bet · H501FiU24 · 2018-06-08 00:00:00 — När den allmänna räntenivån har fallit under så pass som den har gjort är det rimligt att anta att den långsiktiga nivån på reporäntan, så långt vi nu kan blicka in , kommer att vara lite lägre än vad vi har antagit tidigare. Vi har utvärderat de erfarenheter som vi har av att publicera ränteprognoser och räntebana eftersom vi vid det här laget har haft en räntebana ganska länge till skillnad från många andra centralbanker. Vår uppfattning är att det system som vi använder har fungerat väl. Räntebanan är en prognos. Den är inget löfte. I det avseendet kan man naturligtvis alltid ha synpunkter på det. Men det är ändå bättre att ha en prognos jämfört med ingen prognos alls. Vi tycker att det har underlättat vår kommunikation när det gäller vårt sätt att se på vad som händer . Vi har också diskuterat roll inom fördelningspolitiken. Det är en fråga som har väckts . Där är det framför allt så att den slutsats som vi drar i det sammanhanget är att om vi klarar av att hålla låg och stabil inflation gynnar det tillväxt och sysselsättning. Det är någonting som de allra flesta har god nytta av när det gäller fördelningspolitik. Det leder till en allmänt sett stabil ekonomisk utveckling. Det är någonting som tjänar alla väl. För att summera 2017 har vi en god måluppfyllelse . Det har tagit för inflationen att ta sig tillbaka till . Det har krävts, precis som på samma sätt som i många andra länder, en mycket kraftfull penningpolitik med en kombination av både ränta och stora obligationsköp för att åstadkomma detta. Eftersom vi nu har lyckats med detta är det fortsättningsvis så, eftersom det tog att återföra inflationen till , att det krävs en stor vaksamhet för att se till att inflationsförväntningarna är väl förankrade kring vårt inflationsmål på också framgent. Tanken är ingalunda sådan att inflationsförväntningarna och inflationstakten enbart ska tangera och sedan falla tillbaka. Det gäller att framåt föra en penningpolitik som är sådan att när vi återför både förväntningar och inflationstakt till tal som ligger i närheten av vårt inflationsmål på gäller det att utforma penningpolitiken på ett sådant sätt att det förblir så . Ordföranden: så mycket. Då ska vi få synpunkter på redogörelsen. Vi börjar med , varsågod. , : Jag får börja med att tacka för inbjudan att vara här och kommentera penningpolitiken. Jag måste också erkänna en sak innan vi fortsätter. Som sa har det varit en väldig debatt om penningpolitiken. har blivit kritiserad för den penningpolitik som den har bedrivit. Jag hör till den grupp som har kritiserat den förda penningpolitiken men inte i den bemärkelsen att vi ska överge inflationsmålet. Jag har kritiserat själva penningpolitiken och det väldigt ensidiga fokus som har varit på att nå 2,0 procents inflation. Det har lett oss in i en situation där vi stimulerar ekonomin i en högkonjunktur, vilket jag inte tror är bra på lite . Jag skulle önska att man hade haft en lite mer flexibel inflationsmålspolitik där man sett lite mer till den samhällsekonomiska balansen snarare än till just siffran 2,0 och där man också hade accepterat att vi lever i en låginflationsmiljö inte bara i utan också globalt. Det är svårt för en liten öppen ekonomi som den svenska som är så oerhört integrerad i världsekonomin att avvika från den internationella inflationstakten. Vi märker hur har tagit i så det knakar för att gå från till . Frågan är om det inte hade varit lite bättre att kanske acceptera att om inflationen är låg globalt kommer den även att vara låg i . Det jag vill prata om är först måluppfyllelsen och sedan kopplat till måluppfyllelsen inriktningen på penningpolitiken. När man diskuterar måluppfyllelsen kan man göra det från två perspektiv. Man kan göra det från ett väldigt snävt perspektiv där man har fokus på inflationen eller så kan man göra det från ett bredare samhällsekonomiskt perspektiv där man även tittar på sysselsättning, tillväxt och så vidare. Om vi börjar med det snäva