bet · H501KU34 · 2018-04-25 00:00:00 — Vidare föreskrivs i 2 kap. 15 § andra stycket att den som genom expropriation eller något annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom ska vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller skydd för egendom. Där föreskrivs att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under förutsättningar som föreskrivs i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Ett yrkande om att stärka grundlagsskyddet för de mänskliga rättigheterna genom att en ny bestämmelse införs i 2 kap. regeringsformen om att staten har en skyldighet att skydda enskilda från kränkningar av mänskliga fri- och rättigheter som utförs av andra enskilda, behandlades (bet. 2015/16:KU15). Utskottet var då inte berett att föreslå att ska göra ett tillkännagivande när det gäller frågan om grundlagsskydd för fri- och rättigheter för enskild mot annan enskild. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet (med en reservation från M), och följde utskottet. Motioner om ett stärkt rättsligt skydd för äganderätten till fast egendom har tidigare behandlats av civilutskottet, (bet. 2015/16:CU15) och (bet. 2013/14:CU18). uttalade civilutskottet att hänvisningar till expropriationslagens ersättningsregler finns i bl.a. fastighetsbildningslagen. Ersättningsreglerna hade relativt ändrats, och ett utredningsförslag om ytterligare ändringar av dem bereddes inom . Både de genomförda och de föreslagna ändringarna av ersättningsbestämmelserna innebär ett stärkande av äganderätten. Utskottet ansåg att det saknades anledning att på grundval av motionen överväga andra typer av regelförändringar med detta syfte. Motionen avstyrktes, och följde utskottet. stod civilutskottet fast vid sin tidigare redovisade uppfattning och avstyrkte motionen; följde utskottet. Utskottet är alltjämt inte berett att föreslå att ska göra ett tillkännagivande när det gäller frågan om grundlagsskydd för fri- och rättigheter för en enskild mot en annan enskild. Utskottet avstyrker därmed motion 2016/17:3291. Inte heller ser utskottet skäl att föreslå ett tillkännagivande om att stärka det rättsliga skyddet för äganderätten till fast egendom. Utskottet avstyrker därmed motion 2016/17:1183. En äganderätts- och näringsfrihetskommission Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en äganderätts- och näringsfrihetskommission. Jämför reservation 2 (M, C, L, KD). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2017/18:3130 yrkande 4 att ska ställa sig bakom det som anförs i motionen om en äganderätts- och näringsfrihetskommission för att kartlägga hot mot och inskränkningar i äganderätten och näringsfriheten och tillkännage detta för regeringen. Motionärerna anför att det är lättare att inskränka äganderätten och näringsfriheten än vissa andra fri- och rättigheter i och med att begränsningsreglerna och reglerna om vilandeförklaring inte är tillämpliga på äganderätten och näringsfriheten. De uppmärksammar vidare expropriation, ingripanden med hänvisning till miljö- och bevarandesynpunkter samt att det i debatten om den s.k. och kraven på vinstbegränsningar för privata välfärdsföretag har anförts att sådana vinstregleringar i praktiken innebär inskränkningar av både äganderätten och näringsfriheten. Det här är, anför motionärerna, några exempel på situationer då frågor om äganderättens och näringsfrihetens ställning i dagens aktualiseras. Olika intressen och principer måste alltid vägas mot varandra om de kommer i konflikt när konkreta fall ska avgöras, t.ex. när äganderättens princip står mot intresset att bygga en ny väg, men frågan är om äganderätten och näringsfriheten får stå tillbaka i alltför hög grad . Mot bakgrund av äganderättens och näringsfrihetens grundläggande betydelse för ett fritt och välmående samhälle framstår det enligt motionärerna som angeläget att nu göra en omfattande kartläggning av hot mot och inskränkningar i äganderätten och näringsfriheten i dagens . Enligt 2 kap. 15 § regeringsformen är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Enligt paragrafens andra stycke ska den som genom expropriation eller något annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Ersättning ska också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på ett sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen ska bestämmas enligt grunder som anges i lag. Enligt tredje stycket gäller dock att vid inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl gäller vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning. Alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten oberoende av vad som föreskrivits ovan enligt fjärde stycket i samma paragraf. Bestämmelsen ändrades 2010 så att huvudprincipen om full ersättning vid expropriation och annat sådant förfogande tydliggjordes. Vidare infördes det tillägg i bestämmelsen som innebär att vad som följer av lag gäller i fråga om rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl (prop. 2009/10:180 s. 163 f.). I fråga om rätten att bedriva näring föreskrivs i 2 kap. 17 § regeringsformen att begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. För andra än svenska medborgare här i riket får särskilda begränsningar göras genom lag i fråga om rätten att driva näring eller utöva yrke (2 kap. 25 § första stycket 1 p. 8 regeringsformen). Av m.fl. (Grundlagarna [, Zeteo], kommentar till 2 kap. RF, 17 §) med hänvisningar framgår följande. fri- och rättighetsutredning (FRU) framhöll att närings- och yrkesfriheten ingår bland de ”klassiska” fri- och rättigheterna. (FU) hade lagt fram förslag till ett grundlagsstadgande om rätt att driva näring och utöva yrke såvitt annat inte var särskilt stadgat, men förslaget hade kritiserats som alltför urholkat eller rentav meningslöst. FRU ansåg med hänvisning härtill att det inte gick att införa ett starkare grundlagsskydd än så och att ett sådant skydd blev dåligt och inte nådde upp till den nivå som regeringsformen då föreskrev i 2 kap. (SOU 1975:75 s. 169). Fri- och rättighetskommitté (FRK) ansåg att närings- och yrkesfriheten var av grundläggande betydelse för det moderna samhället och att detta borde leda till att denna frihet gavs ett skydd i regeringsformen. Med tanke på att tidigare föreslagna bestämmelser varit alltför allmänt hållna, ett problem som sades kvarstå, fann FRK att det fanns särskilt ett moment i närings- och yrkesfriheten som kunde lyftas fram och utgöra en lämplig utgångspunkt för en grundlagsbestämmelse. Det var den s.k. likhetsprincipen, som kunde sägas innebära att alla ska ha möjlighet att konkurrera på lika villkor under förutsättning att de i övrigt uppfyller de krav som kan ställas på t.ex. kompetens. Det måste emellertid även i fortsättningen finnas möjligheter att föreskriva de inskränkningar i närings- och yrkesfriheten som från allmänna utgångspunkter bedöms angelägna av hänsyn till miljö, säkerhet, utbildning och andra liknande intressen. Se SOU 1993:40 del A s. 118. FRK hänvisade till en redovisning av då gällande lagstiftning på området (anf. 299–303). I princip är det inte tillåtet att införa regler som innebär att nyetableringar inom en viss näring eller ett visst yrke förhindras eftersom detta innebär ett skydd för de redan etablerade, såvida det inte finns något angeläget allmänt intresse som ändå motiverar en sådan reglering. Monopol för det allmänna att driva verksamhet inom ett visst område strider enligt FRK inte mot grundlagsbestämmelsen eftersom lagstiftning om monopol drabbar alla övriga konkurrenter lika. (Se anf. s. 236 f.) Regeringen anslöt sig till FRK:s förslag (prop. 1993/94:117 s. 20 f.) och framhöll att syftet med en begränsning av närings- och yrkesfriheten inte får vara att ekonomiskt gynna vissa näringsidkare eller yrkesutövare framför andra, utan för att en begränsning ska få införas krävs att syftet är att skydda något från samhällets synpunkt skyddsvärt intresse. omfattar både juridiska och fysiska personer som driver näring till skillnad från enskilda personer som utövar ett yrke hos något offentligt organ (prop. 1993/94:117 s. 52 ). Bestämmelsen i första stycket anger inte i vilken form begränsningar i närings- och yrkesfriheten ska beslutas. Enligt huvudregeln i 8 kap. 2 § regeringsformen ska sådana föreskrifter beslutas genom lag men med möjlighet enligt 8 kap. 3 § regeringsformen och 8 kap. 10 § till delegering av normgivningskompetensen till regeringen och dess myndigheter eller kommuner. Frågan om grundlagsenlighet hos begränsningar i näringsfriheten har aktualiserats i några lagstiftningsärenden. Med anledning av ett förslag om inskränkning i landstingens rätt att överlämna driften av akutsjukhus till någon annan ställde Lagrådet frågan hur förslaget förhöll sig till bestämmelsen, när effekten var att möjligheterna i praktiken begränsades för vissa som bedrev näring genom att ge hälso- och sjukvård, och om förslaget syftade endast till att skydda angelägna allmänna intressen (prop. 2000/01:36 s. 31 f.). Regeringen tog upp frågan om vad som var ett angeläget allmänt intresse i sammanhanget och förklarade att avsikten endast var att