bet · H501KU16 · 2018-05-25 00:00:00 — Så kallat frivilligt grundlagsskydd kan också under vissa förutsättningar fås efter ansökan och beviljande av utgivningsbevis. Grundlagsskyddet omfattar själva databasverksamheten som skriften i fråga framställs från. De enskilda exemplaren har dock normalt sett inte grundlagsskydd. Om print on demand-exemplar framställs i ett antal som utgör en upplaga kan dock exemplaren omfattas av grundlagsskydd enligt den s.k. stencilregeln i 1 kap. 5 § TF. En förutsättning är att utgivningsbevis gäller för exemplaren eller att de är försedda med en beteckning som utvisar att de är mångfaldigade och att det i anslutning till beteckningen finns tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat exemplaren och om ort och år för mångfaldigandet. Den s.k. stencilregeln i 1 kap. 5 § TF, eller någon motsvarighet till den i YGL, är dock inte tillämplig på filer som överför e-böcker eller ljudböcker. I fråga om bl.a. print on demand tillkännagav 2002 för regeringen att det finns ett behov av en översyn av bl.a. datasbasregeln med hänsyn till framtida användning av ny teknik (bet. 2001/02:KU21). Enligt den s.k. bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket TF gäller TF även för radioprogram och tekniska upptagningar som avses i YGL under förutsättning att de oförändrat återger hela eller delar av innehållet i en periodisk skrift och anger hur innehållet disponerats. En ytterligare förutsättning är att det är ägaren till den periodiska skriften som sprider eller låter sprida innehållet i dessa former. Ett sådant program eller en sådan upptagning ska jämställas med en bilaga till skriften. Denna regel kallas därför för bilageregeln. För att bilageregeln ska vara tillämplig krävs att innehållet i en periodisk skrift står som förlaga. Skriftens innehåll ska dessutom återges oförändrat, och det ska anges hur innehållet har disponerats. Det innebär att bilageregeln inte är tillämplig om ändringar i förhållande till den tryckta versionen görs i materialet som utgör bilagan. Enligt 6 kap. 1 § YGL ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott i ett radioprogram eller en teknisk upptagning på utgivaren. Detta innebär att det är utgivaren för en databas som ansvarar för innehållet i en print on demand eller e-bok. Enligt 8 kap. 5 § TF är det författaren som svarar för samma innehåll när det ges ut i en tryckt skrift som inte är periodisk. Enligt 9 kap. 3 § TF ska allmänt åtal för tryckfrihetsbrott väckas i fråga om en periodisk skrift, för vilken utgivningsbevis gällde vid utgivningen, och i fråga om en annan skrift från det att skriften gavs ut. I propositionen gör regeringen bedömningen att det inte finns tillräckliga skäl att ändra grundprinciperna för skydd av print on demand. Regeringen gör också bedömningen att det inte finns skäl att ge enstaka print on demand-exemplar grundlagsskydd. Det finns inte heller skäl att ge e-böcker och ljudböcker i form av enstaka nedladdningsbara eller strömmande ljudfiler grundlagsskydd. Regeringen anför att syftet med bilageregeln ursprungligen var att hålla samman ansvaret för innehållet i en tryckt periodisk skrift anpassats för personer med funktionsnedsättning genom sändningar av radioprogram och i tekniska upptagningar, s.k. taltidningar (prop. 1990/91:64 s. 138 f.). Vid bilageregelns tillkomst distribuerades taltidningar genom s.k. radio- eller kassettidningar. distribueras de uteslutande via internet. har slagit fast att tillhandahållanden över internet inte omfattas av bilageregeln (NJA 2003 s. 31). Sådana tillhandahållanden omfattas i stället av skyddet i databasregeln i YGL. Bilageregeln har således förlorat sin betydelse för det som den var tänkt att reglera. Regeringen konstaterar dock att de skäl som vid bilageregelns införande låg till grund för bestämmelsen – ett sammanhållet ansvar för en tidnings innehåll – alltjämt gör sig gällande. Eftersom den tekniska utvecklingen har medfört att andra kommunikationsformer används än de som omfattas av nu