bet · H501JuU13 · 2018-04-19 00:00:00 — har även inrättat en särskild referensgrupp med vapentekniska experter för att få enhetliga lämplighetsbedömningar av vapen och myndigheten ska inrätta en specialistfunktion som ska ge råd till vapenhandläggare om olika vapenmodeller och hur de bör hanteras. Regeringen har tillgodosett tillkännagivande[n] och har i skr. 2016/17:75 angett att skrivelsen i denna del kan läggas till handlingarna. Regeringen har beslutat att lägga [förevarande punkter] till handlingarna. Punkte[rna] är slutbehandlad[e]. I sin slutredovisning hantering av vapentillstånd (/05755/PO) anför bl.a. följande under rubriken : Inom ramen för uppdraget har vidtagit flera åtgärder för att göra handläggningen mer effektiv och enhetlig. De åtgärder som planeras eller genomförts är att ett nytt ansökningsformulär utvecklats och ett digitalt e-formulär för vapenansökan har tagits i bruk. En vidareutveckling av en e-tjänst för ansökningar är initierad och en nationell skanningsfunktion har inrättats i . Vidare har myndigheten tagit fram ett metodstöd (FAQ) till operatörerna vid nationella telefonväxel. Informationen på myndighetens webbplats har förtydligats och en referensgrupp för bedömning av vapens lämplighet har bildats. En fråga/svarstjänst för kontroll av jägarexamen håller på att utvecklas och införselärenden har koncentrats till en rättsenhet. En utredning om koncentration av flera vapenärendetyper har genomförts. Nya regler för ökad enhetlig handläggning har beslutats. Vidare har ärenden omfördelats mellan rättsenheterna för att jämna ut ledtiderna. Myndigheten har tillfälligt anställt sju handläggare för att minska balanserna av enkla vapentillståndsärenden. Därutöver har nya rutiner för vapentransporter införts. Justitie- och inrikesminister anförde i ett skriftligt svar på en fråga om handläggningstider för vapenlicenser (fr. 2017/18:651) följande: Regeringen har agerat i frågan. har i uppdrag att utveckla sin hantering av vapentillstånd och myndigheten har vidtagit en rad åtgärder för att effektivisera arbetet, bland annat införande av ett digitalt ansökningsförfarande och en omfördelning av ärendetyper mellan polisregioner. Vissa åtgärder har gett omedelbar effekt medan andra förväntas ge mätbara effekter . Myndigheten har också i uppdrag att redovisa statistik över handläggningstiderna till regeringen i samband med årsredovisningen. har anställt 15 nya handläggare som ska hantera ärenden med koppling till vapenamnestin. Myndighetens uppföljning av vapenärenden visar att medianvärdet för ansökningar avseende innehav av vapen har minskat 2016 2017. har den totala balansen av antalet öppna vapenärenden minskat med nästan 2000 ärenden . Jag avser även fortsättningsvis att noga följa arbete med vapentillstånd och hur handläggningstiderna utvecklar sig. De generella förutsättningarna för att en enskild person ska beviljas tillstånd att inneha skjutvapen finns i 2 kap. 4–6 a §§ vapenlagen. De krav som ställs upp är bl.a. att vapnet ska behövas för ett godtagbart ändamål och att det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. Enligt 4 § får tillstånd att inneha ett skjutvapen som huvudsakligen har samlarvärde, prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde för sökanden, meddelas även för andra ändamål än skjutning. I ett sådant fall får vapnet inte utan särskilt tillstånd användas för skjutning. Av 1 kap. 3 § vapenlagen framgår att det som sägs om skjutvapen också gäller bl.a. obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen samt slutstycken, ljuddämpare, eldrör, pipor, stommar, lådor, trummor och mantlar till skjutvapen m.m. beslut enligt vapenlagen som gäller en fysisk person får överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets han eller hon var folkbokförd för beslutet. I övriga fall överklagas beslut enligt denna lag till den förvaltningsrätt inom vars domkrets det första beslutet fattades. