bet · H501FiU26 · 2018-02-14 00:00:00 — Utskottet framhöll vikten av en mångfald av aktörer inom välfärdssektorn och riktade därför återigen ett tillkännagivande till regeringen om att återkomma med förslag på hur man tänker arbeta för att öka mångfalden. Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning (SOU 2017:38) överlämnade sitt slutbetänkande Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Utredningens uppdrag har varit att analysera hur kvalitetsmått kan användas strategiskt i välfärden och ge förslag på hur register kan förbättras inom hälso- och sjukvården samt . Dessutom har utredningen sett över hur den ekonomiska insynen i privat utförd välfärd med offentlig finansiering kan utvecklas. Betänkandet har remissbehandlats, och regeringen avser att lämna en proposition till . Ordning och reda i välfärden (SOU 2016:78) överlämnade delbetänkandet Ordning och reda i välfärden. Betänkandet innehåller förslag om en reglering av tillåtet rörelseresultat i syfte att säkerställa att offentliga medel används till den verksamhet de är avsedda för. Därutöver lämnas bl.a. förslag om en utvecklad ägar- och ledningsprövning, ett mer flexibelt regelverk för upphandling av sociala tjänster och förslag som syftar till att göra det lättare för organisationer i den idéburna sektorn att verka inom välfärdsområdet. Betänkandet har remissbehandlats, och regeringen avser att lämna en proposition till . (SOU 2015:7) presenterade sitt slutbetänkande. Utredningen hade i uppdrag att bl.a. utreda vilka möjliga krav, utöver de befintliga, som kan och bör ställas på de som äger och driver företag inom välfärdssektorn. I slutbetänkandet föreslås bl.a. en utökad tillståndsplikt inom och att det i samband med tillståndsprövning ska ställas krav på insikt, erfarenhet och lämplighet för att beviljas godkännande eller tillstånd att bedriva verksamhet enligt skollagen och socialtjänstlagen (SoL). Den som ansöker om godkännande eller tillstånd föreslås också behöva visa att den har ekonomiska förutsättningar att bedriva en långsiktig verksamhet. Kraven föreslås gälla även efter att tillstånd eller godkännande meddelats. har haft i uppdrag att vidareutveckla förslag om ökade krav på långsiktighet och ägar- och ledningsprövning för tillstånd att bedriva verksamhet inom välfärdssektorn. Utskottet har tidigare riktat tillkännagivanden till regeringen om att återkomma med förslag på åtgärder när det gäller valfrihet, mångfald och kvalitet inom offentligt finansierade välfärdsverksamheter (bet. 2015/16:FiU26, bet. 2016/17:FiU26). Utskottet kan notera att regeringen ännu inte återkommit till i frågan. Utskottet konstaterar också att regeringen i stället bereder förslag som motverkar valfrihet, mångfald och kvalitet i välfärdssektorn och vill med anledning av detta understryka att regeringen i enlighet med konstitutionell praxis ska tillgodose tillkännagivanden. Utskottet vill därför återigen framhålla vikten av en mångfald av aktörer inom välfärdssektorn. ska ha en trygg välfärd, där människan sätts före systemen och där alla har tillgång till en gemensamt finansierad välfärd av hög kvalitet. En sjundedel av välfärdstjänsterna tillhandahålls av privata utförare. Det ger en mångfald som bidrar till en ökad kvalitet och ett förbättrat resursutnyttjande. Därför måste den svenska skolan, vården och omsorgen även i fortsättningen ha en möjlighet att erbjuda en palett av lösningar anpassade till att arbetslivet och vardagen förändras och till att vi lever allt längre. Valfrihet och mångfald är uppskattade delar av välfärden men kräver tydliga regler och uppföljning för att kvaliteten i verksamheten ska kunna garanteras. Utskottet vill därför återigen framhålla att regeringen ska verka för att all verksamhet bedrivs med kloka beslut, tydliga kriterier för vad som ska gälla och kontinuerlig uppföljning. Verksamheter som arbetar klokt med skattemedel ska inte hindras eller förbjudas. Utskottet anser