bet · H501CU10 · 2018-02-21 00:00:00 — Regeringen har i regleringsbrevet för gett i uppdrag att lämna allmän information om vilka regler som kan vara tillämpliga vid transaktioner inom delningsekonomin och vid andra avtal mellan privatpersoner om köp av varor eller tjänster. Myndigheten ska också följa hur transaktioner mellan privatpersoner som rör köp av varor och tillhandahållande av tjänster utvecklas. Myndigheten ska rapportera resultatet av detta arbete till regeringen () . Som redovisats ovan har regeringen gett i uppdrag att lämna allmän information om vilka regler som kan vara tillämpliga vid transaktioner inom delningsekonomin och vid andra avtal mellan privatpersoner om köp av varor eller tjänster. Myndigheten ska också följa hur transaktioner mellan privatpersoner som rör köp av varor och tillhandahållande av tjänster utvecklas. Vidare har regeringen i budgetpropositionen förklarat att förslagen i betänkandet Delningsekonomi – På användarnas villkor (SOU 2017:26) och remissinstansernas synpunkter kommer att analyseras och beaktas bl.a. i samband med arbete utifrån översynen av konsumentskydds-regelverket inom EU. Utskottet kan således konstatera att det pågår ett arbete som ligger väl i linje med motionsönskemålen. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Den bör avslås. Köp av varor i samband med hantverkstjänster Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utreda möjligheten att förhindra att hantverkare gör orimliga prispåslag för material och varor vid hantverkstjänster. Utskottet hänvisar till gällande rätt. Jämför reservation 4 (SD). (SD) anser i motion 2017/18:3527 att regeringen bör utreda möjligheten att förhindra att hantverkare gör orimliga prispåslag för material och varor vid hantverkstjänster. Motionären menar att det är rimligt att införa lagregler för att komma till rätta med sådana påslag. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Enligt 36 § konsumenttjänstlagen (1985:716) ska konsumenten, i den mån priset inte följer av avtalet, betala vad som är skäligt med hänsyn till tjänstens art, omfattning och utförande, gängse pris eller prisberäkningssätt för motsvarande tjänster vid avtalstillfället samt omständigheterna i övrigt. Har näringsidkaren lämnat en ungefärlig prisuppgift, får det uppgivna priset dock inte överskridas med , såvida inte någon annan prisgräns har avtalats eller näringsidkaren har rätt till pristillägg enligt 38 § samma lag. I 35 § konsumentköplagen (1990:932) finns en motsvarande bestämmelse när det gäller köp av varor. Om ett bestämt pris inte följer av avtalet, ska köparen betala vad som är skäligt med hänsyn till varans art och beskaffenhet, gängse pris vid tiden för köpet samt omständigheterna i övrigt. Bestämmelser om ocker och oskäliga avtalsvillkor finns i 31 § respektive 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhets-rättens område (avtalslagen). Den civilrättsliga ockerbestämmelsen i 31 § avtalslagen innebär att den som använder sig av någon annans trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroende ställning till att utverka en förmån för sig själv som står i uppenbart missförhållande till vederlaget inte ska kunna göra avtalet gällande. En motsvarande straffrättslig bestämmelse om ocker finns i 9 kap. 5 § . Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn ska tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden gäller enligt 1 § avtalsvillkor som näringsidkare använder när de erbjuder varor, tjänster eller andra nyttigheter till konsumenter. Om ett avtalsvillkor som avses i 1 § med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsumenten, får Patent- och enligt 3 § förbjuda näringsidkaren att i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor, om förbudet är motiverat från allmän synpunkt eller annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. I 11 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden finns vidare en särskild jämkningsbestämmelse som är tillämplig på sådana villkor i konsumentavtal som inte har varit föremål för individuell förhandling, exempelvis standardavtal. Enligt paragrafen får omständigheter som inträffat efter det att avtalet ingåtts inte beaktas till konsumentens nackdel på så sätt att ett avtalsvillkor som annars vore att anse som oskäligt inte kan åsidosättas eller jämkas. Om ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende ska avtalet, i vissa angivna fall, gälla utan andra ändringar. Statsrådet anförde följande som svar på en skriftlig fråga (fr. 2017/18:488) om