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (10 kap.). Med stöd av vapenförordningen (1996:70) och jaktförordningen (1987:905) har utfärdat föreskrifter som bl.a. innehåller bestämmelser om jaktmedel, dvs. vilka typer av vapen och vilka kalibrar som får användas vid jakt efter olika arter av vilt och vid eftersök på uppdrag. Regeringen gav en utredare i uppdrag att se över vilka ändringar i de svenska vapenbestämmelserna som behövs för att ska uppfylla och rådets direktiv (EU) 2017/853 av om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen (ändringsdirektivet). Utredaren överlämnade promemorian Genomförande av ändringsdirektiv till EU:s vapendirektiv (Ds 2018:1). Promemorian innehåller bl.a. följande förslag. • Tillstånd att för andra ändamål än skjutning inneha sådana skjutvapen som ingår i direktivets kategori A och som huvudsakligen har prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde för sökanden ska få meddelas endast om vapnet har deaktiverats. Dessa krav påkallar också vissa ändringar i föreskrifter och allmänna råd om statens vilt samt att utfärdar föreskrifter om aktivitetskrav och skjutskick-lighet avseende sådana halvautomatiska skjutvapen i kategori A som inte är enhandsvapen. • Tillstånd att inneha skjutvapen eller sådana delar till skjutvapen som anges i 1 kap. 3 § f) vapenlagen ska som huvudregel tidsbegränsas till att gälla i högst , om tillståndet avser vapen som ingår i kategori A eller delar till sådana vapen. • Det föreslås att ljuddämpare inte längre ska jämställas med skjutvapen vid tillämpning av vapenlagen. I stället införs för ljuddämpare samma reglering som föreslagits beträffande löstagbara magasin. Vidare föreslås att också avfyrningsmekanismer ska omfattas av samma reglering. • Vapenhandlare och vapenmäklare ska till anmäla genomförda transaktioner och överföringar avseende skjutvapen. Rapporteringen ska kunna ske elektroniskt, varvid ska föra in uppgifterna i sina register. • Kravet på märkning vid införsel av vapen eller vapendelar till från en stat utanför Europeiska unionen utvidgas. Detsamma gäller kravet på märkning av vapen och vapendelar som förs över från staten till permanent civilt bruk. Promemorian har remitterats och bereds vidare inom . När det gäller avskaffandet av licenskrav för mynningsladdade vapen har utskottet tidigare avstyrkt liknande yrkanden som de nu aktuella (se t.ex. bet. 2014/15:JuU16 s. 57 f.). Utskottet ansåg inte att det fanns skäl att undanta dessa från licenskravet. Skärpta straff för vapenbrott m.m. Straffbestämmelserna för vapenbrott skärptes och har, som redovisats ovan, därefter skärpts ytterligare . Vidare tillkännagav i samband med behandlingen av de senaste straffskärpningarna att regeringen ska återkomma till med dels ett förslag om att även straffmaximum för bl.a. de synnerligen grova vapenbrotten ska höjas, dels ett förslag om att fler vapenbrott än ska anses som grova. Mot denna bakgrund anser utskottet att det, även om utskottet vidhåller de uppfattningar som uttrycktes i samband med de tidigare tillkännagivandena, inte finns skäl att föreslå att göra något nytt tillkännagivande om att skärpa straffen för vapenbrott. Motionerna 2017/18:880 (SD) yrkande 5, 2017/18:881 (SD) yrkande 14, 2017/18:1337 (M) och 2017/18:3569 (M) yrkande 29 avstyrks. Utskottet föreslog , som framgår ovan, ett tillkännagivande om att se över smugglingslagstiftningen så att den skärpta synen på vapenbrott får genomslag även vad gäller vapensmuggling, på samma sätt som är fallet för narkotikasmuggling. följde förslaget, och tillkännagivandet bereds inom . Mot bakgrund av detta finner utskottet inte anledning att åter föreslå något tillkännagivande om en översyn av smugglingslagstiftningen. Motionerna 2017/18:3550 (SD) och 2017/18:3582 (L) yrkandena 11 och 12 avstyrks. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2017/18:3582 (L) yrkande 10 om att införa ett särskilt föraransvar för vapen som påträffas i bilar. Handläggningstider i vapenlicensärenden och ett digitalt och enhetligt ansökningsförfarande Som redovisats ovan gjorde dels ett tillkännagivande om kortare handläggningstider, dels ett tillkännagivande om enhetlig licensprövning i vapenärenden och om ett digitalt ansökningsförfarande. Regeringen har redovisat tillkännagivandena som slutbehandlade och angett att utvecklingsåtgärder gett vissa effekter och kommer att ge ännu tydligare effekter framöver. Rutiner har införts för att göra handläggningen av vapentillstånd mer effektiv och enhetlig inom . Statistik över hur handläggningstiderna har utvecklats visar att den nationella ledtiden för vapentillstånd understeg vid utgången av . Vidare har det införts en ny e-tjänst och central skanning av ansökningar. Utskottet anser fortfarande att frågorna om acceptabla handläggningstider och ett enhetligt ansökningsförfarande är viktiga men utgår från att regeringen kommer att fortsätta att följa dessa frågor och vidta de åtgärder som behövs. Utskottet finner därmed inte skäl för att på nytt göra något tillkännagivande i saken. Motionerna 2017/18:881 (SD,-) yrkande 2, 2017/18:1157 (M), 2017/18:1933 (M), 2017/18:3348 (M) yrkande 12, 2017/18:3423 (M) yrkande 4, 2017/18:3739 (M) yrkande 14, 2017/18:789 (S), 2017/18:2734 (M) yrkande 2 och 2017/18:3423 (M) yrkande 5 avstyrks därför. Som framgår ovan föreslås det i promemorian Ds 2018:1 bl.a. att ljuddämpare inte längre ska jämställas med skjutvapen vid tillämpning av vapenlagen. Även tillstånd att för andra ändamål än skjutning inneha sådana skjutvapen som huvudsakligen har prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde för sökanden behandlas i promemorian. Promemorian bereds inom . Utskottet anser inte att denna beredning bör föregripas och avstyrker därför motionerna 2017/18:2001 (M) om att avskaffa licensplikten för ljuddämpare och 2017/18:751 (S) om äldre obrukbara vapen. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom motion 2017/18:3780 (SD) om avskaffat licenskrav för kopior på historiska vapen, och avstyrker motionen. Utskottet finner att den nuvarande ordningen med möjlighet till bl.a. överklagande till domstol av beslut enligt vapenlagen är tillfredsställande och finner inte anledning till något initiativ om en opartisk kontrollant av polisens bedömningar eller åtgärder för att motverka att polisen och gör skilda bedömningar. Motionerna 2017/18:1968 (M) och 2017/18:1967 (M) avstyrks. Slutligen är utskottet inte berett att föreslå ett tillkännagivande om en nationell satsning på och avstyrker således motion 2017/18:3743 (KD) yrkande 5. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kommunala ordningsvakter och utökade befogenheter för säkerhetspersonal samt en motion om lagen om bevakningsföretag. Jämför reservation 37 (M) och 38 (L). m.fl. (M) anför i partimotion 2017/18:3569 yrkande 23 att det bör skapas en tydlig möjlighet i lagstiftningen för polisen att ge ett generellt förordnande för ordningsvakter att medverka till att upprätthålla allmän ordning i hela en kommuns geografiska område samt ge ett tydligt mandat till kommunerna att anställa ordningsvakter i detta syfte. Ett liknande yrkande framställs i även motion 2017/18:595 av (S). I partimotion 2017/18:3576 av m.fl. (L) yrkandena 7 och 11 begärs tillkännagivanden om att införa statligt finansierade kommunala ordningsvakter (trygghetsvakter) som ska bidra till att skapa trygghet, att resurserna ökas så att fler ordningsvakter kan bistå under ledning av utbildade poliser samt att det ska införas en beredskapspolis som bl.a. kan hjälpa till med bevakningsuppgifter och upprätthållande av ordning vid olyckor. Även i motion 2017/18:2806 av (M) lyfts frågan om möjligheten till trygghetsskapande ordningsvakter. I motion 2017/18:2891 av Boriana (M) yrkande 2 begärs utökade befogenheter för säkerhetspersonal, t.ex. väktare, i syfte att underlätta lagföring av stölder i butiker. Motionären anför t.ex. att säkerhetspersonalen bör tillåtas