bet · H501FiU25 · 2018-03-09 00:00:00 — De myndigheter vars generaldirektörer ingick i E-delegationen ville fortsätta samarbetet även efter att E-delegationen slutfört sitt arbete. ingår 25 medlemsorganisationer. generaldirektör, , är ordförande i , och är värdmyndighet för . Den övergripande verksamhetsinriktningen för E-sam för perioden –är att skapa förutsättningar och möjliggöra samverkan kring digitalisering. Arbetet ska bidra till enklare myndighetskontakter med smarta och säkra digitala lösningar, enhetlig rättstillämpning och ett regelverk som stödjer digital utveckling, att fler har kompetens inom området digitalisering i samverkan, att gemensamma principer och ramverk används för arkitektur och säkerhet, ökad användning av gemensamma tjänster, t.ex. Mina meddelanden, e-legitimationer och bastjänster och effektivare informationsutbyte och informationsförsörjning. Till grund för prioriteringen av insatser ligger bl.a. en behovsinventering bland E-sams medlemmar samt erfarenheter och resultat av tidigare arbeten. En viktig princip är enligt E-sam att insatser ska bidra till en större nytta för fler än den enskilda myndigheten. Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster i en samverkande förvaltning Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster i en samverkande förvaltning (dir. 2016:39) överlämnade sitt slutbetänkande reboot – omstart för den digitala förvaltningen (SOU 2017:114) till regeringen [1]. Enligt utredningens bedömning har regeringen genom en serie olika initiativ markerat en tydlig förändring av inriktningen på politiken för den digitala förvaltningen. I flera avseenden innebär initiativen en tydlig omprövning av tidigare ställningstaganden, konstateras det i utredningen. För att uppnå en effektiv styrning på området måste det enligt utredningen finnas formella beslut om vad som ska vara det offentliga åtagandet i den nationella digitala infrastrukturen. Utredningen föreslår att ska lägga fast mål för den offentliga förvaltningens digitalisering och att det ska finnas ett digitaliseringsmål för alla statliga myndigheter. Regeringen behöver också, enligt utredningen, fastställa en särskild intern process för att bereda initiativ till och utvärdera förvaltningsgemensamma digitala funktioner. Regeringen bör vidare besluta om en tidsbestämd övergripande plan – en strategi – för digitalisering och it i den offentliga förvaltningen och förnya avsiktsförklaringen om digitalisering med Kommuner och Landsting. Utredningen bedömer att det bör vara ett statligt åtagande att se till att det finns en tillförlitlig process för grundidentifiering, dvs. att säkerställa individers identitet. Staten ska också utfärda en elektronisk identitetshandling för att säkerställa att medborgare och folkbokförda kan få en sådan. Utredningen bedömer också att det finns ett behov av att staten säkerställer att kan anmäla en elektronisk identitetshandling för användning i enligt Eidasförordningen. Avslutningsvis föreslås det i utredningen att tjänsten Mina meddelanden ska regleras i en lag om infrastruktur för digital post. Utredningen har skickats ut på remiss, och remisstiden går ut . Skyldighet att samråda med Säkerhetspolisen och Försvarsmakten inför utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet För att stärka skyddet av de mest skyddsvärda verksamheterna i samhället beslutade regeringen om ändringar i säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) som innebär att statliga myndigheter blir skyldiga att samråda med Säkerhetspolisen och Försvarsmakten inför utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet (16 a §). Bestämmelsen träder i kraft . Ändringen medför enligt regeringen att flera hundra upphandlingar nu kommer att genomgå en mer rigorös kontroll. Nationell strategi för samhällets informations- och cybersäkerhet Regeringens skrivelse 2016/17:213 Nationell strategi för samhällets informations- och cybersäkerhet överlämnades till och behandlades i försvarsutskottet (bet. 2017/18:FöU4, rskr. 2017/18:142). (s. 15) ser positivt på att regeringen inom ramen för strategin avser att verka för att öka tydligheten i myndighetsstyrningen och lyfta betydelsen av ett tillfredsställande informationssäkerhetsarbete internt på myndigheter, att ta fram en nationell modell för systematiskt informationssäkerhetsarbete samt att verka för att samverkan och informationsdelning kan stärkas på området. granskar arbetet med informationssäkerhet hos de statliga myndigheterna I granskningsplan /18 konstateras att utvecklingen mot alltmer digitaliserade verksamheter skapar både möjligheter och utmaningar för de statliga myndigheterna. tidigare granskningsinsatser visar att arbetet med informationssäkerhet är ett eftersatt område, varför man bedömer att det finns behov av fortsatta granskningar inom området. Händelserna i bl.a. Transportstyrelsen menar man understryker detta. Utskottet anser att digitaliseringen i den statliga förvaltningen behöver fortsätta utvecklas, steg har tagits i rätt riktning men utvecklingen går trögt och mycket återstår att göra. En ökad digital mognad hos de statliga myndigheterna skapar förutsättningar för såväl effektiv verksamhetsutveckling som en effektiv prövning av utkontraktering och säker it-drift. Förmågan att ta till vara digitaliseringens möjligheter behöver öka i den statliga förvaltningen för att möta behoven hos privatpersoner och företag. I det sammanhanget konstaterar utskottet att ett fritt flöde av data inom ramen för statens egen verksamhet med stor sannolikhet skulle kunna skapa högre effektivitet och bättre service till medborgarna. Mot den bakgrunden anser utskottet att regeringen bör ge samtliga statliga myndigheter i uppdrag att arbeta strategiskt för att öka utbudet av och tillgängligheten till öppna data och se till att de statliga myndigheterna tillgängliggör offentliga handlingar i maskinavläsbart skick. Detta bör tillkännage för regeringen. Utskottet avstyrker övriga här aktuella motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om statliga myndigheters lokalkostnader. Utskottet hänvisar till bestämmelser i budgetlagen om hög effektivitet och god hushållning och till pågående beredningsarbete i . Jämför reservation 3 (C). I kommittémotion 2017/18:3788 av m.fl. (C) yrkande 23 anförs att utgifterna för de statliga myndigheterna skenat framför allt till följd av ökade lokalkostnader. Regeringen bör därför enligt motionären se över myndigheternas lokalkostnader. Vid översynen bör regeringen pröva möjligheten att räkna upp myndigheternas anslag till följd av lokalkostnader i en lägre takt än och att sänka rikthyrorna i . Ett likadant förslag förs fram i motion 2017/18:3501 av Per Åsling (C) yrkande 2. Motionsyrkanden om de statliga myndigheternas lokalkostnader har behandlats tidigare av utskottet. I förra årets betänkande om statlig förvaltningspolitik och statistikfrågor, 2016/17:FiU25, avstyrktes motionsyrkandena med hänvisning till de bestämmelser om hög effektivitet och god hushållning som finns i både budgetlagen och myndighetsförordningen. När utskottet behandlade budgetförslagen inom utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning avstyrktes motionsförslag om reducerade rikthyror i syfte att kunna sänka myndigheternas lokalkostnader. I betänkande 2017/18:FiU2 konstaterade utskottet att regeringen fortsatt sitt arbete med att se över myndigheternas lokalkostnader och att man inom bereder de förslag som () lämnat i rapporten i statens lokalförsörjning (ESV 2017:49). Utskottet konstaterade också att regeringen arbetar aktivt för att stärka den statliga närvaron i hela landet. Utskottet noterar att regeringen fortsatt sitt arbete med att se över myndigheternas lokalkostnader och att man i bereder de förslag som ESV lämnat i sin rapport om nyckeltal för statens lokalförsörjning. Liksom vid tidigare tillfällen konstaterar utskottet att krav på hög effektivitet och god hushållning i statens verksamhet kommer till uttryck i både budgetlagen