bet · H501TU5 · 2018-01-10 00:00:00 — När det gäller att lyfta fram cyklingen som transportsätt i planering och satsningar på infrastruktur vill utskottet avslutningsvis även peka på att i förslaget till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 föreslås att ca satsas på cykelvägar längs nationella vägar inom ramen för cykel i trimnings- och miljöåtgärder. Det handlar om cykelvägar som förbättrar möjligheten till arbetspendling i större tätortsregioner. är cykel kombinerad med en kollektivtrafikresa, och förslaget innehåller också åtgärder som förbättrar möjligheterna att parkera cyklar vid viktiga bytespunkter, framför allt vid busshållplatser längs infartsleder till större tätorter. Utskottet vill avslutningsvis framhålla att det ser positivt på det gemensamma arbete som har inletts mellan olika berörda samhällsnivåer med inriktning på att lyfta fram cyklingen som ett eget transportsätt i tilldelning av medel, transportplanering, insatser för ökad och säker cykling liksom uppföljning. Utskottet finner inte anledning att definiera cykling som ett eget transportslag. Det är dock utskottets uppfattning att cykling som transportsätt i alla delar ska lyftas fram på ett tydligt och kraftfullt sätt. Mot bakgrund av vad som anförs ovan finner utskottet inte skäl att vidta några initiativ med anledning av de motioner som behandlas här. Därmed avstyrks motionerna 2017/18:2340 (V) yrkande 1, 2017/18:3627 (L) yrkandena 8 och 9, 2017/18:3686 (C) yrkande 81 och 2017/18:3758 (C) yrkande 16.1. Infrastruktur för ökad cykling Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om olika åtgärder i transportinfrastrukturen. Utskottet hänvisar bl.a. till den nationella planen för transportsystemet 2018–2029 som regeringen efter avslutat beredningsarbete kommer att fatta beslut om. Utskottet konstaterar att frågan om expropriationsmöjligheter för nationella och regionala cykelleder inte behandlas i den nationella cykelstrategi för ökad och säker cykling som presenterades . Utskottet anser att det är viktigt att infrastrukturen för cykling utformas på ett sådant sätt att resvägarna och därmed restiderna med cykel så långt möjligt upplevs som ett fullgott alternativ till andra transporter som har en större miljöpåverkan och att fler därför väljer att använda cykeln som transportmedel. Mot bakgrund av att utskottet anser att frågan är viktig kommer utskottet att fortsätta att följa frågan. Jämför reservation 6 (M), 7 (SD), 8 (V) och 9 (L). Beslut om vilka transportinfrastrukturåtgärder som staten ska vidta fattas genom en s.k. ekonomisk planeringsprocess. Från och med planeringsperioden –2025 tillämpas den modell för ekonomisk planering av transport-infrastruktur som presenterades i propositionen Planeringssystem för trans-portinfrastruktur (prop. 2011/12:118, bet. 2011/12:TU13, rskr. 2011/12:257). Modellen omfattar inriktningsplanering, långsiktig åtgärdsplanering och planering av genomförande av åtgärder på kort och medellång sikt. Enligt modellen bör infrastrukturplaneringens långsiktiga inriktning om-prövas ungefär en gång per mandatperiod. Inriktningsplaneringen avslutas med att beslutar om en ekonomisk ram och inriktningen inför en kommande planeringsperiod . Som grund för inriktningsbeslut presenterar regeringen en infrastrukturproposition, som i sin tur baseras på underlag från bl.a. . Utifrån de förutsättningar som inriktningsbeslut ger görs en långsiktig åtgärdsplanering. Den utmynnar i att regeringen fastställer en nationell trafikslagsövergripande plan för utveckling av transportsystemet samt ekonomiska ramar för trafikslagsövergripande länsplaner för regional transportinfrastruktur för den aktuella perioden. Som underlag för beslutet utarbetas ett förslag till en nationell plan av och förslag till länsplaner av respektive länsplaneupprättare, dvs. ett regionalt samverkans-organ, ett självstyrelseorgan eller . Vilka åtgärder i den nationella planen som ska få genomföras beslutas . Baserat på förslag från fattar