gällande reglering finns skäl för en utvidgning av bestämmelsen. Regeringen föreslår att bilageregeln i TF ska gälla när ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll eller delar av detta i form av ett program som avses i YGL och som sänds eller som tillhandahålls ur en databas som avses i den s.k. databasregeln i YGL. Detsamma ska gälla när innehållet sprids i en teknisk upptagning som avses i YGL. En förutsättning för bilageregelns tillämpning ska vara att innehållet görs tillgängligt på ett sätt som är särskilt anpassat till personer med funktionsnedsättning, att innehållet återges oförändrat och att det framgår hur innehållet har disponerats. Ett samlat ansvar för böcker införs Enligt nu gällande ordning splittras ansvaret för innehållet i böcker upp på olika aktörer beroende på om innehållet finns i en tryckt skrift eller i en databas. Enligt regeringen talar övervägande skäl för att en reglering som i huvudsak motsvarar den bilageregel som gäller för periodiska skrifter bör införas för att ansvaret för innehållet i böcker som ges ut i olika medieformer ska hållas samman. I propositionen föreslår regeringen därför att om en författare, utgivare eller förläggare som är ansvarig för en tryckt skrift som inte är periodisk sprider eller låter sprida innehållet eller delar av innehållet i form av ett program som tillhandahålls ur en databas som avses i den s.k. databasregeln i YGL ska programmet anses vara en bilaga till skriften vid tillämpning av TF. Det ska dock gälla endast om innehållet återges oförändrat och det anges att det är fråga om en bilaga till en tryckt skrift. Regeringen föreslår vidare att vid beräkning av preskriptionstiden ska utgivning av en bilaga i form av ett program anses ha skett när programmet sändes eller började tillhandahållas på det sätt som avses i den s.k. databasregeln i YGL. För en bilaga i form av en teknisk upptagning ska utgivning anses ha skett när den lämnades ut för spridning. Detta betyder att preskriptionstiden är om innehållet i databasen eller den tekniska upptagningen motsvarar en tryckt periodisk skrift och om den motsvarar en annan tryckt skrift, t.ex. en bok. En följd av förslaget om att preskriptionstiden för yttranden som omfattas av bilagereglerna ska börja löpa från det att innehållet publiceras i en databas är att brottsligt innehåll kan ligga kvar i databasen utan möjlighet för det allmänna eller målsäganden att ingripa för att förhindra fortsatt spridning av ett brottsligt yttrande efter att preskription inträtt. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse införs i TF som ger domstol möjlighet att besluta att ett yttrande som innefattar tryckfrihetsbrott i en bilaga i form av ett program i en databas, inom den tid som domstolen bestämmer, ska tas bort ur databasen av den som ansvarar för det brottsliga yttrandet. Även om straff för tryckfrihetsbrott inte kan dömas ut på grund av preskription, ska domstolen kunna besluta att ett yttrande ska tas bort av den som annars skulle ha ansvarat för brottet. I TF införs också en bestämmelse som ger Justitiekanslern () eller målsäganden rätt att, i stället för att väcka åtal, ansöka hos domstol om att domstolen ska besluta att ett brottsligt yttrande ska tas bort ur databasen. Detta ska gälla under förutsättning att det inte finns någon som är ansvarig för brottet eller den som är ansvarig för brott inte kan delges stämning i . En ansökan om att domstolen ska besluta att ett yttrande som utgör tryckfrihetsbrott ska tas bort får också göras av JK eller målsäganden, om en ansvarig person som har förelagts att ta bort yttrandet inte kan följa föreläggandet. Ansökan ska kunna framställas trots att straff för brottet inte kan dömas ut på grund av preskription. Ett mål om borttagande av ett yttrande som innefattar tryckfrihetsbrott ska utgöra ett tryckfrihetsmål enligt TF. Den som inte följer ett beslut om borttagande av ett brottsligt yttrande ur en databas ska kunna dömas till böter eller fängelse i högst . Regeringen