huruvida regeringen avser att agera för att stärka lagskyddet mot ocker. Frågeställaren nämnde särskilt situationen att en hantverkare kräver att få leverera material till överpris. Vid köp av varor eller tjänster kommer näringsidkaren och konsumenten överens om att ingå ett avtal. Båda parter behöver ta ställning till vilka villkor som kan accepteras för att t.ex. utföra respektive köpa en hantverkstjänst. Det kan handla om när och hur snabbt tjänsten ska utföras, vilket material som ska användas och inte minst vilket pris som ska gälla. Självklart är det viktigt att konsumenten inte utnyttjas. Det är en tydlig ambition för konsumentpolitiken, och det förutsätter naturligtvis att det finns en fungerande lagstiftning som skyddar konsumenten. Oavsett om det är fråga om köp av en vara eller av en tjänst så finns det bestämmelser i konsumentköplagen respektive konsumenttjänstlagen som syftar till att skydda konsumenten. Dessutom finns lagen om avtalsvillkor i konsument-förhållanden och avtalslagen. Dessa lagar innehåller regler om bl.a. oskäliga avtalsvillkor och ocker som kan användas om en näringsidkare försöker utnyttja konsumentens underläge. Tillsammans ger dessa bestämmelser konsumenten de verktyg som behövs för att konsumenten ska kunna tillvarata sina rättigheter. Jag ser därför inte att det finns behov av att överväga ändring av reglerna för att förstärka skyddet mot ocker. Som statsrådet påpekade i sitt frågesvar finns bestämmelser i konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen som syftar till att skydda konsumenten. Vidare innehåller avtalslagen och lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden regler om bl.a. oskäliga avtalsvillkor och ocker, som kan användas om en näringsidkare försöker utnyttja konsumentens underläge. Utskottet kan därför inte se att det finns skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionen. Motionen bör avslås. Uppföljning av lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en uppföljning av lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter. I motion 2017/18:1406 föreslår och (båda S) ett tillkännagivande om att följa upp effekterna av den nya lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter och bevaka att de nya resenärs-rättigheterna följs. Motionärerna menar bl.a. att lagstiftningen när det gäller transportörens ansvar för att anordna ersättningstrafik kan behöva förtydligas eller kompletteras. Lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter Lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter trädde i kraft (prop. 2015/16:13, bet. 2015/16:CU9, rskr. 2015/16:73). Lagen, som är tvingande till förmån för resenärerna, gäller vid lokala och regionala resor i kollektivtrafiken. Lagen är trafikslagsövergripande och gäller vid resor med kortväga tåg- och busstrafik samt vid all trafik med tunnelbana och spårvagn. Även resor med personbil i linjetrafik, som normalt tillhandahålls av taxiföretag, omfattas. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om att en transportör ska vara skyldig att tillhandahålla reseinformation i vissa avseenden. Information ska bl.a. tillhandahållas om en försening eller annan störning i trafiken och dess orsak, varaktighet och konsekvenser, resenärens rättigheter i frågor som regleras i lagen, transportörens allmänna avtalsvillkor för resor och hur transportören kan kontaktas. Om den föreskrivna informationen inte lämnas, ska sanktioner i marknadsföringslagen användas. utövar tillsyn över att transportörer fullgör sina skyldigheter att tillhandahålla reseinformation enligt lagen. Lagen innehåller vidare bestämmelser om resenärers rätt till ersättning vid förseningar som är . En resenär har rätt till ersättning för skäliga kostnader för annan transport, inklusive transport med eget fordon, för att nå resans slutdestination. Den högsta ersättningen för sådan kostnad ska vara 1/40 av prisbasbeloppet (ca ). En resenär som vid försening inte begär ersättning för annan transport har i stället rätt till prisavdrag på biljettpriset. I propositionen anförde regeringen att en ersättningsskyldighet vid förseningar får anses utgöra ett tillräckligt incitament för transportörer att sätta in ersättningstrafik vid trafikavbrott. Det saknas därför skäl att, som Utredningen om en ny kollektivtrafiklag föreslagit, i det här sammanhanget föreskriva en skyldighet att anordna sådan trafik (prop. s. 43). Lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter har varit i kraft . Enligt utskottets mening är det alltid angeläget