och myndighetsförordningen. Utskottet utgår från att regeringen styr och följer upp myndigheterna inom ramen för de gällande bestämmelserna och avstyrker de här aktuella motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om staten som arbetsgivare. Utskottet hänvisar till det delegerade arbetsgivaransvaret i staten, redan vidtagna åtgärder och att statliga tjänster ska tillsättas på sakliga grunder. I motion 2017/18:164 av och (båda SD) yrkande 2 anförs att det enligt lag inte bör vara möjligt att utnämnas till högre chefsposter utan tidigare erfarenhet inom den aktuella myndigheten. Regeringen bör således utreda detta och återkomma med ett lagförslag i frågan, anser motionärerna. I motion 2017/18:2638 av (S) konstateras att hot och våld mot anställda i statliga myndigheter blir allt vanligare och att avsikten är att påverka myndigheternas beslut. Hot och våld får enligt motionären aldrig påverka myndighetsutövning eller försvaga rättssäkerheten. Staten har som arbetsgivare ett stort ansvar och bör vara ett föredöme för andra arbetsgivare. Regeringen bör därför dels se över vad man som arbetsgivare kan göra för att både förebygga och hindra hot och våld mot anställda i staten (yrkande 1), dels överväga att ge samtliga myndigheter i uppdrag att ta fram tydliga rutiner och stöd när statsanställda blir utsatta för hot och våld (yrkande 2). I motion 2017/18:2952 av (M) anförs att staten ska vara ett föredöme när det gäller att anställa personer med funktionsvariationer. Därför bör regeringen se över hur staten bättre kan ta sitt ansvar som arbetsgivare och uppmana sina myndigheter och statliga verk att utarbeta mål och strategier för hur de, inom sina respektive verksamheter, ska anställa fler människor med nedsatt funktionsförmåga. I motion 2017/18:3056 av m.fl. (MP) anförs att statsministerns lön bör bli lönetak för statens anställda och anställda i statligt ägda bolag (yrkande 1). Eftersom en viktig uppgift för är att se till att en god hushållning av statens resurser iakttas bör en begränsningsregel för lönerna vara rimlig, anser motionärerna. Utöver detta anförs att en utredning bör tillsättas som ser över möjligheterna att förena ett lönekvotstak med den svenska modellen (yrkande 2). I partimotion 2017/18:3362 av m.fl. (V) yrkande 21 anförs att regeringen i sin arbetsgivarpolicy bör verka för att statliga myndigheter slutar att anlita bemanningsföretag. Motionärerna menar att om staten går före och ser till att undvika problematiska bemanningslösningar vid den egna personalförsörjningen kan det förhoppningsvis få spridning till andra delar av arbetsmarknaden. Vid behandlingen av motionsyrkanden inom området statlig arbetsgivarpolitik har utskottet brukat understryka den långtgående delegeringen av de arbetsgivarpolitiska frågorna till och myndigheterna som senast slogs fast av vid behandlingen av den förvaltningspolitiska propositionen 2010 (t.ex. bet. 2015/16:FiU25, bet. 2016/17:FiU25). Motionsyrkanden om att ställa olika krav vid rekryteringen av högre chefer inom myndigheter har behandlats tidigare av utskottet, senast i betänkande 2014/15:FiU25. Utskottet avstyrkte yrkandet med hänvisning till att meriter vid anställningar vid förvaltningsmyndigheter under regeringen ska bygga på sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet (regeringsformen 12 kap. 5 §). Motionsyrkanden om att staten ska vara ett föredöme när det gäller att anställa personer med funktionsvariationer har behandlats tidigare av utskottet, senast i betänkande 2016/17:FiU25 Statlig förvaltning och statistikfrågor. Utskottet avstyrkte yrkandet med hänvisning till att regeringen beslutat om att statliga myndigheter ska ställa praktikplatser till förfogande fram till slutet av 2018 för att arbetssökande med funktionsnedsättning ska få erfarenhet av arbete i staten. I förra årets betänkande om statlig förvaltning och statistikfrågor, bet. 2016/17:FiU25, avstyrktes motionsyrkanden om lönetak för statens anställda med hänvisning till