bet · H501KU34 · 2018-04-25 00:00:00 — I samma motion yrkande 3 begärs även ett tillkännagivande om att det i regeringsformen bör införas en skrivning som går ut på att till invandrade minoriteter ska assimileras, i stället för att man som främjar deras kultur. Yrkandena framförs även av och (båda SD) i kommittémotion 2016/17:2932 yrkande 3 och 4 samt i kommittémotion 2017/18:878 av m.fl. (SD, -) yrkande 3 och 4. m.fl. (M) begär i kommittémotion 2017/18:3130 yrkande 2 ett tillkännagivande om att man vid nästa översyn av regeringsformen bör överväga utformningen av diskrimineringsförbudet i 2 kap. 12 § regeringsformen. Motionärerna uppmärksammar att det i 2 kap. 12 § regeringsformen stadgas att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning. Motionärerna jämför formuleringen med 1 kap. 1 § diskrimineringslagen (2008:567) som lyder ”Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder”. Enligt motionärerna har diskrimineringslagen en rimligare utgångspunkt än regeringsformen när det gäller avgränsningen av diskrimineringsskyddet. Motionärerna anser att utformningen av diskrimineringsförbudet i 2 kap. 12 § regeringsformen bör övervägas vid nästa översyn av regeringsformen. Då skulle man, anför motionärerna, även kunna överväga om ytterligare diskrimineringsgrunder bör införas i regeringsformen. m.fl. (V) begär i kommittémotion 2017/18:3881 yrkande 6 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag som innebär att könsidentitet och könsuttryck läggs till i uppräkningen i 2 kap. 12 § regeringsformen. I motionen anförs att kampen för hbtq-personers juridiska rättigheter har tagit viktiga kliv framåt. Lagstiftningen ger dock fortfarande inte hbtq-personer ett heltäckande skydd. Detta gäller särskilt transpersoner. Enligt motionärerna bör därför ett grundlagsskydd införas mot lagar och föreskrifter som missgynnar någon på grund av könsidentitet eller könsuttryck. Av 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen framgår att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. I sjätte stycket föreskrivs att det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. I 2 kap. 12 § regeringsformen anges att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning. Diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen utvidgades från till att omfatta sexuell läggning. Enligt en övergångsbestämmelse gäller dock att äldre föreskrifter, som innebär särbehandling på grund av sexuell läggning, utan hinder av 2 kap. 12 § behåller sin giltighet tills vidare. Sådana föreskrifter får ändras även om ändringen innebär en fortsatt särbehandling. Av förarbetena till regeringsformen framgår (prop. 2009/10:80 s. 156) att flera remissinstanser föreslog ytterligare ändringar av det grundlagsfästa diskrimineringsskyddet, bl.a. att det skulle införas fler diskrimineringsgrunder i 2 kap. Det fanns emellertid inte enligt regeringen underlag att behandla dessa förslag i lagstiftningsärendet. I ett par motioner som behandlade (bet. 2009/10:KU19 s. 46 f.) i samband med lagförslaget begärdes att könsidentitet och könsuttryck skulle omfattas av bestämmelsen i 1 kap. 2 § regeringsformen om målsättningen för det allmänna att motverka viss diskriminering samt av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen. Utskottet anförde att en sådan ordning när det gäller 2 kap. regeringsformen förordades från flera håll under remissbehandlingen av betänkande. Vidare anförde utskottet att regeringen i propositionen framhöll att det inte fanns underlag för att i lagstiftningsärendet behandla vissa remissinstansers förslag om fler diskrimineringsgrunder i 2 kap. regeringsformen. Utskottet delade regeringens bedömning i detta avseende och var inte berett att förorda ytterligare skydd i enlighet med vad som föreslogs i motionerna. I 1 kap. 1 § diskrimineringslagen (2008:567) anges att lagen har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Med uttrycket ”könsöverskridande identitet eller uttryck” avses att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på något annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön (1 kap. 5 § 2). Det framgår vidare av 1 kap. 5 § 1 att med kön avses att någon är man eller kvinna. Diskrimineringsförbud för könsöverskridande identitet eller uttryck gäller alla samhällsområden som lagen omfattar. Lagen innehåller diskrimineringsförbud som