bet · H501FöU7 · 2018-04-09 00:00:00 — I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), anges Försvarsberedningens syn att ”polisen kan vara i behov av stöd från Försvarsmakten i fredstid t.ex. för att hantera en gråzonsproblematik”. Försvarsberedningen redogör sedan för gällande ordning på området. Försvarsmaktens stöd till polisen är reglerad i lag och förordningar. Förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet reglerar bl.a. Försvarsmaktens medverkan vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Enligt förordningen får Försvarsmakten på begäran lämna stöd till bl.a. , , och , andra statliga myndigheter samt kommuner och landsting. I förordningen finns begränsningar vad gäller Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. När Försvarsmakten lämnar stöd får endast personal inom myndigheten som har lämplig utbildning för uppgiften medverka. När stöd lämnas får Försvarsmaktens personal inte användas i situationer där det finns risk för att personalen kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda. Försvarsmaktens personal får inte användas för uppgifter som kan medföra en inte obetydlig risk för att personalen kan komma att skadas. Det stöd som har lämnats utifrån förordningen har främst gällt hjälpinsatser av räddningskaraktär och logistiska stödåtgärder. Det finns även en reglering i förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten och förordningen (2017:113) om Försvarsmaktens stöd till polisen med helikoptertransporter. och Säkerhetspolisen kan enligt lagen om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning även begära stöd från Försvarsmakten om stödet behövs för att förhindra eller för att ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Lagen innebär att andra brott i som t.ex. mord, dråp, misshandel, sabotage, allmän ödeläggelse under vissa omständigheter kan vara terroristbrott. Terroristbrott är det enligt lagen om gärningen allvarligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation och avsikten är att framkalla en allvarlig fruktan hos en befolkning eller om gärningen allvarligt destabiliserar eller förstör grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat. Det står numera klart att en rätt till självförsvar, inklusive användningen av militära medel, gäller även vid ett terroristangrepp som är så storskaligt att det är att betrakta som ett väpnat angrepp mot landet enligt artikel 51 i . och Säkerhetspolisen kan även begära stöd från Försvarsmakten om ingripandet kräver resurser som och Säkerhetspolisen inte har. Försvarsmakten ska ge stöd om det finns tillgängliga resurser som är lämpliga och det inte medför hinder i den ordinarie verksamheten. Det finns en ramöverenskommelse mellan , Säkerhetspolisen och Försvarsmakten om hur stöd från Försvarsmakten ska kunna lämnas vid terrorismbekämpning. I en säkerhetspolitisk kris kommer Försvarsmakten att höja beredskapen för att lösa de militära uppgifter en sådan situation kräver. Det gör att de resurser som kan avdelas till stöd för polisen i vissa situationer kan vara begränsade. Försvarsberedningen vill också betona det regelverk och de skyldigheter som följer av förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet m.m. (IKFN-förordningen). I IKFN-förordningen anges Försvarsmaktens skyldigheter att skydda svenskt territorium vid fientliga handlingar eller våldshandlingar från en annan stat. Utskottet instämmer med Försvarsberedningen i att brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheter, som och Säkerhetspolisen, har viktiga roller i totalförsvaret. Utskottet ser positivt på vad regeringen uttrycker i budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6), dvs. att Försvarsmakten har en förmåga att lämna stöd till det övriga samhället och till myndigheter. Utskottet finner lagstödet väl avvägt och möjligheterna att öva goda och ser därför inte anledning att föreslå ytterligare åtgärder för tillfället i fråga om Försvarsmaktens stöd till polisen. Näringslivets roll i totalförsvaret Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om näringslivets roll i totalförsvaret. Jämför reservation 9 (M, C, L, KD). m.fl. (L, M, C, KD) anför i motion 2017/18:3220 att alla aktörer måste arbeta tillsammans för att samhället ska fungera så väl som möjligt under krissituationer. Det gäller också näringslivet, men hur dess roll i totalförsvaret ser ut är inte helt klart . I motionen föreslås därför att näringslivets roll i totalförsvaret bör preciseras (yrkande 13). I motion 2017/18:3222 av m.fl. (M) understryks att det inte finns nog med fokus på hur näringslivet kan bistå i uppbyggnaden av totalförsvaret, då den kompetens