· H501KrU5 · 2018-03-01 17:22:33 — Kultur för alla heter det betänkande som vi nu ska debattera, KrU5. Jag står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 1 under punkt 1. Regeringsunderlagets politik är verkligen inte kultur för alla och inte heller för hela landet. Genom sina förslag till har man koncentrerat kultursatsningarna till och till de stora aktörerna. Liksom vi här i känner oss under denna fimbulvinter, som enligt sägnen ska vara - som den nuvarande regeringen har suttit - känner sig de små biograferna ute i landet : utfrysta och nära till undergång. Kulturen bidrar, rätt underhållen, till fördjupad demokrati och fler jobb. Nya uttryck tillförs ständigt till vårt gemensamma kulturarv och blir till en dynamisk kraft i samhället. Alliansen har byggt en ny kulturpolitik som värnar kulturens egenvärde och dess möjligheter att bidra till alla samhällssektorer. Armlängds avstånd ska alltid råda mellan kultur och politik. Denna gemensamma inställning vill vi tillsammans bygga vidare på. Under alliansregeringens tillfördes kulturen under djup ekonomisk kris . Det motsvarar en tvåprocentig ökning, och det är unikt under sådana förhållanden. Det första den sittande regeringen gjorde mot kulturen var att undandra sektorn när man höjde arbetsgivaravgifterna för unga. Detta var ett dråpslag. Trots detta har våra alliansregeringars tidigare satsningar visat sig vara robusta mot de angrepp som , Socialdemokraterna, ständigt försöker sig på. Jag ska i detta anförande ta upp vissa aspekter och vet att mina alliansvänner kommer att bredda och förtydliga bilden av de stora skillnaderna i kulturpolitiken. Låt mig börja med museerna. De är viktiga för enskilda människor och betydelsefulla för samhället i både demokratiskt och ekonomiskt hänseende. Museerna finns över hela och är olika varandra, och unika samlingar finns på olika håll. Det finns museer som är centrala, de flesta statliga. Det finns andra statliga, som Hovstaterna och museer vid högskolor och universitet. Det finns regionala, lokala, privata, stiftelseägda och ideellt drivna museer. Vi har en fantastisk flora av museer! Det finns nämligen nära 1 700 museer. 6 000 årsarbetare är anställda och - lyssna , herr talman! - de har 26 ½ miljon besökare . Det är nästan tre besök per invånare. Det är helt fantastiskt! STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Då kan man ju undra hur regeringen tacklar detta. Det enda de verkar vara intresserade av är att införa fri entré till ett fåtal statliga centralt belägna museer, sådana museer som besöks av turister och medelålders tanter som jag. Regeringen presenterade en kulturarvsproposition, Kulturarvspolitik 2016/17:116, där man just fokuserar på de 28 statliga museerna med drygt 8 miljoner besökare. Regeringsunderlaget verkar helt ointresserat av museisektorns bredd och saknar en politik för att de statliga museerna ska samverka med hela det övriga Museisverige. Alliansen, till skillnad från regeringen, betraktar mångfalden som en styrka och tillgång som politiskt bör bejakas. Alla museer bär en bit av det svenska kulturarvet, oavsett huvudman, och bidrar till fördjupad bildning, fler jobb och större tillväxt. Samarbetet mellan alla svenska museer bör uppmuntras. Och staten, som ansvarig för de stora institutionerna, bör och ska vara en aktör som driver på för ett långsiktigt fördjupat samarbete. Det är Alliansens politik. Låt mig ta ytterligare ett exempel, som dessutom är väldigt aktuellt, på regeringens ökända Stockholmsfixering. Jag hoppas att är bekant. Hon var världens största dramatiska operasopran. Hon skulle ha fyllt . Regeringen har gett Stockholmsoperan ett stort extra anslag för detta. Andra kulturinstitutioner runt om i landet som vill uppmärksamma detta får göra det ur egen budget. var visserligen utbildad och ibland verksam i . Men hon var född i i , och här prioriterar man stora uppsättningar men utan extra statligt stöd. La , som hon kallades, drog fulla hus i i med