regeringen ett beslut om vilka åtgärder som får byggstartas de närmast följande tre åren (år 1–3) och ett beslut om vilka åtgärder som bör förberedas för byggstart de därpå följande tre åren (år 4–6). Vid sidan av den ekonomiska planeringen finns en process för fysisk planering av allmänna vägar och järnvägar där frågor om lokalisering, utformning och miljöpåverkan hanteras. Om nödvändiga avgöranden enligt tillämpliga regelverk finns kan fatta beslut om byggstart för de åtgärder som ingår i regeringens beslut för år 1–3. Ansvarsfördelning för planering, drift och underhåll av cykelinfrastruktur ansvarar för planeringen av det statliga vägnätet, och där ingår infrastruktur för cykel. tar även fram standarder för att skapa förutsättningar för en bra cykelinfrastruktur på det vägnät där myndigheten inte är väghållare. ansvarar för utvecklingen av det statliga nationella vägnätet, som består av väg, medan de regionala plan-upprättarna ansvarar för planeringen av cykelvägar längs det övriga statliga vägnätet, vilket består av ca 9 väg. ansvarar för drift och underhåll och för att åtgärder som är beslutade i den nationella planen och länsplanerna blir genomförda. Kommunerna ansvarar för åtgärder längs kommunala vägar och gator. Förslag till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 har remitterat ett förslag till nationell plan för transportsystemet 2018–2029. Remissinstanserna har fram till haft möjlighet att lämna synpunkter på förslaget till . I förslaget till nationell plan för transportsystemet 2018–2029 pekar på att säkerheten för cyklister är oacceptabelt låg och riskerar att försämras. Den största andelen allvarligt skadade i trafikolyckor är cyklister och denna grupp har inte minskat . Tvärtom visar analyser att om cykeltrafiken ökar kommer det att leda till ett ökat antal omkomna och allvarligt skadade cyklister, om inte motåtgärder sätts in. konstaterar vidare att bristerna för cyklisters säkerhet i hög grad är kopplade till brister i infrastrukturens utformning och skötsel, som det även finns säkerhetsbrister i cykeln som fordon, beteenden och användning av cykelhjälm. pekar vidare på att prioriteringar inom ramen för den nationella planen tillsammans med länsplanerna har stor påverkan på möjligheten till säker cykling längs statlig infrastruktur, genom bl.a. investeringsåtgärder och underhållsåtgärder. Den nationella planen kan enligt dessutom bidra med statlig medfinansiering till åtgärder på det kommunala vägnätet genom stadsmiljöavtal. Mycket av cyklandet sker utanför det statliga vägnätet, vilket enligt innebär att samordning med andra aktörers, främst kommunernas, insatser är av stor betydelse. I förslaget till nationell plan för perioden föreslår att ca satsas på cykelvägar längs nationella vägar inom ramen för cykel i trimnings- och miljöåtgärder, framför allt cykelvägar som förbättrar möjligheten till arbetspendling i större tätortsregioner. Vidare framhålls att cykel är kombinerad med en kollektivtrafikresa, och förslaget innehåller därför också åtgärder som förbättrar möjligheterna att parkera cyklar vid viktiga bytespunkter, framför allt vid busshållplatser längs infartsleder till större tätorter. I den nationella planen ingår vidare satsningar på trafiksäkerhetshöjande åtgärder som gång- och cykelpassager och portar. Målsättningen är att genomföra åtgärder där potentialen för en ökad och säker cykling är störst. Det innebär satsningar i första hand inom eller mellan ett fyrtiotal större tätorter som skapar sammanhängande säkra stråk främst för pendling till arbete och studier. Planförslaget innehåller också investeringar som innehåller cykelåtgärder. föreslås också en satsning på förbättrat underhåll av cykelvägar längs nationella och regionala vägnät som används frekvent året om. I förslaget till nationell plan framhålls att behovet av förbättringar främst gäller eftersom tillgängligheten behöver förbättras året om. I förslaget till nationell plan redogörs för vad planförslaget