perspektivet ska enligt riksbanks-lagen upprätthålla ett fast penningvärde, vilket man på egen hand har tolkat som 2 procents inflation, numera med ett variationsband på plus minus en procentenhet, mätt med konsumentprisindex med fast ränta. Det är det som heter KPIF. Vill man göra det enkelt för sig kan man studera inflationen och säga: Ligger inflationen i nivå med målet har man i så fall fört rätt penningpolitik. Avviker man för mycket från målet får man diskutera varför. Det är det snäva perspektivet. Om vi börjar med det kan vi säga följande. Här på bilden har vi inflationstakten i , i euroområdet, i och i . Vi har även ett genomsnitt för de fyra åren. Om vi tittar och mäter inflationen som förändringen i prisindex har nått sitt inflationsmål . Inflationen ligger helt i linje . Vi kan notera att inflationen är låg i vår omvärld. är den centralbank av dessa fyra som har kommit närmast . Andra centralbanker har kämpat men inte lyckats. Ska man ha det snäva perspektivet får man ge helt klart godkänt. Den får högsta betyg, ett A eller 5:a som det hette när jag gick i skolan. Vi kan också notera att det enda land som haft en högre inflation än är som hade 2017. Det fick man därför att växelkursen kollapsade efter brexitomröstningen. Man fick importerad inflation. Förutom det fallet har vi haft låg inflation i vår omvärld. Vi breddar analysen något och tar det breda perspektivet. Det kan vi göra därför att bedriver vad som kallas för flexibel inflationsmålspolitik. Som man själv beskriver ska man även söka stabilisera tillväxt och sysselsättning på långsiktigt hållbara nivåer. Detta har man stöd för i förarbetena till riksbankslagen. Målet är att upprätthålla ett fast penningvärde. själv har valt , ett variationsband och KPIF. Det finns en diskussion i förarbetena om att man inte vill precisera målet för penningpolitiken mer än att just upprätthålla ett fast penningvärde. Det vill man inte av följande anledning. Det är inte lämpligt att i lag fastställa en särskild nivå för tillåten prisökningstakt eller att ange storleken på ett eventuellt toleransintervall, det som vi numera kallar för variationsband. En sådan precisering skulle bli alltför inflexibel och innebära att inte ges tillräckligt utrymme att anpassa målet till nya omständigheter. Man öppnar alltså i diskussionen för att det kan komma en situation där ett alltför snävt fokus på en inflationssiffra kan skapa problem någon annanstans i ekonomin. Därför ger man möjlighet till att vara lite mer flexibel. Låt oss då titta på den samhällsekonomiska utvecklingen. Här på bilden är tillväxten för , , och 2014 till 2017. Den visar ett genomsnitt för de fyra åren men även ett genomsnitt för tillväxten åren före den internationella finanskrisen. Vad vi kan se är att haft en fantastiskt god tillväxt. Vi har haft en tillväxt som ligger högre jämfört med de andra länderna . Det är en mycket stark tillväxt. Om vi jämför tillväxten före finanskrisen kan vi också se att vi har haft en starkare tillväxt och en mycket god konjunktur. Låt oss se på arbetsmarknaden. Här på bilden är sysselsättningen, den andel av dem som är som har ett jobb. Den här tabellen visar arbetsmarknaden för inrikes födda. Även utrikes födda har en väldigt bra arbetsmarknad. Men det stora antalet nyanlända tynger ned de siffrorna något. För att visa på styrkan på arbetsmarknaden har jag valt att fokusera på inrikes födda. Vad ser vi då? Jo, vi kan se att vi har den högsta sysselsättningsgraden sedan finanskrisen. Men inte sedan den internationella finanskrisen, utan sedan den svenska finanskrisen . Man måste gå tillbaka för att hitta en så stor sysselsättningsgrad i . Det är en större andel av den vuxna befolkningen som har ett jobb än under högkonjunkturen 2008 eller under it-boomen . Det förstärker bilden av en mycket stark ekonomi. Sedan har vi den finansiella sidan av ekonomin. Här på bilden har vi hushållens skulder i förhållande till disponibel inkomst. Det är den svarta kurvan. På den prickade kurvan har vi