bet · H601KU6 · 2018-10-26 00:00:00 — Ansvaret för den internationella verksamheten har ofta varit uppdelat såtillvida att en riksrevisor sköter biståndsärenden, en annan sköter samarbetsfrågor inom internationella revisionsorgan och en tredje hanterar EU-ärenden. Ansvarsfördelningen har dock varierat . Personalorganisationerna bedömer att det tredelade ledarskapet inte utgör något problem för de flesta medarbetare i den dagliga verksamheten. De ärenden som de tre riksrevisorerna gemensamt ska besluta om ligger långt ifrån de flesta medarbetares vardag. Det som personalorganisationerna bedömer som brister eller problem i det tredelade ledarskapet är om det uppstår samarbetssvårigheter mellan riksrevisorerna. Då medför den tredelade ordningen ett otydligt ledarskap. Det går inte heller att utesluta att det tredelade ledarskapet har medfört att flera riksrevisorer har lämnat uppdraget , vilket tagit kraft från organisationen. Det finns även erfarenhet av att riksrevisorer inför en del beslut ägnat relativt mycket tid åt att samordna sig sinsemellan i detalj, för att komma till en kompromiss, vilket framför allt har påverkat den inre effektiviteten i . riksrevisionsutrednings analys och förslag riksrevisionsutredning har inriktat analysen på hur ordningen med tre riksrevisorer har fungerat efter den förändrade uppgiftsfördelningen . Utredningen ansåg sig kunna konstatera att den ändrade uppgiftsfördelningen mellan riksrevisorerna inte kommit att innebära någon avgörande förändring i fråga om det tredelade ledarskapets för- och nackdelar. Det finns alltjämt positiva effekter, såsom bredare kompetens, kollegialt utbyte och ömsesidigt stöd. Inte minst 2015/händelser med allvarlig sjukdom visar att det tredelade ledarskapet även innebär en minskad sårbarhet vid oförutsedda händelser. visar utredningens analys att ett sådant ledarskap, trots den förändrade uppgiftsfördelningen, ställer stora krav. De tre riksrevisorerna måste uppnå en samsyn kring bl.a. organisationens utformning, ledarskapsfrågor och granskningsverksamhetens inriktning, vilket har resulterat i en ansträngd situation. Det delade ledarskapet kan även uppfattas som otydligt både internt inom myndigheten och externt. Utredningen bedömde att det tredelade ledarskapet fortfarande har betydande nackdelar av de slag som års riksrevisionsutredning ansåg sig ha funnit. Den nuvarande regleringen av ger, enligt utredningen, utrymme för att mer tydligt skilja mellan den roll som riksrevisorn med administrativt ansvar har och den roll som de båda övriga riksrevisorerna har. har arbetsordning och praxis inneburit ett gemensamt beslutsfattande i fler fall än vad lagstiftningen föreskriver, men utredningen har noterat att arbetsordning inte föreskriver gemensamma beslut i samma utsträckning som . Vid en jämförelse med förhållandena vid konstaterade utredningen att även var och en av ombudsmän är självständig i sin granskande verksamhet. Det föreskrivs inte heller i vare sig instruktion eller arbetsordning att ombudsmännen ska fatta beslut gemensamt. Däremot föreskrivs att chefsJO i vissa viktigare frågor av administrativt eller organisatoriskt slag ska fatta beslut efter samråd med övriga ombudsmän samt att ombudsmännen ska lämna en tryckt ämbetsberättelse till . Regleringen av de befogenheter som chefsJO har skiljer sig på vissa punkter från den roll som riksrevisorn med administrativt ansvar har. ChefsJO har en tydligare roll som myndighetschef. Utredningens bedömning är att de betydande nackdelar som är förknippade med tredelade ledarskap bör åtgärdas men att man så långt som möjligt bör behålla de positiva sidor som den nuvarande ordningen trots allt innebär. En tänkbar lösning skulle enligt utredningen kunna vara att med inspiration från vad som gäller för JO låta välja en chefsriksrevisor, tillika myndighetschef, och två riksrevisorer. Därmed skulle det tydliggöras vem av riksrevisorerna som är ansvarig för myndigheten, både internt och externt. En svårighet med en sådan ordning är att de båda övriga riksrevisorerna kan hävda att det i mandat ligger att de är självständiga inte bara i fråga om vad som ska granskas utan även när det gäller hur det ska utföras. Det innebär i sin tur att