konstaterar att förslaget innebär ett nytt inslag i TF, vilket dock ska ställas mot att spridningsmöjligheterna som databaspubliceringar erbjuder medför stora risker för intrång i enskildas personliga integritet. Om inte det allmänna eller en målsägande skulle ha möjlighet att ingripa mot ett brottsligt yttrande efter att preskription inträtt skulle ett yttrande som utgör t.ex. hets mot folkgrupp eller förtal kunna fortsätta att spridas. En ordning där inga åtgärder kan vidtas mot en brottslig databaspublicering kan enligt regeringen på goda grunder ifrågasättas. Regeringen understryker att ett beslut om borttagande endast kan bli aktuellt om ett yttrande uppfyller de rekvisit som krävs för att yttrandet ska utgöra tryckfrihetsbrott, som t.ex. hets mot folkgrupp. Såväl JK som domstolen ska också beakta den s.k. instruktionen vid bedömningen av om det finns skäl att ansöka om eller besluta om borttagande. Enligt instruktionen ska de rättstillämpande organen särskilt ha i åtanke att tryckfriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, och att det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga intresset ska ges företräde i tveksamma fall. En förutsättning för att domstolen ska kunna besluta att ett yttrande ska tas bort bör vara att det innehåll som utgör tryckfrihetsbrott kan särskiljas från annat innehåll i databasen. Utgångspunkten bör alltid vara att ett beslut om borttagande ska vara så begränsat som möjligt och endast omfatta det eller de stycken i en text som gör att brott föreligger. Detsamma bör gälla i fråga om bilder eller ljudfiler som innehåller brott. Externa informationsleverantörer och användarkommentarer Den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL ger under vissa förutsättningar grund-lagsskydd för yttranden som görs genom tillhandahållanden till allmänheten ur databaser. En förutsättning för att en databas ska ha grundlagsskydd är att innehållet kan ändras endast av den som driver verksamheten. Detta har ansetts vara en förutsättning för att utgivaren ensam ska kunna ansvara för det som publiceras. För vissa aktörer gäller grundlagsskyddet automatiskt, dvs. utan att någon särskild åtgärd behöver vidtas. De som omfattas av det automatiska grundlagsskyddet är i första hand redaktioner för periodiska skrifter och redaktioner för radio- och tv-program. Även massmedieföretag, som t.ex. bokförlag som ger ut tryckta böcker och skivbolag som ger ut tekniska upptagningar, omfattas. Andra aktörer som publicerar sig på internet har möjlighet att hos Myndigheten för press, radio och tv ansöka om utgivningsbevis och på så sätt få ett s.k. frivilligt grundlagsskydd (1 kap. 9 § andra stycket YGL och 3 kap. 19 § tillämpningslagen). Regeringen föreslår ett klargörande av rättsläget på så sätt att det anges i YGL att även om viss information i en databas har tillförts av någon annan än den som driver verksamheten gäller grundlagen för sådana delar av databasen där det framstår som klart att informationen härrör från den som driver verksamheten. Detta gäller även om någon annan än den som driver verksamheten kan ändra i databasens innehåll. Det avgörande för bedömningen är hur det rent objektivt framstår för den som tar del av innehållet på en webbplats. Hur det tekniskt är ordnat saknar betydelse. Bestämmelsen kommer att vara tillämplig i fråga om externt material på en webbplats, t.ex. omodererade användarkommentarer, inbäddade länkar och flöden från sociala medier. Som skäl för förslaget anför regeringen följande. I en databas kan det, utöver sådan information som förts in av den som driver verksamheten eller av någon som handlar på uppdrag av den som driver verksamheten, även finnas information som tillförts av någon annan. När det gäller s.k. omodererat material, dvs. material som inte i förväg har granskats av den som driver verksamheten, kan det inte sägas härröra från den som driver verksamheten. Enligt en strikt tolkning av YGL uppfyller databasen i dessa fall inte förutsättningarna för grundlagsskydd (1 kap. 9 § YGL). Utgångspunkten för en sådan tolkning är att det handlar om en och samma databas. Om de omodererade delarna av t.ex. en webbplats kan avskiljas från det redaktionella innehållet är det dock möjligt att betrakta webbplatsen som två eller flera databaser (se bl.a. prop. 2001/02:74 s. 98 och NJA 2007 s. 309). Grundlagen gäller i sådana fall för det redaktionella innehållet, medan de omodererade delarna faller utanför. I fråga om vad som krävs för att information som tillhandahålls ska anses utgöra fler än en databas har uttalat att det får avgöras efter hur förhållandena naturligt uppfattas och inte efter hur informationen är systematiserad eller tekniskt lagrad (NJA 2014 s. 128). En fråga är vilka konsekvenser ett bristande avskiljande av sådant material som förts in av den som driver verksamheten (redaktionellt material) från omodererat material får för YGL:s tillämplighet på en webbplats som drivs av t.ex. ett medieföretag. Högsta domstolens bedömning i det nämnda avgörandet kan tolkas som att grundlagsskyddet försvinner för hela webbplatsen om det redaktionella materialet inte avskiljs från övrigt material. Frågan ställdes dock inte på sin spets i avgörandet. Att grundlagsskyddet skulle falla för allt innehåll på en webbplats vid förekomst av icke avskilda användarkommentarer skulle vara en drastisk konsekvens vars rimlighet enligt regeringen kan ifrågasättas. Olika inblandade aktörer kan ha utgått från att de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna om ensamansvar, meddelarfrihet och källskydd gäller. Verksamheten i övrigt kan också ha organiserats utifrån antagandet att verksamheten omfattas av grundlagsskydd; t.ex. kan journalister ha arbetat under förutsättningen att utgivaren har ett ensamansvar. Som skäl för förslaget anför regeringen att ensamansvaret är en bärande del av det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet. Enligt regeringen är det dock lika grundläggande att det ska vara förutsebart vad ansvaret omfattar. Tydliga gränser för vilka publikationer som skyddas av YGL är av omedelbar betydelse även för meddelare och personer som medverkar professionellt i en publikation. Hos dessa aktörer finns ett tydligt intresse av att kunna överblicka t.ex. ett kommentarsfälts konsekvenser för en webbplats grundlagsskydd. Regeringen framhåller att genom förslaget upprätthålls meddelarskyddet och de förutsättningar som varit utgångspunkten för den redaktionella delen av verksamheten, nämligen att grundlagsskydd gäller. För att klargöra att grundlagsskyddet för databaser med utgivningsbevis är detsamma som för databaser med automatiskt grundlagsskydd i de fall material har tillförts databasen av någon annan än den som driver verksamheten föreslår regeringen att upplysningsbestämmelsen i YGL, om att föreskrifter i vanlig lag tillämpas om ett utgivningsbevis förfaller eller återkallas, ska upphävas. Ett centralt inslag för tryck- och yttrandefriheten är den särskilda ansvarsordningen som innebär att bara en person kan hållas ansvarig för innehållet i ett grundlagsskyddat massmedium (ensamansvar). Den ansvarige pekas ut i förväg enligt en särskild ansvarskedja (se 8 kap. TF och 6 kap. YGL). Tanken med denna ordning är att främja yttrandefriheten, men underlätta ingripanden mot tryck- och yttrandefrihetsbrott. En annan aspekt på ansvarsfrågorna rör reglerna om åtalspreskription vid tryck- och yttrandefrihetsbrott. Preskriptionstiderna i TF och YGL är korta jämfört med preskriptionstiderna i . Syftet är att den straffrättsliga bedömningen ska göras enligt de samhällsvärderingar som gällde vid tiden för publiceringen. I TF är preskriptionstiderna olika långa beroende på vilken typ av skrift det handlar om (9 kap. 3 § TF). När det gäller en periodisk skrift med utgivningsbevis (t.ex. ) ska åtal väckas från det att skriften gavs ut. För andra skrifter (t.ex. romaner) gäller att åtal ska väckas från utgivningen. När det gäller preskriptionstider för medier som regleras i YGL varierar dessa