lagt till de skulder som hushållen har indirekt via bostadsrättsföreningarna. Då når man en skuldnivå som ligger på lite av disponibel inkomst. Det är nästan men inte riktigt dubbelt så högt som i . Det är mer än dubbelt så högt som i . Vi kan se att låg skuldkvoten ganska stabil när räntan också var lite högre. När man inledde den extremt expansiva penningpolitiken 2014 och 2015 stack skulderna i väg igen. har vi valt att det inte är som ska ansvara för finansiell stabilitet. Problemet vi har är att försöker bromsa och försöker gasa. Så länge gasar blir det svårare för att bromsa. använder och kan bara använda relativt klumpiga och fyrkantiga styrmedel som slår hårt mot vissa grupper i samhället men inte mot andra grupper i samhället och som vissa kan komma undan men som andra inte kan komma undan. Det är styrmedel där vi inte riktigt vet vilken effekt de kommer att få. Vi kan se att fortfarande växer krediterna till hushållen alldeles för fort. Vi kan också se framför oss en situation där dess styrmedel eventuellt skapar nya problem på bostadsmarknaden. Man försöker lösa ett problem men skapar ett annat. Även om inte ska eller kan ta hand om den problematiken med räntan blir det svårare för att hantera den så länge gasar. skriver själv i sin redogörelse att penningpolitiken kan vara ett komplement till de verktyg använder. Tyvärr är den inte något komplement utan går precis tvärtemot. Så har vi växelkursen. Den svenska kronan har sedan man inledde den expansiva penningpolitiken tappat i värde. Det gäller inte så mycket mot dollarn och pundet utan speciellt mot euron. Vi är nu nere på samma nivå som vi hade under krisen , och detta under en högkonjunktur. Vi stimulerar ekonomin genom att ha en svag valuta i en högkonjunktur. Som vi hörde i presentation är det bra för inflationsmålet. Men är det bra för den samhällsekonomiska stabiliteten att ha en så svag krona? Har man valt att ha en flytande krona, en flytande växelkurs, som har måste man acceptera att kronan ibland är stark och ibland svag. Det är inga problem. Problemen här är för det första att kronan är svag i en högkonjunktur. För det andra kan vi se att vi har en trend i växelkursen. Den blir svagare och svagare år . Vi kanske hamnar i en situation där man börjar förvänta sig att kronan alltid ska vara svag. Lyssnar man på direktionen får man ibland en bild av att den vill ha en svag krona. Den talar om att kronan inte får bli för stark för fort. Den kan spä på förväntningar om att kronan alltid kommer att vara svag. Tror man det kan man konkurrera internationellt inte genom att vara duktig utan genom att vara billig. Vi vet från vår historia att det inte är någon bra lösning för svensk ekonomisk utveckling. Vi kan sammanfatta det hela genom att säga följande. Inflationen är helt i nivå med inflationsmålet. Ska vi ha ett väldigt snävt fokus ligger vi helt rätt. Vi har högkonjunktur, hög tillväxt och full sysselsättning. Vi har problem med växande finansiella obalanser. Det är inte som ska ta hand om det på egen hand, men den kanske måste hjälpa till. Vi har en försvagning av kronan. Hur ser det ut med penningpolitiken? Den är expansiv. Vi har negativa räntor, och vi köper statsobligationer för . Hur ser det ut i ? De stramar åt. har lägre inflation och sämre tillväxt. De har en sämre arbetsmarknad sett till sysselsättningsgraden. De har hushållsskulder som är under kontroll, och de har en bostadsmarknad under kontroll. Men de stramar åt. Vi gör precis tvärtom fastän vi egentligen ligger bättre till. Tar vi det snäva perspektivet har vi en väl avvägd penningpolitik. Men inte om vi tar ett mer brett perspektiv. Då har vi en alltför expansiv penningpolitik. En sak som jag reagerat på lite grann är att sa i en intervju med att vi har ett samhällsexperiment. Det handlade om penningpolitiken kopplad till hushållens skulder. Jag vet inte om det var ett olyckligt ordval. För mig är ett experiment någonting man gör i ett laboratorium och inte någonting man gör med svensk