att ett delmål för de statliga arbetsgivarna är att den statliga sektorn totalt sett inte ska vara löneledande. Ett motionsyrkande om att staten i sin arbetsgivarpolicy bör verka för att statliga myndigheter slutar att anlita bemanningsföretag avstyrktes i betänkande 2016/17:FiU25 Statlig förvaltning och statistikfrågor. Sysselsättning i den offentliga sektorn I den offentliga sektorn ingår förutom staten också kommunerna, landstingen och övriga offentliga organisationer. Enligt Statskontorets rapport Den offentliga sektorn i korthet 2017 var drygt 1,3 miljoner personer sysselsatta inom den offentliga sektorn 2015. Av dessa var 248 000 anställda i staten. Enligt uppgifter om den kommunalt finansierade sysselsättningen som regeringen redovisat i budgetpropositionen uppgår antalet sysselsatta i kommunsektorn och sysselsatta i näringslivet som producerar välfärdstjänster som finansieras med skattemedel till drygt 1,3 miljoner personer 2016, varav 1,2 miljoner personer i kommunsektorn. Detta motsvarar drygt en fjärdedel av det totala antalet sysselsatta i . Regeringen gav flertalet myndigheter i uppdrag att ta emot nyanlända arbetssökande och personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga för praktik –(Fi2016/00386/och /00216/A). Myndigheterna ska gemensamt ta emot i genomsnitt minst 1 000 personer med funktionsnedsättning (A2017/00238/A). Statskontoret följer hur arbetet fortskrider. Statskontorets uppföljning visar att 135 myndigheter har tagit emot totalt 1 527 praktikanter –har, varav 435 personer med funktionsnedsättning. Slutredovisning av uppdraget ska göras . Hot och våld mot statsanställda I regleringsbrevet har Statskontoret fått i uppdrag att genomföra en analys av hur myndigheterna arbetar med att förebygga och hantera hot, våld och andra riskfaktorer. Statskontoret ska redovisa uppdraget till regeringen . Enligt regeringens uppdrag ska utvecklingen av myndigheternas arbete redovisas i förhållande till Statskontorets rapport säkerhets skull – Om myndigheters arbete mot hot och våld riktat mot deras anställda (2012). fattade ett beslut som innebär att skyddet för offentliganställdas privata kontaktuppgifter och fotografiska bilder på intranät förstärks (prop. 2016/17:208, bet. 2017/18:KU3, rskr. 2017/18:37). De ändrade reglerna började gälla . Enligt 12 kap. 4 § regeringsformen får en förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning endast överlämnas till kommuner, andra juridiska personer och enskilda individer med stöd av lag. Detta utesluter inte att det förekommer att myndigheter hyr in personal för arbete som utförs under myndighetens kontroll och ledning och som innefattar myndighetsutövning. Någon statistik om i vilken omfattning företeelsen förekommer finns inte. Det kan dock konstateras att myndigheter under regeringen enligt 3 § förordningen (1998:76) om statlig inköpssamordning ska använda ramavtal som finns om myndigheten inte finner att en annan form av avtal sammantaget är bättre. Enligt uppgifter från Kammarkollegiet var omsättningen på ramavtalet ca 2016. Fördelningen per yrkesområde visar att utgjorde tjänster inom yrkesområdet Kontorsadministration och yrkesområdet Ekonomi och personal. Resterande avsåg yrkesområdet It. Enligt Årsredovisning för staten uppgick den totala lönekostnaden för de statliga myndigheterna 2015 och 2016 till respektive år. Enligt det gällande ramavtalet (dnr 96-93-2015, punkt 2.5) åligger det den avropsberättigade, dvs. den statliga myndigheten, att ansvara för arbetsledning av konsult, att ansvara för kontroll och uppföljning av konsultens arbete, att lämna nödvändiga instruktioner och information samt att tillhandahålla arbetsplats och nödvändig utrustning som behövs för konsultens arbetsuppgifter. Den statliga myndigheten ska behandla konsulten rättvist och jämlikt i relation till sina egna arbetstagare och i enlighet med lag och branschpraxis. Utskottet vill inledningsvis understryka den långtgående delegeringen av de arbetsgivarpolitiska