bet · H501KU20d3 · 2018-01-01 00:00:00 — Det enda jag kan säga är: Skulle det behöva prövas är det EU- domstolen som prövar den typen, och det är bara … Det skulle nog krävas att man är domare i för att kunna yttra sig. Jag är inte skickad att göra den typen av spekulationer. (MP): Herr ordförande! Tack, ministern! Jag tycker att det börjar se väldigt klart ut. Men KU har också en roll som revisor, så jag tänkte väl mer ställa den här frågan: Fanns det något, så här med facit i hand – miljöministern kom ju in ganska sent i det här och kan ändå se på det med lite avstånd – som regeringen hade kunnat göra annorlunda för att möjligtvis göra det något enklare för Nordkalk, som ju hade intressen i det här? : Ja, precis – det här har varit en lång process som har pågått , och jag har kommit in i slutet och haft anledning att sätta mig in i ärendet ordentligt, med tämligen färska ögon. Och ja, min bedömning är …Jag kan inte säga att regeringen i något skede kunde ha agerat annorlunda. Om man ska titta på det enskilda intresset och det man ska ha hänsyn är det väl att regeringen ska agera skyndsamt, så att den med enskilt intresse får klarhet i vad som gäller. Jag uppfattar att det är precis det regeringen har gjort; man har drivit frågan korrekt och tydligt men också utan fördröjning, så att det här så snabbt som möjligt kan avslutas för den som har ett enskilt intresse – så att den får veta vad som gäller. (C): Regeringen gav i i uppdrag att senast fyra dagar senare redovisa om det fanns andra skyddsvärda områden på eller det föreslagna området vid Bästeträsk. Det är just detaljen som jag vill ta upp. Där frågade vilka skäl som låg bakom kravet att uppdraget skulle redovisas . Det svar vi fick från var att redovisade uppdraget inom den angivna tidsfristen. Men är det inte så att fyra dagars tidsfrist i ett förvaltningsärende är en tidsfrist som strider mot vad som är god förvaltningskultur, som jag uppfattar det? Minimitiden brukar väl vara klart längre. Är det inte risk för att kvaliteten i svaret tydligt påverkas? Även om man lämnar ett svar riskerar naturligtvis kvaliteten i svaret att bli sämre om man har så kort svarstid. Jag vill gärna höra ministerns synpunkter på detta. : Jag vill först göra det tydligt att jag inte var statsråd då, utan jag redogör nu för fakta som jag har fått till mig och de material som finns tillgängliga för oss alla. Ett viktigt faktum att ha med sig är att det grundläggande ärendet här är tillståndsprövningen, som ligger i Mark- och . Mark- och beslutade att lägga detta vilande till och med . Det var alltså ett datum som fanns och som regeringen hade att förhålla sig till. Inför beslutet ville regeringen, enligt de uppgifter jag har fått, försäkra sig om att det inte fanns andra områden som kunde skyddas så att kunde leva upp till sina skyldigheter gentemot EU och bad om material för det. Som framgår av regeringsuppdraget, som ni har fått del av, ansåg regeringen att det var viktigt att redovisade om det fanns alternativa områden med tillräcklig kvalitet och omfattning som skulle innebära att kunde uppfylla sina förpliktelser före beslutet. Det fanns två skäl att göra det tämligen snabbt. Ett var att Mark- och hade lagt ärendet vilande till en specifik dag, och, som jag sa: Det finns alltid skäl, när det finns ett enskilt intresse bakom, att agera skyndsamt så att den sökande får klarhet i vad som gäller. (C): Ministern sa att regeringen ville försäkra sig om att det inte fanns andra områden. Var det inte så att förutsättningarna för att hitta andra områden var ganska begränsade om man bara fick på sig? Där har ju tiden betydelse, och det fanns uppenbart en inriktning från regeringen i detta – att man inte skulle hitta andra områden. Jag vill gärna ha en kommentar på det. : Grundarbetet inför det här området gjordes utifrån det regeringsuppdrag som regeringen gav 2014, som föranledde inventeringar och den typen av grundarbeten som behövde göras. Det fanns alltså ett förslag inlämnat från , så därför