därför att regeringen ska återkomma med förslag på hur man tänker arbeta för att öka mångfalden inom välfärdssektorn. Detta bör tillkännage för regeringen. Avknoppning av offentligt ägd verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om reglerna för avknoppning av offentlig verksamhet. Utskottet hänvisar till gällande lagstiftning på området, som är tydlig när det gäller avknoppning. I motion 2017/18:3451 av m.fl. (M) yrkande 3 anförs att rättsläget är oklart när det gäller s.k. avknoppning av offentlig välfärdsverksamhet. Enligt motionärerna ger vår befintliga lagstiftning ingen klar vägledning för hur avknoppningar ska genomföras. En avyttring av offentligt ägd välfärdsverksamhet syftar enligt motionärerna i huvudsak till att stärka konkurrensen och valfriheten, och i förlängningen kvaliteten, varför det endast undantagsvis bedöms vara aktuellt att bjuda ut välfärdsverksamheter på en öppen marknad till högsta budgivare. Motionärerna vill därför att regeringen ska överväga att se över regelverket för avknoppningar och ta fram en modell för hur de även fortsättningsvis ska kunna bidra till ökad konkurrens och valfrihet. I betänkande 2015/16:FiU26 Kommunala frågor ansåg utskottet, liksom vid tidigare behandling, att de befintliga regelverken och de utredningar som gjorts tydligt visar vad som gäller. Utskottet framhöll att den senast gjorda utredningen, av (SOU 2013:56), visade att rättsläget är tydligt och att nuvarande lagstiftning inte lämnar något utrymme för försäljning av sådan egendom till ett annat pris än det värde för hela verksamheten som fastställts vid en oberoende värdering. Utskottet delade denna bedömning. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet. Från offentligt till privat (2017:24) överlämnade Statskontoret rapporten offentligt till privat – En kartläggning av överlåtelser av kommunalt driven verksamhet (2017:24). I rapporten görs en kartläggning av de överlåtelser som genomförts –2016. Enligt rapporten har 46 överlåtelser gjorts i tio kommuner och 17 överlåtelser i två landsting. De flesta överlåtelserna har genomförts , och det vanligaste är att tidigare anställd personal har tagit över verksamheterna, s.k. avknoppning. Det gäller i synnerhet de överlåtelser som genomfördes och 2008. I de flesta av dessa fall låg endast inventarierna till grund för värderingen av de överlåtna verksamheterna. Vid de överlåtelser som genomförts i kommunerna har värderingarna i större utsträckning tagit hänsyn till hela verksamheterna och inkluderat immateriella värden, vilket oftast har inneburit högre överlåtelsebelopp än vid tidigare överlåtelser. Enligt rapporten kan en förklaring till att färre överlåtelser genomförts efter 2008 vara att värderingsprinciperna ändrades och att överlåtelsebeloppen blev högre, vilket gjorde det mindre ekonomiskt fördelaktigt att ta över verksamheter. Värderingsprinciperna ändrades bl.a. som en följd av utslaget i ett antal rättsfall och en rättslig analys av prissättningen i samband med överlåtelser som Statskontoret genomförde 2008. I Statskontorets rapport (2008:10) drogs slutsatsen att kommunen eller vid försäljning av egendom ska agera som vilken annan aktör som helst på en marknad och försöka uppnå högsta pris. Det innebär att kommuner och landsting inte kan ge anställda någon särställning när en verksamhet ska överlåtas utan måste följa de vanliga upphandlingsbestämmelserna. Enligt rapporten kan en annan förklaring till att antalet överlåtelser minskat vara att det finns andra sätt att konkurrensutsätta verksamheten eller öka mångfalden av utförare. Ett sätt är att införa valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem (LOV). Statskontoret noterar också att andelen kommunalt finansierad verksamhet som drivs av privata utförare har ökat kontinuerligt under hela den undersökta perioden. Av rapporten framgår att andelen verksamhet som kommuner köper från privata företag har ökat från 2006 till 