bet · H501SoU25 · 2018-06-07 00:00:00 — Men kampen har inte slutat i och med det. Trots att vi är ett av bästa länderna att växa upp har vi fortfarande försatt oss i positioner som gör att vi får kritik - ja, till och med kraftig kritik - för att vi inte lever upp till . Det är inte som skriver i barnvisan om det gåtfulla folket, att barndomen bara är en resa där man snuddar vid saker för att de ska bli glass. Barndomen kan vara mycket tuffare än så. Det är inte heller så som beskriver i , att alla barn är så starka att de kan brotta ned poliser eller övertyga om vad som är just deras bästa barnhem. Vi måste stärka barnens rättigheter om barnen ska vara skyddade. Att inkorporera är det bästa sättet att göra det. Det säger vi inte utan mycket noggranna överväganden och inte utan att ha tittat på hur man har gjort i andra länder. Vi har inte minst tittat på som först ratificerade , men insåg man att det inte räckte. Barnets rättigheter blir inte tillräckligt starka om vi inte fullt ut omfamnar dem i vår egen lagstiftning. kom fram till att man skulle göra till norsk lag. De invändningar som har framförts i från Lagrådet och andra remissinstanser var precis samma invändningar som framfördes i . Men kunde man konstatera att det inte blev så farligt. Det gick faktiskt ganska bra. Det som gör lite ont är att när vi ska stärka barns rättigheter måste vuxna ibland backa undan. Bara i den här kammaren har vi fått exempel på att den nuvarande regeringen inte är beredd att sätta barns rättigheter främst. Det gäller frågan om adoptioner som det kommer att fattas beslut om . Där rycker regeringspartiernas företrädare lite på axlarna och säger att det strider mot att man inte sätter barnets bästa i första rummet när vi pratar om adoptioner, men det finns ju vuxna intressen. Det borde vara omöjligt att inte följa när vi har ratificerat den. när vi i den här kammaren diskuterade vad som borde vara skyddat av barns rättigheter när det handlar om barn som är satta i samhällets vård. Dessa barn kanske allra mest desperat behöver vuxenvärldens skydd och hjältar omkring sig. Regeringen föreslog att man ska fortsätta att tillåta isolering av barn, trots att det strider mot . Vilket argument använde man? Jo, det är inte rättsligt bindande. Kritiken från internationella organisationer är inte rättsligt bindande, så därför går man emot barnens rättigheter. Jag hoppas att det är slut på det efter att vi har fattat beslut om att göra till lag. Det finns skäl att fundera på om det är klokt att inkorporera i lagstiftningen eftersom det inte är så vi brukar göra. Det är ett sätt som man kan hantera konventioner på, men det vanliga är att man i stället transformerar konventioner, det vill säga att vi ändrar vår lagstiftning så att den ska vara i överensstämmelse med konventionen. Jag förstår dem som har varit tveksamma och tänker att det kanske blir bättre om man gör på något annat sätt. Men det ekar så tomt när de som har varit emot att inkorporera gång efter annan hittar på nya argument. Ett av de argumenten är att det i artikel 20 nämns kafalah och att det skulle innebära att vi frångår rättsliga principer eller öppnar upp för någon annan typ av lagstiftning i vårt land. Det är vansinnigt tomma argument. Jag vill läsa ur en lagstiftning som antogs 2012, lag (2012:318) om 1996 års , och inkorporerades i vår lagstiftning, precis det som föreslås med . Den lagens 1 § börjar så här: "Artiklarna 1-53 i den i dagtecknade konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn () ska i originaltexternas lydelse gälla som lag här i landet. Originaltexterna ska ha samma giltighet." Vi gjorde alltså precis samma sak med som vi nu föreslår göra med . Under punkt e i artikel 3 i står det att de åtgärder som avses i artikel 1 i synnerhet kan gälla "placering av barnet i familjehem eller på en institution, eller om vård av ett barn genom kafalah eller liknande institut". Detta nämns alltså redan i svensk lagstiftning. Det nämns redan i en