gäller arbetsgivare, utbildningsverksamhet, arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesbehörighet, medlemskap i vissa organisationer, varor, tjänster och bostäder, allmän sammankomst och offentlig tillställning, hälso- och sjukvården, , socialförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, studiestöd, värnplikt och civilplikt samt offentlig anställning. Vidare innehåller lagen förstärkta förbud mot repressalier och en skyldighet för arbetsgivare, utbildningsanordnare och den som utbildar någon som ska fullgöra värnplikt och civilplikt att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. I förarbetena till diskrimineringslagen (prop. 2007/08:95 s. 496) anfördes att könsöverskridande identitet eller uttryck tog sikte på vad som i olika sammanhang kallats ”transpersoner”. Definitionen hade inte några skarpa avgränsningar. Allmänt sett avsågs dels en persons mentala eller självupplevda könsbild, dvs. det som inte utan vidare är iakttagbart för andra, dels hur någon uttrycker sitt sociala kön, exempelvis med kläder, kroppsspråk, smink eller frisyr. Avsikten var att den som identifierar sig eller uttrycker sig som exempelvis transvestit eller intersexuell ska kunna åberopa diskrimineringsförbuden. Dessa kategorier skulle inte ses som en uttömmande lista på vem som kan åberopa diskrimineringsgrunden, utan som exempel. Propositionen Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner I propositionen Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner (prop. 2017/18:59) har regeringen föreslagit ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner. Det föreslås att grunden könsöverskridande identitet eller uttryck läggs till i bestämmelserna om hets mot folkgrupp och olaga diskriminering samt i åtalsregeln om förolämpning. Det föreslås också ett tillägg så att det uttryckligen framgår att det är en försvårande omständighet om ett motiv för ett brott har varit att kränka en person eller en grupp av personer på grund av könsöverskridande identitet eller uttryck. Lagändringarna föreslås träda i kraft , förutom ändringarna i bestämmelserna om hets mot folkgrupp i tryckfrihetsförordningen och som föreslås träda i kraft . Propositionen behandlas i utskottets betänkande 2017/18:KU14. behandlade utskottet (bet. 2015/16:KU15) motionsyrkanden angående en annan utformning av bestämmelserna i regeringsformen, något som utskottet inte var berett att ställa sig bakom. Utskottet påtalade att frågan huruvida könsidentitet och könsuttryck borde omfattas av målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen och av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen behandlades i samband med förslaget om en reformerad grundlag och att utskottet då inte var berett att förorda ytterligare skydd i detta avseende. Utskottet vidhöll detta ställningstagande , och avstyrkte då aktuella motionsyrkanden. uttalade utskottet vidare som sin uppfattning att bestämmelsen i regeringsformen om stöd åt minoriteter är väl avvägd. Utskottet avstyrkte därmed ett då aktuellt motionsyrkande. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning när det gäller utformningen av regeringsformens bestämmelser om diskriminering respektive stöd åt minoriteter. Utskottet avstyrker motionerna 2016/17:2560 yrkande 2 och 3, 2016/17:2932 yrkande 3 och 4, 2017/18:878 yrkande 3 och 4, 2017/18:3130 yrkande 2 samt motion 2017/18:3881 yrkande 6. Förbud mot rasistiska organisationer Utskottets förslag i korthet avslår en motion angående förbud mot rasistiska organisationer. m.fl. (S) begär i motion 2016/17:640 att ställer sig bakom det som anförs i motionen om och tillkännager detta för regeringen. Motionärerna menar att inte fullt ut lever upp till sina åtaganden enligt konventionen samt att de främst tänker på det som står i artikel 4 och att ännu inte har förbjudit hatiska och nazistiska grupper som t.ex. . Internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering Konventionstexten finns i SÖ 1971:40. Enligt artikel 1.1 i konventionen avses med uttrycket rasdiskriminering varje skillnad, undantag, inskränkning eller företräde på grund av ras, hudfärg, härkomst eller nationellt eller etniskt ursprung, som har till syfte eller verkan att omintetgöra eller inskränka erkännande, åtnjutande eller utövande på lika villkor av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller andra områden av det offentliga livet. I artikel 2 stadgas att konventionsstaterna fördömer rasdiskriminering och förbinder sig att med alla lämpliga medel och utan dröjsmål föra en politik som syftar till att avskaffa rasdiskriminering i alla dess former och till att främja förståelsen mellan alla raser. Varje konventionsstat ska därför förbjuda och med alla lämpliga medel, däribland genom sådan lagstiftning som omständigheterna kräver, göra slut på rasdiskriminering som utövas av enskilda personer, grupper och organisationer. Enligt artikel 4 i rasdiskrimineringskonventionen fördömer konventionsstaterna all propaganda och alla organisationer som grundar sig på uppfattningar eller teorier om att någon ras eller persongrupp av viss hudfärg eller visst etniskt ursprung är överlägsen någon annan, eller som söker rättfärdiga eller främja rashat och diskriminering i någon form. Konventionsstaterna förbinder sig bl.a. att vidta vissa i artikel 4 punkterna a–c angivna åtgärder för att avskaffa all uppmaning till eller utövande av sådan diskriminering. Punkterna a–c har följande lydelse. förklara som brottslig gärning som är straffbar enligt lag allt spridande av idéer grundade på rasöverlägsenhet eller rashat, uppmaning till rasdiskriminering, liksom alla våldshandlingar eller uppmaning till sådana handlingar mot en viss ras eller en grupp av personer av annan hudfärg eller annat etniskt ursprung och även lämnande av stöd i någon form till rasistiska aktiviteter, inklusive finansiering av sådana aktiviteter olagligförklara och förbjuda organisationer samt organiserad propaganda och all annan propaganda som främjar och uppmanar till rasdiskriminering, samt förklara deltagande i sådana organisationer eller i sådan verksamhet som brottslig gärning som är straffbar enligt lag, samt inte tillåta offentliga myndigheter eller offentliga institutioner, vare sig nationella eller lokala, att främja eller uppmana till rasdiskriminering. Staterna ska även beakta de principer som skyddas i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och de rättigheter som uttryckligen anges i artikel 5 i konventionen. Detta innebär framför allt att principerna om yttrande- och föreningsfrihet inte får inskränkas. Enligt punkt a ska konventionsstaterna för att uppfylla skyldigheten i artikeln kriminalisera spridande av idéer, som grundas på rasöverlägsenhet eller rashat, uppmaning till rasdiskriminering, våldshandling eller uppmaning till sådan handling mot någon ras eller persongrupp av annan hudfärg eller annat etniskt ursprung samt lämnande av stöd åt rasförföljelse. Enligt artikel 5 förbinder sig konventionsstaterna att tillförsäkra envar, utan åtskillnad på grund av ras, hudfärg eller nationellt eller etniskt ursprung, likhet inför lagen särskilt i vad avser rätten till lika behandling inför domstolar och andra rättsvårdande organ rätten till personlig säkerhet och till skydd från staten mot våld eller kroppsskada orsakad av någon myndighetsperson eller av någon enskild person, grupp eller institution politiska rättigheter, i synnerhet rätten att delta i val, att rösta och vara valbar, grundat på allmän och lika rösträtt, m.m. andra medborgerliga rättigheter, bl.a. rätten till åsiktsfrihet och yttrandefrihet (viii) och rätten till församlingsfrihet och föreningsfrihet i fredligt syfte (ix) rätten till tillträde till alla platser och serviceinrättningar som är avsedda för allmänheten. I artikel 6 åtar sig konventionsstaterna att tillförsäkra varje person inom sin jurisdiktion verksamt skydd och verksamma rättsmedel, genom behöriga nationella domstolar och andra statliga institutioner, mot varje rasdiskriminerande handling som kränker hans eller hennes mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i strid med konventionen, liksom rätten att hos sådana domstolar föra talan om skadestånd för skada som lidits till följd av sådan diskriminering. Enligt artikel 7 åtar sig konventionsstaterna att vidta närmare angivna åtgärder för att bekämpa fördomar som leder till rasdiskriminering och att främja förståelse, tolerans och vänskap mellan nationer och mellan rasgrupper eller etniska grupper m.m. I konventionen finns vidare reglering av upprättande av och val till en kommitté för avskaffande av rasdiskriminering (artikel 8), åtagande för konventionsstaterna att till generalsekreteraren för