bet · H501FiU20 · 2018-06-15 00:00:00 — En följd av det skulle dock bli att regeringens prognoser inte gav den mest sannolika bilden givet oförändrade regler. Dessutom skulle det innebära att BNP-gapet i prognosen inte gick mot noll i prognosen utan blev negativt, vilket skulle försvåra kommunikationen om och tolkningen av prognosen. Mot bakgrund av detta avser regeringen inte att följa den aktuella rekommendationen från . Beräkningen av statlig konsumtion rekommenderar även att regeringen utreder orsakerna till varför den statliga konsumtionen så tydligt underskattats i de medelfristiga prognoserna och vid behov förändrar metoden för hur denna post beräknas. bedömer att antagandet om oförändrade regler i viss mån bör kunna förklara underskattningen men att det också kan handla om svårigheter att omvandla utgifter i budgettermer till nationalräkenskaper. Regeringen anför i skrivelsen att avvikelser i prognosen för den statliga konsumtionen på medellång sikt kan bero på tillkommande politik, bristfälliga utgiftsprognoser eller brister i den metod som används för att omvandla statens budgetutgifter till statlig konsumtion enligt nationalräkenskaperna. Regeringen konstaterar att det bara är de två förstnämnda faktorerna som har betydelse för det finansiella sparandet. Enligt regeringen påverkar en bristfällig omvandling endast fördelningen mellan utgiftsposter i budgeten, inte storleken på det sammanlagda sparandet. Regeringen framhåller även att statens budgetutgifter regelbundet följs upp i budgetpropositionen och i årsredovisningen för staten. Det pågår också ett kontinuerligt arbete i för att förbättra de prognos- och beräkningsmetoder som används, inklusive fördelningen mellan andra utgiftsposter och den statliga konsumtionen. Mot den bakgrunden avser regeringen inte att vidta några särskilda åtgärder med anledning av rekommendation. I enlighet med 9 kap. 3 § budgetlagen redovisar regeringen i budgetpropositionen och den ekonomiska vårpropositionen prognoser över den makroekonomiska utvecklingen. Prognoserna omfattar det innevarande budgetåret och de tre följande åren och ska baseras på väl specificerade förutsättningar. har med brett parlamentariskt stöd ställt sig bakom att det är viktigt att prognoser och effektberäkningar är gjorda med bästa möjliga metoder och att de metoder och modeller som används för beräkningarna i så stor utsträckning som möjligt ska vara förankrade i aktuell forskning (bet. 2017/18:FiU32, rskr. 2017/18:334). Utskottet noterar att regeringen har förtydligat redovisningen i budgetpropositionen och den ekonomiska vårpropositionen om vilka antaganden som ligger till grund för den makroekonomiska prognosen i det medelfristiga perspektivet. Utskottet vill understryka vikten av transparens och tydlighet i redogörelsen av vilka prognosantagandens som görs och vilka effekter dessa antaganden kan få för den förväntade utvecklingen av de offentliga finanserna. Utskottet välkomnar även att det pågår ett kontinuerligt arbete i för att förbättra de prognos- och beräkningsmetoder som tillämpas. Utskottet föreslår att lägger skrivelse 2017/18:37 till handlingarna. 4 Tillämpningen av det finanspolitiska ramverket Utskottets förslag i korthet lägger regeringens skrivelse 2017/18:203 till handlingarna. publicerade granskningsrapporten av det finanspolitiska ramverket (RiR 2017:32). överlämnade regeringen sin skrivelse med anledning av granskningsrapporten till (skr. 2017/18:203). I skrivelsen redovisar regeringen sin bedömning av de iakttagelser och rekommendationer som redovisat i sin rapport. Inga motioner har väckts med anledning av skrivelsen. I skrivelsen redovisar regeringen sin bedömning av de iakttagelser och rekommendationer som har redovisat i rapporten av det finanspolitiska ramverket (RiR 2017:32). Regeringen instämmer delvis i det som har framhållit om behovet av transparens och tydlighet i budgetpropositionen och konstaterar att man kontinuerligt arbetar med att utveckla innehållet