fanns det förutsättningar för att utifrån det material de hade hos sin myndighet svara så snabbt. (V): Jag har fått svar på det jag undrar. (L): Tack så mycket för en väldigt pedagogisk genomgång! Jag tror att det är många som har lärt sig mycket . Jag har dock en fråga som knyter an till min kollega . Jag tror mig ha förstått att den här typen av markområden, som är väldigt unika, finns på och på . Gjorde man också en prövning av om man skulle kunna leva upp till detta om man använde naturområde? : När man prövar vad som ska skyddas enligt Natura 2000 har man delat in och i biogeografiska regioner. Inom varje område tittar man på området sammanhållet, och och har olika biogeografiska regioner. Därför gör det ingen skillnad om det finns motsvarande områden på , populärt sett, utan och delar av fastlandet är en region, som prövas sammanhållen. Det framgick i det ursprungliga förslagsmaterialet från via hur de avvägningarna var gjorda. (L): Och statsrådet bedömer inte att man, om man hade utsträckt tidsfristen till än , kunde ha påverkat detta beslut genom att försöka införliva en region som ändå är angränsande – får man väl säga – till ? : Jag kan bara anföra att i det arbetssätt som sker i enlighet med art- och habitatdirektivet hanterar man regionerna … så är regionerna och avgränsningen en väldigt väsentlig del i prövningen, för att det ska bli ett sammanhängande nät. Det fanns material nog vid det tillfället för att kunna fatta det beslut som fattades. Skånberg (KD): Tack för frågorna och svaren så här långt, statsrådet! I sin inledning redogjorde statsrådet för hur den här processen har gått till och nämnde att i det tidiga skedet yrkade Nordkalk inte på inhibition. Ska jag förstå det som att sakernas tillstånd och utvecklingen hade kunnat bli annorlunda om Nordkalk redan tidigt hade begärt inhibition? Hade det gjort någon skillnad? : Återigen är det en spekulation i vad som hade kunnat hända, men jag kan bara konstatera att Nordkalk lämnade in en överprövning till förvaltningsdomstolen om regeringens beslut. I den begärde de inte inhibition, utan de vände sig i stället till regeringen och uppmanade regeringen att ta tillbaka hela beslutet – vilket vi avslog, och det är det beslut som diskuteras här . Om jag ska spekulera: Hade de begärt inhibition direkt – jag kan nog kosta på mig att spekulera så mycket – hade kanske inte det beslut som prövas här över huvud taget ägt rum. Men jag är väldigt ödmjuk inför att det är en spekulation; Nordkalk hade självklart kunnat agera … De står fria att höra av sig till båda instanserna. Men jag vågar nog ändå ge mig på att inhibition snarare hade kunnat vara ett alternativt förfarande än att det skulle vara troligt att de skulle göra båda två. Men det får självklart Nordkalk svara på, hur de hade valt att göra. Skånberg (KD): Herr ordförande! I det här sammanhanget kommer Nordkalk inte att svara på det. Vi prövar ju inte saken. KU har inte det mandatet och inte den sakkunskapen, som ett sakutskott. Vi prövar inte domstolsavgöranden – vi aktar oss för att komma i närheten av det – utan det här gäller bara regeringens hanterande. Men jag konstaterar att det hade kunnat gå till på ett annat sätt, och då hade det här inte blivit ett ärende. Ordföranden: Det var ingen fråga, och miljöministern avböjer att svara. Då ska vi se – då har vi gått ett första varv och ska se om det finns ytterligare frågor runt bordet. (M): Jag skulle vilja komma tillbaka till … Det finns några saker som ändå är avgörande och centrala här, och det är dels tidsaxeln, dels regeringen som kontrollförmåga här. Lagen som möjliggör rättsprövning av regeringsbeslut infördes ju just för att har fällts i , och den syftar till att säkerställa att enskildas rättigheter inte kränks av regeringens beslut. I det här fallet, givet … När ni fattade beslutet , vad gjorde ni för bedömning kring hur kommissionen senare … den anmälan som skedde till kommissionen ? Hur gjorde ni bedömningen att ni skulle kunna återkalla det då? Anade