samhällsekonomi. Man har även haft tal för ungefär lite drygt en månad sedan där man talat om penningpolitik i ny miljö. Det handlar om att det ekonomiska landskapet håller på att förändras. Penningpolitiken fungerar kanske inte riktigt på samma sätt som . Blickar vi framåt kan man också se att det finns förändringar i det ekonomiska landskapet som vi inte riktigt vet hur de kommer att sluta. Då är frågan: Ska vi gå hela vägen bara för att försöka nå , eller ska vi vara lite försiktiga och spara lite på krutet för att kunna hantera denna nya, okända miljö? Då ska vi se att den penningpolitik vi bedriver väcker vissa frågor. För det första: Är konsumentprisindex eller konsumentprisinflationen en så bra indikator som den var tidigare? Om vi går tillbaka till var ett av de stora problemen i hög konsumentprisinflation. Att få ned den var ett ankare, och ett inflationsmål var viktigt. Och inflationsmålet är fortfarande viktigt. Problemet är bara det att gick inflationen upp om det var högkonjunktur, och var det lågkonjunktur gick inflationen ned. Hade vi en kreditboom gick inflationen upp. Genom att titta på den här konsumentprisindikatorn fick vi alltså en väldigt bra samlad bild av tillståndet i ekonomin. Men det har vi inte , och det finns en stor teoretisk diskussion om varför så är fallet. Varför följer inte längre inflationen konjunkturen eller kreditboomen som den gjorde förr? Vi kan se att den inte gör det, men vi kan inte riktigt svara på varför . Kan vi fortfarande ha ett lika hårt fokus på KPIF som nyckelindikator som vi hade förr? Den andra frågan är: Vad kan de långsiktiga effekterna bli av att stimulera i en högkonjunktur? Man kan ju argumentera att eftersom inflationen är låg mätt med KPIF så är det inga problem. Men vi ska komma ihåg att sa man att om vi har hög arbetslöshet så kan vi aldrig få hög inflation. Så visade det sig att det kunde vi visst få. Kanske är det så att vi kan ha låg inflation men ändå få ekonomiska problem någon annanstans i ekonomin. Kan vi avvika från det internationella mönstret? Som vi såg på presentation följer ju svensk inflation det internationella mönstret för inflationen väldigt väl. Det såg man även i min tabell, där det var låg inflation i och låg inflation internationellt. Kan vi verkligen avvika så mycket från det internationella mönstret? Bör vi avvika så mycket från det interna-tionella mönstret, och till vilket pris? Vad händer när vi kommer till en lågkonjunktur? Vi har hört från direk-tionen att man mycket väl kan göra penningpolitiken ännu mer expansiv. Men vad betyder det? Är det en reporänta på minus ? Vilka effekter får det på det finansiella systemet? Tänk er själva att ni sparar till julklappar eller nästa års semesterresa. Så går , och så får ni bara behålla , för resten har banken tagit, eller ytterst . Just nu skyddas konsumenterna eller hushållen från den negativa räntan. Men går vi ned till minus 2–tror jag inte att det kommer att ske. Kommer ni att ha förtroende för penningpolitiken och för det finansiella systemet om man börjar ta era pengar? Eller börjar ni tömma bankerna för att hålla i kontanter, eftersom det är bättre att ha i en sedel som man får behålla än på sitt bankkonto? , chefsekonom på , pratar om att avskaffa kontanterna för att kunna gå ned på den här typen av negativ räntenivå. Det finns frågor kring affärsmodeller för affärsbankerna eller för försäkringsbolag, så det är inte helt enkelt att bara säga att vi kan göra penningpolitiken mer expansiv, för vilka kan effekterna bli? Finns det då en alternativ penningpolitik? Det finns alltid ett alternativ. Alternativet är en något mindre expansiv penningpolitik. Det betyder inte 2–3 procents reporänta; det är fullkomligt orimligt. Men man kanske inte behöver ha negativa räntor. Vad hade hänt om vi hade hållit igen lite? Då hade vi haft lägre tillväxttakt. Men tar vi bort en tredjedel av tillväxttakten är vi nere på samma tillväxttakt som i vår omvärld. Vi skulle ha haft en lägre sysselsättningsgrad. Men