och de materiella resurser som under det fanns hos offentliga aktörer återfinns hos näringslivet. Motionärerna föreslår därför att en särskild översyn bör genomföras av hur samverkan mellan stat och näringsliv kan förbättras ur ett totalförsvarsperspektiv (yrkande 33). I betänkande 2016/17:FöU7 anförde utskottet återigen att den befintliga och civila krisberedskapsverksamhet som utvecklats bildar bas för det civila försvaret. Utskottet ansåg att det i Försvarsberedningens senaste anvisningar bl.a. ingick att mot bakgrund av behoven vid höjd beredskap och ytterst i krig lämna förslag för den fortsatta inriktningen av totalförsvaret (militärt försvar och civilt försvar) –2025 samt särskilt belysa den fortsatta utvecklingen av en sammanhängande planering för totalförsvaret. Eftersom detta arbete precis startat fanns det inte skäl att föreslå några ytterligare åtgärder från sida när det gäller krisberedskapssystemet i stort eller i fråga om olika aktörers ansvar. I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), uttrycker Försvarsberedningen följande: Den beredskapsplanering som genomförs på central, regional och lokal nivå [behöver] i större omfattning […] inkludera deltagande av privata aktörer. Offentliga aktörer bör i nära dialog med privata aktörer gemensamt bedöma behovet av förberedelser för förfogande och ransonering samt andra nödvändiga åtgärder för att säkerställa en rimlig beredskap. [Näringslivet] utgör en viktig del av totalförsvaret. Det finns lagstadgade krav på näringslivet att delta i totalförsvarsplaneringen. Försvarsberedningen bedömer att befintligt regelverk om näringslivets ansvar och roll i totalförsvaret bör utgöra en utgångspunkt för dialogen mellan offentliga och privata aktörer i den beredskapsplanering som ska genomföras. Försvarsberedningen utesluter dock inte att regelverket kan behöva ses över för att staten i större omfattning ska kunna ställa krav på privata aktörer att upprätthålla en viss funktionalitet i verksamheten även i krig eller vid krigsfara. Försvarsberedningen föreslår att man utreder former för hur totalförsvarsviktiga företag i krig ska kunna leverera varor och tjänster enligt olika avtalsformer med staten och att ett nationellt näringslivsråd inrättas. Utskottet instämmer med Försvarsberedningen i att näringslivet utför en stor del av den samhällsviktiga verksamhet som bedrivs. Det är därför avgörande att näringslivets aktörer engageras i planeringen för totalförsvaret på alla nivåer. Utskottet ser därför positivt på förslagen om totalförsvarsviktiga företag i krig och inrättandet av ett nationellt näringslivsråd. Försvarsberedningens arbete på området, inklusive de förslag som lagt fram, får sammantaget anses ligga i linje med motionärernas intentioner. Utskottet anser följaktligen inte att det finns skäl att föregripa Försvarsberedningens slutrapport och regeringens beredning av föreslagna åtgärder genom att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om näringslivets roll i totalförsvaret. Finansiering av länsstyrelsernas krisberedskap Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör säkerställa att ökade förvaltningsanslag för länsstyrelsernas krisberedskap går till avsedd verksamhet och tillkännager detta för regeringen. m.fl. (L, M, C, KD) anför i motion 2017/18:3220 betydelsen av att det skapas ett långsiktigt hållbart krisberedskapsarbete mot bakgrund av det som lyfter fram i sin rapport krisberedskapsarbete (RiR 2015:18). Det är positivt, menar motionärerna, att MSB beslutade om nya villkor för utvecklingsprojekt, vilka innebar att projekten skulle kunna löpa än förut. bedömning är dock att detta inte fullt ut löser problemet. Motionärerna hänvisar till regeringen som i budgetpropositionen anger att man påbörjat ett arbete för att se över och renodla länsstyrelsernas finansiering för att uppnå bättre kontinuitet och en ändamålsenlig verksamhet. I motionen föreslås att det bör säkerställas att ökade förvaltningsanslag för länsstyrelsernas krisberedskap går till avsedd verksamhet (yrkande 8). I betänkande 2016/17:FöU7 anförde utskottet att den befintliga och civila krisberedskapsverksamhet som utvecklats bildar bas för det civila försvaret. Utskottet ansåg att de utredningar som tagits fram mot bakgrund av skogsbranden i och med anledning av flyktingsituationen 2015 samt samarbetet mellan MSB och Försvarsmakten om totalförsvarets utveckling och granskningsarbete var exempel på viktiga ingångsvärden också för länsstyrelsernas fortsatta arbete. Regeringens avsikt att väsentligen förbättra länsstyrelsernas förutsättningar att bedriva en effektiv, ändamålsenlig och kostnadseffektiv verksamhet välkomnades