de är beroende av vilka resurser och vilka slag av kompetenser som står till deras förfogande. Det fordras därför att en chefsriksrevisor samråder med de övriga riksrevisorerna, förmodligen i fler avseenden, t.ex. i rekryteringsfrågor, än vad som formellt gäller för chefsJO. Det finns emellertid en risk för att ett krav på samråd i sådana frågor som är av betydelse för samtliga riksrevisorer i praktiken kan utvecklas till gemensamma beslut. En ytterligare ledningsform som utredningen uppmärksammat, som innebär ett tydliggörande av rollfördelningen och där fördelarna med ett delat ledarskap behålls, skulle kunna vara att väljer en riksrevisor och två biträdande riksrevisorer. En sådan ledning skulle göra ännu tydligare att det finns en myndighetschef. Den skulle inte heller, enligt utredningens bedömning, riskera att leda till vad som i realiteten kan bli ett kollegialt beslutsfattande. Strukturen skulle påminna om den hos ombudsmän på så sätt att den bl.a. bör innebära att riksrevisorn, liksom chefsJO, fördelar ansvaret för de olika granskningsområdena. En förutsättning för ledningsmodellen är dock att de biträdande riksrevisorernas självständighet i själva granskningsverksamheten är tydlig. Inom respektive granskningsområde ska de biträdande riksrevisorerna ansvara fullt ut och bestämma självständigt vad som ska granskas, hur det ska göras – inom ramen för tillgängliga resurser – och vilka slutsatser som ska dras av granskningen. Utredningens sammantagna bedömning är att det tredelade ledarskapets nackdelar överväger dess fördelar. har funnits , och det tredelade ledarskapet har visat sig kunna medföra bl.a. otydlighet och ineffektivitet. Det kan visserligen vara möjligt att ytterligare stärka den roll som riksrevisorn med administrativt ansvar har, inom ramen för nuvarande reglering eller genom ändringar i instruktionen för . En sådan ändring skulle emellertid endast mer marginellt kunna motverka de problem som är förbundna med den nuvarande ordningen. Det kan heller inte uteslutas att den kan generera svårigheter av delvis annat slag. Utredningens bedömning är därför att en mer långsiktig och permanent reglering bör övervägas. Utredningens analys pekar mot att den ledningsstruktur som bäst uppfyller behov är att myndigheten leds av en riksrevisor, men att även väljer två biträdande riksrevisorer. Ledningsmodellen skulle tydliggöra att det finns en myndighetschef, som även de biträdande riksrevisorernas självständighet i granskningsverksamheten bevaras. Huvudman för de biträdande riksrevisorerna skulle enligt utredningens förslag även fortsättningsvis vara vad gäller anställningsförhållanden, entledigande från uppdraget m.m. Ordningen skulle dock innebära en förändring av antalet riksrevisorer, vilket kräver lagstiftning. Som utskottet har framhållit tidigare är kontrollmakten central i vårt konstitutionella system, och är en betydelsefull del av kontrollmakten. Genom utsätts all statlig verksamhet för oberoende granskning. Detta är centralt både för att se till att offentliga medel används korrekt och ändamålsenligt och för legitimiteten för den offentliga verksamheten. Det är av största vikt att ges stabila förhållanden och de bästa förutsättningarna för att utföra sitt uppdrag. Det är utskottets uppfattning att frågan om hur ledningsstruktur ska se ut behöver utredas och få ett svar innan något förfarande för att rekrytera en ny riksrevisor inleds. Därför bör en parlamentariskt sammansatt utredning om ledningsstruktur tillsättas . När det gäller utformningen av utredningsuppdraget konstaterar utskottet att frågan om myndighetens ledningsstruktur har varit föremål för diskussioner under hela livstid, bl.a. i de parlamentariska utredningar som har genomförts. bedömde att föresatserna med det tredelade ledarskapet inte hade infriats fullt ut. Den tredelade ledningen hade bl.a. skapat en svag beslutskompetens och en otydlighet om beslut och ansvar. Därefter har riksrevisionsutredning funnit att den ändrade uppgiftsfördelningen mellan riksrevisorerna som är en följd av utrednings förslag inte kommit att innebära någon avgörande ändring i fråga om det tredelade ledarskapets för- och nackdelar. Utredningen fann att det tredelade