2015. Motsvarande andel för landstingen är 2006 och 2015. Enligt rapporten anger flera kommuner och landsting att strävan efter ökad konkurrens och en ökad mångfald av utövare har varit viktiga skäl till att de valt att överlåta verksamhet. När det gäller avknoppning av verksamhet anser utskottet i liksom vid tidigare behandling att de befintliga regelverken och de utredningar som gjorts tydligt visar vad som gäller vid avknoppning av offentlig verksamhet. Den senast gjorda utredningen, av (SOU 2013:56), visar att rättsläget är tydligt och att nuvarande lagstiftning inte lämnar något utrymme för försäljning av sådan egendom till ett annat pris än det värde för hela verksamheten som fastställts vid en oberoende värdering, vilket är en bedömning som utskottet delar. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ett enhetligt nationellt ersättningssystem med hänvisning till en pågående utredning. Jämför reservation 4 (SD). I motion 2017/18:1638 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 88 anförs att ett mer enhetligt nationellt ersättningssystem för välfärdverksamheter bör införas för att öka likvärdigheten och minska krångel. Jakten på den perfekta ersättningsmodellen – Vad händer med medarbetarnas handlingsutrymme? (SOU 2017:56) överlämnade Tillitsdelegationen sitt delbetänkande Jakten på den perfekta ersättningsmodellen – Vad händer med medarbetarnas handlingsutrymme? I delbetänkandet kartlägger Tillitsdelegationen ersättningsmodellernas styrande effekter i hälso- och sjukvården samt . Delegationen presenterar de ersättningsmodeller som är mest aktuella i och diskuterar sedan deras betydelse för möjligheten att tillvarata medarbetarnas kompetens och förmåga, och därigenom bidra till en ändamålsenlig, kostnadseffektiv och innovativ välfärd av hög kvalitet. Delbetänkandet syftar till att vidga diskussionen om ersättningsmodellerna, bortom de ekonomiska incitamenten som vanligtvis är huvudfokus, för att skapa en bredare förståelse för modellernas effekter. Enligt utredningen har arbetet med delbetänkandet visat att det är svårt att fullt ut separera en analys av ersättningsmodeller, som endast är en del av den samlade styrningen, från andra delar. Vilka effekter som ersättningsmodeller ger i verksamheterna är avhängigt den övriga styrningen. Delegationen har därför för avsikt att, i sitt slutbetänkande som kommer att redovisas , se över den sammantagna styrningen av, och inom, kommuner och landsting, och hur den kan utformas för att bättre ta till vara medarbetares kompetens och att skapa större värde för medborgare och företag. Utskottet noterar att det pågår en utredning om ersättningsmodeller och deras styrande effekt och vill därför avvakta utredningens resultat innan eventuella åtgärder övervägs. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motionsyrkanden om kommunala tillsynsavgifter med hänvisning till gällande lagstiftning på området och det arbete som pågår inom och inom med anledning av Statskontorets rapport. I fem motioner tas frågan om kommunala tillsynsavgifter upp . I motion 2017/18:2413 av och (båda M) anförs att det är orimligt att en liten lanthandel måste betala samma kostnad för exempelvis tillsyn som stormarknader. Motionärerna vill därför att det görs en översyn så att tillsynskostnader för mindre serviceföretag på landsbygden är proportionerligt utformade. I motion 2017/18:2457 av (M) anförs att det är många lanthandlare som anser att kopplingen mellan de avgifter de betalar för tillsyn och storleken på verksamhetens omsättning är alldeles för svag. Motionären vill därför att avgiftssystemet i högre uträckning än ska anpassas efter faktisk omsättning i den verksamhet som ska inspekteras. I motion 2017/18:2760 av (M) anförs att när kommunerna väljer att helt avgiftsfinansiera sin myndighetsutövning, exempelvis livsmedelstillsyn, ger det inga incitament för kommunerna att utveckla effektiviteten och risken blir att onödigt många