i propositionen i den riktning som rekommenderar. Det gäller bl.a. beräkningarna av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet och redovisningen av den kommunala sektorns finanser vid uppföljningen av det kommunala balanskravet. Regeringen delar inte bedömning av vilket resultatmått som bör användas vid uppföljningen av det kommunala balanskravet för prognosåren, behovet av motivering av finanspolitiken i förhållande till konjunkturläget och behovet av att utveckla redovisningen av hur regeringens prognoser förhåller sig till andra bedömares. Redovisning av långsiktiga hållbarhetsberäkningar för den staten och stat och kommunsektor bedömer att regeringens redovisning av finanspolitikens hållbarhet i de granskade propositionerna överlag är transparent. är positiv till att redovisningen utvecklats till att ge en mer heltäckande bild av finanspolitikens hållbarhet, men saknar ett delsektorperspektiv i regeringens hållbarhetsbedömning. Även om delar regeringens uppfattning om att en redovisning av den offentliga sektorn som helhet är relevant i det långa tidsperspektiv som hållbarhetsberäkningarna omfattar, så skulle en redovisning uppdelad på den statliga respektive den kommunala sektorn i ett kortare tidsperspektiv bättre belysa frågan om hur välfärdsåtagandet ska finansieras, dvs. främja en diskussion om såväl behovet av finanspolitiska prioriteringar som skattepolitikens framtida inriktning. Därför bör regeringen överväga att redovisa utvecklingen uppdelad på de olika sektorerna . Regeringen delar bedömning att en redovisning av utvecklingen i den offentliga sektorns olika delar är av intresse för en diskussion om finanspolitiska prioriteringar. konstaterar man att en sådan redovisning är mycket osäker i ett tidsperspektiv som sträcker sig längre än . Regeringen har dock för avsikt att undersöka möjligheterna att förlänga den tidsperiod för vilken en separat bedömning av kommunsektorns och statens utveckling kan göras. Uppföljning av det kommunala balanskravet framhåller att kommunsektorns resultat kan redovisas på flera olika sätt och konstaterar att balanskravsresultatet och resultatet före extraordinära poster i många avseenden är samma sak men att skillnaden mellan de två måtten kan uppgå till åtskilliga miljarder kronor enskilda år. anser att regeringen bör använda måttet balanskravsresultat vid uppföljningen av det kommunala balanskravet i stället för kommunsektorns resultat före extraordinära poster som är det mått regeringen normalt utgår ifrån. I skrivelsen anger regeringen att man i uppföljningen av det kommunala balanskravet redovisar kommunsektorns resultat efter extraordinära poster men resultatet före extraordinära poster i sina prognoser . Regeringen anser att det, i enlighet med vad anfört, framstår som mer ändamålsenligt att redovisa balanskravsresultatet vid uppföljningen av det kommunala balanskravet . Därför kommer regeringen att följa rekommendation i det avseendet. När det gäller prognoserna gör dock regeringen en annan bedömning om lämpligheten i att använda balanskravsresultatet. Regeringen anger dels att det inte vore meningsfullt att bedöma framtida värden för extraordinära poster, justeringar för realisationsvinster och realisationsförluster samt insättningar och uttag ur resultatutjämningsreserverna, dels att en bedömning av om kommunsektorn kommer att uppfylla balanskravet kan göras utifrån en prognos av sektorns resultat före extraordinära poster. Motiveringen av finanspolitiken i förhållande till konjunkturläget anser att regeringen bör motivera hur storleken på den aktiva finanspolitiken och finanspolitikens inriktning har avvägts i förhållande till konjunkturläget. Regeringen anser att den aktiva finanspolitiken inte bör användas för att försöka korrigera mindre konjunktursvängningar, eftersom dessa bäst hanteras via de automatiska stabilisatorerna. I avsnitten som beskriver utvärderingen av de budgetpolitiska målen redovisas därför inte stabiliseringspolitiska