försöker att lösa med utgångspunkt från konstaterade tillstånd och brister i förhållande till de transportpolitiska målen. I en samlad måluppfyllelsebedömning konstateras att en av de allvarligaste bristerna relaterat till funktionsmålet är ett stort behov av mer sammanhängande cykelvägnät med god underhållsstandard. konstateras att prioriteringar i den nationella planen har måttlig till stor påverkan, beroende på hur åtgärderna genomförs i samverkan med andra aktörers åtgärder då den största delen cykelvägar ligger på regional och infrastruktur. (KD) framför i motion 2017/18:6 att ökad cykling är en lönsam affär för samhället och att fler skulle välja att cykla om samhället satsade på ökad framkomlighet för cyklister. Motionären menar att det är uppenbart att trafikmiljön inte i tillräckligt hög grad är anpassad för cykling. Enligt motionären behövs fler cykelbanor och snabbare, säkrare och bekvämare cykelstråk. Motionären framhåller även att det är viktigt att kommuner samarbetar för att hitta gemensamma lösningar på cykelstråk och cykelvägar för att underlätta för cyklisternas cyklande. Mot denna bakgrund framhåller motionären behovet av samordnade infrastruktursatsningar för cykling (yrkande 1). (S) framför i motion 2017/18:1395 att fler cykelvägar på landsbygden och i städerna ger både en friskare befolkning och en miljövänligare trafik. Motionären anser att möjligheterna att planera för cykelbanor utmed alla större vägbyggen från början och att bygga till cykelbanor på de vägar där sådana saknas bör utredas. Vid många sådana vägar saknas nu möjlighet att cykla längs vägen. Dessa vägar bör få tydligt avgränsade cykelbanor så att vägarna även blir tillgängliga för cyklister. Motionären efterfrågar därför att förutsättningarna för att en större andel av alla bilvägar i ska ha cykelbanor ses över i infrastrukturplaneringen. Per Klarberg m.fl. (SD) pekar i kommittémotion 2017/18:1591 på att cykeln är ett utmärkt färdmedel för kortare sträckor och att den har en positiv inverkan sett både till folkhälsan och miljön. Om fler ska välja cykeln som färdmedel behövs enligt motionärerna satsningar på framkomlighet, trygga vägar och att det är enkelt att ta sig fram. Markåtkomst för att bygga cykelvägar är enligt motionärerna ett stort problem, vilket gör det viktigt att kommuner som detaljplanerar tar större hänsyn till ett ökat cyklande. I motionen efterfrågas en utredning av hur kommuner och regioner enklare kan få tillgång till mark för att bygga cykelvägar (yrkande 1). I samma motion anförs vidare att det inte är lika självklart att bilpendla till arbetet som det var tidigare. Att välja cykel hela sträckan är enligt motionärerna inte alltid möjligt på grund av avstånd eller väder. Motionärerna pekar på att detta öppnar upp för hyrcykelsystem där man kan hyra en cykel för del av sträckan. I motionen efterfrågas en utredning av möjligheten att främja ökat cyklande genom reformer för hyrsystem för cyklar (yrkande 2). Motionärerna pekar i samma motion vidare på att det görs mycket satsningar på infrastruktur och att cykeln inte är något undantag. För att göra det enkelt att kunna följa de satsningar som gör för att främja cyklandet anser motionärerna att dessa bör redovisas separat och inte gå in under andra infrastruktursatsningar. I motionen efterfrågas att ges i uppdrag att specificera de satsningar man gör för att främja cyklandet (yrkande 4). (MP) pekar i motion 2017/18:1708 på att allt fler väljer cykel inte bara i stadsmiljö utan även för längre transporter. Motionären pekar på att åtgärder har som mål att minska antalet döda i trafiken men då till synes enbart utifrån tanken att vägarna trafikeras av bilister. Motionären anser att om allt fler bör ställa bilen och i stället välja cykel, promenader eller kollektivtrafik så måste samhället byggas med utgångspunkt från detta. Motionären framhåller att på samma sätt som ansvarar för en fungerande nationell infrastruktur för biltrafik är det rimligt att även ansvarar