att beslutad lagstiftning av den här typen följs upp. Utskottet förutsätter att en uppföljning av den nya lagen kommer till stånd utan något tillkännagivande från sida. Motionen bör därför avslås. Redovisning av beräknade koldioxidutsläpp vid köp av resor Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om redovisning av beräknade koldioxidutsläpp vid köp av och reklam för resor. I motion 2017/18:2650 föreslår (-) tillkännagivanden om att införa ett krav på att beräknade koldioxidutsläpp ska framgå vid information om och köp av resor (yrkande 1) och om att införa ett krav på att beräknade koldioxidutsläpp ska framgå i all reklam för resor (yrkande 2). Information på myndigheters webbplatser m.m. Information om hållbart resande och hur olika trafikslag påverkar klimatet lämnas bl.a. på Hallå konsuments, , och Transportstyrelsens webbplatser. Internationella civila luftfartsorganisationen () har tagit fram en beräkningsmodell för att räkna fram flygresors utsläpp av koldioxid som finns tillgänglig på webbplats. Vidare erbjuder bl.a. vissa resebolag tjänster för att beräkna koldioxidutsläpp för resor och klimatkompensering. Utskottet anser att det är viktigt att konsumenter kan få tillgång till information om resors klimatpåverkan. Som redovisats ovan lämnas information om hållbart resande och hur olika trafikslag påverkar klimatet på bl.a. Hallå konsuments, , och Transportstyrelsens webbplatser. Även resebranschen själv bör ta ansvar för att vid marknadsföring och försäljning lämna tydlig och lättillgänglig information om resors klimatpåverkan. Utskottet vill i sammanhanget peka på att bl.a. vissa resebolag erbjuder tjänster för att beräkna resors koldioxidutsläpp. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionen. Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om betalningstider i näringslivet. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 5 (V). m.fl. (V) anför i partimotion 2017/18:3456 att långa betalningstider är ett problem för mindre företag. När betalningar drar ut ansträngs likviditeten, vilket i många fall innebär begränsningar, inte minst vad gäller möjligheter till expansion och nyanställningar. Motionärerna menar att de regler som innebär att myndigheter och andra offentliga organ inte ska kunna avtala om längre betalningstid än även bör omfatta privata företag. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 15). I motion 2017/18:1379 föreslår (S) ett tillkännagivande om att ge företag stöd för att få till stånd kortare betalningstider. beslutade om ändringar i bl.a. räntelagen (1975:635) och lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. för att i svensk rätt genomföra EU-direktivet (2011/7/EU) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2012/13:36, bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). Enligt lagändringarna ska en fordran betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. I förhållanden mellan näringsidkare får längre betalningstider gälla endast om borgenären uttryckligen har godkänt det. Myndigheter och andra offentliga organ ska inte kunna avtala om längre betalningstider. Vidare ska en borgenär som drabbas av en sen betalning alltid ha rätt till kompensation i form av en förseningsersättning om . Borgenärens rätt till dröjsmålsränta ska inte kunna avtalas bort. Detsamma ska gälla rätten till förseningsersättning, om det inte finns särskilda skäl för det. Myndigheter och andra offentliga organ som betalar för sent ska dessutom alltid vara skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. En fortsatt tillämpning av en oskälig sedvänja i fråga om betalningstid, dröjsmålsränta eller ersättning för indrivningskostnader ska kunna förbjudas efter en prövning i Patent- och . I Statens ägarpolicy och riktlinjer för bolag med statligt ägande 2017 avsnittet 3.4 Hållbart företagande anges bl.a. att det för staten som ägare är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att i övrigt säkerställa att missbruk inte sker av den särställning det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. Statens ägarpolicy ska tillämpas i bolag med statligt majoritetsägande. I övriga bolag där staten är delägare verkar staten i dialog med övriga ägare för att ägarpolicyn ska tillämpas. I det ovan nämnda lagstiftningsärendet beslutade även om ett tillkännagivande till regeringen (biföll en reservation om ytterligare förslag om betalningstiderna, bet. 2012/13:CU6, res. Enligt den bifallna reservationen bör regeringen återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider. Reservanterna