uppsättningar av och . Hon var också till , som kulturutskottet ska besöka , och gästade ofta framför allt Wagnerpremiärer. På hennes födelsedag görs en hyllningskonsert som nog får taket att lyfta - men utan statligt stöd. Tråkigt, men så typiskt denna regering. Jag nämnde kort i min inledning konsekvenserna av regeringens filmpolitik för landsortsbiograferna. Vi har redan fått besked om två nedläggningar av biografer, och så kommer det att fortsätta med denna politik som tydligt har reagerat mot i sju tillkännagivanden som regeringen ännu inte levererat fullt ut på. Ekonomiska nyckeltal för med denna farliga filmpolitik visar att regeringen har ökat biografernas skattebelastning med . Dessa pengar går inte till att producera ny film, och vart de går är det ingen som vet. Regeringsföreträdarna i denna debatt kan väl ge besked om vad de ska användas till. Ett annat område är kultur och hälsa, där den nuvarande regeringen är helt ointresserad. Under alliansåren uppmuntrades initiativ för bättre rehabilitering runt om i landet. I bland annat och infördes möjligheten att skriva ut kultur på recept. Som tur är finns det regioner som inte är S-styrda, och i införs nu möjligheten för sjuka människor att få hjälp av kultur i sitt tillfrisknande. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Låt mig avsluta med ännu ett exempel, kultursamverkansmodellen. Den gäller överallt utom i , och det är kanske därför regeringen försöker skjuta denna viktiga reform i sank genom att med skatteanslag direkt till bibliotek, kulturskolor med flera gå förbi kultursamverkansmodellens diskussioner mellan stat, regioner och kommuner. Om det är ett medvetet val för att montera ned kultursamverkansmodellen eller inte kan vi kanske få svar på i denna debatt. På konferensen och Kultur ställdes frågan om det finns några stora skillnader i kulturpolitiken. Jag tror att jag i detta anförande har tydliggjort en del av de stora skillnader som finns, och jag kan konstatera: behöver en allianspolitik också på kulturens område. Jag yrkar bifall till SD:s reservationer 12 och 16. Vi står bakom samtliga våra reservationer men väljer för tids vinnande att enbart yrka bifall till dessa två. Betänkandet vi debatterar heter Kultur för alla. Det har många betydelser: ett varierat utbud för alla grupper och intressen, kulturell sammanhållning eller tillgång och tillgänglighet till kulturell odling och bildning landet runt. I flera frågor vi behandlar, såsom tillgången till biografer, ställs detta på sin spets. SD är ett av få partier som på riktigt engagerat sig i frågorna och smitt politiska förslag för att tackla dels tillgången till biografer, dels bristen på studiero, arbetsro och litterär förkovran vid . Det sistnämnda rör vår viljeinriktning att trygga biblioteken från stök, hot och våld. För inte så länge sedan var detta obefintligt, men är det allt vanligare på allt fler håll runt om i vårt avlånga land. Rapporter om hur tystnad och studiero har förbytts mot högljudda ordningsstörningar och till och med angrepp och övergrepp på såväl bibliotekarier som besökare når oss kontinuerligt. Till slut blir vi kanske luttrade, men det ska vi avhålla oss från. kommer aldrig att acceptera en utveckling där vissa tillåts härja fritt och kullkasta bildningsideal och där kulturen är till för alla utan endast för dem som skriker högst och härjar värst. Därför syftar våra samtal med berörda aktörer och den biblioteksmotion vi behandlar till att återskapa de tempel av kunskap och studiero som biblioteksmiljöerna alltid varit synonyma med. Övriga partier hänvisar i utskottets kommentar till att det är bibliotekens huvudmän, inte sällan kommun, skola eller , som är ansvariga för arbetsmiljön, och man utgår från att åtgärder vidtas. Det är visserligen korrekt, men vidtar alla huvudmän åtgärder? Kan de det? Vågar de det? Har de resurser för det? Det varierar såklart oerhört. Hade det varit enstaka fall på enstaka håll hade argumentationen kunnat hålla hela vägen. Men när vi nu ser en trend över nationen är det fullt rimligt att engagera sig på nationell nivå. Utskottsmajoriteten erkänner problematiken, ser med oro på den och kommer nogsamt att följa utvecklingen. Det är gott så. Här råder i så fall enighet, och steget till ett tillkännagivande i linje med yrkande torde förhoppningsvis inte vara långt borta. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Hur kommer det sig att många andra länder lockar filmbolag att förlägga filmproduktion till landet? Hur kan man som nation vinna striden om större filmproduktioner? Vad kan göra för att öka sin attraktionskraft som inspelningsland? Svaret på dessa frågor är produktionsincitament. En region och ett lokalsamhälle har mycket att vinna på att få filmproduktion förlagd till det aktuella området. Hotell- och restaurangnäring gynnas, detaljhandel och besöksmål likaså. Antalet arbetstillfällen kan öka och lokalsamhället blomstra. Detta är något många länder har insett betydelsen av och därmed infört produktionsincitament såsom skattelättnader för filmindustrin - lättnader som i princip är självfinansierade. , och flera andra europeiska länder har det, men befinner sig i kölvattnet då vi saknar detta incitament och smörjmedel. Vi borde ha det. Därför väckte SD frågan i 2015 och har drivit den, till en början ensamma. Men har vindarna vänt eller incitamentet i infunnit sig, och 2016 riktade ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheterna för att införa produktionsincitament. fick i uppdrag att tillsammans med utreda detta, och redovisades det i rapporten filminspelningar till . I rapporten föreslås ett införande av ett statligt incitament i form av en produktionsrabatt på till företag. Rapporten bereds inom . Vi kan bara utropa "äntligen", och jag vill uppmana regeringen att agera skyndsamt då vi förlorar positioner och inspelningar på att vi saknar detta incitament. Det är ytterst beklagligt eftersom vi ju inte saknar storslagna inspelningsmiljöer. Jag vill också ta tillfället i akt att tacka övriga partier och utskottskollegor för att de har insett frågans betydelse sedan den väcktes. Låt mig avslutningsvis gå från det stora till det lilla eller från det nära till det fjärran, beroende på hur man vill se det. Att tillgängliggöra och synliggöra vår kultur och vårt kulturella arv handlar för oss sverigedemokrater också om att uppmärksamma de trådar i våra kollektiva historiska rötter som löper över nationsgränser och visar styrkan och sambanden i den svenska kulturella identiteten. Närmast har vi till exempel , där en svensk minoritet levde och var stark trots geografiskt avstånd till hemlandet och en svår jordmån att växa i på plats. Längre bort har vi svenskbygderna i där man ännu kan uppleva en livskraftig svensk kultur. Ännu längre bort, och till stor del mer bortglömda, har vi utvandrarna till och då företrädesvis där ortnamn och språkliga spår ännu vittnar om svensk historia och närvaro. emigrerade flera tusen svenskar till , företrädesvis till . I och med svåra förhållanden och umbäranden blev många offer för sjukdomar, epidemier och fattigdom, medan några hundra återvände till . Något tusental flyttade vidare till . Denna utvandrarkategori är nästan helt okänd för gemene man i , men faktum är att det än finns en svensktalande befolkning kvar i provinsen, där man bildade kolonin eller Oberá, som staden heter . Denna grupp av svenskättlingar bör uppmärksammas, och det bör ses över hur man skulle kunna upplysa allmänheten om deras historia. Detta kunde förslagsvis ske genom ett uppdrag till . Likaså skulle vi vilja ge institutet i uppdrag att inventera och synliggöra finlandssvenskt och estlandssvenskt arv. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Detta är vår uppmaning och en fråga som vi lär aktualisera och driva i ett bredare perspektiv även framöver. Jag vill inleda med att jag står bakom samtliga och Alliansens gemensamma reservationer, men jag väljer här att yrka bifall endast till reservationerna 2 och 17. I vision har alla, oavsett bostadsort, bakgrund, funktionsnedsättning eller livssituation, möjligheter att delta i kulturliv som rymmer både professionellt buren kultur och amatörers skapande. blir ett alltmer mångkulturellt land, och detta skapar nya möjligheter. Kultur stärker självförtroendet och gör att fler tar till vara yttrandefriheten. Detta i sin tur stärker delaktigheten och demokratin i vårt samhälle. I ser vi hur kulturen bidrar till ett djupare, mänskligare och öppnare samhälle. När vi möts, delar erfarenheter och reflekterar tillsammans blir vi också bättre rustade att möta de utmaningar som finns omkring oss. Vi vill inte att ska riskera att klyvas genom att förutsättningarna för ett bra liv försämras på mindre orter. Därför har vi kämpat emot den höjning av momsen på biobiljetter som hotar många biografer och den tillgängliga kultur dessa erbjuder. Momsen på biobiljetten måste återställas, men det tar att göra detta måste effekterna av höjningen snabbt bromsas. Regeringens 25 miljoner till investeringsstöd för biografer på mindre orter är helt felriktade och har absolut ingen effekt. Detta ser vi nu när biografen i tvingats stänga. Fler kommer att följa. Från sida vill vi i stället använda dessa pengar direkt till biograferna på landsbygden via kultursamverkansmodellen. För det är i kommunerna som man ser effekterna av regeringens politik och förstår hur de kan lindras, inte hos på i . För oss är det givet att prioritera ett nära och tillgängligt kulturliv i hela landet framför satsning på fri entré på statliga museer, som främst är belägna i . Biografer på mindre orter betyder mer för kulturlivet på dessa orter än bara en plats att se film på. De är en viktig del i en kulturell infrastruktur som ger tillgång till ett brett kulturliv i hela landet. Det finns många ideella krafter som engagerar sig i det nära, lokala kulturlivet. För att kulturen ska bli mer tillgänglig för alla behöver den finnas nära. Det är ofta i bygdegårdarna och på Folket Hus och Våra Gårdar som kulturen frodas. Därför satsar vi från sida särskilt på samlingslokaler i hela landet - på mindre orter liksom i utanförskapsområden. Detta är platser för såväl turnerande kulturverksamheter som eget skapande och aktiviteter som arrangeras av ideella krafter. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Det är ofta i samarbete med folkbildningens studieförbund som kulturevenemangen och kulturengagemanget skapas. Den kultur som regionala och lokala aktörer skapar har stor möjlighet att vara tillgänglig och nå nya besökare och deltagare. Vi vill därför se över kultursamverkansmodellen så att regionerna får mer inflytande över hur de nationella resurserna kan användas ännu bättre över hela landet. Vi vill också inom ramen för kultursamverkansmodellen inrätta ett nationellt kulturhuvudstadsår, där även mindre städer och kommuner får chansen att få strålkastarljuset på sig. Med den digitala tekniken har mycket kultur och kunskap blivit tillgänglig för många fler. Det har blivit enklare att sprida kultur, och möjligheten till delaktighet är nu större . Det digitala samhället har blivit en stor del av vår vardag. Detta syns inte minst med nya breda kulturformer som dataspel, den svenska musik som sprids och uppskattas över nära nog hela världen och möjligheter att se föreställningar som görs på en annan kontinent på bygdegården eller den lokala biografen, så länge den nu finns kvar. Med de möjligheter som digitalisering ger får också fler möjlighet att finna ett uttryck som passar just dem. Med kreativitet växer vi som individer men också som samhälle. Möjligheten att både ta del av kultur och själv skapa genom digital teknik måste tas till vara bättre. Vi vet ju inte vilka nya kulturella yttringar som kommer att uppstå när tekniken utvecklas. Det krävs därför ett öppet förhållningssätt från offentligt håll så att även främst ungas aktiviteter på internet kan få ordentligt stöd. Vi