tillsynsbesök görs. Därför vill motionären att regelverket för avgiftsfinansiering av myndighetsbesök ses över. I motion 2017/18:2766 av (M) anförs att det inte är skäligt att kommuner tar betalt för tillsynsverksamhet utan att ha gjort några besök. Motionären vill därför att regelverket för hur dessa avgifter får tas ut ses över. I motion 2017/18:2795 av (M) yrkandena 1 och 2 anförs att när en avgift tas ut av kommunen eller staten ska dess storlek vara proportionerlig med kostnaden för motprestationen. När det gäller olika typer av tillsynsavgifter framhålls att avgiften inte alltid kopplas till en motprestation som blir av. Därför vill motionären att det införs en skyldighet för kommuner att redovisa faktiska beräkningar och underlag för avgifters storlek samt att redovisa kostnaden för den motprestation som avgiften avser. Utskottet har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden, senast i betänkande 2016/17:FiU26 Kommunala frågor. I betänkandet framhöll utskottet att det är helt i enlighet med regelverket att tillsynsmyndigheter tar ut en tillsynsavgift eller kontrollavgift utan att en kontroll nödvändigtvis har utförts. framhöll utskottet att det pågår ett arbete inom när det gäller riskklassificering och att Statskontoret har i uppdrag att se över hur livsmedelskontrollen kan stärkas som en följd av de brister som framhålls i en tidigare rapport från Statskontoret om avgifter i livsmedelskontrollen. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet samtliga motionsyrkanden om tillsynsavgifter. Stärkt livsmedelskontroll genom ökad samverkan (2017:9) överlämnade Statskontoret rapporten livsmedelskontroll genom ökad samverkan (2017:9). I rapporten har Statskontoret utrett hur livsmedelskontrollen kan stärkas i kommuner där kontrollen är otillräcklig eller inte utförs på ett riskbaserat sätt. Enligt rapporten bedöms samverkan, som innebär att kommuner bildar gemensamma kontrollmyndigheter, ha bäst förutsättningar för att minska sårbarheten och höja effektiviteten i livsmedelskontrollen. Statskontoret anser därför att kontrollmyndigheterna behöver bli större och färre. Regeringen anses behöva ta initiativ till en färdplan för ökad samverkan. Rapporten skickades ut på remiss , och svarstiden gick ut . bereds rapporten och remissvaren inom . Enligt 27 kap. 1 § (1998:808) får kommuner ta ut en avgift för tillsyn. Hur stor avgift som ska tas ut beslutas av kommunfullmäktige. Enligt uppgifter från Kommuner och Landsting (SKL) ska den avgift eller taxa som en kommun tar ut för att täcka kostnaderna för tillsyn och kontroll vara så rättvis som möjligt. Enligt kommunallagen ska alla behandlas lika, vilket enligt SKL i detta fall betyder att alla som har liknande verksamhet med samma risker och sköter sina företag på samma sätt ska betala lika mycket i tillsynsavgift. Därför måste det finnas en taxa som speglar hur stor risk ett företag utgör för människors hälsa och miljön. Taxan ska även kunna ta hänsyn till hur en företagsägare sköter sin verksamhet för att undvika skador på hälsan och miljön. Att risken kan variera mellan olika företag och beroende på företagens egenkontroll förklarar enligt SKL varför avgiften kan variera mellan företag som bedriver liknande verksamheter. Liksom vid tidigare behandling vill utskottet framhålla att det är helt i enlighet med regelverket att tillsynsmyndigheter tar ut en tillsynsavgift eller kontrollavgift utan att en kontroll nödvändigtvis har utförts. vill utskottet framhålla betydelsen av det arbete som pågår inom när det gäller riskklassificering och inom när det gäller Statskontorets uppdrag att se över hur livsmedelskontrollen kan stärkas genom ökad samverkan. Med det anförda avstyrker utskottet samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om redovisning med en gemensam mall med hänvisning till regeringens beredning av förslag om en ändamålsenlig redovisning. I motion 2017/18:2797 av (M) anförs att jämförelser