anförde att de inser att den starkare partens övertag vid en affärsuppgörelse inte helt kan jämnas ut genom en lagstiftning som inte tillåter längre betalningsfrister än utan undantag, oavsett vem borgenären har sin fordran till, men ser trots det en sådan utformning av lagen som en viktig del för att skapa ett sundare förhållande mellan parterna. Även beslutade , i enlighet med utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare alltid ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning (bet. 2013/14:CU20, rskr. 2013/14:201). Promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet Med anledning av tillkännagivande utarbetades inom promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet. I promemorian behandlas frågan om hur små och medelstora företags ställning kan stärkas när det gäller betalningstider. Det föreslås att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. Den föreslagna regleringen är tvingande, dvs. parterna ska inte kunna avtala om en längre betalningstid. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Kartläggning av betalningstider i näringslivet På uppdrag av gjordes 2016 en kartläggning av betalningstider i näringslivet. Utgångspunkten för kartläggningen är vad som hänt sedan direktivet om bekämpande av sena betalningstider i näringslivet genomfördes . I uppdraget har ingått att göra en analys av vad som hänt såväl i som i vad gäller betalningstiderna för att undersöka vilka effekter lagstiftningen haft. I kartläggningen redovisas bl.a. följande övergripande slutsatser. I är den genomsnittliga avtalade betalningstiden vilket innebär att avtalstiden ökat . som de svenska avtalstiderna ökar går utvecklingen i många andra europeiska länder åt motsatt håll. tillhörde tidigare de länder där det gick snabbast att få betalt men denna bild har ändrats. är avtalstiderna kortare i 16 av de 27 länder för vilka det finns uppgifter. Även om svenska företag är förhållandevis duktiga på att betala så är den faktiska betalningstiden kortare i cirka hälften av de jämförda länderna. För de flesta branscher är den genomsnittliga avtalade betalningstiden mellan men inom livsmedelsindustrin och hotell- och restaurangbranschen är betalningstiden vanligtvis medan den är för företag som säljer IT-tjänster. Undersökningen visar även att storleken på kunden har betydelse för hur lång betalningstid som avtalas. För medelstora och stora företag som har stora företag som kunder är den genomsnittliga betalningstiden mellan . Den klart viktigaste förklaringen till långa avtalade betalningstider är att företag i dominerande ställning kräver längre kredittider. En tredjedel av de svenska företagen betalar en del av sina fakturor för sent och av företagen har erhållit betalning efter fakturadatumet. Av de fakturor som betalas för sent är en fjärdedel försenade . Ser man till företagens viktigaste kundgrupper är det vanligare med förseningar som överstiger för företag som har sina viktigaste kunder inom landstingen, detalj- och partihandeln, byggverksamhet och skogsindustrin. För dessa branscher betalas mer än var tredje försenade faktura . Det problem som upplevs som störst vid långa avtalade betalnings-tider är påverkan på likviditet och lönsamhet. Försenade betalningar får också effekter för företagens administrativa börda. uppger en stor andel av företagen att sena betalningar har en ganska eller mycket liten betydelse för företagets räntekostnader. Nästan vart tredje mikro- och småföretag anger att de långa avtalade betalningstiderna har mycket eller ganska stor betydelse för deras möjlighet att öka antalet anställda. Inom branscherna företagsinriktade tjänster och byggverksamhet är det som gör samma bedömning. Mer än hälften av de svenska företagen känner till de författningsändringar som infördes för att införliva EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar, men det är ytterst få som anser att dessa ändringar påverkat avtalstider och förseningar. I den mån ändringarna haft effekt så tycks de snarare lett till längre avtalade betalningstider än kortare. Undersökningen visar även att de flesta företag avstår från att debitera dröjsmålsränta och förseningsavgift vilket troligen bidragit till att författningsändringarna inte fått någon effekt. I kartläggningen redovisas också slutsatsen att kommunala och statliga kunder är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Landstingen fortsätter dock att i större omfattning än de andra offentliga aktörerna kräva längre betalningstider