kommitténs granskning avge rapporter om de lagstiftningsåtgärder, judiciella åtgärder, förvaltningsåtgärder och andra åtgärder som de har vidtagit för att uppfylla konventionens bestämmelser (artikel 9), kommitténs arbetsordning m.m. (artikel 10), konventionsstaters rätt att anmäla andra konventionsstater som inte följer konventionens bestämmelser samt hantering av sådana ärenden (artikel 11–13) m.m. Enligt 2 kap. 1 § 5 regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad föreningsfrihet, dvs. frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften. Föreningsfriheten får enligt 2 kap. 14 § begränsas endast såvitt gäller sammanslutningar, vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur eller innebär förföljelse av folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg eller av visst etniskt ursprung. I 16 kap. som gäller brott mot allmän ordning finns i 8 § en bestämmelse om hets mot folkgrupp med följande lydelse. Den som i uttalande eller i annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning, döms för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Enligt 29 kap. 2 § 7 ska som försvårande omständighet vid bedömning av en gärnings straffvärde, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Enligt en lagkommentar till (m.fl., m.m. [, Zeteo] 29 kap.) avser bestämmelsen, som infördes , att ett motiv för brottet varit vissa former av kränkning. I förarbetena påpekades att det redan tidigare fanns möjligheter att beakta kränkande motiv som en försvårande omständighet med stöd av bestämmelsen i 29 kap. 1 §. Det ansågs emellertid finnas anledning att tydligare markera att kränkningar av rasistiskt och liknande slag är omständigheter som bör ägnas särskild uppmärksamhet vid bedömningen av en gärnings straffvärde. Den personkrets som skyddas av bestämmelsen motsvarar i första hand samma krets som skyddas av bestämmelsen om hets mot folkgrupp. I lagkommentaren framhålls att bestämmelsen oftast torde aktualiseras vid brott som riktas mot minoritetsgrupper eller någon som tillhör en sådan grupp, och att som framhålls i förarbetena kan bestämmelsen emellertid tillämpas även om någon eller några angripits av exempelvis det skälet att de är svenskar. Bestämmelsen sträcker sig också längre än den mot hets mot folkgrupp genom att den också avser kränkningar på grund av någon annan med de särskilt uppräknade omständigheterna liknande omständighet. (Som exempel nämns i lagkommentaren att bestämmelsen, enligt vad som uttalas i förarbetena, kan tillämpas vid kränkning på grund av transsexualism och transvestism trots att detta inte är avsett att omfattas av uttrycket sexuell läggning [prop. 2001/02:59 s. 61].) För att punkten ska vara tillämplig krävs att avsikten varit att kränka genom själva den åtalade gärningen. Brott som begåtts i avsikt att exempelvis finansiera en rasistisk organisation faller således inte på den grunden under bestämmelsen. Regeringens skrivelse Åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism I regeringens skrivelse Åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism (skr. 2014/15:144), finns som åtgärd 15 nämnt att regeringen gett i uppdrag att utveckla och sprida kunskap och metoder för att minska rekryteringen av människor till våldsbejakande ideologier och rörelser och till rasistiska organisationer. gjorde i sin behandling av regeringens skrivelse (bet. 2015/16:KU4) inte något uttalande som specifikt avsåg åtgärd 15. vid erbjuder i samarbete med , kommunikation och lära 15-hp-kursen ”Tolerans, identitet och extremism”. Kursen har sin utgångspunkt i ungdomsforskning, normkritisk pedagogik och socialfilosofi, där ämnesdidaktik kombineras med socialpedagogik och psykologi för att undersöka hur identiteter uppstår och utvecklas med särskilt fokus på hur man kan undervisa för ökad inkludering, kritiska dialoger och tolerans. har tillsammans med , och och beviljats medel av för att utveckla ett nordiskt masterprogram i ”extremism studies” (tillfälligt arbetsnamn). Syftet är att kunna erbjuda en högklassig och tvärvetenskaplig utbildning för yrkesverksamma som arbetar eller vill arbeta med förebyggande av extremism i första linjen (såsom socialarbetare och lärare) eller på policynivå (t.ex. som samordnare mot våldsam extremism). Rapporter om avskaffande av rasdiskriminering tjugoandra och tjugotredje periodiska rapport