skydda ett sådant, en inställning som delade (prop. 2000/01:36 s. 16 f., bet. 2000/01:SoU6 s. 6). Lagrådet efterlyste i ett annat ärende en bedömning av frågan om grundlagsenligheten av ett förslag om att skulle kunna vid vite förelägga näringsidkare att upphöra med finansiell rådgivning till konsumenter (prop. 2002/03:133 s. 74). Regeringen menade – liksom – att behovet att skapa ett heltäckande och effektivt skydd för konsumenterna mot grovt oseriös rådgivningsverksamhet var ett angeläget allmänt intresse och att förslaget var förenligt med grundlagen (prop. 2002/03:133 s. 43, bet. 2003/04:LU3 s. 14). Ett förslag om ändring i tobakslagen (1993:581) om införande av rökfria miljöer ansågs förenligt med bestämmelsen (prop. 2003/04:65 s. 15, 38 f.). I proposition 2005/06:197 om skärpta djurskyddskrav för minkuppfödning diskuterades förslagens förenlighet med bestämmelsen (prop. 2005/06:197 s. 20 f., 33). I ett ärende som rörde indragning av fiskerättigheter utan kompensation ifrågasatte Lagrådet förenligheten med bl.a. numera 2 kap. 17 § regeringsformen eftersom det inte framgick vilka allmänna intressen som motiverade åtgärden. Regeringen preciserade dessa i motiven (se prop. 2008/09:169 s. 28 f., 54). I RÅ 1999 ref. 76 ansågs regeringens beslut angående upphörande av rätten att driva kärnkraftsreaktorn inte strida mot bestämmelsen. behandlade utskottet ett motionsyrkande som gällde att inte alla fri- och rättigheter som är garanterade enligt regeringsformen har samma skydd mot rättighetsbegränsande lagstiftning. Skyddet för äganderätten och näringsfriheten är t.ex. svagare än skyddet för sådana fri- och rättigheter som yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna, eftersom de båda förstnämnda inte omfattas av de begränsningsregler som framgår av 2 kap. 21 § regeringsformen och inte heller av reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen (bet. 2015/16:KU15). Utskottet uttalade då som sin uppfattning att bestämmelserna i 2 kap. 15 § regeringsformen om egendomsskydd och i 2 kap. 16 § regeringsformen om upphovsrätt är väl avvägda. Utskottet var inte heller berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i regeringsformen om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter. Utskottet avstyrkte det då aktuella motionsyrkandet (med en reservation från M). Utskottet anser att dagens regelverk är väl balanserat när det gäller möjligheter att inskränka fri- och rättigheter och att vilandeförklara lagförslag. Utskottet avstyrker därmed motion 2017/18:3130 yrkande 4. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ett tillkännagivande om värderingar som är grundläggande för vårt samhälle. Jämför reservation 3 (M, C, KD). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2016/17:3288 yrkande 1 ett tillkännagivande till regeringen om betydelsen av att värderingar om demokrati och mänskliga fri- och rättigheter, inklusive jämställdhet, har ett brett stöd i alla delar av samt att behovet av ett aktivt arbete för att säkerställa det. Motionärerna anför bl.a. att hedersrelaterat våld och förtryck utgör ett allvarligt hot mot mänskliga fri- och rättigheter i vårt land samt att det behöver lyftas fram som en prioriterad MR-fråga. Motionärerna framhåller vikten av att lyfta fram och öka stödet för de demokratiska värderingar och värderingar om mänskliga rättigheter, som också är svenska värderingar. måste än mer aktivt än gripa in till skydd för de människor som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck. Fler insatser krävs för att motverka hedersvåldet och förtrycket – både från myndigheter och från de grupper där förtrycket förekommer. Diskussionen om våra mänskliga fri- och rättigheter, demokratiska värderingar och jämställdhet måste hållas levande. De värderingar som har gjort till ett av världens bästa länder att leva i är värda att försvara. Motionärerna framhåller bl.a. värdet av jämställdhet mellan kvinnor och män samt anför att decennier av jämställdhetskamp har gjort till ett av världens mest jämställda länder. Det är mycket allvarligt när jämställdheten hotas av fundamentalistiska och traditionalistiska krafter som inskränker människors, ofta flickors, kvinnors och hbtq-personers, frihet. Att blunda för hedersvåld och hedersförtryck är, anför motionärerna, att svika de människor som är utsatta. När värderingarna i fråga om jämställdhet och frihet utmanas så måste det motverkas dels genom en livskraftig värderingsdebatt, dels genom konkret politik. Motionärerna understryker att det svenska samhället behöver