än . informerade närings- och innovationsminister tillsammans med utredaren ledamöter från civilutskottet och näringsutskottet om kartläggningen. Närings- och innovationsminister hade ett möte med representanter för svenskt näringsliv om långa betaltider. Syftet med mötet var att inleda ett arbete där näringslivet ska nå en överenskommelse om hur betaltiderna ska kortas ned. utsåg även en kontaktperson för att stödja parterna i det fortsatta arbetet. Några av största företag enades om ett utkast till en frivillig hederskod för att korta ned betalningstiderna till mindre leverantörer. Enligt hederskoden ska 30 dagars betalningstid gälla som huvudprincip. Inom pågår ett arbete med att ta fram förslag till lagstiftning om rapporteringskrav riktat mot de större företagen om hur de sköter sina betalningar. ställningstagande i betänkande 2016/17:CU12 Motioner om betalningstider i näringslivet behandlades senast av utskottet (bet. 2016/17:CU12). Utskottet anförde då följande. Den kartläggning som gjorts på uppdrag av visar att det fortfarande finns problem med långa betalningstider i näringslivet. Det främsta skälet till långa avtalade betalningstider är enligt kartläggningen att företag i dominerande ställning kräver längre kredittider. När betalningar drar ut påverkas leverantörernas likviditet och lönsamhet. Detta gäller inte minst för de mindre företagen. Utskottet anser att det är angeläget att lösa de problem som finns när det gäller betalningstider. Den promemoria som upprättades inom med lagförslag enligt tillkännagivande bereds vidare inom . Näringslivet bör enligt utskottets mening också ta ett större ansvar för frågorna. Utskottet välkomnar det arbete som inletts för att inom näringslivet nå en överenskommelse om hur betalningstiderna ska kortas. Till skillnad mot vad som är fallet i förhållanden mellan näringsidkare finns för myndigheter och andra offentliga organ en tvingande regel om en längsta betalningstid . Dessa kan således inte avtala om längre betalningstider. De är dessutom alltid skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. Vidare anges i Statens ägarpolicy och riktlinjer för bolag med statligt ägande 2017 att det är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att säkerställa att missbruk inte sker av den särställning det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. Det kan även nämnas att kommunala och statliga kunder enligt den kartläggning som gjorts är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet nu bör avvaktas. Utskottet är därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör avslås. följde utskottets förslag. Utskottet anser liksom tidigare att det är angeläget att lösa de problem som finns när det gäller långa betalningstider i näringslivet. Den promemoria som upprättades inom med lagförslag enligt tillkännagivande bereds vidare inom . Näringslivet bör enligt utskottets mening också ta ett större ansvar för frågorna. Utskottet ser positivt på att ett antal av största företag har enats om ett utkast till en frivillig hederskod för att korta ned betalningstiderna till mindre leverantörer. Enligt hederskoden ska 30 dagars betalningstid gälla som huvudprincip. När det gäller bolag med statligt ägande anges i statens ägarpolicy 2017 att det är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att säkerställa att missbruk inte sker av den särställning det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. Vidare pågår inom ett arbete med att ta fram förslag till lagstiftning om rapporteringskrav riktat mot de större företagen om hur de sköter sina betalningar. Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet bör avvaktas. Utskottet är därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som beretts i förenklad ordning. Jämför det särskilda yttrandet (M, SD, C, V, L, KD). I motioner från allmänna motionstiden /18 har det väckts förslag som rör obeställd reklam och telefonförsäljning, bluffakturor, reklam riktad till barn, lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam m.m., förlängning av presumtionsfristen i konsumentköplagen, förmedling av tjänster, konsumentskyddet vid hotelltjänster, tydligare regler för fakturors förfallodatum, resegarantisystemet, konsumentlagstiftningen i EU, konsumentvägledning samt miljömärkning av produkter. Motsvarande eller i allt väsentligt motsvarande motionsförslag har utskottet behandlat tidigare . Detta har gjorts i betänkandena /15:CU11 och 2016/17:CU12. har i enlighet med utskottets förslag avslagit motionsyrkandena.