bet · H501FiU36 · 2018-03-23 00:00:00 — Nya regler om betaltjänster Utskottet ställer sig bakom regeringens lagförslag om nya regler för betaltjänster. Av lagtekniska skäl föreslår dessutom utskottet en mindre lagändring. I propositionen föreslås ändringar huvudsakligen i betaltjänstlagen för att genomföra andra betaltjänstdirektivet. Syftet med lagändringarna är att utveckla marknaden för elektroniska betalningar och skapa bättre förut-sättningar för säkra och effektiva betalningar. Termen betaltjänst utvidgas till att även omfatta betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Tillämpningsområdet utökas i fråga om geografiskt område och valutor. Betaltjänstleverantörer ges tillgång till betalkonto hos kreditinstituten på objektiva, icke-diskriminerande och proportionella grunder och i den omfattning som krävs för att de effektivt ska kunna tillhandahålla betaltjänster. Det införs även nya bestämmelser som reglerar frågor om säkerhet och hantering av risker. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Proposition 2017/18:77 Nya regler om betaltjänster. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Nya regler om betaltjänster Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Bilaga 3 Utskottets lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Nya regler om betaltjänster a) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster med den ändringen att förslaget i de delar det avser 4 a kap. 5 § utgår, 2. lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., 3. lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078), 4. lag om ändring i lagen (2006:595) om europakooperativ, 5. lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486), 6. lag om ändring i lagen (2011:755) om elektroniska pengar, 7. lag om ändring i lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. b) antar utskottets förslag i bilaga 3 till lag om ändring i lagen (2017:342) om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Därmed bifaller proposition 2017/18:77 punkterna 1–7. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (SD), (M), (C), (MP), (M), (S), (SD), (V), (KD), (S), (S) och (L). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet proposition 2017/18:77 Nya regler om betaltjänster. Regeringens förslag till riksdagsbeslut framgår av bilaga 1. Regeringens lagförslag redovisas i bilaga 2. Inga motioner har väckts med anledning av propositionen. Lagrådet har granskat lagförslagen, och regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag och synpunkter. Efter Lagrådets granskning har ändringar gjorts i förslagen till 3 kap. 18 a och 20 §§ och 8 kap. 21 § lagen (2010:751) om betaltjänster, i 1 § marknadsföringslagen (2008:486) samt i 3 kap. 19 a och 21 §§ lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Regeringen bedömer att dessa ändringar både författningstekniskt och även i övrigt är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Av lagtekniska skäl har utskottet gjort en mindre ändring av regeringens lagförslag i 4 a kap. 5 § i lagen om betaltjänster. Utskottets lagförslag redovisas i bilaga 3. Utskottet noterar att det i avsnitt 2.6 i propositionen saknas ett tredje stycke till 3 kap. 19 § lagen om elektroniska pengar, i lagens nuvarande lydelse. I ärendet har det inkommit en skrivelse från (dnr 1398-2017/18) och en skrivelse från (dnr 1382-2017/18). I har betalningsförmedling traditionellt hanterats inom bankväsendet, och bankernas kontosystem utgör grunden för betalningssystemet. förmedlas betalningar även av företag i andra branscher. En betalning är en överföring av ett penningbelopp från en avsändare till en mottagare. Den kan vara kontantbaserad eller kontobaserad. Den kan gälla stora betalningar eller massbetalningar. Med stora betalningar avses överföringar av betydande belopp, . De vanligaste sätten att betala i är med kort, autogiro, gireringar och kontanter. Kontobaserade betalningar innebär att medel flyttas mellan två konton i en eller två banker genom t.ex. en girering, en överföring med autogiro eller en kortbetalning. Vid girering används ett särskilt bank- eller plusgironummer för identifiering av mottagaren, som det vanligtvis också anges ett OCR-nummer som gör det möjligt för mottagaren att identifiera betalningen. Autogiro innebär att betalningsmottagaren och betalningsavsändaren har ingått avtal om automatisk debitering av betalarens bankkonto. Betalning med bankkort kan ske antingen med betalkort eller med kreditkort. Om betalkort används samlar kortutgivaren inköpen för och fakturerar sedan kortinnehavaren det sammanlagda beloppet för perioden. Ett kreditkort ger kortinnehavaren möjlighet att betala skuldbeloppet i efterhand. För att kontobaserade betalningar ska kunna genomföras krävs att en