avvägningar i ett normalläge, dvs. om finanspolitiken är vid målet och neutral och att det inte finns något behov av stabiliseringspolitiska åtgärder. Det finanspolitiska ramverket innehåller inte heller något krav på att efterfrågan ska stabiliseras vid normala efterfrågestörningar, utöver den stabilisering som sker genom de automatiska stabilisatorerna, eller på en redovisning av varför så inte sker. ekonomiska vårproposition har regeringen beskrivit vilka stabiliseringspolitiska hänsyn som bör tas vid hantering av avvikelser från överskottsmålet. I propositionen anför regeringen att stabiliseringspolitiska hänsyn bör tas vid korrigering av avvikelser från överskottsmålet om BNP-gapet är större än +/– (prop. 2016/17:100 s. 85). Regeringen avslutar med att konstatera att även om resursutnyttjandet bedöms vara högre än normalt anser man att risken för en överhettning, med kraftigt stigande löner och priser, är begränsad. En åtstramande finanspolitik skulle leda till att arbetslösheten blev högre och att personer med en svag förankring på arbetsmarknaden skulle få svårare att etablera sig. Det skulle i förlängningen kunna leda till att den varaktiga sysselsättningen blev lägre och jämviktsarbetslösheten högre. Förhållandet mellan regeringens och andra bedömares prognoser anser att regeringen bör utveckla sin redovisning av hur regeringens prognoser förhåller sig till prognoser av andra bedömare. Det gäller särskilt prognoserna för det strukturella sparandet. noterar vidare att regeringen i den samlade bedömningen av måluppfyllelse inte redovisar hur den ser på den osäkerhet och riskbild som omgärdar beräkningarna. Regeringen delar uppfattning att prognosjämförelser är centrala för förtroendet för finanspolitiken och för efterlevnaden av det finanspolitiska ramverket samt att eventuella prognosskillnader och olika bedömningar av t.ex. ekonomins potentiella produktionsförmåga redovisas på ett transparent sätt. Det är bl.a. därför regeringen i de ekonomiska propositionerna redovisar jämförelser mellan regeringens och andra bedömares prognoser. Bedömningen av varje nyckelvariabel, som t.ex. BNP, BNP-gap eller strukturellt sparande, bygger på en rad underliggande antaganden och metodval som kan skilja sig åt mellan olika prognosmakare. Komplexiteten gör det enligt regeringen svårt att i detalj redogöra för respektive prognosmakares alla bakgrundsantaganden. Regeringen har därför gett i uppdrag att göra fördjupade analyser och utvärderingar av regeringens prognoser. I skrivelsen konstaterar regeringen avslutningsvis att man ansvarar inför för den finanspolitiska inriktningen och relationen mellan finanspolitiken och de budgetpolitiska målen. Det betyder att när regeringen bedömer måluppfyllelsen för de budgetpolitiska målen måste man därför utgå från sin egen bedömning av de indikatorer som används, t.ex. det strukturella sparandet. När det gäller iakttagelse om att regeringen inte redovisar hur den ser på den osäkerhet och riskbild som omgärdar beräkningarna konstaterar regeringen att man i budgetpropositionen tydliggör osäkerheten genom två alternativa makroekonomiska scenarier. Redovisningen omfattar bl.a. vilka effekter de olika antagandena som ligger till grund för de beskrivna scenarierna har för ett antal makroekonomiska variabler för de offentliga finanserna. Enligt regeringen ger dock de olika antagandena små effekter på de offentliga finanserna och påverkar därmed måluppfyllelsen endast marginellt. Därför behandlas de inte i avsnittet om måluppfyllelse. har återkommande granskat regeringens tillämpning av det finanspolitiska ramverket i de ekonomiska propositionerna. Utskottet konstaterar att regeringen instämmer i det framhåller i sin granskning om behovet av transparens och tydlighet i budgetpropositionen. Regeringen håller bl.a. med om att en redovisning av de långsiktiga hållbarhetsberäkningarna i den offentliga sektorns olika delar är av intresse för en diskussion om finanspolitiska prioriteringar och att man avser att undersöka möjligheterna att förlänga den tidsperiod för vilken en separat bedömning av kommunsektorns och statens utveckling kan göras. Utskottet föreslår att lägger skrivelse 2017/18:203 till handlingarna. 