ni, eller visste ni, att kommissionen skulle vila – som de sedan gjorde? Förstod du frågan? : För det första kan jag säga att regeringen har varit övertygad om att de beslut vi har fattat har varit korrekta och fattade i enlighet med direktivet och svenska rättsliga principer. Vi har alltså inte utgått från någonting annat än att vårt beslut ska stå sig, på det sätt som det också har visat sig göra. Vi har därför inte haft anledning att spekulera i scenarier där regeringens beslut faller. Jag vill också poängtera att rättsprövningen sker i förvaltningsdomstolen. Inte heller i denna del spekulerar regeringen i någon del av rättsprövningen, utan vi tittar på de yrkanden som kommer in, i det här fallet från Nordkalk. Det handlade om ifall beslutet skulle upphävas eller ej. Vi fattade beslut om detta och fann att det inte fanns skäl att upphäva beslutet. Vi redovisade bedömningarna för detta i beslutet och också här till er. Ordföranden: mig då avslutningsvis bara ställa ett par kontrollfrågor. Miljöministern pekade redan i sin inledning på att Nordkalk hade kunna ansöka om inhibition direkt, så att säga, tidigare hos Högsta förvaltnings- domstolen. Men de gjorde inte det utan skrev i stället till regeringen. Jag uppfattar att Nordkalks skrivelse till regeringen innehåller i första hand, som statsrådet har sagt, en önskan om att regeringen ska återkalla sina förslag och i andra hand att regeringen ska kontakta kommissionen vad gäller specifikt de två omstridda områdena och att beslutet i dessa delar ska vara vilande. Man får alltså säga att Nordkalk vänder sig till regeringen och ber att regeringen ska inhibera sitt eget beslut. Det är väl den rättsliga innebörd man får ge andrahandsyrkandet. Då säger miljöministern, om jag uppfattar henne rätt, att en sådan framställan ska göras hos HFD och inte hos regeringen. Hur viktig var den processuella invändningen från regeringens sida – att man tyckte att det inte är vår sak att inhibera vårt eget beslut? Det är delfråga ett. Delfråga två skulle då vara: Regeringen var väl ändå inte förhindrad att inhibera sitt eget beslut? Det låg väl ändå i regeringens hand att fatta ett sådant inhibitionsbeslut av sitt eget beslut när nu Nordkalk vände sig till regeringen och inte till HFD i den saken? : Jag vill först instämma i ordförandens första påståenden att prövning av inhibitionsfrågan hör hemma i förvaltningsdomstolen och att det är en grundläggande rättsregel. Det är så vi ser på det från regeringens sida, och jag vågar påstå att det är tämligen okontroversiellt och att det tydligt är så. När vi fick Nordkalks förslag om att vi skulle återkalla tittade vi på om beslutet var korrekt fattat utifrån art- och habitatdirektivet. Vi fann då att Nordkalk inte anförde något som gjorde att vi hade anledning att instämma i att det första beslutet var fel i någon del eller att det tillfördes ny information som vi inte hade vid det första tillfället och som också hade kunnat vara skäl för att återkalla beslutet. Det var dessa delar vi tog ställning till. Ordföranden: Det miljöministern säger här är att regeringen prövade sitt eget beslut i sak och fann att det var korrekt i sak. Men Nordkalk invände att Nordkalks fri- och rättigheter hotades på ett visst sätt, nämligen när det gäller rätten till en rättvis rättegång. Det var en av Nordkalks invändningar, och det är en invändning i form och inte i sak. Då blir frågan om inte regeringen tydligare i sitt ställningstagande borde ha förhållit sig också till de formella invändningar som Nordkalk hade och inte enbart kommenterat ärendet i sak. Regeringen har någon allmän formulering om att det inte heller i övrigt har framkommit något, och så vidare. Men regeringen kommenterar inte Nordkalks invändningar i form i sitt ställnings- tagande i avslagsbeslutet . Regeringen kommenterar där inte heller sin syn att Nordkalk borde gå med en inhibitionsbegäran till HFD och inte till regeringen. Vad har miljöministern för kommentar till detta? : Regeringens bedömning