ser också inom traditionell kultur, som opera och klassisk teater, hur föreställningar utvecklas för att ta plats i det digitala visningsfönstret. I vet vi att skaparglädje frodas i frihet. För oss är principen om armlängds avstånd mellan den kultur som skapas med hjälp av offentliga medel och den politiska nivån helt central. Konstnärlig frihet står i kontrast mot statlig och annan offentlig detaljstyrning. bidrar kulturen och dess mötesplatser till kreativa orter och regioner som människor gärna vill besöka, leva och verka i. Men det centrala är att kulturen är en fri mötesplats där vi kan umgås, skapa, glädjas, oroas, bli överraskade och göra nya bekantskaper. Det är en plats för verklig integration mellan personer med olika härkomst, bakgrund och livssituation, en plats där alla får ta del av och delta i kulturen, som utöver att den berikar livet också bidrar till delaktighet och ett samhälle som håller ihop. Det är därför, herr talman, som kulturen så viktig för . Titeln på det betänkande vi debatterar , Kultur för alla, skulle kunna vara hämtad från valplattform. Kultur för alla, inte bara några få, är en av rubrikerna där och en tydlig inriktning för oss. Därför finns det också ett flertal förslag från med i de handlingar som ligger på kammarens bord . Jag står bakom alla våra reservationer, men yrkar jag bifall endast till nr 19. De kulturpolitiska målen anger att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Med detta menas bland annat att kön, funktionsnedsättning, klass, bakgrund eller bostadsort inte ska vara ett hinder för delaktighet i kulturlivet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla Ett sätt att få en indikation på om alla verkligen har möjlighet att delta i kulturlivet är att undersöka vilka som deltar och om detta skiljer sig åt mellan olika grupper i samhället samt mellan olika kulturaktiviteter. Vi har en myndighet som gör detta åt oss - det är perfekt. Myndigheten för kulturanalys skriver i sin rapport om kulturvanor att kvinnor, yngre och människor boende i städer är mer delaktiga och aktiva i kulturlivet jämfört med män, äldre och människor boende på landsbygden. Social härkomst, uppnådd klass och inkomst påverkar i vilken utsträckning människor deltar i kulturlivet. För de flesta av oss är detta ingen nyhet, men det är viktigt att vi får det svart på vitt i rapporten. Det visar sig att ju högre utbildning vi har, desto mer kulturaktiva är vi. Därför finns det tydliga kopplingar mellan det arbete som vi gör och det som sker i kulturutskottet. Lika möjligheter till kultur betyder inte att kulturen behöver vara lika över hela landet, att det ska vara samma erbjudande överallt. Det går mycket väl att tänka sig att det finns en variation i utbud och kulturvanor utan att vår ambition och kulturpolitikens intentioner om lika möjligheter går förlorade. Det är inte en likriktad kultur vi vill ha. En viss regional variation eller skillnader mellan olika gruppers kulturvanor är i sig inte något problem eller något konstigt så länge alla medborgare har möjlighet till deltagande. De som är underrepresenterade i dagens kulturliv kommer också att vara mindre delaktiga i den process där vi gemensamt formar vårt kulturarv. Detta påverkar alltså även den delen. De trösklar som utgörs av kostnader för exempelvis att gå på eller besöka ett museum eller hur långt det är till närmaste bibliotek kan relativt lätt förändras med hjälp av kulturpolitiken och vilka prioriteringar som görs. Innevarande mandatperiod har genom förhandlingar med regeringen om statsbudgeten medverkat till att inträdet till statliga museer har tagits bort, att avgiften till sänks och att det nu ska genomföras en omfattande satsning på att öka tillgängligheten till biblioteken. Så långt har vi alltså verktygen. När det gäller att påverka de kulturvanor som har med samhälleliga mönster och mekanismer att göra är det svårt att förändra endast med hjälp av de kulturpolitiska verktygen. I den rapport