vi ska komma ihåg att vi slog sysselsättningsrekord . Vi hade alltså sysselsättningsrekord redan innan vi började med den expansiva penningpolitiken. Det har inte varit så många av den vuxna befolkningen i sysselsättning . Vi skulle ha haft lägre inflation. Men när vi hade låg inflation hade vi också sysselsättningsrekord och en ganska bra tillväxt. Det är ingenting som säger att 1 procents inflation är katastrof men är himmelriket. Vi kan mycket väl hantera 1 procents inflation eller 1,5 procents inflation. Vi skulle troligen också ha haft något lättare att stabilisera hushållens skulder med hjälp av , så att och gick mer i takt med varandra. Vi kan se att när vi gick ned till negativ ränta och började köpa statsobligationer tog även skulderna fart igen efter att ha stabiliserats på en ganska hög nivå. Vi hör ofta att vi måste värna inflationsmålet och ha förtroende för penningpolitiken. Men frågan är vad det är som bygger förtroende för penningpolitiken. Är det att bedriva en expansiv penningpolitik i högkonjunktur och bara försöka lyfta inflationen från ? Vi ska komma ihåg att vi har stora mätfel i inflationsmätningarna, så de här siffrorna är absolut inte exakta. Vi tar i oerhört mycket för att gå från . Eller bygger man förtroende genom att vara lite mer återhållsam och kanske förklara att i den värld vi lever i , i den här globala låginflationsmiljön, kan vi inte nå , för ingen annan når , och så försöka hålla vår ekonomi stabil så att vi har en bra ekonomisk utveckling inte bara utan genom att hålla igen lite grann? Jag tror att det senare är sättet att bygga förtroende, inte att hålla hårt fast vid 2,0. Låt mig avsluta. Om vi väljer att ha ett snävt perspektiv ger vi mer än godkänt. De får högsta betyg. Men så fort vi breddar analysen något har vi en alltför expansiv penningpolitik. Frågan är alltså vad vi väljer. Väljer vi det snäva perspektivet, eller väljer vi det breda samhällsekonomiska perspektivet? Personligen skulle jag välja det breda perspektivet, för inflationen i sig är inte det intressanta. Det är välfärden som borde vara huvudmålet för vår politik. har jag klagat på , så låt mig avsluta med en vårbild från där magnoliorna precis har slagit ut! Ordföranden: så mycket, ! Då ger vi ordet till som är chefsekonom på för att kommentera redogörelse för penningpolitiken 2017. , : avslutade med en vårbild, och jag börjar med en vårbild. Det kommer att se ut som på bilden om ungefär . Jag vill börja med att tacka finansutskottet för inbjudan att tala. Jag vill också passa på att gratulera till 350-årsjubileet. Vi fokuserar på redovisning av penningpolitiken , men har ju en väldigt lång och gedigen historia. är det bra att ha lite långsiktiga historiska perspektiv, och det kommer jag att komma tillbaka till i slutet. Även jag tänkte börja med att prata om måluppfyllelsen. Sedan tänkte jag fokusera på kommunikationen och även på prognosen och de ekonomiska analyserna. När det gäller måluppfyllelsen är min bild väldigt nära den som precis har gett. Jag visar några få korta bilder. Med den här grafen vill jag för det första betona hur mycket inflationen varierar från månad till månad. Om vi tittar på tre eller tolv månaders glidande medelvärde ser man mer trenden i det här, och tittar vi på måluppfyllelsen enligt inflationen mätt som KPIF kan vi se att inflationen, precis som föregående talare har diskuterat, har trendat upp från lägre nivåer och ligger kring . När vi tittar framåt på 2017 är det viktigt inte bara att måluppfyllelsen var bra när det gäller inflationen utan också att man har förutsättningar framöver för att fortsätta att ha en inflation kanske inte exakt på men . Vi ser att vår inflation i KPIF, som är den nya målvariabeln, kommer att ligga kanske inte exakt på men . Tittar vi på inflationsförväntningarna, som också är viktiga , ser vi att även de har trendat upp och ligger . Som betonade är den övergripande ekonomiska utvecklingen sett till tillväxt och arbetsmarknad mycket god, så förutsättningarna