var att ingenting som Nordkalk anförde, eller i form, gav oss skäl att ändra vårt beslut. Bara för förståelsens skull vill jag säga att jag tror att det är en viktig del att förstå att skyddet enligt inträder vid regeringens förslagsbeslut. Det finns en pedagogisk svårighet eftersom det kallas för förslagsbeslut. Jag kan erkänna att jag själv länge levde med bilden av att skyddet inträder när kommissionen bekräftar förslagsbeslutet. Men skyddet inträder efter regeringens förslagsbeslut eller, om man ska vara jättenoga, när det har blivit registrerat hos . Men det sker per automatik. Regeringen fattar ett beslut, och det är ett förslagsbeslut. Det gör att skyddet inträder, och sedan skickas det till kommissionen. Vi fattar inte något beslut om att skicka det, utan det är formalia som träder i kraft. Efter förslagsbeslutet händer det ett antal saker. Man anmäler det till . Då träder skyddet i kraft, och det skickas till kommissionen. Det är följder av regeringens beslut, som hanteras av kansliet. Regeringen fattar bara ett enda beslut och kan då alltså bara titta på om det är relevant och möjligt att upphäva och överpröva just detta beslut. Vi har inte många olika delar; det är inte så att viförst beslutar och sedan beslutar att skicka det. Detta är formaliaföljder av beslutet. För att svara på ordförandens frågor kan jag säga att vi inte fann att Nordkalk argumenterade vare sig i sak eller i form på ett sätt som gjorde att vi ansåg att det fanns skäl att återkalla beslutet. Ordföranden: I ett normalt förvaltningsärende är det ofta så att om beslutet genomförs innan en eventuell överprövning har ägt rum kan man normalt sett ändå vidta åtgärder för att återta beslutet i olika former. Men i just detta fall är, som har framgått, ett beslut som kommissionen har fattat i praktiken oåterkalleligt när det väl är fattat. Det finns vissa mindre omständigheter som kan leda i en annan riktning, men i princip är det alltså ett oåterkalleligt beslut. Om kommissionen hade fattat sitt beslut innan HFD:s prövning var slutförd hade HFD:s prövning i praktiken inte haft någon effekt. Det är det som leder till funderingen: Borde inte den aspekten och detta besluts oåterkallelighet i den stund kommissionen fattade det ha gjort att regeringen för att tillgodose intressena hos en enskild part skulle ha pausat processen i avvaktan på HFD:s slutgiltiga beslut? : Tack för frågan! Jag vill upprepa regeringens syn att över- prövning av regeringens beslut inklusive frågan om inhibering av goda skäl är förlagd till förvaltningsdomstolen. Det finns inte någon anledning att vara otydlig med dessa gränser. Jag vill också upprepa det jag har sagt om ordningen när man hanterar Natura 2000-områden och hur det påverkar den enskilde. Det är väldigt tydligt i art- och habitatdirektivet att när man väljer områden är det naturvetenskap- liga fakta som gäller – bara det och absolut ingenting annat. Sedan har vi i frågor kring tillstånd och planering, som tillämpning av och , en balansering. Det gäller exempelvis möjligheten att ge det som kallas för Natura 2000-tillstånd när den enskildes intressen kommer in. För allmänhetens skull kan jag säga att Natura 2000-område är ett skydd, men det är inget absolut skydd. Vi har helt enkelt ordningen att enskilda intressen tas senare och görs i andra delar. Det regeringen gör när vi lägger fram förslag till Natura 2000-områden är att väldigt strikt följa art- och habitatdirektivet. Vi fann inga skäl som anförde att vi hade gjort fel i form eller sak som gav oss anledning att upphäva beslutet. Ordföranden: Jag tror att frågan kanske ändå är ganska väl utredd, så vi ber att få tacka miljöministern för att hon har svarat på våra frågor. Granskningsärende 9 och 12 Regeringens agerande i samband med Transportstyrelsens it-upphandling (se avsnitt 5.2) – delvis sluten Granskningsärende 25 Fråga om talepunkter som rör Försvars- beredningens rapport (se avsnitt 2.6) Granskningsärende 29 Uttalanden från regeringen om det svenska säkerhetsläget