bet · H501JuU14 · 2018-04-12 00:00:00 — • analysera om straffskalorna för gärningar som träffas av straffbestämmelserna om våld eller hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman och våldsamt motstånd är lämpligt utformade, • överväga vilka straffbestämmelser som lämpligen bör gälla för de nya eller förändrade straffstadganden som utredaren eventuellt föreslår, och • vid behov lämna förslag till författningsändringar. I direktiven förs också ett resonemang om förstärkt straffrättsligt skydd för sådan egendom som är att betrakta som samhällsnyttig. Att skadegörelse riktas mot t.ex. utryckningsfordon eller en tjänstehund bör visserligen kunna utgöra en försvårande omständighet som påverkar straffvärdet i skärpande riktning. Det behöver dock övervägas om detta bör komma till tydligare uttryck i lagstiftningen. Utredaren ska därför ta ställning till vilken egendom som kan anses vara särskilt samhällsnyttig och analysera om det finns ett behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd för sådan egendom, och vid behov lämna nödvändiga författningsförslag. beslutade regeringen om ändring och utvidgning av uppdraget. Enligt tilläggsdirektivet ska utredningen (dir. 2017:131) • göra de överväganden som krävs och lämna nödvändiga författningsförslag om hur möjligheterna till kroppsvisitation av personer som är kallade till förhör i kan utökas • kartlägga och analysera domstolsavgöranden som gäller polismäns rätt till ersättning vid allvarlig kränkning och överväga och föreslå de åtgärder som behövs för att säkerställa deras rätt till ersättning. Uppdraget om ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal redovisades i ett delbetänkande . Uppdraget i övrigt ska slutredovisas . I delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2) föreslår utredningen, som tagit sig namnet , följande ändringar i : • Ett nytt brott med benämningen blåljussabotage förs in i 13 kap. . Brottet straffbelägger att angripa eller annars störa polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård på ett sätt som riskerar att allvarligt förhindra eller försena genomförandet av ett uppdrag. • Straffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman enligt 17 kap. 1 § höjs till fängelse i lägst och högst . • En ny straffskärpningsgrund förs in i 29 kap. 2 § . Den innebär att domstolen ska se särskilt allvarligt på fall där den tilltalade med våld eller hot har angripit någon i eller med anledning av dennes yrkesutövning. Utredningen föreslår vidare att vissa ändringar ska göras i lagen (1975:688) om skydd för viss tjänsteutövning i syfte att förtydliga och förenkla tillämpningen av lagstiftningen. Det föreslås också vissa språkliga moderniseringar av bestämmelserna i 17 kap. . Betänkandet är på remiss och remissvaren ska ha kommit in till . Utskottet behandlade frågor om straffrättsligt skydd för blåljuspersonal i betänkande 2016/17:JuU16 (s. 51–55). I betänkandet föreslog utskottet ett tillkännagivande om bättre straffrättsligt skydd för blåljuspersonal. Utskottet anförde följande: har vi sett många exempel på våld mot poliser, personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården. Detta är enligt utskottet en oacceptabel utveckling som måste brytas. För att göra detta behövs tydligare lagar som visar brottens allvar. Reaktionerna på de här angreppen och attackerna måste vara tydliga. Det handlar både om att skydda personer som har samhällsviktiga uppgifter och om att värna respekten för rättsstaten. Straffen för våld mot tjänsteman återspeglar inte allvaret i brottsligheten. Den som hindrar polis och annan blåljuspersonal från att fullfölja sina viktiga uppgifter skadar hela samhället och bör straffas därefter. behandlas hot mot tjänsteman och våld mot tjänsteman i samma straffstadgande. Straffet för våld mot tjänsteman blir ofta cirka en månads fängelse. ersätts fängelsestraffet av samhällstjänst. Våld mot en polis i tjänst är ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten bör våld mot tjänsteman få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Reaktionerna på våld mot poliser, medarbetare inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården måste bli avsevärt tydligare. Personal i räddningstjänsten och hälso- och sjukvården omfattas inte av samma skydd som t.ex. poliser eftersom de inte ägnar sig åt myndighetsutövning. Detta bör ändras så att våld eller hot mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården straffas lika hårt som våld eller hot mot poliser. Därför bör det införas ett nytt brott – våld mot alarmeringstjänstpersonal – där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning. Man bör även överväga att införa en ny brottsrubricering – försvårande av utryckning. Hindrande av utryckning är reglerat i trafikförordningen och innebär att om man t.ex. blockerar ett utryckningsfordon med sin bil kan man få böter för det, men när det gäller andra sätt att stoppa en utryckning är rättsläget mer oklart. Ambulans- och brandkårsanställda vittnar om att det ofta är osäkert vilken brottsrubricering, om ens någon, man kan använda. Utskottet anser att man därför bör överväga att införa en ny brottsrubricering