för en nationell infrastruktur för cykeltrafik. Utan ett tydligt sådant ansvar blir det enligt motionären svårt att nå det långsiktigt hållbara. Mot denna bakgrund anser motionären att bör ta det ansvar de formellt har för en nationell infrastruktur för cykeltrafik. och (båda MP) framhåller i motion 2017/18:2115 att det är viktigt att bygga nya cykelvägar, men att det också är viktigt att inte bygga bort möjligheten att cykla. Motionärerna pekar på att när landsbygdens vägar byggs om till två-plus-ett-vägar med mittseparering, försvinner ofta vägrenen där det har gått att cykla. Motionärerna anser att möjligheten att cykla måste säkerställas både vid de vägar som redan är ombyggda och de som kommer att byggas. I motionen efterfrågas att bör se till att alla två-plus-ett-vägar som tidigare haft, eller som bör ha, goda cykelmöjligheter nu tillförsäkras en cykelväg eller motsvarande för att skapa en trygg och säker cykelmiljö (yrkande 2). (S) pekar i motion 2017/18:2135 på att det behövs fler cykelvägar för att öka säkerheten och underlätta så att fler väljer cykeln i stället för bilen. Detta gäller enligt motionären i hela landet i såväl storstäder och småstäder som på landsbygden. Enligt motionären är det nödvändigt med fler cykelvägar, cykelparkeringar med tak och tydliga markeringar och skyltning för cyklister för att öka cyklandet i hela landet. Motionären framhåller att om fler cyklade skulle trängseln minska och samhället kunna räkna med betydande hälsoeffekter bl.a. för att partikelutsläppen skulle minska. Motionären efterfrågar därmed att möjligheten att investera i fler säkra cykelvägar samt öka möjligheten att bygga cykelparkeringar med tak ses över i infrastrukturplaneringen (yrkande 2). m.fl. (V) framhåller i kommittémotion 2017/18:2340 att cykeln har stor potential att öka. Två-plus-ett-vägar innebär två körfält i ena riktningen och ett körfält i andra riktningen och motionärerna menar att dessa vägar har ett flertal fördelar som de ofta innebär försämrad framkomlighet för cyklister. Motionärerna anser att riktlinjerna till bör förtydligas med avseende på när insatserna ska göras för att åtgärda saknade cykellänkar i och med anläggande av två-plus-ett-väg. Mot denna bakgrund efterfrågar motionärerna att cykeltrafikanternas framkomlighet alltid ska vara lika viktig att beakta som trafiksäkerheten för bilister vid byggande av två-plus-ett-vägar (yrkande 4). I samma motion pekar ledamöterna vidare på att cykelvägar kan anläggas inom ramen för väglagen om de är att betrakta som en del av väganordningar men att en cykelled däremot inte kan anläggas enligt väglagen om den helt saknar samband med allmän väg. Motionärerna anser att möjlighet även ska finnas för att säkra marktillgång för cykelleder som är av regionalt och nationellt intresse. För att skapa sträckningar som gör fristående cykelleder attraktiva utan allt för stora omvägar anser motionärerna att tillgång till expropriationsrätt även bör finnas för dessa anläggningar. Mot denna bakgrund efterfrågas lagändringsförslag som stärker expropriationsmöjligheten för att anlägga cykelleder (yrkande 5). (MP) anför i motion 2017/18:2421 att för att gång och cykel ska vara attraktiva alternativ krävs det att de behandlas som separata transportmedel som de ges rikligt med plats och separeras från biltrafiken. Motionären pekar på att i de tätorter där cyklandet ökar har även kollisioner mellan gående och cyklister ökat. Det beror enligt motionären framför allt på att cyklister och gångare rör sig i helt olika hastigheter. finns den så kallade GC-skylten (påbudsmärket D6) där cyklister och gångtrafikanter klumpas ihop i samma bana. Enligt motionären är det att denna avvecklas och i stället omvandlas till renodlade cykelbanor (D4) eller delade gång- och cykelbanor (D7). Motionären anser att de gående ska prioriteras vid denna omvandling. Motionären efterfrågar mot denna bakgrund att den s.k. GC-skylten tas bort. och (båda MP) pekar i motion 2017/18:2423 på att det