konvention som vi har inkorporerat och gjort till en del av vår lagstiftning. För att ändå vara säkra på att det inte råder någon som helst tvekan om vilka principer som ska gälla i vårt land och vilka rättigheter som ska gälla för barn säger vi kristdemokrater i vår motion att man måste följa upp och vid behov vidta åtgärder som syftar till att de grundläggande principerna i FN:s konvention om barns rättigheter efterlevs och tillämpas i enlighet med svensk rätt. Detta finns det nu brett stöd för i utskottet bland dem som står bakom förslaget. Det är viktigt att detta görs, för vi får aldrig vila när det gäller att stå upp för barns rättigheter. Barn kan inte försvara sina rättigheter, och därför behöver de vårt stöd i både lag och praktik. Det var intressant att lyssna på inlägg. Jag ska inte argumentera emot vår gemensamma syn på vikten av att stärka barns rättigheter. Jag noterade dock en sak på slutet som jag tycker är viktig att klargöra. tog upp frågan om inkorporering, och det hon sa är inte helt korrekt. innebär inte att det har förts in en princip i svensk lagstiftning som medför att vi har begreppet kafalah. Det infördes en samrådsskyldighet i och med . Men begreppet kafalah blev inte en del av svensk rätt för att inkorporerades. Detta är en väsentlig skillnad, som jag tycker att skulle ha varit lite tydligare med i talarstolen än vad hon faktiskt var. Det är nämligen detta som skiljer och från utskottsmajoriteten i synen på dessa frågor. Det som däremot händer när man nu väljer att inkorporera hela i svensk lagstiftning är att begreppet kafalah blir en del av svensk lagtext. Vi kan inte jämföra inkorporering med den inkorporering som föreslås och säga att det är precis samma sak och vi har redan begreppet. Det är inte så. Det är bara en samrådsskyldighet som stadgas genom . Är medveten om denna skillnad? Införandet av i svensk lag har föregåtts av ovanligt noggrann förberedelse. Alliansregeringen tillsatte en utredning som skulle titta på vad som var bästa sättet att stärka barns rättigheter. När den nya regeringen tillträdde ändrades direktiven så att utredningen skulle föreslå hur arbetet med att göra till svensk lag skulle gå till. Förslaget har varit ute på bred remiss, och denna farhåga kom inte fram då. Det var inte denna kritik som framfördes. Efter att denna diskussion kom upp har vi undersökt om detta kommer att ändra några rättigheter. Om barn i blir av med sina föräldrar, kommer vi då bli tvungna att använda någon annan rättsprincips lagstiftning för att tillgodose att dessa barn får sitt skydd? Vi har med hjälp av departementet frågat , och vi har tittat på erfarenheterna från och , där många delstater till och med har inkorporerad i sina grundlagar. Ingenstans har detta inneburit ett problem. Ingenstans har det ställts mot barns rätt att bli omhändertagna på ett bra sätt. De gånger kafalah kan komma i fråga är om ett barn kommer till oss som redan är omhändertaget i ett annat land enligt det landets rättsprinciper. Då måste vi såklart se till det barnets rättigheter i förhållande till de föräldrar det har, enligt den kafalahprincip som då har tillämpats. Men detta gäller , för vi är folkrättsligt bundna av att vi har ratificerat . Låt mig upprepa att skillnaden mellan och den inkorporering som äger rum är tydlig. I det ena fallet, , stadgas en samrådsskyldighet. I det andra fallet görs text till svensk lagtext. Det innebär att begreppet förs in och ges en rättslig innebörd som begreppet inte har . Huruvida detta kom fram i diskussionerna i utskottet eller remissinstanserna är oväsentligt. Det enda som betyder något är att det , här , finns på agendan, och jag fick inget svar från : Finns det en skillnad mellan och den inkorporering som äger rum? Ja eller nej? Det tycker jag att kammaren har rätt att få reda på. Låt mig också understryka en annan sak. Det som är riktigt allvarligt med inkorporeringen är att domstolar kommer att bli tvungna att pröva om en placering enligt kafalah bör