beroende på vilken medieform som används (7 kap. 1 § YGL). I fråga om radio- och tv-program gäller sex månaders preskriptionstid från det att programmet sändes. I fråga om offentlig uppspelning ur en databas, t.ex. digital bio, gäller också sex månaders preskriptionstid från uppspelningen. För tekniska uppspelningar, t.ex. cd-skivor, gäller från det att upptagningen gavs ut. När det gäller preskriptionstiden börjar den således som huvudregel löpa när ett yttrande offentliggörs för allmänheten (9 kap. 3 § TF och 7 kap. 1 § YGL). Ett undantag från huvudregeln att preskriptionstiden räknas från offentliggörandet rör tillhandahållanden av information ur grundlagsskyddade databaser, t.ex. en tidnings webbplats. För dessa gäller att preskriptionstiden beräknas från den tidpunkt när den aktuella informationen inte längre tillhandahålls. Det innebär att ett yttrandefrihetsbrott som begås på en grundlagsskyddad webbsida preskriberas först efter det att yttrandet har tagits bort. har slagit fast att en utgivares ansvar gäller även för material i en databas som har publicerats efter beslut av en tidigare utgivare (2013 s. 945). I propositionen framhåller regeringen att ett yttrandefrihetsbrott i en databas, t.ex. på en tidnings webbplats, betraktas som ett pågående (perdurerande) brott. Detta betyder att brottet fullbordas när uppgiften publiceras på webbplatsen och tillhandahålls allmänheten och pågår fram till dess att den tas bort från webbplatsen. Preskriptionen räknas från den tidpunkt när uppgiften tas bort. Enligt regeringen har utvecklingen i mediebranschen medfört att äldre material på t.ex. tidningarnas webbplatser i allt mindre utsträckning tas bort. I och med att avpublicering normalt inte sker leder de nuvarande reglerna till att det ofta inte inträder någon preskription av yttrandefrihetsbrott i databaser och att det straff- och skadeståndsrättsliga ansvaret för utgivaren aldrig upphör. Eftersom ansvaret gäller även för material som har publicerats av en tidigare utgivare blir det straff- och skadeståndsansvar som en tillträdande utgivare ikläder sig närmast oöverblickbart. Regeringen anser att en ordning med ett ansvar som är obegränsat både och i omfattning kan ifrågasättas ur ett straffrättsligt perspektiv och talar för en översyn av preskriptionsreglerna för databasers innehåll. Utgångspunkten att utgivaren ska ansvara för publiceringar som han eller hon har godkänt, eller syftet med bilageregeln åtminstone haft möjlighet att ta ställning till, bör enligt regeringen komma till tydligare uttryck. En förändring av ansvarsregleringen måste dock noga vägas mot intresset av att beivra yttrandefrihetsbrott på internet. Kränkande publiceringar kan få stora och långtgående konsekvenser för enskilda. Regeringen gör bedömningen att utgångspunkten för en förändrad reglering bör vara att den inte ska innebära någon påtaglig förskjutning av den nuvarande balansen mellan friheten att yttra sig och möjligheten att ingripa mot yttrandefrihetsbrott. Enligt regeringen finns det starka skäl för att yttrandefrihetsbrott i databaser även i fortsättningen ska betraktas som pågående så länge som materialet finns tillgängligt i databasen. Fristen för att väcka åtal ska även i fortsättningen räknas från det att materialet ska tas bort. En omständighet som talar för ett sådant synsätt är att det kan vara svårt att slå fast när uppgifter i en databas publicerades första gången. Det finns även andra omständigheter som talar för att en utgivare bör ansvara för en publicering till dess att den upphör och inte längre finns tillgänglig. Artiklar och material som publiceras på internet har till sin natur en annan varaktighet än exempelvis tryckta tidningar, vilket innebär att ingrepp i den personliga integriteten ofta kan få större och mer långvariga verkningar för en enskild än exempelvis publicering i en tryckt skrift. Regeringen föreslår således att nuvarande preskriptionsordning behålls, men anser att en möjlighet till ansvarsfrihet bör införas för material