5 Regeringens hantering av rekommendationer från EU, IMF och Utskottets förslag i korthet lägger regeringens skrivelse 2017/18:85 till handlingarna. publicerade granskningsrapporten av rekommendationer från EU, IMF och (RiR 2017:22). överlämnade regeringen sin skrivelse med anledning av granskningsrapporten till (skr. 2017/18:85). I skrivelsen redovisar regeringen sin bedömning av de iakttagelser och rekommendationer som redovisat i sin rapport. Inga motioner har väckts med anledning av skrivelsen. anser att regeringen och kan öka nyttan av det arbete som läggs ned i den europeiska planeringsterminen genom att regeringen mer konsekvent motiverar vilka av åtgärdsförslagen som den finner lämpliga. I de fall regeringen inte delar EU:s bedömning bör detta enligt myndigheten motiveras. anser också att regeringen kan öka nyttan även av IMF:s och övervakning av svensk ekonomi genom att ge sin syn på rekommendationerna. Regeringen anser att informationen till om hur regeringen ser på rekommendationerna redan är omfattande. Bland annat samråder regeringen med om rekommendationerna och publicerar två rapporter, det nationella reformprogrammet och det s.k. konvergensprogrammet, som båda innehåller redovisningar av åtgärder inom de områden som berörs av rekommendationerna från EU. De rekommendationer som lämnats under innevarande år kommenteras också enligt regeringen i budgetpropositionen. Den informationen har enligt regeringen utökats och kompletterats med utförligare motiveringar efter den period som granskats av . Rekommendationer från IMF och behandlas i de organ inom institutionerna där medlemsländerna är representerade. Enligt regeringen finns det inte något formellt förfarande för hur dessa rekommendationer hanteras i . Vanligtvis offentliggörs de i samband med presskonferenser och diskuteras under seminarier. Rekommendationer från IMF och regeringens överväganden redovisas till viss del i regeringens skrivelse till om verksamheten i , Världsbanksgruppen samt de regionala utvecklings- och investeringsbankerna. kommer en redogörelse för verksamheten i och rekommendationer från IMF att redovisas i skrivelser till . När det gäller hanteringen av rekommendationerna anser regeringen att frågan bör ses i ett större sammanhang. Förslag och rekommendationer från externa parter ingår liksom många andra överväganden i den samlade bedömningen när regeringen formulerar sin politik. Denna bedömning redovisas i budgetpropositionen. Mot den bakgrunden avser regeringen inte att vidta några särskilda åtgärder med anledning av . Redovisning av verksamheten i och 2017 (skr. 2017/18:55) överlämnande regeringen sin skrivelse Redovisning av verksamheten i (skr. 2017/18:52). I skrivelsen redogörs bl.a. för IMF:s bedömning av ekonomi och hur regeringen ser på detta. behandlade skrivelsen i betänkande 2017/18:FiU22 Finansiell stabilitet och finansmarknadsfrågor. I betänkandet välkomnade utskottet att regeringen i enlighet med tillkännagivande (bet. 2016/17:FiU22 punkt 1, rskr. 2016/17:186) lämnat en skrivelse om verksamheten i (). Utskottet ansåg det som angeläget att får regelbunden och adekvat information om utvecklingen och verksamheten i de internationella finansiella institutioner där är medlem. Utskottet ansåg vidare att det framstår som en rimlig ordning att regeringen presenterar en renodlad IMF-skrivelse och en mer omfattande skrivelse som inkluderar både IMF och andra institutioner (bet. 2017/18:FiU22, rskr. 2017/18:207). I likhet med regeringen anser utskottet att det är bra och viktigt att olika utomstående parter analyserar ekonomi för att identifiera risker och obalanser och för att lämna synpunkter på den ekonomiska politiken. Utskottet kan notera att regeringen i en ny skrivelse 2017/18:55 Redovisningen av verksamheten i och 2017 redogör för IMF:s bedömning av ekonomi och hur regeringen ser på detta. En sådan redogörelse kommer att lämnas till . Utskottet kan också notera att när det gäller rekommendationerna som lämnas inom EU-samarbetet har regeringen i budgetpropositionen utökat informationen och kompletterat med utförligare motiveringar, vilket utskottet välkomnar. Utskottet föreslår att lägger skrivelse 2017/18:85 till handlingarna. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken, punkt 1 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3405 av m.fl. (M) yrkande 30, 2017/18:3420 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 9 och 2017/18:4162 av och (båda M) yrkande 1, 2017/18:2296 av (SD) yrkande 1, 2017/18:4156 av m.fl. (C), 2017/18:4166 av m.fl. (L) och 2017/18:4167 av m.fl. (KD) samt avslår proposition 2017/18:100 punkt 1 och motionerna 2017/18:603 av m.fl. (S), 2017/18:1076 av m.fl. (S), 2017/18:2030 av (M) yrkandena 1, 2 och 4, 2017/18:2473 av Finn (M), 2017/18:2542 av (M), 2017/18:2546 av (M), 2017/18:2630 av m.fl. (S), 2017/18:2822 av Finn m.fl. (M), 2017/18:2918 av (M), 2017/18:2931 av (M), 2017/18:2962 av m.fl. (MP) yrkandena 10, 11, 19 och 27, 2017/18:3194 av m.fl. (L) yrkande 4, 2017/18:3834 av m.fl. (KD) yrkande 2 och 2017/18:4161 av m.fl. (SD) yrkande 1. har tillsammans med , och en samsyn kring den ekonomiska politiken. Vår gemensamma ståndpunkt är att politiken ska bygga ett samhälle som tar till vara varje människas förmåga, där alla får förutsättningar att växa och skapa sin egen väg och där det gemensamt skapas trygghet och sammanhållning. Ett av målen för den ekonomiska politiken är att stabilisera konjunkturen, vilket kräver betydande överskott i en högkonjunktur. Det starka konjunkturläge som befinner sig i motiverar inte längre en expansiv finanspolitik. Regeringens omotiverat expansiva finanspolitik riskerar att leda till att går in i nästa lågkonjunktur med ett för litet handlingsutrymme. I stället för att förstärka den långsiktiga tillväxtpotentialen i svensk ekonomi används reformutrymmet till ökade utgifter samt kortsiktiga och procykliska stimulanser, vilket inte är ansvarsfullt. Vi inom Alliansen är också kritiska till regeringens mycket kraftiga höjning av utgiftstaken som möjliggör den expansiva ekonomiska politiken. är de så högt satta att den styrande effekten av taken helt gått förlorad, vilket också kritiserat regeringen för. Vi anser därför inte att tillkännagivandet som riktade till regeringen om att utgiftstakets nivå bör sättas så att det återfår sin styrande effekt (bet. 2016/17:FiU20, rskr. 2016/17:349) är slutbehandlat. Även om den svenska statsskulden är låg har finanskrisen visat att skuldkvoten snabbt kan öka om ett land inte har tillräckliga säkerhetsmarginaler. Den övergripande inriktningen på den ekonomiska politiken ska vara att stärka förmåga att möta en ekonomisk nedgång och som säkerställer att det finns resurser för de reformer som behöver göras. Kommande reformer ska i första hand finansieras genom omprioriteringar, och inte genom att försvaga sparandet. I de fall då statliga bolag till del eller helt säljs får staten in inkomster från försäljningen. I enlighet med gällande regelverk ska de inkomsterna användas för att amortera på statsskulden. Statens totala förmögenhet förändras inte när en tillgång, aktier, byts mot en annan, likvida medel. Intäkterna från en försäljning kan därför inte användas för att finansiera ökad löpande offentlig konsumtion. Denna princip ska gälla oavsett aktuell nivå på statsskulden. Att använda intäkter från försäljning av statliga bolag till sådan offentlig konsumtion är liktydigt med att sänka statens nettoförmögenhet vilket inte bör vara syftet med att sälja statliga bolag. Om regeringen vill göra en sådan försämring av statens finanser måste det motiveras utifrån det finanspolitiska ramverket och finansieras på ett erforderligt sätt. ska fungera för alla, men lämnas alldeles för