transportera den misstänkte till en polisstation. I motion 2017/18:1528 av (M) begärs ett tillkännagivande om att slå samman lagen om bevakningsföretag och larmlagen. Motionären uppger bl.a. att det kan ifrågasättas om det är som ska utfärda tillstånd för larminstallationsverksamhet. Ordningsvakter är personer som har förordnats av en polismyndighet att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen, t.ex. i anslutning till en krog eller ett idrottsarrangemang. Bestämmelser om ordningsvakter finns i lagen (1980:578) om ordningsvakter och i ordningsvaktsförordningen (1980:589). gäller därutöver PMFS 2017:12 (FAP 670-1) föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter. Ordningsvakter får, enligt 2 § lagen om ordningsvakter, förordnas att tjänstgöra vid • allmänna sammankomster och cirkusföreställningar • bad- eller campingplatser och lokaler eller platser för idrott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller liknande som allmänheten har tillträde till • lokaler eller utrymmen där alkohol serveras till allmänheten med tillstånd enligt alkohollagen. Ordningsvakter får vidare förordnas att tjänstgöra vid säkerhetskontroller i domstolar och offentliga sammanträden i kommuner och landsting (2 a och 2 b §§). Om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt får ordningsvakter förordnas även i andra fall (3 §). Ett förordnande meddelas , högst , och i förordnandet ska det anges för vilken verksamhet och inom vilket område det gäller (5 §). Ordningsvakter har enligt 29 § tredje stycket polislagen (1984:387) vissa befogenheter som normalt endast tillkommer polisen. En ordningsvakt kan, t.ex. när någon stör den allmänna ordningen eller är en omedelbar fara för densamma, avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Om en sådan åtgärd inte är tillräcklig får en ordningsvakt tillfälligt omhänderta personen. Ordningsvakter har också under vissa omständigheter rätt att använda handfängsel. En ordningsvakt har vidare befogenhet att omhänderta en person med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. samt även beslagta spritdrycker, vin eller starköl enligt lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. I samtliga fall när en ordningsvakt gripit eller omhändertagit någon ska han eller hon skyndsamt överlämnas till närmaste polis. I lagen (1983:1097) med vissa bestämmelser om larmanläggningar regleras tillstånd för larminstallationsverksamhet. För tillstånd krävs enligt 2 § andra stycket 1 att den som ansöker om tillstånd kan antas komma att bedriva verksamheten med noggrannhet och omsorg. Av 3 § följer att tillstånd prövas av . I lagen (1974:191) om bevakningsföretag finns bestämmelser för den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka t.ex. fastigheter, enskilda personer eller transporter med sedlar och mynt. Lagen syftar till att säkerställa samhällets insyn i och kontroll över sådan verksamhet. Enligt lagen krävs att alla bevakningsföretag ska vara auktoriserade. Även all personal i bevakningsföretag ska vara godkänd för anställning i sådant företag. Frågor om auktorisation prövas av . Anställda med uppgift att utföra bevakningstjänst benämns väktare. En väktare har – till skillnad från en ordningsvakt – inte några särskilda befogenheter utöver dem som tillkommer medborgare i allmänhet. En väktare kan dock ibland inneha förordnande som ordningsvakt. Lagen innehåller även regler om tillsyn över bevakningsföretag. I detta sammanhang kan även nämnas att Försvarsberedningen har föreslagit att en förstärkningsresurs till polisen upprättas, vilken ska utformas för situationer då beslut om beredskapshöjningar eller höjd beredskap fattats (Ds 2017:66 s. 156 f.). Personalen bör i första hand vara personer som avslutat sina anställningar som poliser eller annan personal med relevant utbildning för de uppgifter som förstärkningsresursen ska lösa vid höjd beredskap och krig. Personalen inom förstärkningsresursen bör krigsplaceras