accepteras rättsligt. Så är inte fallet . I nästa steg måste man också pröva vad kafalah egentligen har för innebörd. Det innebär att tolka islamisk rätt, och all islamisk rätt förhåller sig på ett eller annat sätt till , vilket innebär att även svenska domstolar skulle behöva göra det. Det är inte i linje med svensk rättstradition att ta en religiös skrift och säga att en svensk domstol ska avgöra begreppet. Det är många falluckor som öppnar sig i detta resonemang, och jag tycker inte att de som har diskuterat denna fråga riktigt har förstått vilket stort ingrepp detta är i förhållande till hur svensk rättstradition brukar fungera. Att inkorporera konventionstexten till svensk lag innebär att man gör det rakt av utan att kunna formulera om och modifiera den till svenska förhållanden eller till svensk rättstradition. Det är var står i begrepp att göra , och jag tycker att det är fel. Avslutningsvis, fru talman, yrkar jag också bifall till reservationerna 1 och 2. Utan att formulera om och utan att tulla på barns rättigheter - det är just det som är poängen med att inkorporera hela , för barns rättigheter är inte kompromissbara. Barns rättigheter måste försvaras, just för att det är mot de vuxnas intressen barns rättigheter ska skyddas. Det finns flera delar i som lyfter fram exempel på vilken typ av lagstiftning olika länder med olika rättstraditioner kan ha för att fullfölja sina åtaganden enligt . När det gäller att skydda barn som har mist sina föräldrar eller inte kan få omvårdnad av sina föräldrar har mycket väl utformade och beprövade regler och väl fungerande lagstiftning. Det är inget hot mot barns rättigheter att tillämpa den svenska lagstiftningen. Det är också därför som vi i betänkandet och i de texter som majoriteten har skrivit och som vi tar beslut på tydliggör att det är den svenska rättstillämpningen som ska gälla. Då spelar skillnaden i karaktär på den konvention vi redan har inkorporerat och den inkorporering som görs av genom beslutet ingen roll. Artikel 2: Alla barn har samma grundläggande rättigheter och lika värde. Ingen får diskrimineras. Artikel 3: Barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barnet. Artikel 6: Varje barn har rätt att överleva, leva och utvecklas. Artikel 12: Barn har rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i alla frågor som rör dem. Dessa artiklar är de fyra huvudprinciperna i FN:s konvention om barns rättigheter. De är grundpelarna för barns och ungas rätt till en trygg, säker och bra uppväxt. Vi ledamöter av riksdag, i det högsta beslutande organet i vårt land, kommer att tillsammans visa hur kraftfullt och viktigt arbete faktiskt är. Regeringspartierna har här tillsammans med , och Liberalerna lagt blockpolitiken åt sidan därför att barns rättigheter är viktigare. Det gläder mig innerligt. känner jag en oerhörd stolthet över att få vara en del av denna församling. Vi har gått från förhandlingsborden till att debattera och besluta om att äntligen göra till svensk lag. Det här är troligen min sista debatt i kammaren den här mandatperioden. Det har med stor sannolikhet fram till nu framgått att barns rätt till en trygg och säker uppväxt har varit det som utgjort grunden i mitt politiska engagemang. Därför är det med en oerhörd stolthet och en innerlig glädje som jag kan ägna mina i den här talarstolen den här mandatperioden åt att deklarera att vi kommer att trycka ja på knappen och besluta om att inkorporera till svensk lag. Genom historien har mänsklighetens syn på barns rätt förändrats. Direkt efter blev det tydligt för samhällsledarna att barn behöver ett eget skydd. beslutade , där den svenska rösten redan då var tydligt stark, att deklarera barns rättigheter. Då enades om fem artiklar som alla rörde stärkta rättigheter för barn. Där lades också grunden för att vi ser barn som egna individer och egna rättighetsbärare. Efter att världen hade stått inför sin andra kollaps med ett nytt världskrig trädde åter visionära ledare fram och