arbeta mer aktivt med att motarbeta ojämställdheten samt stödja människor och organisationer som vill ha jämställdhet och respekt för individens frihet i alla delar av . gjorde , på förslag, ett tillkännagivande till regeringen om ett värdebaserat arbete mot bristande jämlikhet, homofobi och hedersförtryck. I sitt ställningstagande uttalade utskottet att en viktig del av det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism måste vara att slå vakt om de fri- och rättigheter som grundlagen och garanterar och att arbeta för att principerna om alla människors lika värde oberoende av kön, etniskt ursprung eller religiös tillhörighet ska gälla för alla. Utskottet konstaterade att regeringen bedriver ett omfattande arbete mot rasism. Utskottet ansåg att regeringen därutöver borde överväga ytterligare satsningar på ett värdebaserat arbete mot bristande jämställdhet, homofobi och hedersförtryck (bet. 2016/17:KU23, rskr. 2016/17:294). Demokrati och mänskliga fri- och rättigheter, inklusive jämställdhet, är grundläggande för vårt samhälle. Dessa värden kan inte tas för givna utan behöver alltid säkerställas genom aktivt arbete. Utskottet anser dock inte att det finns skäl att föreslå ett tillkännagivande om detta, och avstyrker motion 2016/17:3288 yrkande 1. Ett tredje juridiskt kön Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att låta utreda möjligheten att införa ett tredje juridiskt kön. Jämför reservation 4 (V) och 5 (L). Flera motionsyrkanden avser tillkännagivanden om att införa eller låta utreda möjligheten att införa ett tredje juridiskt kön, och i ett fall att låta utreda möjligheten att införa minst ett tredje kön. Sådana yrkanden har framställts av (L) i motion 2016/17:58 yrkande 1, m.fl. (L) i partimotion 2016/17:1079 yrkande 13, m.fl. (S) i motion 2016/17:2811, och (båda S) i motion 2017/18:750, m.fl. (S) i motion 2017/18:1820, (C) i motion 2017/18:2857 och m.fl. (V) i kommittémotion 2017/18:3596 yrkande 1. Som motivering anförs i huvudsak att en del individer inte identifierar sig vare sig som män eller kvinnor och inte heller vill göra det juridiskt. Det framförs även att icke-binära är en särskilt utsatt grupp i samhället, som generellt har sämre hälsa än resten av gruppen transpersoner, som har mycket dålig hälsa jämfört med befolkningen i övrigt. Av 18 § folkbokföringslagen (1991:481) framgår att för varje folkbokförd person fastställs ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. I vissa fall kan en persons könstillhörighet sådan den framgår av folkbokföringen ändras i enlighet med bestämmelserna i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Således anges i lagen (1 §) att en person efter egen ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon upplever att han eller hon tillhör det andra könet uppträder i enlighet med denna könsidentitet måste antas komma att leva i denna könsidentitet även Vidare anges i 2 § att en person efter ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon har en medfödd avvikelse i könsutvecklingen en ändring av könstillhörigheten är förenlig med utvecklingen av könsidentiteten mest förenlig med sökandens kroppsliga tillstånd. I diskrimineringslagen (2008:567) avses med kön man och kvinna (1 kap. 5 §). I förarbetena till lagen (prop. 2007/08:95 s. 112 f.) anges att regeringens utgångspunkt är att det rättsligt sett finns två kön – man och kvinna. Regeringen anför att diskrimineringskommittén hade föreslagit att kön skulle definieras som ”det biologiska kön som registrerats för en person vid födelsen eller det kön som senare fastställs för henne eller honom”. Bakgrunden synes vara det faktum att ett nyfött barn i i allmänhet tilldelas ett personnummer enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen (1991:481). Ett problem med kommitténs förslag till definition var enligt regeringen att inte alla som borde kunna åberopa diskrimineringsförbudet folkbokförs i landet. Till exempel är barn vars föräldrar inte är folkbokförda i landet samt asylsökande och turister eller andra tillfälliga besökare i landet inte folkbokförda enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Det går därmed inte att låta ”det biologiska kön som registrerats” ligga till grund för vad som menas med kön. Regeringen såg vidare ett värde i att definitionen av kön är enkel och tydlig och ansåg att det för diskrimineringslagens ändamål borde vara tillräckligt att ange, till en början, att det med kön avses ”att någon är kvinna eller man”. Utredningsbetänkandet Transpersoner i – Förslag för stärkt ställning