inte bara är i städer som cyklingen ökar och framhåller att det därför är viktigt att garantera att även landsvägar och två-plus-ett-vägar får den cykelinfrastruktur som krävs. Enligt motionärerna är en bra och robust infrastruktur avgörande för att cyklingen ska öka. Motionärerna konstaterar att stora delar av vägar på landsbygden har byggts om till två-plus-ett-vägar med mittseparering och att detta oftast har detta lett till att vägrenen försvinner som de sällan kompletteras med separat cykelväg. För att vända trenden behöver regeringen enligt motionärerna se över hur styrningen ändras så att det alltid garanteras fullgod cykelinfrastruktur vid ombyggnad av väg. Mot denna bakgrund efterfrågar motionärerna ett förslag om att garantera att cykelväg byggs vid anläggande av två-plus-ett-vägar. m.fl. (MP) framhåller i motion 2017/18:2652 att frågan om markåtkomst för bl.a. cykelvägar har diskuterats . Motionärerna menar att ökad cykling ger stora samhällsvinster och att den enskilt viktigaste åtgärden för att få fler att cykla är att tillhandahålla ett väl utbyggt cykelnät med hög kvalitet och gena sträckningar. Motionärerna pekar på att det trots cykelns påtagliga fördelar saknas viktiga juridiska instrument för att kommuner, regioner och stat ska kunna garantera en väl utbyggd cykelinfrastruktur. Motionärerna konstaterar att det inte är möjligt att expropriera mark för ändamålet att anlägga fristående cykelvägar och att det visat sig att ambitioner om gena sträckningar mellan tätorter ofta försvåras på grund av svårigheten med marktillgång. Motionärerna pekar på att skillnaderna i expropriationsrätten för anläggning av cykelvägar fristående från bilvägar samt bilvägar framför allt beror på två juridiska punkter. Det första är att cykelbanor utan direkt koppling till bilväg inte betecknas som väg enligt väglagens definition, och därmed inte omfattas av samma expropriationsmöjlighet som vägar. Det andra är att anläggningslagen – där expropriationsrätten regleras – endast omfattar väglagens definition av väg. Motionärerna föreslår mot denna bakgrund att regeringen ska återkomma med ett förslag till lagändring som får följden att expropriationsmöjligheten för att anlägga och utveckla nationella och regionala cykelleder förbättras. (KD) pekar i motion 2017/18:3624 på att förbättrad cykelinfrastruktur ger fler cyklister. I motionen efterfrågas att den nationella infrastrukturbudgeten bör fördelas om så att cykeltrafiken ges en större andel av budgeten än (yrkande 3). Motionären anser även att väglagen bör ändras så att det blir möjligt för att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på anslutande bilväg (yrkande 6). I samma motion föreslår motionären vidare att det bör göras en översyn av lagen så att motsvarande regler gäller för att ta mark i anspråk för att bygga cykelleder som för infrastruktur främst ägnad motortrafik (yrkande 7). (L) framför i motion 2017/18:3627 att en stor andel av bilresorna skulle kunna ersättas med cykel om infrastrukturen i högre utsträckning var anpassad för cykelpendling. Enligt motionären saknas det infrastruktur för att ta till vara den potential som finns i att fler väljer cykeln som transportmedel. Att bygga hållbara livsmiljöer behöver enligt motionären i högre utsträckning möjliggöra för enskilda att välja klimatvänliga transportsätt. Motionären framhåller i sammanhanget cykling som klimatåtgärd (yrkande 2). I samma motion påtalas även behovet av infrastruktur (yrkande 5). Motionären anser att investeringar för ett ökat cykelpendlande bör prioriteras minst lika högt som vägburen fordonstrafik samt att regelverket kring trängselavgifternas användning borde ändras så att de genererade inkomsterna även kan användas för satsningar på cykelinfrastruktur (yrkande 6). Vidare pekar motionären på att nybyggda cykelbanor håller olika standard sett till både kvalitet och utformning. Enligt motionären bör regelverket för statliga bidrag och medfinansiering till cykelstråk villkoras