av utskottet som sammanfattningsvis inte ansåg att det fanns anledning att t.ex. föregripa Försvarsberedningens arbete, kommande övningar med tillhörande erfarenhetsåterföring eller utvecklingsarbetet för länsstyrelserna. I betänkande 2015/16:FöU13 uttryckte utskottet att det övergripande arbetet med att se över och renodla länsstyrelsernas finansiering var positivt genom att en mer renodlad och ändamålsenlig krisberedskapsfinansiering kunde bli resultatet. Att tilldelade medel sedan används för de avsedda ändamålen måste förutsättas ske precis som i all annan statlig verksamhet, menade utskottet, som förutsatte att detta löpande följdes upp. Efter förslag ekonomiska vårproposition beslutade att den del av länsstyrelsernas arbete som avser tillsyn över Sevesoverksamheter (dvs. verksamheter som lagrar och hanterar farliga kemikalier), och som finansieras via anslaget 2:6 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap under utgiftsområde 6 Försvar och samhällets krisberedskap, skulle flyttas till utgiftsområde 1 (prop. 2016/17:100, bet. 2016/17:FiU21, rskr. 2016/17:350). Anslaget ökas till följd av detta med , enligt budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. I samma budgetproposition anger regeringen att den avser att fortsätta arbeta med utvecklingen av styrningen och samordningen av myndigheternas uppdrag för att ytterligare förbättra länsstyrelsernas förutsättningar att bedriva en effektiv, ändamålsenlig och kostnadseffektiv verksamhet. Utskottet vill framhålla betydelsen av finansieringen och möjligheten att skapa ett långsiktigt hållbart krisberedskapsarbete, vilket är något som Riksrevi-sionen också lyfter fram i sin rapport krisberedskapsarbete (RiR 2015:18). utgörs en stor del av finansieringen av medel som ges på projektbasis. är projektbidragen en större finansieringskälla än förvaltningsanslagen för de direkta kostnaderna för länsstyrelsernas krisberedskapsarbete. Detta kan försvåra en långsiktig personalförsörjning och möjligheten att utveckla verksamheten . Det är därför positivt att MSB beslutade om nya villkor för utvecklingsprojekt, vilka innebar att projekten skulle kunna löpa än förut. bedömning är dock att detta inte fullt ut löser problematiken. Regeringen hänvisar till att man i budgetpropositionen påbörjat ett arbete för att se över och renodla länsstyrelsernas finansiering för att uppnå bättre kontinuitet och ändamålsenlig verksamhet. Det är dock viktigt i sammanhanget att understryka vikten av att stärkta förvaltningsanslag också går till den avsedda verksamheten. Enligt gjordes en överföring 2007 på från krisberedskapsanslaget till länsstyrelsernas förvaltningsanslag. Denna överföring fick inte avsedd effekt utan användes i stället till annan verksamhet. Utskottet föreslår därför med tillstyrkande av motion 2017/18:3220 (L, M, C, KD) yrkande 8 att ställer sig bakom vad utskottet anför om att regeringen bör säkerställa att ökade förvaltningsanslag för länsstyrelsernas krisberedskap går till avsedd verksamhet och att tillkännager detta för regeringen. Länsstyrelsernas övningsverksamhet och beredskap Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör se över länsstyrelsernas krisberedskap när det gäller krav på övningsverksamhet och beredskap och tillkännager detta för regeringen. m.fl. (L, M, C, KD) anför i motion 2017/18:3220 att en central del i Försvarsmaktens reformarbete har varit ett ökat fokus på övningsverksamheten, men även en större tydlighet när det gäller vilka beredskapskrav som olika enheter ska ha. Det ger möjlighet till en tydlig målstyrning som också har ett uttryckligt fokus på att skapa en operativ effekt i verksamheten. Även krisberedskapen bör i ökad utsträckning gå i en liknande riktning, menar motionärerna. I sin rapport med lärdomar från skogsbranden i anger MSB att en vidareutveckling av övningsverksamheten är av särskild vikt för myndigheten att arbeta vidare med. Motionärerna föreslår därför att MSB bör få i uppdrag att se över de riktlinjer som finns för länsstyrelsernas krisberedskap när det gäller krav på övningsverksamhet och beredskap i syfte att skapa en tydligare målstyrning (yrkande 6). I betänkande 2016/17:FöU7 anförde utskottet i fråga om övningar att dessa är mycket viktiga för att samhället ska kunna stå väl rustat vid en kris. Den planerade, nationella samverkansövningen på temat civilt försvar (SAMÖ 2018) och den stora totalförsvarsövningen 2020 (TFÖ 2020) ansågs i så måtto mycket värdefulla också för länsstyrelsernas krisberedskapsarbete. Utskottet ansåg inte att det fanns anledning att t.ex. föregripa Försvarsberedningens arbete, kommande övningar med tillhörande erfarenhetsåterföring