frågorna i staten som senast slogs fast av 2010. Delegeringen innebär att myndighetscheferna enskilt och tillsammans utformar den statliga arbetsgivarpolitiken och att den samordnas av . Regeringens mål är en samordnad statlig arbetsgivarpolitik som säkerställer att kompetens finns för att nå verksamhetens mål. Statens arbetsgivaransvar sträcker sig över de omkring 250 000 personer som är anställda i staten. Utskottet ser allvarligt på förekomsten av hot och våld mot statsanställda och håller med motionären om att hot och våld inte ska få påverka myndighetsutövning eller försvaga rättssäkerheten. Förekomsten av hot och våld påverkar arbetsmiljön och kan försämra myndigheternas kompetensförsörjning och statens attraktivitet som arbetsgivare. Utskottet välkomnar därför att regeringen gav Statskontoret i uppdrag att genomföra en analys av hur myndigheterna arbetar med att förebygga hot och våld och andra riskfaktorer, och att Statskontoret ska redovisa resultatet i förhållande till den undersökning myndigheten gjorde 2012. Utskottet noterar också att skyddet för offentliganställdas privata kontaktuppgifter och fotografiska bilder på intranät har förstärkts från . Att de statsanställda avspeglar befolkningens sammansättning är viktigt för både legitimiteten och allmänhetens förtroende för statsförvaltningen. Därför ser utskottet positivt på det uppdrag som flertalet myndigheter har fram till slutet av 2018 att ta emot personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. När det gäller motionsyrkandet om att det enligt lag inte bör vara möjligt att utnämnas till högre chefsposter utan tidigare erfarenheter inom den aktuella myndigheten, hänvisar utskottet till sina tidigare uttalanden om att meriter vid offentliga anställningar ska bygga på sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet enligt regeringsformen. Utskottet konstaterar slutligen att det delegerade ansvaret för den statliga arbetsgivarpolitiken också innebär att myndigheterna utifrån sina uppgifter har en betydande frihet vad gäller lönebildning. Ett av regeringens delmål är att den statliga sektorn totalt sett inte ska vara löneledande. Den delegerade arbetsgivarpolitiken i staten innebär också att det är myndigheten som inom ramen för gällande regelverk, kollektivavtal och finansiella ramar bestämmer om sin personalförsörjning. Utskottet noterar att omsättningen på det statliga ramavtalet för bemanningstjänster var ca 2016 och att den totala lönekostnaden för de statliga myndigheterna var . Utskottet ser mot bakgrund av det anförda ingen anledning för att ta några ytterligare initiativ med anledning av de förslag som förs fram i motionerna. Statens fastigheter och statlig mark för bostäder Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om statens fastigheter och statlig mark för bostäder. Utskottet hänvisar till pågående förhandlingar om överlåtelser av statens fastigheter för bostadsändamål och till bestämmelser som gäller för de fastighetsförvaltande statliga myndigheterna när de vill avyttra utrikes fastigheter. Jämför reservation 4 (L). I partimotion 2017/18:3580 av m.fl. (L) framhålls de statliga bolagens möjligheter att bidra till bostadsbyggandet. Motionärerna anför att staten har ett omfattande fastighetsbestånd genom sina bolag, och att det behövs en genomlysning av vilka fastigheter som inte längre behövs för att fylla dagens lokalbehov och som då kan konverteras till bostäder genom försäljning till privata aktörer eller kommunala bostadsbolag (yrkande 7). Staten har även ett betydande innehav av obebyggd mark i anslutning till våra städer och tätorter. Motionärerna vill att staten på ett betydligt mer aktivt sätt möjliggör att sådan mark kan utnyttjas för bebyggelse för att lätta på den akuta bostadsbristen (yrkande 8). Motionärerna hänvisar till ett delbetänkande från Utredningen om bostadsbyggande på statens fastigheter (SOU 2017:71) som visar att potentialen är stor. Motionärerna anför vidare att uppdraget till ska vara