för att ha en inflation som ger ett fast penningvärde, som det står i riksbankslagen och som direktion har tolkat det, alltså KPIF kring , är goda. Den korta diskussionen kring måluppfyllelsen är alltså att måluppfyllelse , mätt enligt det sätt som själv har definierat, var god. Då går vi vidare och tittar på kommunikation, som är en viktig del av penningpolitiken. När talar lyssnar alla. har en väldigt god förutsättning för sin kommunikation, för man behöver inte nå igenom mediebruset. Alla journalister kommer att vara där. Alla på de finansiella marknaderna kommer att sitta och lyssna väldigt noggrant. Det finns även ett brett intresse hos allmänheten, för många människor vet att de påverkas av penningpolitiken, direkt eller indirekt. har alltså en god situation i det att man lyssnar när talar, och jag tänkte prata lite om kommunikationen från marknadens perspektiv. Kommunikationen från allmänhetens perspektiv är lika viktig för implementeringen av penningpolitiken, men eftersom jag själv befinner mig på den finansiella marknaden vill jag kommentera lite från marknadens perspektiv. återtog lite av det förtroende som har varit ifrågasatt när inflationen låg under målet. Precis som betonade var det många som sa att inflationen aldrig skulle komma tillbaka till . Inflationen är död, fick vi till och med höra. Men gick inflationen upp och till och med lite , och det gjorde att marknaden, som hade varit skeptisk till att faktiskt skulle börja höja räntorna, ändrade sina förväntningar. Det syntes i marknadsprissättningen. Det finns ju en prissättning på reporäntebanan. Det finns RIBA-kontrakt som man kan följa. När så hade en inflation som närmade sig målet började marknaden, som inte hade trott på reporäntebana , faktiskt att tro att nu kommer det reporäntehöjningar. blir jag lite teknisk. I början av det här året var prissättningen att man förväntade sig 25 räntepunkters höjning . hade en reporäntebana som låg stilla . Till och med indikerade att den första reporäntehöjningen skulle komma mot . Detta trodde marknaden på, men kom ett par inflationsutfall – vi pratar om några tiondelar under prognos – och då ändrade sin retorik. Man skapade förväntningar om att räntehöjningen skulle senareläggas, och det här bedömer jag kommer framöver. Säg att den här väldigt svaga kronan faktiskt bidrar till lite högre inflation. Då kommer att ha svårare att få tillbaka den trovärdighet som man började återta , för då visar man att trots att man hade en strategi och en reporäntebana under så kunde man inte riktigt hålla fast vid den, trots att ekonomin utvecklas väl, trots att KPIF gick mot målet, trots att inflationsförväntningarna var väl förankrade och trots att kronan var betydligt svagare än väntat. Detta tror jag tyvärr kommer att skapa en ny diskussion om trovärdigheten den närmsta tiden. Det finns andra saker från ett marknadsperspektiv, och jag ska prata för mig själv och inte för hela den finansiella marknaden, men när jag pratar med exempelvis dem som handlar med svenska statsobligationer hos oss så känner de att det finns en brist på lyhördhet från för den situation som de befinner sig i. Det gäller både förståelsen för hur marknadens prissättning fungerar och köpen av obligationer och likviditeten på marknaden. I årsredovisningen skriver att effekten av obligationsköp är hanterliga, men de som själva sitter och handlar med svenska statsobligationer känner att likviditeten funkar i stort sett bara tack vare Riksgäldens repofacilitet, att det är mycket svårare att ställa priser. Det är deras jobb; de är prisställare. De uppfattar också att det blir mindre belopp som går att hantera. Jag kan bara ta ett exempel. gjorde ett återköp av en obligation som löper ut , 1054:an. fick betala 7 räntepunkter under motsvarande listpris . Vad betyder det här? Det låter ju bra med att det är under, men när räntan blir lägre, alltså att betalar 7 punkter under listpris, så betyder det att priset är högre, och det här var ett belopp på 500 miljoner.