eller utvecklingsarbetet för länsstyrelserna. I betänkande 2015/16:FöU13 instämde utskottet i regeringens syn att länsstyrelserna behövde stärka sin verksamhet när det gäller övningar. Att öva länsstyrelserna i att ta det operativa ansvaret för kommunernas räddningstjänster var särskilt viktigt mot bakgrunden av skogsbranden i . Utskottet fann inte anledning att vidta några ytterligare åtgärder vid det aktuella tillfället. I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), vill Försvarsberedningen understryka behovet av övningsverksamhet för den långsiktiga utvecklingen av den civila verksamheten i totalförsvaret: Väl förberedd, genomförd och omhändertagen övningsverksamhet bidrar till nätverksbildning, kunskapsspridning, utvärdering, kvalitetssäkring, innovation och utveckling, vilket är förutsättningar för att skyndsamt höja och utveckla vår totalförsvarsförmåga. Försvarsberedningen understryker vikten av att övningar som berör eller fokuserar på totalförsvarsförmåga blir en återkommande del av den övningsverksamhet som genomförs lokalt, regionalt, nationellt och internationellt. För att i det korta perspektivet höja vår totalförsvarsförmåga är det viktigt att aktörer på olika nivåer deltar i Totalförsvarsövning för att stärka både den egna organisationen och våra gemensamma totalförsvarsansträngningar. Övningar kan ta betydande resurser i anspråk, men det är i sammanhanget viktigt att , myndigheterna, offentliga och privata aktörer på olika nivåer tar ägarskap och prioriterar övningsverksamheten för att den ska vara effektiv och kunna utveckla såväl den enskilda som den övergripande totalförsvarsförmågan. Försvarsberedningen föreslår bl.a. en central myndighet för planering, ledning och samordning i det civila försvaret för att planering i fred samt utbildning och övning för de centrala myndigheterna ska kunna hållas samman. Myndigheten för civil ledning och samordning (i praktiken MSB) ska t.ex. leda större övningar inom det civila försvaret. I delredovisningen anger Försvarsberedningen vidare följande: En indelning av de bevakningsansvariga myndigheterna i samhällssektorer utgör en mer lämplig struktur för beredskapsplanering. Inom varje sektor bör en sektorsansvarig myndighet utses. En sektorsansvarig myndighet ska ges tydligt ansvar och resurser att samordna verksamheten inom sektorn, såväl i fred som under höjd beredskap. I detta arbete ingår bl.a. att samordna beredskapsförberedelser och åtgärder (såväl för krisberedskap som för höjd beredskap), samordna och genomföra operativ planläggning, svara för att personal utbildas och för att övningar genomförs. Försvarsberedningen anger dock att flera länsstyrelser har ”begränsade resurser och bristfällig förmåga att klara sin samordningsuppgift inför och vid höjd beredskap. Redovisade underlag och genomförda övningar indikerar att länen i många fall är för små enheter resurs- och ledningsmässigt för att kunna hantera denna typ av samordning och resursprioritering” och bedömer att ”det krävs en högre regional ledning med ett antal civilområden där en landshövding i respektive område utses till civilbefälhavare med uppgift att leda och samordna arbetet”. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6) anger regeringen, bl.a. mot bakgrund av den stora skogsbranden i , att länsstyrelsernas geografiska områdesansvar och förutsättningar att överta räddningstjänsten är två exempel på områden som behöver utvecklas. Det finns också ett behov att inkludera större skogsbränder och perioder med ett stort antal asylsökande i de scenarier som används vid utarbetande av risk- och sårbarhetsanalyser. Därutöver är övningsverksamheter särskilt viktiga att utveckla och prioritera för myndigheter, kommuner och landsting så att samhället står väl rustat vid en kris, anför regeringen. En central del i Försvarsmaktens reformarbete har varit ett ökat fokus på övningsverksamheten, men även en större tydlighet när det gäller vilka beredskapskrav som olika enheter ska ha. Utskottet anser att det ger möjlighet till en tydlig målstyrning som också har ett uttryckligt fokus på att skapa en operativ effekt i verksamheten. Även krisberedskapen bör i ökad utsträckning gå i en liknande riktning. I sin rapport med lärdomar från skogsbranden i anger MSB att en vidareutveckling av övningsverksamheten är av särskild vikt för myndigheten att arbeta vidare med. MSB konstaterar att det finns en utveck-lingspotential avseende hur länsstyrelserna utför sina uppgifter under kris, och övertagande av räddningstjänstansvar identifieras som ett område som är viktigt att ha med i övningsverksamheten. Utskottet anser att länsstyrelserna i enlighet