterna, mellan myndigheterna och mellan berörda departement. (S): citerades i fråga om kriskansliet. Det är viktigt att påpeka att hon på frågan om hon tyckte att det var en lämplig placering under svarade: Min uppfattning är fortfarande att detta var ett effektivt och bra sätt. Det vill jag säga för att det inte ska råda någon otydlighet på den punkten. Ordföranden: inte statsministern känner behov av att kommentera detta vidare? : Det senaste inlägget, eller? Jag har sagt att krishanteringsorganisationen ligger rätt. Vi har samlat ett övergripande ansvar för samhällets krishanteringsförmåga, och där ingår de myndigheter som jag har nämnt. Den hanteringen är bra. Det är bra att de har dagliga kontakter. Blir det ett akut läge, då är kontakterna redan upparbetade och det sker då en ganska naturlig koordinering. Ordföranden: Då ajournerar vi sammanträdet , alltså till 14.56. Ordföranden: återupptar förhandlingarna. Vi ska ställa frågor till statsministern i dels ärende G25, Fråga om tale- punkter som rör Försvarsberedningens rapport, dels ärende G29, Uttalanden från regeringen om det svenska säkerhetsläget och den svenska försvars- politiska linjen. Som har statsministern möjlighet till en inledning. : Herr ordförande! De aktuella ärendena gäller talepunkter om Försvarsberedningens delrapport respektive uttalanden om bedömning av militära hot mot . Den nu gällande säkerhets- och försvarspolitiska inriktningen framgår av den av antagna försvarspolitiska propositionen. I den propositionen anförs: ”Ett enskilt militärt väpnat angrepp direkt mot är fortsatt osannolikt. Kriser eller incidenter som även inbegriper militära maktmedel kan dock uppstå och militära angreppshot kan likväl aldrig uteslutas.” Försvarsberedningen skriver i sin delrapport: ”Ett väpnat angrepp mot kan inte uteslutas. Det kan inte heller uteslutas att militära maktmedel eller hot om sådana kan komma att användas mot .” Det är min uppfattning att bedömningen i Försvarsberedningens delrapport avseende militära hot mot ligger i linje med det som sägs i den av antagna försvarspolitiska propositionen. kan jag konstatera att bedömningen av militära hot fortsatt kommer att behöva göras och övervägas såväl av beredningen som av regeringen. Det är därför naturligt att fortsätta att använda propositionens formulering avseende militära hot mot . Försvarsberedningen fortsätter nu sitt arbete. Beredningens rapporter kommer att vara betydelsefulla underlag för den kommande försvarspolitiska inriktningspropositionen. Med det, herr ordförande, är jag beredd att svara på frågor. (M): Ordförande! Jag tackar försvarsministern – förlåt, statsministern – för inledningen. Det har uppstått en förvirring kring de här begreppen. Den ena anmälan gäller det utskick som gjordes från Utrikes- departementet före tumultet, eller vad vi ska kalla det för, vid Sälen- konferensen, där det uppfattades att både statsministern och utrikesministern höll sig till den formulering som står i inriktningspropositionen, det vill säga att det fortsatt är osannolikt, medan försvarsministern i viss mån sällade sig till det som Försvarsberedningen hade fastställt och som ju uppfattas som skarpare, det vill säga att det inte kan uteslutas. Jag skulle vilja fråga om försvarsministern – förlåt, statsministern – anser att dessa två begrepp går att likställa. : Herr ordförande! Likställa vet jag inte, men de står inte i motsats till varandra. Det är faktiskt som har beslutat om nuvarande proposition. Det står i ena delen att det är osannolikt och sedan att det inte är uteslutet. De står inte i motsättning till varandra, för då har ju fattat ett beslut som på det sättet skulle vara motsägelsefullt. Men likställa är ju en annan sak. Försvarsberedningen har ju sagt – det har också ordföranden gett uttryck för i Försvarsberedningen – att man inte vill göra den här sannolikhets- bedömningen. De vill göra något annat, och då använder man det här. Då är det i linje med det som står i nuvarande proposition. Jag menar att Försvars- beredningens utlåtande är i linje med propositionen. (M): Vid utfrågningen av utrikesministern i samma fråga avfärdade utrikesministern egentligen frågan med att det här bara är semantik. Är det även statsministerns uppfattning? : Jag har ingen anledning att förhålla mig till det. Försvars- beredningen har lämnat sin delrapport, avser att fortsätta sitt arbete och ska återkomma med en slutrapport . Den kommer också att innehålla en säkerhetspolitisk bedömning. I Försvarsberedningens rapport står det inte: gör vi en helt annan bedömning. Det framgår inte av Försvarsberedningens rapport. Det står att militära – jag ska inte citera, men det står att hot inte kan uteslutas, vilket också står i den nuvarande proposition som har beslutat om. Det står med olika ord, men jag menar att de är i linje med varandra. (M): Jag frågade just därför att det uppstår ytterligare frågetecken när utrikesministern avfärdar det här som semantik. Jag behöver ju inte berätta för statsministern att just utrikesminister och statsminister har ett särskilt ansvar vad gäller sina uttalanden. Vi har tidigare här i haft uppe så kallade performativa uttalanden, som innebär att det som utrikesminister respektive statsminister uttalar också blir en svensk linje. Statsministern måste väl ändå erkänna eller medge att det detta år uppstod en viss förvirring vad gäller vilken linje skulle hålla sig till, i och med att Försvarsberedningens själva ändring av den säkerhetspolitiska linjen uppfattades som en skärpning. Är det inte ändå så att statsministern och utrikesministern i det här fallet har ett särskilt ansvar för hur man formulerar sig? : Självfallet är det så. Som jag sa är vår uppfattning att Försvars- beredningens rapport och den bedömningen är i linje med den nuvarande propositionen. Vad jag och utrikesministern och försvarsministern har gett uttryck för är precis det som står i den nuvarande propositionen, som är antagen av riksdag. Där står begreppet ”osannolikt”, och så står det att det icke är uteslutet. Det har riksdag beslutat om, och det är väl inget konstigt att statsminister, utrikesminister och försvarsminister står upp för av fattade beslut. Det tycker jag är fullt rimligt. Sedan har Försvarsberedningen valt att inte göra en sannolikhetsbedömning. De vill inte göra den. Det är den parametern. Den vill vi inte göra, säger de. Det som är kvar är att det inte är uteslutet vad gäller militära angrepp och militära hot. Det tycker jag är fullt logiskt. (M): Men, statsministern, är inte vilken beredning som helst. Försvarsberedningens delrapport och slutligen slutrapport är inte heller vilka rapporter som helst. Det är en form för noga överväganden och noga förhandlingar, där ord vägs på guldvåg. Jag är säker på att statsministern har fått avrapportering kring Försvars- beredningens arbete.