i krigsorganisation med civilplikt. Genom ett särskilt beslut kan de beordras att genomföra beredskapstjänstgöring i fredstid. Lämpliga uppgifter för en förstärkningsresurs kan enligt beredningen vara att vid beredskapshöjningar och krig stödja vid gränsövervakning, bevakning, tillträdesskydd och transporter. Dessutom bör resursen även ha uppgifter som rör befolkningsskydd och räddningstjänst. Personal i polisens förstärkningsresurs ska vid höjd beredskap eller i annat fall efter ett särskilt beslut ha de befogenheter som en polisman har enligt polislagen (1984:387) vid tjänstgöring i organisationen. För att kunna ge ett mervärde vid höjd beredskap ska förstärkningsresursen vara lokalt förankrad. Försvarsberedningen anser att den närmare utformningen av en sådan förstärkningsresurs till polisen med utgångspunkt i totalförsvarets krav bör analyseras. Regeringen bör enligt beredningen påbörja arbetet redan under innevarande försvarsbeslutsperiod –2021 och målet bör vara att förstärkningsresurserna vid utgången av 2021 omfattar ca 1 000 civilpliktiga. Försvarsberedningens förslag bereds inom . har i sitt yttrande till justitieutskottet (bilaga 3) anfört att man delar försvarsberedningen uppfattning och föreslår att justitieutskottet i sin tur ska föreslå att ställa sig bakom vad som här anförts om en förstärkningsresurs till polisen. I skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – Ett nationellt brottsförebyggande program skriver regeringen att den ska verka för att väktare och ordningsvakter används på ett ändamålsenligt sätt för att öka chanserna för att brott upptäcks. Justitie- och inrikesminister besvarade en skriftlig fråga om statligt finansierade ordningsvakter i enlighet med följande (fr. 2016/17:1864): Ordningsvakter utgör ett komplement till polisen för ordningshållning på platser som omfattas av ordningsvaktsförordnanden. Ordningsvakter får förordnas att tjänstgöra exempelvis vid offentliga tillställningar, allmänna sammankomster, bad- och campingplatser samt lokaler där alkohol serveras. Det finns också möjlighet att under vissa förutsättningar förordna ordningsvakter att tjänstgöra i andra fall, om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt. Ordningsvakter kan dock inte ersätta poliser. Den enskilt viktigaste åtgärden för att öka tryggheten och minska brottsligheten är att säkerställa att har tillräckliga resurser. Regeringen har aviserat den största satsningen på polisen i modern tid. Genom de resurstillskott som regeringen föreslår kommer att väsentligt kunna öka antalet polisanställda. Regeringen presenterade ett nationellt brottsförebyggande program. Programmet syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela landet. Kommunerna är särskilt viktiga i detta avseende och regeringen ser positivt på en ökad samverkan mellan kommunerna och . Det bedrivs ett antal projekt runt om i landet i syftet att öka samarbetet mellan ordningsvakter och polis. Regeringen ser positivt på att aktörerna utvecklar samarbetet inom ramen för gällande lagstiftning och utifrån lokala behov. Regeringen följer frågan noga. uttalade justitie- och inrikesminister bl.a. följande i sitt svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:257): Regeringen presenterade ett nationellt brottsförebyggande program. Programmet syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela landet. Kommunerna är särskilt viktiga i detta avseende och regeringen ser positivt på en ökad samverkan mellan kommunerna och . Det bedrivs ett antal projekt runt om i landet i syftet att öka samarbetet mellan ordningsvakter och polis. Regeringen ser positivt på att aktörerna utvecklar samarbetet inom ramen för gällande lagstiftning och utifrån lokala behov. Ordningsvakter utgör ett komplement, men kan inte ersätta poliser. I betänkande 2016/17:JuU18 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om utökade befogenheter för ordningsvakter. Utskottet motiverade sitt ställningstagande med att de befogenheter som ordningsvakter har har en lämplig omfattning. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:223). I betänkande 2015/16:JuU20 behandlade utskottet yrkanden om utökad användning av ordningsvakter och utökade befogenheter för ordningsvakter. Utskottet avstyrkte samtliga motionsyrkanden och uttalade följande: Det är polisen som har huvudansvaret för att upprätthålla den allmänna ordningen i samhället. Som framgår ovan får dock andra än poliser förordnas till ordningsvakter för att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen. Det är emellertid alltid polisen som ansvarar för att förordna ordningsvakterna, och därmed är det också polisen som bedömer behovet av ordningsvakter i särskilda fall. Polisen är dock oförhindrad att förordna ordningsvakter efter en begäran om detta från en kommun. Bestämmelserna är enligt utskottet väl avvägda. Utskottet anser således inte att det finns skäl att utreda frågan om utökade befogenheter för ordningsvakter eller att ge kommuner rätt att förordna ordningsvakter. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att göra ett tillkännagivande till regeringen om att inrätta en specialutbildning för ordningsvakter. följde utskottets förslag till beslut (rskr. 2015/16:197). Flera motioner handlar om att ordningsvakter bör kunna få ett generellt förordnande att verka i en hel kommun, att en kommun ska anställa ordningsvakter i detta syfte och att statligt finansierade kommunala ordningsvakter ska införas. Utskottet gör emellertid ingen annan bedömning än tidigare i frågan om utökad användning av ordningsvakter. Utskottet anser fortfarande att polisen bör ansvara för att förordna ordningsvakter, och noterar att polisen är oförhindrad att förordna ordningsvakter efter en begäran om detta från en kommun. De nuvarande bestämmelserna är enligt utskottet väl avvägda. Motionerna 2017/18:595 (S), 2017/18:2806 (M), 2017/18:3569 (M) yrkande 23 och 2017/18:3576 (L) yrkandena 7 och 11 bör således avslås. Utskottet finner inte heller skäl att ändra sin uppfattning i fråga om utökade befogenheter för ordningsvakter. Utskottet anser alltjämt att de befogenheter som ordningsvakter har har en lämplig omfattning. Motion 2017/18:2891 (M) yrkande 2 avstyrks därför. Enligt utskottet finns det i och för sig skäl att se över de uppgifter i form av t.ex. tillståndsgivning som har och som inte tillhör dess kärnverksamhet. Utskottet är emellertid inte berett att ställa sig bakom motion 2017/18:1528 (M) om att slå samman lagen om bevakningsföretag och larmlagen. När det gäller frågan om beredskapspolis eller annan förstärkningsresurs till polisen anser utskottet, bl.a. mot bakgrund av att denna fråga redan har uppmärksammats av försvarsberedningen, att det inte framkommit något som ger utskottet anledning att ta ett utskottsinitiativ enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om s.k. olagliga bosättningar, reglerna om avhysning och lokala ordningsföreskrifter. Jämför reservation 39 (KD) och 40 (SD, -). I motion 2017/18:1242 av (M) begärs en översyn av verktygen för att hantera olagliga bosättningar. Motionären anför bl.a. att ordningsvakter bör få ett utökat mandat med att arbeta med avhysning av olagliga bosättningar på uppdrag av kommunerna. Målet bör vara att olagliga bosättningar avlägsnas . Ordningsvakter bör även kunna bistå privatpersoner som utsätts för olovliga bosättningar på sin egendom. I motion 2017/18:3652 av m.fl. (KD) yrkande 50 begärs ett tillkännagivande om att kommuner ska kunna besluta om lokala ordningsföreskrifter inom begränsade områden. Enligt motionären kan dessa t.ex. tydliggöra att all nedskräpning, skadegörelse och illegalt klotter på offentlig plats är förbjudet. Sådana ordningsföreskrifter bör även kunna vara ytterligare ett verktyg för att hindra bosättningar. I de snarlika motionsyrkandena 3 och 4 i motion 2017/18:3828 av m.fl. (KD) anförs att olovliga bosättningar inte ska accepteras.