med MSB:s rekommendation bör få i uppdrag att se över de riktlinjer som finns för länsstyrelsernas krisberedskap när det gäller krav på övningsverksamhet och beredskap i syfte att skapa en tydligare målstyrning. Dessa riktlinjer bör vara på en generell nivå och beakta de specifika regionala förutsättningarna som sätter villkoren för de olika länsstyrelsernas verksamhet. Utskottet föreslår därför med tillstyrkande av motion 2017/18:3220 (L, M, C, KD) yrkande 6 att ställer sig bakom vad utskottet anför om att regeringen bör se över länsstyrelsernas krisberedskap när det gäller krav på övningsverksamhet och beredskap och att tillkännager detta för regeringen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om samverkansövningar. Jämför reservation 10 (KD). m.fl. (KD) anför i motion 2017/18:3827 att det inte genomförs några mer omfattande samövningar i samhället där olika myndigheter på ett handfast sätt får tillfälle att lära sig om hur Försvarsmaktens olika förmågor kan nyttjas i olika situationer. Motionärerna föreslår därför att det bör säkerställas att samövningar i större utsträckning än kan ske myndigheter emellan (yrkande 16). I motionen föreslås vidare att de fyra regionala staber som upprättats av Försvarsmakten för att utöva territoriell ledning och förbättra samverkan mellan civila och militära myndigheter, också bör ges uppgiften att initiera en ökad övningsverksamhet där kvalificerade militära resurser ställs till andra myndigheters förfogande för att bidra vid naturkatastrofer, stora olyckor eller andra händelser som kan påverka människors säkerhet (yrkande 18). I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), vill Försvarsberedningen ”understryka behovet av övningsverksamhet för den långsiktiga utvecklingen av den civila verksamheten i totalförsvaret”. Man skriver också att ”en förstärkning av Försvarsmaktens regionala staber sker för att möjliggöra ökad samverkan med aktörer inom totalförsvaret”. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6) anger regeringen att den i enlighet med den grundsyn för totalförsvarsplanering som Försvarsmakten och MSB tog fram (FM2016-13584:3, MSB2016-25) ser vikten av att förberedande övningsverksamhet genomförs, med inriktning på totalförsvar i syfte att förbereda de deltagande aktörerna för totalförsvarsövningen 2020 (TFÖ 2020). MSB har gemensamt med Försvarsmakten, förutom att planera för en omfattande totalförsvarsövning , påbörjat planeringen för förberedande övningar och utbildningsinsatser, bl.a. SAMÖ som ska genomföras . Arbetet har bidragit till att stödja civila aktörers planering för höjd beredskap. Utskottet anser att olika myndigheters och andra aktörers kännedom om varandras roller och mandat är ovärderlig vid en kris eller ett krig. Övningar är därför mycket viktiga för att samhället ska kunna stå väl rustat i svåra situa-tioner. Likt utskottet uttryckte i betänkande 2016/17:FöU7 anser man att den planerade, nationella samverkansövningen på temat civilt försvar (SAMÖ 2018) och den stora totalförsvarsövningen 2020 (TFÖ 2020) är mycket värdefulla som ett första steg för en utvecklad samverkan mellan civila och militära myndigheter. Utskottet ser positivt på Försvarsberedningens m.fl. arbete på området, inklusive de förslag som lagts fram. Dessa får sammantaget anses ligga i linje med motionärernas intentioner. Utskottet anser följaktligen inte att det finns skäl att föregripa Försvarsberedningens slutrapport, regeringens beredning av föreslagna åtgärder samt MSB:s och Försvarsmaktens pågående och kommande arbete bl.a. i fråga om erfarenhetsåterföring från nämnda övningar. Det finns sålunda inte skäl för utskottet att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om samverkansövningar. Översyn av lagar och förordningar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om översyn av lagar och förordningar. Jämför reservation 11 (M). m.fl. (M) anför i motion 2017/18:3221, bl.a. mot bakgrund av terrorattacken i , att beredskapslagstiftning är så pass föråldrad att den är svår att bruka annat än i händelse av krig eller krigsliknande situationer. Då måste stå väl rustat även inför en allvarlig icke krigsliknande händelse föreslår motionärerna att det bör tillsättas en utredning för att se över och modernisera den svenska beredskapslagstiftningen (yrkande 8). I motion 2017/18:1268 menar (M) att grunden är lagd för en återupptagen försvarsplanering genom att beslutade att bifalla regeringens proposition Försvarspolitisk inriktning – försvar 2016–2020 (prop. 2014/15:109). Motionären föreslår därför att det bör göras en översyn av föråldrade lagar och förordningar som styr samhällets krisberedskap.