strikt avgränsat till att bygga och möjliggöra byggandet av studentlägenheter och forskarlägenheter, och ifrågasätter planer som har på att bygga 6 000 lägenheter för den ordinarie bostadsmarknaden (yrkande 6). I motion 2017/18:3052 av (M) yrkande 2 anförs att statlig mark bör upplåtas för byggnation av bostäder. I motion 2017/18:2714 av och (båda S) anförs att regeringen bör vara varsam med svenska fastigheter utomlands och inte falla för dagsaktuella frestelser att sälja utan i stället ta sin utgångspunkt i att bevara och behålla. Motionsyrkanden om att staten genom sina bolag och sin mark kan bidra till bostadsbyggandet har behandlats tidigare av utskottet. I förra årets betänkande om statlig förvaltningspolitik och statistikfrågor, 2016/17:FiU25, avstyrktes de med hänvisning till de åtgärder regeringen vidtagit i frågan, t.ex. att man gett en förhandlingsperson i uppdrag att verka för att få till stånd bostadsbyggande på statlig mark (dir. 2017:7). Utskottet delade regeringens syn på att staten i sin roll som markägare måste bidra aktivt till att bostadsbyggandet ökar. Bostäder på statens mark överlämnades delbetänkandet Bostäder på statens mark – en möjlighet? (SOU 2017:71) till regeringen. Utredningens uppdrag är att verka för att få till stånd ett bostadsbyggande på statens fastigheter (dir. 2017:7). Enligt direktiven ska utredningen utgå från (SOU 2015:109) inventering av de av statens fastigheter som kan vara lämpliga för bostadsbyggande. För varje fastighet ska den särskilda utredaren bedöma om det finns ett långsiktigt intresse för staten av att behålla hela eller delar av fastigheten och om fastigheten kan ge ett väsentligt bostadstillskott. Där den särskilde utredaren bedömer att ett bostadsbyggande skulle kunna vara aktuellt ska relevanta aktörer sammanföras i syfte att realisera bostadsbyggandet. Uppdraget består av två delar. Den första delen, som redovisas i delbetänkande SOU 2017:71, består av en inventering och bedömning av förutsättningarna för bostadsbyggande på de identifierade fastigheterna. Den särskilde utredaren har bedömt att totalt 65 fastigheter har förutsättningar för bostadsbyggande. I den andra delen av utredningen arbetar man nu vidare med de 65 fastigheterna och verkar för överlåtelser av dessa. I kommittédirektiv 2017:126 om samordning för ökat och hållbart bostadsbyggande framgår att den utredningen i sin tur från ska ta över de förhandlingar om överlåtelser av fastigheter som Utredningen om bostadsbyggande på statens fastigheter påbörjat men inte avslutat. I utredningen på statens mark – en möjlighet? (SOU 2017:71 s. 47 f.) konstateras att bygger, utvecklar och förvaltar miljöer för utbildning, forskning och innovation och att man har ett uppdrag som innebär att bolaget även bygger och förvaltar student- och forskarbostäder. Bolaget har ett markinnehav som tillåter expansion av dess verksamhet. I delbetänkandet konstateras att det förutom framtida universitetsändamål, vilket inkluderar student- och forskarbostäder, finns möjlighet till bostadsutbyggnad för andra ändamål på vissa av fastigheterna. Utredningen konstaterar också att Akademiska Hus på eget initiativ har gjort en inventering av sitt markbestånd för att identifiera var det finns möjlighet till bostadsutbyggnad. Till grund för inventeringen har använt de långsiktiga campusplanerna, av vilka det långsiktiga behovet av mark för lärosätenas utveckling framgår. Sammanfattningsvis finns det möjlighet för bostadsutbyggnad i , , och . Enligt Akademiska Hus AB:s beräkningar kan cirka 6 900 bostäder byggas på bolagets fastigheter i dessa städer. Eftersom bolaget inte har som uppdrag att bygga bostäder åt allmänheten, är samarbete med eller försäljning till andra aktörer en förutsättning för bostadsbyggande på de identifierade områdena, konstateras det i delbetänkandet. vill enligt vad som framgår i delbetänkandet inte släppa kontrollen över utveckling och byggande som kan påverka helheten inom campus. Avyttring av utrikes fastigheter