många utanför. Det främsta problemet är den tudelade arbetsmarknaden och ett utanförskap som biter sig fast. Politiken ska därför inriktas på att göra det mer lönsamt att arbeta, med lägre skatter på arbetsinkomster och bidrags- och transfereringssystem som främjar arbetslinjen. Ett viktigt steg för att stärka arbetslinjen är att reformera systemet för ekonomiskt bistånd, med tydliga krav på aktivitet och motprestation för att få bidrag. Det behöver också öppnas upp fler vägar till jobb, bl.a. genom att göra det enklare att lära sig jobbet på jobbet som anställningskostnaderna för att anställa de som står längst från arbetsmarknaden sänks genom s.k. inträdesjobb, som är en förenklad anställning för unga upp till utan gymnasieexamen och nyanlända asylinvandrare. En trygg välfärd och ett fungerande rättsväsende är en grundläggande uppgift för samhället. Sjukvården ska präglas av hög kvalitet och tillgänglighet för alla. Utvecklingen går åt fel håll med växande köer och försämrad tillgänglighet. Reformer som kortar patienternas väntetider är den mest akuta uppgiften. En ny och uppdaterad kömiljard bör därför genomföras. Effektiviteten, produktiviteten och fördelningen av resurser i svensk sjukvård ska också förbättras. Målet för skolan ska vara att ska ligga i topp tio i Pisamätningarna. Detta ska uppnås genom ett ökat antal undervisningstimmar, fler karriärlärartjänster och utökade resurser till utsatta skolor och svagt presterande elever. Politiken ska också inriktas på att reformera lärarutbildningen med ett ökat fokus på kunskap och inlärning. Lag och ordning ska säkras i hela genom att stärka svensk polis, och straffskalan för brott måste ses över. Villkoren för att starta, driva och utveckla företag ska förbättras. Regeringens politik går i motsatt riktning, med höjda kostnader på arbete och ett ökat regelkrångel. Den statliga inkomstskatten bör i stället omfatta färre än , och skattesystemet bör ändras för att öka drivkrafterna för entreprenörskap. När det gäller tillgången till kompetens krävs en bättre fungerande bostadsmarknad. Politiken bör därför inriktas på att genomföra reformer som frigör mer attraktiv mark att bygga på, förkortar överklagandeprocesser, medför effektivare användning av resurserna inom bostadspolitiken och ökar rörligheten på bostadsmarknaden. ska vara pådrivande i omställningen till en klimatneutral ekonomi och ett giftfritt samhälle. Det kräver väl utformade och effektiva styrmedel. Förorenaren ska betala för sin miljöpåverkan medan skatten i gengäld kan sänkas på jobb och företagande. Det överordnade målet för ekonomiska politik är att skapa en så bra välfärd som möjligt genom en hög och uthållig ekonomisk tillväxt, genom en välfärd som kommer alla till del och genom att mildra effekterna av konjunktursvängningarna. ekonomi är stark, men det finns också en rad problem som tilltar. Trots regeringens skattehöjningar och utgiftsökningar har vårdköerna fördubblats, polistätheten minskat och jobbklyftan mellan svenskfödda och utlandsfödda vidgats. Fler är långtidsarbetslösa, och färre vuxna studerar nu än 2014. måste vara bättre rustat när konjunkturen vänder nedåt. Styrkan i den svenska ekonomin behöver användas bättre och andra prioriteringar måste göras. behöver strukturreformer för fler jobb och bättre integration, fler poliser för att öka tryggheten samt mer resurser till vård och omsorg. Välfärdens kärna och statens kärnuppgifter måste prioriteras framför höjda bidrag. För att säkerställa ökade resurser till välfärden som överskottsmålet uppfylls behöver bidragskostnaderna minska, liksom kostnaderna för asyl- och anhöriginvandring. Fullt finansierade skattesänkningar på arbete är centrala för att få fler i arbete och för att lyckas med integrationen. De närmare 500 000 människor som kommit och förväntas komma till måste ges möjlighet att komma in på arbetsmarknaden och försörja sig själva. Många av dem riskerar annars att hamna i utanförskap och långvarigt bidragsberoende.