med att utformning och kvalitet ses över. Motionären anser också att gång- och cykelvägar i största möjliga utsträckning bör separeras och cykeltrafiken förläggas i ett separat körfält för att minska konfliktytorna mellan trafikanterna. Vidare bör cykelbroar ingå i infrastrukturplaneringen. I motionen efterfrågas därför att standards skapas för utbyggnaden av infrastruktur (yrkande 13). I samma motion konstaterar motionären också att det behövs sammanhängande cykelinfrastruktur. Enligt motionären behövs moderna riktlinjer för utformning av cykelstråk som kan se olika ut beroende på om det är ett vanligt cykelstråk eller ett pendlingsstråk för snabbare cyklister. I motionen framhålls därmed behovet av regionala cykelstråk (yrkande 15). I samma motion framhålls vidare att med framväxten av modern cyklism ändras även definitionen av cykel vilket innebär att både trehjulingar för vuxna, elcyklar och cyklar med släp blir mer frekventa i trafiken. Infrastrukturlösningar som beaktar behoven från olika cyklister är därmed enligt motionären ett måste. I motionen påtalas behovet av en ändrad definition av cykelinfrastruktur (yrkande 18). Vidare konstateras att cykelvägar kan anläggas inom ramen för väglagen om de är att betrakta som del av väganordningar medan en cykelled däremot inte kan anläggas enligt väglagen om den helt saknar samband med allmän väg. Motionären pekar på att det endast är möjligt för att få markåtkomst genom vägplaner eller genom frivilliga avtal som ger rätt att nyttja marken. Om kommunerna inte använder sig av detaljplaneinstrumentet så kvarstår endast alternativ där frivilliga avtal tecknas med markägare. där planläggning inte är lämpligt eller avtal inte kan träffas blir både kommuner och låsta. Motionären menar att det framför allt är ett statligt och kommunalt intresse att anlägga sammanhängande stråk för gångtrafikanter och cyklister och att de markägare som berörs ska ersättas. I motionen påtalas behovet av tillgång till mark för planering av infrastruktur (yrkande 20). m.fl. (M) framhåller i kommittémotion 2017/18:3833 att cykeln har en rad fördelar som transportmedel, både sett till hälsofrämjande effekter och minskad trängsel samt utsläpp av växthusgaser. Enligt motionärerna finns det flera förbättringar att göra för cyklister. Exempelvis bör sammanhängande cykelstråk och snabbcykelvägar prioriteras i utbyggnaden av cykelinfrastrukturen då en sådan utbyggnad på allvar skulle göra cykeln till ett alternativ till bilen i många av våra städer. Motionärerna föreslår därför att cykling uppmuntras genom att prioritera sammanhängande cykelstråk och snabbcykelvägar (yrkande 45). I samma motion anförs vidare att en ökad användning av elcykel som transportmedel med största sannolikhet skulle innebära att fler väljer cykeln framför bilen på längre pendlingsavstånd än . Motionärerna anser att ett sådant ekonomiskt stöd som regeringen föreslagit till inköp av de vanligaste elfordonen, t.ex. elcyklar, troligen inte medför en kostnadseffektiv klimatpolitik då försäljningen av elcyklar ökar kraftigt. Motionärerna anser att satsningar i stället gör större nytta om det går till att förbättra infrastrukturen för elcykelanvändarna. Motionärerna vill därmed främja användningen av elcyklar genom att anpassa utformning av infrastruktur (yrkande 46 i denna del). riktade ett tillkännagivande till regeringen om att den bör ta fram en nationell cykelstrategi som beaktar vad utskottet anför om bl.a. en sammanhängande cykelinfrastruktur och att cykling bör betraktas som ett eget transportsätt (bet. 2014/15:TU5, rskr. 2014/15:123). Med anledning av bl.a. detta presenterade regeringen en nationell cykelstrategi. Regeringen pekar där på att städer, tätorter och samhällen har planerats utifrån bilen som huvudsakligt transportsätt och att detta har påverkat den bebyggda miljön. Enligt regeringen visar sig det tydligt i glesa stadsstrukturer och långa avstånd mellan målpunkter vilket ofta förutsätter bilen som transportsätt.