och bättre levnadsvillkor Utredningen om stärkt ställning och bättre levnadsvillkor för transpersoner har i sitt betänkande Transpersoner i – Förslag för stärkt ställning och bättre levnadsvillkor (SOU 2017:92) föreslagit att regeringen ska tillsätta en utredning i syfte att utreda möjligheten till ett tredje juridiskt kön i samt därmed ett införande av könsneutrala personnummer (SOU 2017:92 s. 488 f.). Betänkandet har remitterats, och sista dag att svara på remissen är . Utredningen anför bl.a. att för många transpersoner och personer med intersexvariation har konstruktionen med könsspecifika personnummer betydande nackdelar, samt nämner att det innebär att transpersoner riskerar att få sin transidentitet eller transbakgrund känd mot sin vilja. Det förhållandet att könsmarkören är binär och enbart utgår från kategorierna man och kvinna innebär även att personer som inte kan eller vill identifiera sig i enlighet med dessa kategorier osynliggörs i statistiken. Gruppen får inte heller, anför utredningen, ett rättsligt erkännande eftersom den egna identiteten inte erkänns av staten. I utredningsbetänkandet anförs vidare följande (s. 488 f.). I Transgender Europes (TGEU:s) enkätundersökning (TGEU 2017b) ställdes frågan om det skulle vara en bra idé att införa ett alternativ till ett tredje juridiskt kön. av respondenterna som var transpersoner instämde starkt och av vårdgivarna ansåg att det skulle vara en bra idé. Av de svenska respondenterna svarade av de som inte planerade att ändra juridiskt kön att anledningen till det är att det inte finns något alternativ som passar dem. För att transpersoners levnadsvillkor och hälsa ska förbättras är synlighet och rättsligt erkännande centralt. Det är i förlängningen en fråga om rätten till privatliv som fastställts av (se domar B. mot [plenum] appl.nr 13343/87, mot [GC] , appl.nr 28957/95; Y.Y. mot , appl.nr 14793/08). har även, vilket vi redogjort för i kapitel 3, uppmanat medlemsstaterna att överväga att införa en tredje könskategori för dem som önskar tillhöra en sådan (se PACE resolutionen [2015]). För att minimera de negativa konsekvenser som följer av att den enskilde inte obehindrat kan delta i samhällslivet anser vi att regeringen bör tillsätta en utredning som får i uppgift att utreda konstruktionen av personnummer, det vill säga det sätt som juridiskt kön registreras i , på så sätt att ett tredje juridiskt kön möjliggörs. Propositionen Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner Regeringen har i propositionen Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner (prop. 2017/18:59) föreslagit att grunden könsöverskridande identitet eller uttryck läggs till i bestämmelserna om hets mot folkgrupp och olaga diskriminering samt i åtalsregeln om förolämpning. I propositionen föreslås också ett tillägg så att det uttryckligen framgår att det är en försvårande omständighet om ett motiv för ett brott har varit att kränka en person eller en grupp av personer på grund av könsöverskridande identitet eller uttryck. Regeringen bedömer i propositionen (s. 30) att begreppet könsöverskridande identitet eller uttryck i diskrimineringslagen, lagen om , skollagen och lagen om uthyrning av arbetstagare inte bör ändras. Lagärendet bereds i (bet. 2017/18:KU14). Motionsyrkanden om ett tredje kön behandlades (bet. 2015/16:KU15). Utskottet ansåg då liksom tidigare att den omläggning av personnumren som krävs för att införa ett tredje kön är en förhållandevis genomgripande förändring som ställer nya krav, t.ex. för dem som använder personnumrens könsuppgift för statistik. Utskottet var inte berett att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandena och avstyrkte de då aktuella motionerna. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning, och avstyrker motion 2016/17:58 yrkande 1, motion 2016/17:1079 yrkande 13 samt motionerna 2016/17:2811, 2017/18:750, 2017/18:1820, 2017/18:2857 och 2017/18:3596. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om utformningen av regeringsformens bestämmelser om diskriminering respektive stöd åt minoriteter. Jämför reservation 6 (M), 7 (SD) och 8 (V). och (båda SD) begär i motion 2016/17:2560 yrkande 2 ett tillkännagivande till regeringen om att man i 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen bör stryka uppräkningen av grupper som kan bli föremål för diskriminering för att i stället ersätta den med en skrivning om att samhället ska verka för att ingen utsätts för otillbörlig särbehandling med avseende på omständigheter som rör den enskilde som person.