från Kulturanalys som jag nämnde tidigare understryks skolans och utbildningens centrala roll för allas möjlighet att delta i kulturlivet. Det kan handla om hur väl skolan integrerar professionellt framställd kultur i sin verksamhet. Men det kan också handla om skolans innehåll. Bland annat de estetiska ämnena och satsningar på ökad läsförståelse är viktiga delar. Även studie- och yrkesvägledarnas roll och hur de kan uppmuntra elever att bryta sociala mönster och att våga söka nya utbildningsvägar är en del av hur vi kan bredda rekryteringen till de konstnärliga utbildningarna framöver. I dessa frågor kommer vi att återkomma med motioner i betänkanden längre fram i vår. Men jag vill ändå nämna det i detta sammanhang. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Kultur för alla I de kulturpolitiska förarbetena är målet om allas möjlighet att delta starkt kopplat till geografisk tillgänglighet. Denna viljeinriktning ligger till grund för den kulturella infrastruktur som vi kan se att vi har i landet med folkbibliotek, länsteatrar, länsmusik och länsmuseer. Den senaste uppföljningen av de kulturpolitiska målen visar, som jag sa, att det spelar roll var någonstans i landet vi bor. Kommuners och regioners kulturutgifter har ökat. Man har satsat, men olika mycket. Tillgängligheten till exempelvis kulturskola och bibliotek varierar i landet. Det är främst invånare i större städer och de som lever under de mest gynnsamma förhållandena som tar del av professionell scenkonst och konstnärlig kultur. Skillnaden mellan stad och land i stort gäller särskilt kultur som kräver fysisk närvaro - konsertbesök och teaterbesök. Det är förstås en självklarhet. När det gäller lättillgänglig kultur och kultur som kan upplevas och skapas hemma är skillnaderna förstås mindre. I detta sammanhang vill jag lyfta fram vår motion som handlar om att utnyttja digitaliseringens möjligheter. Det är en viktig pusselbit i detta sammanhang. En del i att skapa möjligheter att delta i kulturella aktiviteter handlar förstås också om vilka villkor som vi har för de professionellt verksamma kulturskaparna. Det är de som ska stå för mycket av det som vi efterfrågar. Kulturskaparnas arbets- och levnadsvillkor är förstås viktiga men också för de barn som vi nu uppmuntrar att gå i våra kulturskolor och ta del av de aktiviteter som erbjuds. Vilken arbetsmarknad ska de ha ? När vi nu uppmuntrar dem att gå dessa utbildningar och läsa de estetiska ämnen som kommer tillbaka till gymnasieskolan är det rimligt att de också får möjlighet att jobba inom kultursektorn framöver. har länge drivit på för att stärka villkoren för de professionella kulturskaparna. Det måste vara möjligt att leva på sitt kulturskapande under rimliga förhållanden. Det handlar om ersättningar, att ska följas, att kulturskaparna ska få möjlighet till fast anställning på kulturinstitutionerna och att socialförsäkringarna anpassas till den verklighet som kulturskaparna lever i och att det inte finns någon annan fantasibild. Detta ska vara anpassat till det läge som frilansarna har . Vi ser fram emot den stora utredning som pågår om dessa frågor och lägger inte fram några nya förslag på detta område . Däremot har vi ett ganska omfattande förslag när det gäller konstförsäljning. När konst ökar i värde och handlas för högre priser tycker vi att det är en konstruktiv och ekonomiskt förnuftig tanke att detta värdeskapande på den kommersiella konstmarknaden kan gå tillbaka som satsningar till nutida konstnärer och bidra till att underlätta för ny konstproduktion och säkerställa mångfald och framtida värdeskapande på konstmarknaden. Vi har sneglat lite grann på hur man har jobbat i ända med en modell med en konstavgift som hänger ihop med följerätten. Syftet är att konstnären och konstnärens anhöriga ska ha rätt till en del av värdestegringen när konstverk säljs vidare. Man har en fond som i första hand ska ge äldre konstnärer och avlidna konstnärers familjer en inkomst och pension.