eller flera mellanhänder medverkar. har det utvecklats andra sätt att genomföra betalningar, t.ex. via mobiltelefoner. Ett exempel på en mobil betaltjänst är applikationen Swish. För att Swish ska fungera krävs att både avsändaren och mottagaren är anslutna till Swish med sina respektive bankkonton i någon av de deltagande bankerna. Kontobaserade betalningar hanteras i olika betalningssystem. Alla stora banker och clearingorganisationer i deltar i betalningssystem . Massbetalningar mellan bankerna hanteras i i bankgirosystemet som drivs av Bankgirocentralen (BGC). På uppdrag av driver BGC Dataclearingen, som är ett system för bl.a. vanliga banköverföringar från konto till konto. BGC driver även betalningssystemet Betalningar i Realtid (BiR). I detta system genomförs clearing och avveckling i realtid, vilket innebär att pengar kan flyttas direkt mellan olika konton. Till grund för det nuvarande svenska regelverket om betaltjänster ligger första betaltjänstdirektivet[1]. Direktivet har genomförts i svensk rätt genom betaltjänstlagen och lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument[2]. Betaltjänstlagen innehåller bestämmelser om betaltjänster som tillhandahålls i och utförs inom EES i euro eller i någon annan av EES-ländernas valutor. Dessutom finns bestämmelser om betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer, tillståndskrav, rörelseregler, informationskrav, behandling av personuppgifter, tillträde till betalningssystem samt tillsyn och ingripanden. I lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument regleras de skyldigheter som en kontohavare har vid användningen av ett betalningsinstrument och vilket betalningsansvar som gäller vid obehöriga transaktioner. antog och rådet andra betaltjänstdirektivet[3]. Genom direktivet upphävs första betaltjänstdirektivet och de reglerna har förts över till andra betaltjänstdirektivet. Andra betaltjänstdirektivet handlar om att utveckla en EU-omfattande marknad för elektroniska betalningar och att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar. I skälen till direktivet anges bl.a. att likvärdiga driftsvillkor bör säkerställas för både befintliga och nya aktörer på marknaden genom åtgärder som gör det möjligt för nya betalningsmetoder att nå ut till en större marknad. Enligt kommissionen bör detta öka effektiviteten inom betalningssystemet och leda till större valfrihet och bättre insyn när det gäller betaltjänster, som konsumenternas förtroende för en harmoniserad betalningsmarknad stärks. I andra betaltjänstdirektivet utvidgas termen betaltjänst till att omfatta även betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Tillämpnings-området utökas också i fråga om geografiskt område och valutor. Direktivet ger betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer rätt till tillgång till kreditinstitutens betalkontotjänster på objektiva, icke-diskriminerande och proportionella grunder och i den omfattning som krävs för att dessa företag effektivt och obehindrat ska kunna tillhandahålla betaltjänster. Direktivet innehåller också flera nya regler om säkerhet och hantering av risker i samband med betaltjänstleverantörers kommunikation med betaltjänstanvändare, t.ex. i fråga om en betalningstransaktion. antog och rådet det s.k. e-penning-direktivet[4]. E-penningdirektivet har i svensk rätt genomförts i lagen (2011:755) om elektroniska pengar som innehåller bestämmelser om utgivning av elektroniska pengar samt om pengar och registrerade utgivare. I andra betaltjänstdirektivet regleras genomförandet av betalnings-transaktioner där medlen är elektroniska pengar enligt definitionen i e-penningdirektivet. Däremot regleras själva utgivningen av elektroniska pengar i e-penningdirektivet. I andra betaltjänstdirektivet görs flera ändringar i e-penningdirektivet. Ändringarna rör främst frågor om tillståndskrav och andra rörelsekrav, men det görs även ändringar i e-penningdirektivets tillsyns- och övergångsbestämmelser. Rättsakter, riktlinjer och rekommendationer Enligt andra betaltjänstdirektivet har kommissionen bemyndigats att anta ett antal delegerade akter och genomförandeakter. Genomförandeåtgärderna består främst av s.k. tekniska standarder som utarbetas av Europeiska bankmyndigheten (). får även utfärda riktlinjer och rekommendationer till behöriga myndigheter och finansiella företag. Nya regler om betaltjänster Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag om nya regler om betaltjänster samt utskottets lagförslag i bilaga 3. Andra betaltjänstdirektivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att handlingsutrymmet för medlemsstaterna att anta avvikande regler är begränsat. Regeringen anser att en utgångspunkt vid genomförandet av direktivet bör vara att det i