skapade internationella organisationer för samlevnaden på jorden. Decennierna som följde deklarerade det internationella samfundet flera grundläggande spelregler, såsom de mänskliga rättigheterna. Återigen insåg våra främsta ledare att barns utsatthet i samhället behövde regleras speciellt. Ett långt arbete som påbörjades kunde därför leda fram till att 1989 antog . var ett av de första länderna att ratificera . har länge gått före i kampen om barns rättigheter. är ett land som tar på sig rollen att vara förebild. hann vi inte riktigt först. Exempelvis hann före oss. Men det gav oss också en god möjlighet att studera och utvärdera deras viktiga arbete. Det var också därför helt naturligt för vår då nytillträdde statsminister att i regeringsförklaringen deklarera att nu skulle bli svensk lag. går vi från ord till handling. Den är i sig ett rättsligt bindande avtal. Varför är det då så viktigt att vi nu nära gör den till svensk lag. Blir det någon skillnad? Jag skulle säga att det faktiskt blir det. Det visar ju också fakta från de länder som redan har inkorporerat konventionen. Trots att det finns strategiska åtgärder, och trots att barns rättigheter fortlöpande transformerats in i gällande rätt och har gett avtryck i ny lagstiftning i , har rättigheterna inte fått tillräckligt genomslag i beslutsprocesserna som rör barn. kartläggningar visar på en rad brister när det gäller genomslaget för barns rättigheter och för ett barnrättsbaserat synsätt. Tydligast är bristerna i fråga om principen om barnets bästa och barnets rätt att faktiskt få uttrycka sina åsikter. Så, fru talman, som lag behövs. har varit lag i . gjordes en utvärdering av norsk lag och praxis i förhållande till som tydligt visade att generellt sett har stärkt barnets rättsliga ställning och gett konventionen en högre status. tas nu på större allvar i och kan också användas som en rättskälla. Jag är övertygad om att den också kommer att kunna användas så även i . Jag är övertygad om att beslutet om att göra till svensk lag, i kombination med viktiga och nödvändiga kunskapshöjande insatser, kommer att leda till att ett barnrättsbaserat synsätt får genomslag i praktiken även här. Samhällets ansvar för barns rättigheter förtydligas, och med detta stärker vi barns roll som egna rättighetsbärare. Detta, fru talman, är inte rocket science på något vis. är, som sagt, inte först i frågan. Flera nordiska länder har gått före oss, däribland , och . De har med framgång redan inkorporerat konventionen till lag. Det är nu dags för att göra detsamma. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det var intressant att lyssna på beskrivning av processen som har lett fram till och även de betraktelser hon gjorde om andra länder. Jag skulle vilja ställa en fråga om . Det är många i salen som har framhållit remissinstansernas betydelse när det gäller hur utskottet har formulerat sig i slutsatserna. Jag är dock lite förvånad över att just pekat på som ett föredöme. Tittar man på vad Kammarrätten i skriver framgår det att de inte alls kan se att har fått något särskilt genomslag i . Hur rimmar det med påståendet att skulle vara ett föredöme när det gäller inkorporering? kan för all del vara ett föredöme på många andra sätt, och de nordiska länderna har mycket gemensamt när det gäller skyddet för barns rättigheter, men att använda det som ett argument i sammanhanget när remissinstanserna inte anser att tillfört något särskilt är intressant. I , precis som i , har man länge arbetat med barns rättigheter. Det finns naturligtvis delar av som är bra, precis som redogjorde för i talarstolen, men det finns också de delar som passar dåligt i svensk rättstillämpning. Därför hade det varit ett bättre förslag att plocka ut de artiklar som faktiskt kan innebära en förändring på riktigt i stället för att välja att inkorporera med samtliga artiklar och hela lagtexten rakt av. Varför håller inte med om detta? Vad är fördelen med att ta samtliga artiklar och göra dem till