mellan kommuner och deras resultat och metoder är ett effektivt och vetenskapligt sätt att utvärdera. Med bra jämförelser kan kommuner lära av varandra, effektivisera och hushålla bättre med skattemedel. För att jämförelserna ska bli rättvisande vill motionären att det införs en skyldighet för kommuner att redovisa enligt en gemensam mall. En ändamålsenlig redovisning (SOU 2016:24) överlämnade utredningen sitt betänkande En ändamålsenlig redovisning till regeringen. Utredningen har haft i uppdrag att göra en översyn av lagen om redovisning (KRL). I betänkandet lämnas förslag till en helt ny lag om bokföring och redovisning. Förslagen syftar till att åstadkomma en mer rättvisande redovisning, en ökad insyn och en ökad jämförbarhet. Det gäller både jämförbarhet och jämförbarhet mellan olika kommuner respektive landsting. Värdet av jämförbarhet anses ligga i möjligheten att bedöma effektivitet och bättre förutsättningar för politiker och medborgare att bedöma den ekonomiska utvecklingen. Betänkandet har remissbehandlats, och regeringen avser att lämna en proposition . Kommuner och Landsting (SKL) har publicerat öppna jämförelser . Öppna data syftar till att öka tillgången till jämförbar information om kvalitet, resultat och kostnader. Målet är att stimulera jämförelser och att bidra till en större öppenhet när det gäller resultat och kostnader för den verksamhet som kommuner och landsting bedriver. De områden som belyses är bl.a. hälso- och sjukvården, , äldreomsorgen, grund- och gymnasieskolan samt trygghet och säkerhet. Jämförelserna återkommer , och de utvecklas successivt för att man ska uppnå bättre indikatorer och bättre statistik. Avsikten är att ge en heltäckande bild av verksamheternas kvalitet och effektivitet. (Källa: SKL.) Utskottet noterar att utredningen har lämnat sitt betänkande En ändamålsenlig redovisning till regeringen och att regeringen avser att lämna en proposition till . I betänkandet lämnas förslag som syftar till att åstadkomma en mer rättvisande redovisning, en ökad insyn och en ökad jämförbarhet. Utskottet vill invänta regeringens proposition innan beslut tas om nya åtgärder. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tomträttsavgäld och markarreneden med hänvisning till självstyrelse och övrig lagstiftning på området. I motion 2017/18:2962 av m.fl. (MP) yrkandena 24 och 25 anförs att det är angeläget att stegringen av värdet på mark i attraktiva områden i högre grad kommer samhället till nytta. Motionärerna vill därför att kommunerna ska uppmuntras att hyra ut mark och ta ut marknadsmässig tomträttsavgäld i stället för att sälja marken för exploatering, och att investeringar i högre grad ska finansieras med markarrenden på marknadsmässig nivå. har en lång tradition av självstyrelse. Kommunerna ges genom självstyrelsen stor frihet att själva besluta över sin verksamhets form och innehåll. Den kommunala självstyrelsen garanteras genom bestämmelser i regeringsformen (RF). I 1 kap. 1 § anges att den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Av 14 kap. 2 § framgår principen om självstyrelse: att kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. En inskränkning i den kommunala självstyrelsen bör enligt 14 kap. 3 § inte gå längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Utskottet vill inledningsvis hänvisa till den grundlagsreglerade kommunala självstyrelsen genom vilken kommunerna ges en stor frihet att själva besluta över sin verksamhets form och innehåll. Försäljning av det kommunala markinnehavet styrs av flera lagar och regler, bl.a. (2010:900), lagen (2014:899) om kommunala markanvisningar och (artiklarna 107–109 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). reglerar samhällets krav på planering och byggande. Av 2 § framgår att det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten. Vid försäljning av kommunalägd mark värderas fastigheten av en oberoende expert eller så sker ett anbudsförfarande. Vid