till för avskaffande av rasdiskriminering avlämnades av regeringen . Under , särskilt om punkten 13 i Kommitténs rekommendationer, framfördes följande. vill återigen framhålla att svensk lagstiftning på ett effektivt sätt förbjuder varje form av uttryck för rasism (jfr punkterna 119–122 i den nittonde till tjugoförsta rapporten, punkterna 81–89 i den sjuttonde och artonde rapporten och punkterna 66–74 i den femtonde och sextonde rapporten). Av särskild betydelse är bestämmelsen om hets mot folkgrupp, som kriminaliserar spridning av rasistiska uttalanden och hot både bland allmänheten och inom en grupp. Bestämmelsen ändrades 1989 för att tvinga rasistiska grupper till passivitet. fanns ett krav på att meddelandet skulle ha spritts bland allmänheten. I och med lagändringarna togs det kravet bort så att även uttalanden inom bland annat organisationer skulle omfattas av straffansvaret. Syftet bakom ändringen var att i praktiken göra det omöjligt för rasistiska organisationer att verka. Ändringen angavs också som ett skäl mot att föreslå ett uttryckligt förbud mot rasistiska organisationer; ett sådant förbud ansågs inte nödvändigt med hänsyn till straffbestämmelsen i dess nya och vidare lydelse. Som har framhållit finns det också ett antal andra straffbestämmelser som motverkar rasistiska gruppers aktiviteter. Det gäller t.ex. bestämmelserna om olovlig kårverksamhet och uppvigling. har vidare långtgående bestämmelser om medverkan (anstiftan eller medhjälp), försök, förberedelse och stämpling till brott. De tar sikte på förstadier till brott eller brott som involverar fler personer än den egentlige gärningsmannen. Det gör dem särskilt användbara i fråga om brott som planeras eller begås inom ramen för organiserade grupper. Sammantaget innebär den svenska straffrättsliga regleringen att det i praktiken är omöjligt för grupper som förespråkar rasdiskriminering att verka utan att deras medlemmar begår brott. För information om relevant straffrättslig lagstiftning se punkten 123 i den nittonde till tjugoförsta rapporten. [3] presenterade en alternativ rapport till (Alternative Report to ’s 22nd and 23rd Periodical Reports to elimination of Racial Discrimination). I rapporten framförs bl.a. att – och svenska myndigheter måste bli striktare i bemötandet av rasistiska och nazistiska organisationer; såväl vit makt-rörelsen som Nordiska motståndsrörelsen har blivit mer aktiva och NMR har registrerats som politiskt parti – en mer strikt tillämpning av gällande lagstiftning mot hets mot folkgrupp efterlyses – det ökande hotet från rasistiska och nazistiska grupper måste bemötas – tillämpningen av hetslagstiftningen bör ses över av en parlamentarisk kommitté. Utskottet behandlade en motion om ett förbud mot rasistiska organisationer (bet. 2002/03:KU26). I betänkandet finns en utförlig redogörelse för tidigare utredningsarbete m.m. Utskottet ansåg då liksom vid tidigare ställningstaganden att bl.a. svårigheterna att upprätthålla grundläggande rättssäkerhetskrav vad gäller förutsebarhet och avgränsning av det straffbara området för med sig att ett förbud mot rasistiska organisationer inte borde införas. Utskottet har därefter vidhållit tidigare ställningstagande, t.ex. i betänkandena /04:KU12 och 2005/06:KU17; sådana yrkanden har även beretts i förenklad ordning (t.ex. i bet. 2004/05:KU27). Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrker motion 2016/17:640. Utskottets förslag i korthet avslår motioner angående återkallande på olika grunder av medborgarskap och uppehållstillstånd. Jämför reservation 9 (M), 10 (SD) och 11 (KD). Flera motioner innehåller yrkanden om att införa en möjlighet att återkalla eller dra in ett svenskt medborgarskap. Yrkanden om att regeringen ska återkomma till med lagförslag som gör det möjligt att upphäva det svenska medborgarskapet för personer som reser utomlands för att ha samröre med terroristnätverk eller dylikt, med dubbla medborgarskap respektive för tidigare utländska medborgare med enbart svenskt medborgarskap, även i de fall personen blir statslös, finns i motion 2016/17:173 av (SD) yrkande 2 och 3 och motion 2017/18:2377 av samma motionär yrkande 2 och 3, samt för personer som frivilligt deltar i utländsk militär styrka och för brott som är till allvarlig skada för statens vitala intressen i kommittémotion 2017/18:3179 av m.fl. (M) yrkande 8.