svensk rätt inte bör ställas upp några krav som går längre än kraven i direktivet om det inte finns starka skäl för det. De nya termer och uttryck som införs med anledning av andra betatjänstdirektivet bör enligt regeringen så nära som möjligt ansluta till de termer och uttryck som används i direktivet. Vidare anser regeringen att hänvisningarna till EU-förordningar i de bestämmelser som föreslås bör vara dynamiska, dvs. avse förordningarna i den gällande lydelsen. Hänvisningar till EU-direktiv bör dock vara statiska, dvs. avse direktivet i den gällande lydelsen. Det stämmer också överens med den hänvisningsteknik som har använts i propositioner . [5] För att genomföra andra betaltjänstdirektivet i svensk rätt föreslår regeringen ändringar i lagen om betaltjänster, lagen om elektroniska pengar, lagen om utländska filialer m.m., bokföringslagen, lagen om europakooperativ, marknadsföringslagen och lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Vidare föreslås att lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument ska upphöra att gälla och att bestämmelserna i den lagen förs över till lagen om betaltjänster. Andra betaltjänstdirektivet innehåller ett antal definitioner av termer och uttryck. Många av definitionerna finns även i första betaltjänstdirektivet och har i svensk rätt genomförts i betaltjänstlagen. Regeringen anser att om de nya definitionerna saknar motsvarighet i svensk rätt och är av vikt för genomförandet av direktivet, bör definitionerna tas in i betaltjänstlagen. I propositionen föreslås bl.a. att följande begrepp förklaras: • inlösen av transaktionsbelopp • betalningsinstrument och utgivning av betalningsinstrument • säker kommunikation. Regeringen föreslår att i definitionen av betaltjänster i betaltjänstlagen utmönstras den nuvarande betaltjänsten genomförande av betalnings-transaktioner där betalaren godkänner transaktionen med någon form av utrustning för telekommunikation, digital teknik eller informationsteknik och betalningen sker till systemoperatören som endast fungerar som mellanhand. Termen transaktioner ersätts med termen åtgärder och termen utfärdande med termen utgivning. Förvaltningsrätten i efterfrågar exempel på vilka andra åtgärder än transaktioner som skulle omfattas av den ändrade definitionen. Regeringen anför att ändringen skulle kunna omfatta åtgärder som t.ex. öppnande och avslutande av ett betalkonto. Definitionen av betaltjänster utvidgas till att omfatta även betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Med betalningsinitieringstjänst avses en tjänst för att på begäran av betaltjänstanvändaren initiera en betalningsorder från ett betalkonto hos en annan betaltjänstleverantör. Sådana tjänster tillhandahålls bl.a. av Trustly och Klarna. Med kontoinformationstjänst avses en onlinetjänst för att tillhandahålla sammanställd information om ett eller flera betalkonton som betaltjänstanvändaren har hos en eller flera andra betaltjänstleverantörer. Exempel på en sådan tjänst är applikationen Tink. Andra betaltjänstdirektivet innehåller regler om vilka personer – betaltjänstleverantörer – och aktiviteter som omfattas av direktivet. Kategorierna motsvarar i stort sett dem som anges i första betaltjänstdirektivet och i e-penningdirektivet. Definitionen av betaltjänstleverantör i betaltjänstlagen utvidgas till att även omfatta filialer till pengar från länder utanför EES. Dessa företag ska få tillhandahålla betaltjänster i utan tillstånd enligt betaltjänstlagen. Det finns en möjlighet enligt andra betaltjänstdirektivet att undanta vissa institut från hela eller delar av direktivet, exempelvis . Regeringen anser dock att något sådant undantag inte bör införas. Samma bedömning gjordes när första betaltjänstdirektivet infördes. Geografiska begränsningar och betaltjänster i olika valutor Andra betaltjänstdirektivet är liksom första betaltjänstdirektivet tillämpligt på betaltjänster som tillhandahålls inom unionen. Det innehåller också regler om det geografiska tillämpningsområdet och vid transaktioner i olika valutor som skiljer sig från reglerna i första betaltjänstdirektivet. Regeringen gör följande bedömning av vilka ändringar i betaltjänstlagen som detta föranleder. Betaltjänstlagen gäller för betalningstransaktioner i euro eller i någon annan av EES-ländernas valutor när såväl betalarens som betalningsmottagarens betaltjänstleverantörer, eller i förekommande fall den enda betaltjänst-leverantören i betaltjänsttransaktionen, hör hemma inom EES. Enligt regeringens bedömning bör inte de nya reglerna i den delen föranleda någon lagstiftningsåtgärd. Betaltjänstlagen föreslås gälla även för betalningstransaktioner i andra valutor än euro eller någon annan av EES-ländernas valutor. När en betalningstransaktion