svensk lagtext i stället för att plocka ut de som är väsentliga? Hur är det med ? Jag vill tacka för frågan. Jag hade hoppats att inte behöva ta ett replikskifte med , och särskilt inte med , i den här frågan. Jag har nämligen en uppfattning om och som en ledamot och ett parti som brukar stå upp för barns rättigheter. Jag har en mycket mer sympatisk bild av i synnerhet än den som visas i debatten här . för i många fall ett ogrundat resonemang i den här frågan och i replikskiftena. I många andra frågor har man i talarstolen och i replikskiftena lyft upp kafalah och annat. Här lyfter man också upp som ett dåligt exempel när det gäller att göra till svensk lag. Vi har under hela arbetet med att inkorporera lagen fått tydliga signaler på den direkta motsatsen. I är de tydliga med att de har sett många fördelar under de som har varit lag i . De har sett att barns rätt har fått en mycket tydligare ställning i de rättsbaserade frågorna. I våra samtal uppmanar de också att göra till lag. Jag tycker inte att argument håller. Det är klart att om man inte har grundade argument i en fråga måste man leta fram dem. Det är tydligt att och gör just det, inte minst i replikskiftena. Det är olyckligt. Jag trodde mer om och än så. Som jag sa inledningsvis i talarstolen tror jag inte att någon i det här rummet har någon annan uppfattning än att barns rättigheter är viktiga och bör stärkas. Det vi diskuterar är metoden för att åstadkomma detta och huruvida det förslag som ligger på kammarens bord stärker barns rättigheter respektive öppnar upp för problem. Det är viktigt att ta upp diskussionen om , när det argumentet används i talarstolen. Vi har en remissinstans, Kammarrätten i , som menar att den inte kan se att har fått något särskilt genomslag i . Det är relevant information för kammaren, och det är därför jag använder mig av det. Vi är inte, som uttryckte det, argumentlösa - tvärtom! I vår reservation nr 2, som vi har lagt fram i betänkandet tillsammans med , skriver vi tydligt att vi vill ha en annan metod för att inkorporera olika delar. Vi vill ta fram artiklarna 2, 3, 6 och 12. I synnerhet med tanke på det som sa i talarstolen om artikel 12 kan det vara värt att komma ihåg att den tar upp barnets rätt att höras i ärenden om barnet. Med tanke på att det ofta förekommer kritik om att barn inte får komma till tals i den utsträckning som lagstiftningen föreskriver anser vi att artikel 12 är så viktig att dess innehåll bör grundlagsfästas. Vi går alltså längre än och hennes parti. Vi går längre än regeringens förslag. Vi säger att det här ska in i vår grundlag. Det kunde vara värt att få en reaktion på det från . Varför är inte det en bättre metod än att föra in lagtexter, så att domstolar måste förhålla sig till dem utan att vi här i kammaren har definierat vad vi egentligen menar med dem? Det måste man nämligen göra när man gör något till grundlag. Jag tycker att vårt förslag hade blivit bättre. Jag beklagar att det inte kommer att bli på det viset. Men det skulle vara intressant att höra vad säger. kommer många partier i den här kammaren att lägga partipolitiken och blockpolitiken åt sidan. Vi säger nämligen att barns rättigheter är viktigare än billiga politiska poäng. Jag hade verkligen hoppats att och skulle göra detsamma, inte minst när man i det här replikskiftet säger att man vill gå längre och är ett parti som står upp för barns rättigheter. Då borde rimligtvis kunna ställa sig bakom det som blir majoritetens förslag här . borde rimligtvis kunna göra som andra partier, som säger att det här är det bästa alternativet för att stärka barns rättigheter. Det är ett förslag som kommer att vinna majoritet i riksdag. Jag tror inte att och ljuger när de säger att de värnar barns rättigheter. Jag tror däremot att , inför den valrörelse vi står inför, vill vinna billiga politiska poäng på att skapa debatt i stora frågor, och jag tror att det här är en av de frågorna. Det är oerhört ledsamt. Men jag är otroligt glad över