som är äldre än . Utgångspunkten för beräkningen av om ett material legat i databasen ska enligt förslaget vara när talan väcktes i domstol. En utgivare som vill hävda ansvarsfrihet måste åberopa detta. JK eller målsäganden ska genom en underrättelse kunna tvinga utgivaren att på nytt ta ställning till publiceringen i fråga. Regeringens förslag innebär att om en utgivare efter att han eller hon har tagit emot en underrättelse av JK eller målsäganden om att en databas innehåller viss information som kan utgöra yttrandefrihetsbrott tar bort informationen ur databasen, kan han eller hon inte hållas ansvarig för informationen. Detta gäller dock endast om det kan antas att informationen började tillhandahållas ur databasen tidigare än innan underrättelsen. Förslaget innebär att det är JK eller målsäganden som måste bevisa att utgivaren kan hållas ansvarig för innehållet. Enligt förslaget ska det dock vara tillräckligt att det görs antagligt att informationen tillhandahölls eller senare för att en åberopad ansvarsfrihet ska underkännas. Beviskravet är alltså förhållandevis lågt. Saknas uttrycklig uppgift om publiceringstidpunkt kan t.ex. en redogörelse för en händelse eller andra faktauppgifter i anslutning till ett yttrande göra antagligt när publicering har skett. Även en kronologisk uppbyggnad med publiceringar som följer efter varandra, kan bidra till att göra tidpunkten för publiceringen antaglig. Konsekvensen av att ett yttrande inte tas bort inom tvåveckorsfristen är att utgivaren fortsätter att ansvara straff- och skadeståndsrättsligt för yttrandet och att talan om ansvar kan väckas av JK eller målsäganden. JK eller målsäganden kan även välja att väcka talan utan föregående underrättelse. Även i detta fall bör utgivaren kunna undgå ansvar under vissa förutsättningar. Om en utgivare av en databas utan en föregående underrättelse delges en stämningsansökan – med yrkande om ansvar eller skadestånd – och utgivaren från delgivningen tar bort den information stämningsansökan gäller ur databasen, kan han eller hon inte heller hållas ansvarig för informationen. Detta gäller dock endast om informationen började tillhandahållas tidigare än innan delgivningen av stämningsansökan. Utgivaren kan dock hållas ansvarig om det görs antagligt att informationen började tillhandahållas innan utgivaren delgavs stämningsansökan eller . Regeringen framhåller att ansvarsfrihet för äldre material bara blir aktuellt om preskription inte har inträtt. Frihet från ansvar för information som utan föregående underrättelse eller stämningsansökan har tagits bort ur en databas kan alltså komma i fråga endast om talan om ansvar har väckts inom preskriptionstiden . Bestämmelser om vad som gäller för underrättelsen får meddelas i lag. Regeringen föreslår att det i tillämpningslagen införs bestämmelser om krav på att en underrättelse ska innehålla en utförlig redogörelse för de omständigheter som åberopas till grund för påståendet om att viss information i databasen kan utgöra yttrandefrihetsbrott. Underrättelsen ska även innehålla tydliga uppgifter om vilken information i databasen som den avser. Det åligger den som framställer underrättelsen att visa att utgivaren har tagit emot denna. I kommittémotion 2017/18:3963 av m.fl. (L) yrkande 1 begärs att avslår propositionen i den del som avser preskriptionsregler och ansvar för databaser. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att reglerna om preskription och ansvar för databaser bör bli föremål för en förnyad översyn med inriktningen att behövliga grundlagsändringar ska kunna träda i kraft . Motionärerna anför att en kort preskriptionstid har betraktats som en central del av skyddet för tryck- och yttrandefriheten. Motionärerna framhåller att det sker snabba förskjutningar av uppfattningar om tillåtligheten av vad som får sägas, och att det är därför som innehållet i äldre material som inte görs annat än passivt tillgängligt genom en databas inte ska bedömas enligt samtidens normer om vad som är tillåtligt.