och den svenska försvarspolitiska linjen (se avsnitt 2.7) Granskningsärende 26 Statsministerns hantering av vissa uppgifter vid en utfrågning i om säkerhetsrådskampanjen (se avsnitt 4.5) Ordföranden: är 13 och jag förklarar öppna sammanträde för inlett. Vi välkomnar statsminister till för att svara på våra frågor i några olika gransknings- ärenden. Först kommer vi att avhandla regeringens agerande i samband med Transportstyrelsens it-upphandling. Därefter följer en kort kaffepaus. Sedan ställer vi frågor om ärendet om talepunkter som rör Försvarsberedningens rapport och slutligen statsministerns hantering av vissa uppgifter vid en utfrågning i KU om säkerhetsrådskampanjen. Därefter kommer vi att ajournera sammanträdet och återsamlas i KU:s sessionssal för en sluten utfrågning vad gäller de delar som rör Transportstyrelsen som inte kan avhandlas offentligt. Ordningen är den att statsministern har möjlighet att göra ett inlednings- anförande i varje del av utfrågningen. Därefter ställer ledamöterna frågor, anmälande partier först och därefter partierna i storleksordning. Jag välkomnar statsministern att presentera sin bisittare och att inleda vad gäller Transportstyrelsens it-upphandling. Välkommen och varsågod! : Tack, herr ordförande! Jag ber först om ursäkt för min lite rossliga röst. Men det ska nog fungera. Jag tackar naturligtvis för möjligheten att komma till utskottet och svara på frågor i de fem granskningsärendena. Bredvid mig sitter departementsrådet . Jag kommer naturligtvis att svara på alla frågor som jag kan svara på och medverka efter bästa förmåga i utskottets granskning av dessa ärenden. När det gäller granskningsärendena 9 och 12 om regeringens agerande i samband med Transportstyrelsens it-upphandling har ställt frågor för att få en bild av händelseförloppet och informationsvägarna 2017/18:KU20 BILAGA B UTFRÅGNINGAR inom regeringen och i samband med händelserna kring Transportstyrelsen. Ärendena handlar framför allt om på vilket sätt regeringen har agerat på den information som fått från sina myndigheter och om hur informationsöverföringen har fungerat och varit organiserad inom . Låt mig därför redogöra för ärendena utifrån mitt perspektiv som statsminister. Transportstyrelsens hantering av myndighetens upp- handling av sin it-drift och de risker som därigenom uppstått för skyddsvärda uppgifter är, som jag har gett uttryck för, ett haveri. Att en general- direktör har fattat formella beslut om att göra avsteg från säkerhets- skyddslagstiftningen med de konsekvenser som det har riskerat medföra är naturligtvis ytterst allvarligt. Det är dock viktigt att framhålla att inom har berörda departement tagit emot och hanterat information från sina myndigheter och försäkrat sig om att dessa myndigheter har vidtagit nödvändiga skade- begränsande åtgärder. Det har inte från någon myndighet påkallats några beslut eller åtgärder från regeringens sida i förhållande till Transportstyrelsen. Ett stort antal regeringsbeslut både före och efter händelserna på Transport- styrelsen har dock fattats för att generellt förbättra informationssäkerheten, såsom kravet på statliga myndigheter att samråda med Säkerhetspolisen eller Försvarsmakten före upphandling av säkerhetskänslig verksamhet. var informationen som nådde enligt min mening av den karaktären att den borde ha vidarebefordrats till Statsrådsberedningen. och hade då fått sådan information från sina myndigheter om just Transportstyrelsens utkontraktering att allvaret i situationen stod klart. Även om jag hade informerats hade inga andra åtgärder vidtagits än de som faktiskt vidtogs. Samverkan hade vid den här tidpunkten redan skett mellan Säkerhetspolisen och Försvarsmakten, och skade- begränsande åtgärder hade vidtagits och fortsatte att vidtas. Säkerhetspolisens tillsyn mot Transportstyrelsen pågick, och en förundersökning hade inletts. och Försvarsdepartementet säkerställde att deras myndigheter vidtog nödvändiga åtgärder. säkerställde med Transportstyrelsen att