att andra partier på andra sidan blockgränsen stöder regeringens förslag och att vi gemensamt kan gå fram med ett förslag som vinner gehör i riksdag, så att vi nu kan göra till svensk lag. Fru talman, åhörare, tittare och lyssnare! Den rödgröna feministiska regeringen arbetar systematiskt och målmedvetet med att bygga ett långsiktigt hållbart välfärdssamhälle. Det sker på många plan. Vi investerar i ny hållbar transportinfrastruktur, vi stimulerar utvecklingen mot hållbart byggande och vi utvecklar ekonomiska styrmedel för att göra det enklare för medborgarna att göra det långsiktigt hållbara valet i sin vardag. Det kallar vi grön skatteväxling. Att förebygga ohälsa är självklart även det en viktig del i bygget av ett långsiktigt hållbart samhälle. Regeringen har därför valt att öka resurserna till och har riktat satsningar inom vårdområdet för ökat förebyggande arbete. Det är dock inte alla partier som har de här ambitionerna när det gäller hållbar välfärd. Under alliansregeringens minskade nämligen antalet anställda i välfärden från 134 till 128 personer per 1 000 invånare. Det var en minskning med 6 personer per 1 000 invånare. Det kan låta lite, men det var en personalminskning med hela 4 ½ procent. Alliansåren var således värre för välfärden än den omfattande budgetsanering av landets finanser som genomfördes . Då tvingades man minska antalet anställda i välfärden med 5 personer per 1 000 invånare. Den feministiska regeringen har på bara återställt Alliansens nedmontering av välfärden. är antalet anställda till och med högre än 2006, med 135 anställda per 1 000 invånare eller en personalökning med under rödgrönt styre. Det menar jag är ett kvitto på att välfärden växer i , fru talman. Jag vill säga detta upprepade gånger för att motsäga den bild som den politiska oppositionen ofta försöker måla upp av vad som har hänt under de här fyra åren. Observera att siffrorna omfattar alla inom välfärden, både de som arbetar för privata utförare som de som arbetar för offentliga utförare. Den rödgröna regeringen reformerar också lagstiftningen i syfte att modernisera lagarna för att de ska fungera bättre i det långsiktigt hållbara välfärdssamhället. Barnen är vår framtid, säger politiska ledare ofta. Och det kan ingen motsäga. Men det är en formulering som ofta används i sammanhang där man vill använda barnens situation som ett sätt att signalera framgång, framsteg och graden av välfärd. Det är därför lätt att barn blir objektifierade och används i politiska syften. Världens alla ledare uttryckte också stor glädje, entusiasm och stolthet när de i antog det som vi populärt kallar för . ratificerade den redan året därpå. är det 196 länder som har ratificerat konventionen, om jag har förstått det rätt. Var det bara en symbolhandling ? Eller menade världens ledare allvar med konventionen? Det är en fråga jag tycker att man kan ställa sig efter så här . Tyvärr löser inte ens en konvention i FN alla problem som barn runt om i världen fortfarande har. Inte ens i räcker det, trots att vi gärna vill se vårt land som det bästa och mest civiliserade landet i världen. Men vi har exempelvis inte ratificerat alla tilläggsprotokoll till konventionen. Det är inget fel att ha en positiv självbild. Det kan till och med vara en förutsättning för att kunna gå vidare att man exempelvis värderar målen i högt och att våra ministrar då och då upprepar kraven på barnets bästa och barnets rätt. Men när vi jämför oss med andra länder måste vi komma ihåg att vi oftast jämför äpplen med päron, som man brukar säga. Länder har nämligen väldigt olika förutsättningar, så det är svårt att jämföra åtgärder som länder vidtar, insatser, prioriteringar och ambitioner. Det man enklast kan jämföra är, tror jag, resultaten. Vi i har bland de bästa förutsättningarna av alla länder i världen. Ekonomiskt, kompetensmässigt, kulturellt och materiellt har vi oerhört goda förutsättningar. Jag menar därför att vi inte kan skylla på något om vi misslyckas.