genomförs i en annan valuta än euro eller någon annan av EES-ländernas valutor och både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantörer hör hemma inom EES ska det dock gälla undantag för vissa bestämmelser i betaltjänstlagen. Det ska också gälla om det bara är en betaltjänstleverantör i betalningstransaktionen och denne hör hemma inom EES. Undantag ska gälla för bestämmelser som rör information om maximal genomförandetid för en betaltjänst innan avtal ingås eller en betalningstransaktion innan den genomförs, och överförda eller mottagna belopp samt om genomförandetid och valuteringsdag. Det finns en möjlighet för medlemsstaterna att föreskriva kortare maximitider för genomförandet av nationella betalningstransaktioner. Samma möjlighet fanns också enligt första betaltjänstdirektivet. Regeringen väljer , liksom vid införandet av första betaltjänstdirektivet, att inte utnyttja den möjligheten. Regeringen anser, i enlighet med vad som följer av andra betal-tjänstdirektivet, att betaltjänstlagen i sin helhet som huvudregel ska vara tillämplig även på betalningstransaktioner där endast betalarens eller betalningsmottagarens betaltjänstleverantör hör hemma inom EES. Det bör enligt regeringen gälla oavsett i vilken valuta som transaktionen genomförs. Vissa av reglerna i direktivet ska dock inte tillämpas på dessa transaktioner. Samhället förses med kontanter genom den s.k. kontanthanteringskedjan. Kedjan består av ett antal aktörer, både offentliga och privata, som på olika sätt gör det möjligt för allmänheten och företag att få tillgång till och använda sig av kontanter. Kontanthanteringskedjan i består främst av , (), företag som tillhandahåller kontantautomater och s.k. värdebolag. BDB är det enda företag som har rätt att lämna in och hämta ut kontanter hos . I är de dominerande värdebolagen på marknaden (Loomis) och . Dessa bolags verksamheter består bl.a. i att de hämtar, lämnar och kontrollräknar kontanter, t.ex. butikers dagskassor, och sätter in behållningen på kundernas konto. Utöver värdetransporter, dvs. fysiska transporter av kontanter, sköter dessa bolag alltså även hanteringen av kontanter i uppräkningscentraler, även kallade värdedepåer. I depåerna räknas, äkthetskontrolleras och sorteras sedlarna från dagskassorna. Den del av kontanthanteringskedjan som avser yrkesmässig fysisk transport av sedlar och mynt, inbegripet insamling, hantering och leverans av dessa, undantas från andra betaltjänstdirektivet. Detsamma gäller enligt första betaltjänstdirektivet, men har undantaget förtydligats. Undantaget i betaltjänstlagen för yrkesmässig, fysisk transport av kontanter ska uttryckligen omfatta även hantering av kontanter som har samband med transporten. Undantaget ska dock inte omfatta uppräkningsverksamhet. I andra betaltjänstdirektivet undantas särskilda betalningsinstrument som endast kan användas i begränsad omfattning – i ett begränsat nätverk – från direktivets tillämpningsområde. Undantaget har fått en ändrad lydelse i förhållande till motsvarande undantag i första betaltjänstdirektivet. Regeringen föreslår att undantaget ska preciseras i betaltjänstlagen så att det anges att det ska vara fråga om ett mycket begränsat sådant utbud. I andra betaltjänstdirektivet finns också ett undantag från direktivet för betalningstransaktioner som genomförs via en leverantör av elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster, där leverantören fungerar som mellanhand, om betalningstransaktionerna faktureras på leverantörens faktura och avser inköp av digitalt innehåll och röstbaserade tjänster eller genomförs från eller via elektronisk utrustning för välgörenhetsändamål eller för inköp av biljetter. Undantagen ska gälla bara om värdet på de enskilda betalningstransaktionerna inte överstiger ett belopp motsvarande och betalningstransaktionernas sammanlagda värde för en abonnent inte överstiger ett belopp motsvarande . Detta undantag har ändrats i förhållande till motsvarande undantag i första betaltjänstdirektivet. Regeringen föreslår att undantaget införs i betaltjänstlagen. Enligt andra betaltjänstdirektivet tillämpas direktivet inte på tekniska stödtjänster som t.ex. tillhandahållande av terminaler eller annan utrustning, behandling, lagring och autentisering av uppgifter, integritetsskyddande tjänster och it-tjänster. Ett motsvarande undantag finns i första betaltjänstdirektivet. Undantaget i andra betaltjänstdirektivet är dock inte tillämpligt för betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Undantaget i betaltjänstlagen för tekniska tjänster som stöder betal-tjänstleverantörens verksamhet med betaltjänster utan att leverantören av tekniska tjänster kommer i besittning av medel, ska inte omfatta betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster. I andra betaltjänstdirektivet undantas vissa tjänster avseende uttag av kontanter i uttagsautomater. Men för att en tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater ska undantas från betaltjänstlagen ska den som tillhandahåller tjänsten lämna information om eventuella uttagsavgifter och växelkurs innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. Detta föreslår regeringen ska anges i betaltjänstlagen. Regeringen föreslår också att undantaget i betaltjänstlagen för betalningstransaktioner som sker genom en handelskommissionär utvidgas till att omfatta även betalningstransaktioner som sker från betalaren till betalningsmottagaren genom en handelsagent eller liknande uppdragstagare, som för endast betalarens eller betalningsmottagarens räkning förhandlar eller ingår avtal om köp eller försäljning av varor eller tjänster. Anmälan om och register över verksamhet som omfattas av vissa undantag Regeringen föreslår att den som driver en verksamhet som avser tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leverantörer, hos en leverantör i dennes affärsställe eller i fråga om ett mycket begränsat varu- eller tjänsteutbud ska anmäla detta till om det sammanlagda värdet av de betalningstransaktioner som genomförts överstiger ett belopp motsvarande . Även den som driver verksamhet som avser vissa andra betalningstransaktioner ska anmäla det till . Upplysningar om verksamheten och därmed sammanhängande omständig-heter ska lämnas till om inspektionen begär det. Vidare föreslår regeringen att , om förutsättningarna för undantag är uppfyllda, ska registrera den som har gjort en anmälan om undantag och föra in en beskrivning av de verksamheter som anmälts enligt bestämmelserna om undantag i betaltjänstlagen i det register som inspektionen för enligt den lagen. ska underrätta om den information som förs in i registret. En betaltjänstleverantör ska få komma överens med en betaltjänstanvändare som inte är konsument om avvikelse från vissa särskilt angivna bestämmelser i betaltjänstlagen som rör obehöriga transaktioner. Regeringen föreslår att det i betaltjänstlagen tas in en bestämmelse som innebär att avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i den lagen är till nackdel för en konsument ska vara utan verkan mot denne, om inte annat anges i lagen. I andra betaltjänstdirektivet införs regler om s.k. tredjepartsbetal-tjänstleverantörer. Därmed har termen betaltjänst fått en delvis ny och ändrad innebörd. Genom direktivet blir denna marknad reglerad, vilket inte är fallet . En leverantör av betalningsinitieringstjänster kommer att vara tvungen att identifiera sig mot banken när en betalning genomförs. Detta kommer att innebära att bankerna kommer att kunna se att en betalningstransaktion utförs med en betalningsinitieringstjänst. Det kan de inte . Regeringen anser att det för att genomföra andra betaltjänstdirektivet om tillståndsplikt för leverantörer av betalningsinitieringstjänster bör anges i betaltjänstlagen att den som tillhandahåller betalningsinitieringstjänster inte får undantas från tillståndsplikt. Tillstånd att tillhandahålla betalningsinitieringstjänster får bara ges om företaget har en ansvarsförsäkring som täcker det geografiska område inom vilket företaget driver sin verksamhet, eller annan jämförbar garanti som täcker den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av verksamheten. Ett betalningsinstitut som bara tillhandahåller betalnings-initieringstjänster ska ha ett startkapital som motsvarar och en kapitalbas som motsvarar minst startkapitalet. önskar ett förtydligande av hur den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska kunna ta del av ansvarsförsäkringen. Regeringen anser dock att det inte finns anledning att reglera detta i betaltjänstlagen. Andra betaltjänstdirektivet, liksom första betaltjänstdirektivet, innehåller regler om vilken information som ska lämnas till betaltjänstanvändaren eller hållas tillgänglig av betaltjänstleverantören i samband med enstaka betalningstransaktioner som inte omfattas av ett ramavtal. Informationen ska vara lätt att förstå och uttryckas klart och lättbegripligt (artikel 44). I andra betaltjänstdirektivet har lagts till ytterligare informationskrav som ställs särskilt på leverantörer av betalningsinitieringstjänster. Företaget anser att det bör framgå av lagen att leverantören av betalningsinitieringstjänsten uppfyller informationskravet genom att tillgängliggöra informationen eftersom en leverantör av en sådan tjänst inte alltid har kontaktuppgifter till kunden. Regeringen menar dock att termen tillhandahålla, som är den som anges i lagtexten, även innefattar att hålla information tillgänglig på en plats som betalaren har tillgång till.