nödvändiga åtgärder vidtogs med anledning av de säkerhetsproblem som utkontrakteringen innebar. Det är också viktigt att komma ihåg att vi har en helhetsbild av hur Transportstyrelsen hanterat sin upphandling och konsekvenserna av utkontrakteringen. Information om händelserna på Transportstyrelsen har dock vuxit fram successivt inom och var inledningsvis mycket fragmenterad. Detta bör man ha i minnet. Jag blev informerad av min statssekreterare om Säkerhets- polisens tillsyn, den pågående förundersökningen och de skadebegränsande åtgärder som vidtogs. Då det framgick att Transportstyrelsens generaldirektör misstänktes för brott fanns det anledning för regeringen att agera och fatta beslut om att skilja generaldirektören från hennes uppdrag. Jag höll mig därefter informerad om hur arbetet fortskred. Så länge förundersökning, tillsyn eller sårbarhetsreducerande åtgärder pågick var det i det här fallet inte lämpligt att informera om vad som inträffat. När den tidigare generaldirektören hade godkänt ett strafföreläggande avseende vårdslöshet med hemlig uppgift var det regeringens avsikt att informera . Som regeringschef och chef för har jag det övergripande ansvaret för regeringens och arbete. Det innebär att jag bland annat ansvarar för att har rutiner för informationsöverföring som fungerar. finns det från min utgångspunkt tydliga rutiner för att säkerställa informationsöverföring mellan departement och mellan departement och statsrådsberedning. När det framkom att vi inte hade en fullständig bild av hur informationsspridningen gått till i det här fallet initierade jag en genomlysning i syfte att få klarhet i händelseförloppet och informationsvägarna. Den genomlysningen har hanterats av tjänstemannaorganisationen i . En slutsats av genomlysningen är att det interna informationsutbytet, som i de flesta fall fungerar väl, i det här fallet borde ha fungerat bättre. Jag har därför tagit initiativ till att uppmärksamma departementen på behovet av informationsöverföring mellan departementen och också mellan departement och Statsrådsberedningen. Jag har också sett till att en erinran om detta har tagits in i riktlinjer. Det som framkommit vid genomlysningen har också legat till grund för svar till . När det gäller de närmare detaljerna kring händelseförloppet och informationsöverföringen inom i samband med Transportstyrelsens utkontraktering av it- driften hänvisar jag till de skriftliga svaren från samt de svar på frågor inom respektive ansvarsområden som tidigare statssekreterare samt tidigare och nuvarande statsråd har gett när de har varit här. Därmed, herr ordförande, är jag beredd att svara på utskottets frågor. Ordföranden: tack, statsministern, för den inledningen! Då övergår vi till utskottets frågor, och jag tänkte börja med den fråga som jag tror att många människor ställer sig med anledning av händelserna på Transportstyrelsen och regeringens agerande i det sammanhanget. Information om säkerhetsproblemen vid Transportstyrelsen nådde och . Statsministern har här redovisat att han fick information , alltså . , , var problemen vid Transportstyrelsen kända för statsråd och statssekreterare på , statsråd, statssekreterare och tjänstemän på Försvars- departementet, statssekreterare på , tjänstemän på , företrädare för Transportstyrelsen, Försvarsmakten, Säkerhetspolisen, den öppna polisen och Transportstyrelsen. Då ställer sig många frågan: Regeringschefen verkar vara den av alla ledande befattningshavare som fick information sist. Kan det vara möjligt? Kan det vara sant? Vad är statsministerns svar till och svenska folket i den frågan? : Herr ordförande! Det är som jag var inne på i inledningen: har vi den fullständiga bilden. Den fullständiga bilden fanns ju inte klar , där ordföranden börjar sin frågeställning. Då är bilden en helt annan än vad den blev senare, därför att händelseförloppet utvecklades naturligtvis. Det är alltså fel att utgå från att det fanns en fullständig bild av hela händelseförloppet och alla konsekvenser .