ett anbudsförfarande kan andra faktorer än priset lyftas in i anbudet, t.ex. krav på byggstart, hyresrätter, hyresnivåer och/eller bostadsbeståndets utformning. Kommunerna har inte rätt att sälja mark för byggande av bostäder till underpris. Försäljningen ska ske med hänsyn tagen till och kommunallagens förbud att gynna enskilda näringsidkare (8 kap. 2 § KL). Det innebär att marken i princip måste säljas till marknadspris. Ett alternativ till försäljning kan vara att upplåta mark med tomträtt. Ingen försäljning sker, men en årlig avgift ska betalas. Det är upp till varje kommun att utifrån sina behov och förutsättningar besluta om marken ska upplåtas med tomträtt eller om den ska säljas. Med det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Anställda inom offentlig sektor Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om heltidstjänster inom offentlig sektor med hänvisning till det arbete som regeringen bedriver för att minska ofrivilligt deltidsarbete och det arbete som bedrivs i allt fler kommuner och landsting för att göra heltid till norm. Jämför reservation 5 (KD) och särskilt yttrande 4 (V). I motion 2017/18:3625 av m.fl. (KD) yrkande 17 anförs att det är viktigt att de som önskar får möjlighet att gå upp i anställningsgrad och att nya tjänster som inrättas blir heltidstjänster. Den offentliga sektorn har enligt motionärerna ett stort ansvar för att tillskapa heltidstjänster. Att gå fram med lagstiftning bedöms kunna skapa strukturella problem om den införs generellt inom alla sektorer, varför det anses vara en fråga som bör lösas lokalt inom kommuner och landsting. Mot den bakgrunden vill motionärerna att det ska erbjudas heltidstjänster till anställda inom offentlig sektor. har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden, senast i betänkande 2016/17:AU7 Arbetsrätt. I betänkandet framhölls att olika initiativ och åtgärder behöver tas för att nå målet att heltidsarbete ska bli norm. Som en del i detta arbete välkomnades regeringens föreslagna åtgärder i skrivelse 2016/17:10 Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid. Bland regeringens insatser och prioriteringar för delmålet ekonomisk jämställdhet nämns bl.a. att ett område där insatser behövs är ökad sysselsättningsgrad bland kvinnor. Vidare framhölls att heltid som norm bör främjas genom aktiva politiska åtgärder på bred front men att också arbetsmarknadens parter har ett stort ansvar, liksom landets kommuner och landsting. I betänkandet noteras med tillfredsställelse det arbete som bedrivs i allt fler kommuner och landsting för att göra heltid till norm. Nästan sex av tio kommuner och tre av fyra landsting hade fattat beslut om rätt till heltid eller önskad sysselsättningsgrad 2016. Sammantaget anses att regeringen och en rad andra viktiga aktörer har en viktig roll att fylla för att nå målet med heltid som norm på svensk arbetsmarknad. Heltid som norm är inte enbart en viktig jämställdhetsfråga utan även viktigt för att klara rekryteringsutmaningarna i välfärdssektorn. Utskottet fann inte skäl för att överväga lagstiftning i denna fråga. Mot den bakgrunden avstyrktes samtliga motionsyrkanden. I likhet med arbetsmarknadsutskottet anser finansutskottet att det är viktigt att politiken förs med utgångspunkten att alla som vill ska kunna få en heltidstjänst. För att alla som vill ska kunna arbeta heltid är det centralt att utbudet av heltidstjänster ökar. delar även arbetsmarknadsutskottets bedömning att arbetsmarknadens parter har ett stort ansvar inom detta område. kan också notera att regeringen arbetar aktivt för att öka jämställdheten mellan kvinnor och män, där en viktig del är att skapa en mer jämställd arbetsmarknad genom att minska ofrivilligt deltidsarbete och öka kvinnors arbetskraftsdeltagande. anser att det är bra att regeringen för en politik som vilar på grunden att heltidsarbete ska vara norm på hela arbetsmarknaden, med deltidsarbete som en möjlighet.