ledarskapet fortfarande har betydande nackdelar av de slag som utredning ansåg sig ha funnit. Vid remissbehandlingen av riksrevisionsutrednings förslag har viktiga remissinstanser fört fram synpunkter när det gäller uppdrag för vidare utredning om ledningsstruktur. Utredningen förordade att en ordning med en riksrevisor och två biträdande riksrevisorer ska utredas vidare. instämmer i att bör låta utreda frågan om att ändra antalet riksrevisorer, anför att det kan uppstå vissa oklarheter om ansvarsfördelningen mellan riksrevisorn och de två biträdande riksrevisorerna om en sådan ordning införs samt bedömer att en utredning även bör pröva en traditionell myndighetsledningsform där endast utser en riksrevisor. framhåller att utredningen bör ges möjlighet att förutsättningslöst överväga flera andra alternativ till ledningsstruktur än den som riksrevisions utredning lyfter fram. menar att en översyn av ledningsstrukturen inte bör vara låst av den numerär som följer av rådande ordning. En kommande utredning bör enligt utskottets mening ges ett uppdrag att förutsättningslöst utreda ledningsstruktur, utan begränsning till det förslag som riksrevisionsutredning presenterat eller till någon angiven numerär. Utredningen ska belysa för- och nackdelar med att – ges en traditionell myndighetsledning där utser endast en riksrevisor – ges en ledningsstruktur som den riksrevisionsutredning skisserat med en riksrevisor och två biträdande riksrevisorer – ges någon annan ledningsstruktur som utredningen finner relevant, t.ex. den ordning som utredning resonerat kring med en chefsriksrevisor, tillika myndighetschef, och två riksrevisorer – behåller sin nuvarande ledningsstruktur med tre riksrevisorer, varav en är riksrevisor med administrativt ansvar och svarar för myndighetens administrativa ledning. Vid en ordning med endast en riksrevisor ska utredningen överväga behovet av en ställföreträdande riksrevisor, dennes roll och hur en sådan i så fall ska utses. Vid en annan ordning ska utredningen överväga gränsdragningar och ansvarsfördelningen mellan de olika riksrevisorerna i organisatoriska och administrativa frågor. Det sistnämnda gäller även för det fall utredningen finner att bör behålla sin nuvarande ledningsstruktur. Utredningen ska redogöra för de för- och nackdelar som den ser med de olika ledningsstrukturerna och med beaktande härav lägga fram ett förslag till ledningsstruktur för , med förslag till författningsreglering som är nödvändig för att genomföra förslaget. Utredningen bör bedriva sitt arbete så att nödvändiga lagändringar kan träda i kraft . Utredningen bör därför redovisa sitt uppdrag så att förslaget kan beredas och ligga till grund för en framställning som lämnas till . Med utnyttjande av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet att ställer sig bakom det som utskottet anför om att låta utreda ledningsstruktur och tillkännager detta för riksdagsstyrelsen. Utredning av ledningsstruktur (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: I utredningen av – grundlagsfrågor anförde bl.a. att vi hade önskat en bredare genomlysning av uppdrag, t.ex. med avseende på uppföljningsarbete och effektivitetsrevision. I nu aktuell utredning hade vi därför gärna sett att även dessa frågor fått erforderlig belysning. Vi hade därutöver invändningar mot majoritetens syn på ledningsform där vi menade att vissa frågor inte hade blivit tillräckligt belysta, såsom frågan om mandatperiodens längd och hur biträdande riksrevisorer skulle förhålla sig till sin huvudman, dvs. , och myndighetschefen. Vi ser positivt på att utskottet nu gör en ny översyn av men hade önskat en bredare ansats än bara ledningsstrukturen enligt vad vi anför ovan. I det nu aktuella fallet finns dock anledning att utredningen kan genomföra sitt uppdrag skyndsamt vilket talar emot en bredare utredning. är det dock vår uppfattning att de synpunkter lyft i tidigare utredningar bör övervägas. [1] . 2000/01:KU8 s. 13. [2] . 2000/01:KU8 s. 18. [3] . 2000/01:KU8 s. 18. [4] . 2001/02:KU25. [5] SOU 2001:97. [6] Prop. 2001/02:190. [7] Prop. 2001/02:190 s. 116 f. [8] . 2002/03:KU12 s. 14. [9] . 2006/07:KU6 s. 12. [10] 2008/09:URF1 s. 87 f. [11] 2008/09:URF1 s. 87 f. [12] Förutom .