som gäller förhindrande av utryckning som träffar de situationer där lagen nu är otydlig. riktas skadegörelse direkt mot polisbilar och andra utryckningsfordon. Det har också förekommit fall då polisen lockas in i områden för att sedan angripas med stenkastning. När angreppen riktas mot sådana väsentliga samhällsfunktioner bör detta anses vara försvårande när straffet bestäms – oavsett om det rör sig om skadegörelse, våldsamt upplopp eller någon annan brottstyp. Utskottet anser att det därför bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff. Det är positivt att regeringen nu gett en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner. Det är emellertid viktigt att detta arbete leder fram till konkreta resultat. Utskottet fann inte skäl att bifalla ett yrkande om att tjänstedjur ska skyddas av en ny lag om djurplågeri mot tjänstedjur. Motionen avstyrktes således. följde utskottet (rskr. 2016/17:211). Utskottet vidhåller sin uppfattning att det ökade våldet mot poliser och mot personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården är en oacceptabel utveckling som måste brytas genom tydligare lagar som visar brottens allvar. Reaktionerna på de här angreppen och attackerna måste vara tydliga. Utskottet konstaterar att många av de åtgärder som utskottet föreslagit och som tillkännagett för regeringen återfinns i de förslag som utredaren har lämnat i delbetänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner (SOU 2018:2). Det är naturligtvis glädjande men utredningens förslag tillgodoser inte i alla delar tillkännagivande. Utredningen föreslår bl.a. ett nytt brott – blåljussabotage – som straffbelägger att angripa eller annars störa polis, räddningstjänst eller ambulanssjukvård på ett sätt som riskerar att allvarligt förhindra eller försena genomförandet av ett uppdrag. Straffet föreslås vara fängelse upp till . Utskottet vidhåller sin uppfattning att ett särskilt brott ska omfatta angrepp mot personal inom hälso- och sjukvården och att våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner ska ha ett minimistraff på sex månaders fängelse. Regeringen bör därför ge ett tilläggsdirektiv om att ta fram ett lagstiftningsförslag i enlighet med det anförda. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2017/18:9 (KD), 2017/18:3192 (M, C, L, KD) yrkande 3, 2017/18:3421 (M) yrkande 37, 2017/18:3568 (M) yrkande 30, 2017/18:3569 (M) yrkande 25, 2017/18:3867 (KD) yrkande 10 och 2017/18:3899 (KD) yrkande 4. När det gäller övriga motionsyrkanden om straffrättsligt skydd för blåljuspersonal anser utskottet att det pågående arbetet inte bör föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:880 (SD, - ) yrkande 10, 2017/18:1483 (M) yrkandena 1 och 2, 2017/18:1484 (M), 2017/18:1618 (M), 2017/18:1638 (SD) yrkande 8, 2017/18:2127 (M) yrkande 3, 2017/18:3187 (M) yrkande 2, 2017/18:3421 (M) yrkande 66, 2017/18:3569 (M) yrkandena 24 och 2017/18:3576 (L) yrkande 14. Utskottet har inte ändrat inställning i frågan om huruvida tjänstedjur ska skyddas av en ny lag om djurplågeri mot tjänstedjur och avstyrker därmed motion 2017/18:173 (SD) yrkande 1. Vårdslöshet med hemlig uppgift Utskottets förslag i korthet avslår en motion om skärpning av straffet för vårdslöshet med hemlig uppgift. I motion 2017/18:72 av (SD) begärs ett tillkännagivande om en skärpning av straffet för vårdslöshet med hemlig uppgift. Det är olagligt att hantera sekretessbelagd information på ett vårdslöst sätt, men enligt motionären är straffet för milt. Mot bakgrund av den it-skandal som Transportstyrelsen och dess generaldirektör gjorde sig skyldiga yrkar motionären att regeringen ska återkomma med en betydlig skärpning av straffet för vårdslöshet med hemlig uppgift för att på så vis minska risken att det sker igen. I 19 kap. 9 § stadgas att den som av grov oaktsamhet befordrar, lämnar eller röjer en uppgift som rör något förhållande av hemlig natur döms för vårdslöshet med hemlig uppgift till böter eller fängelse i högst eller, om var i krig, till böter eller fängelse i högst . Straffet för vårdslöshet med hemlig uppgift var tidigare i normalfallet böter eller fängelse . Påföljden skärptes 2014 så att straffskalan i ett normalfall, dvs. när inte är i krig, gör det möjligt att döma till böter eller fängelse i högst . Det innebär att straffskalan är vidare än tidigare och att det har blivit möjligt att döma ut ett strängare straff. I propositionen betonades att ändringen inte gjordes för att skärpa straffen i allmänhet utan för att det även för de allvarligaste fallen ska vara möjligt att döma ut ett straff som står i proportion till brottets allvar (prop. 2013/14:51 Förstärkt skydd mot främmande makts underrättelseverksamhet, bet. 2013/14:KU29, rskr 2013/14:259). har följt händelserna på Transportstyrelsen, och statsrådet lämnade vid ett extra insatt sammanträde en redogörelse av regeringens vetskap om turerna kring myndighetens it-upphandling. Utskottet kommer även att noga följa pågående granskning av ärendet. Vad gäller påföljden för vårdslöshet med hemlig uppgift är utskottet dock av uppfattningen att den är väl avvägd, och utskottet ser inga skäl till att ta något initiativ med anledning av motionen. Därmed avstyrks motion 2017/18:72 (SD). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skärpta straff för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten samt om hur olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffprocessrätten. Jämför reservation 9 (M). I motion 2017/18:3737 av m.fl. (M) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om skärpta straff genom ändrade straffskalor för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten. Motionärerna anför att straffnivåerna för grova narkotikabrott inte tycks ha ökat trots införandet av lagstiftningen om synnerligen grova narkotikabrott. I yrkande 3 och 4 samma motion begärs tillkännagivanden om hur olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffrättsprocessen och särskilt hur cannabis med höga halter av tetrahydrocannabinol ska bedömas. Bestämmelser om olovlig befattning med narkotika finns i narkotika-strafflagen (1968:64). Bestämmelser om straff för bl.a. olovlig införsel och utförsel av narkotika finns dock i lagen (2000:1225) om straff för smuggling, kallad smugglingslagen. Enligt 1 § första stycket narkotikastrafflagen döms för narkotikabrott till fängelse i högst för den som olovligen och uppsåtligen framställer narkotika som är avsedd för missbruk förvärvar narkotika i överlåtelsesyfte anskaffar, bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattning med narkotika som inte är avsedd för eget bruk bjuder ut narkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika, förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotika-handel innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika. Om ett brott som avses i 1 § första stycket med hänsyn till arten och mängden narkotika samt övriga omständigheter är att anse som ringa, döms enligt 2 § narkotikastrafflagen till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt, döms enligt 3 § första stycket i samma lag för grovt narkotikabrott till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Bedömningen ska grundas på en sammanvägning av omständigheterna i det särskilda fallet. I 3 § andra stycket föreskrivs att om brottet är att anse som synnerligen grovt, döms för synnerligen grovt narkotikabrott till fängelse i lägst sex och högst . Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om brottet har utgjort ett led i en verksamhet som utövats i organiserad form i syfte att i stor omfattning bedriva handel med narkotika, avsett en synnerligen stor mängd narkotika eller annars varit av synnerligen farlig eller hänsynslös art. Enligt 3 § smugglingslagen döms den som agerar på visst sätt i samband med införsel till eller utförsel från landet av vissa varor för smuggling. Om gärningen gäller narkotika döms enligt 6 § första stycket smugglingslagen för narkotikasmuggling till fängelse i högst . Är ett brott som avses i 3 § att anse som ringa döms enligt 6 § andra stycket till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt döms enligt tredje stycket för grov narkotikasmuggling till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen avsett en särskilt stor mängd narkotika, om gärningen ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt eller om verksamheten eller gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Enligt 3 § fjärde stycket smugglingslagen regleras synnerligen grov narkotikasmuggling. Där föreskrivs att påföljden är fängelse i lägst sex och högst . Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har ingått som ett led i en verksamhet som utövats i organiserad form i syfte att i stor omfattning bedriva handel med narkotika, om gärningen avsett en synnerligen stor mängd narkotika, eller om verksamheten eller gärningen annars varit av synnerligen farlig eller hänsynslös art. Enligt 14 § smugglingslagen är försök och förberedelse till narkotika-smuggling, grov narkotikasmuggling och synnerligen grov narkotikasmuggling liksom stämpling till narkotikasmuggling, som inte är ringa, grov narkotikasmuggling och synnerligen grov narkotikasmuggling straffbart i enlighet med bestämmelserna i 23 kap. . Anstiftan av och medhjälp till narkotikasmuggling av normalgraden och ringa brott, grov narkotikasmuggling samt synnerligen grov narkotikasmuggling är straffbart i enlighet med 23 kap. 4 § . Justitie- och inrikesminister gav följande svar på en skriftlig fråga angående bl.a. skärpning av narkotikalagstiftningen (fr. 2017/18:872): har frågat mig om jag avser vidta några åtgärder i syfte att ge och fler verktyg eller skärpa lagstiftningen med anledning av narkotikabrottslighetens utveckling. har och i politisk enighet haft en vision om ett narkotikafritt samhälle. Narkotikapolitiken bygger på en balanserad strategi som syftar till att minska både tillgången till och efterfrågan på narkotika. Regeringen menar att ett folkhälsoperspektiv också inrymmer en restriktiv narkotikapolitik som ett viktigt medel för att hindra att narkotika kommer ut på den svenska marknaden. Utöver det lidande som användningen av narkotika orsakar i sig är det ofta en inkörsport till annan brottslighet. Både och prioriterar arbetet mot narkotika. arbetar på en rad sätt mot den öppna handeln och användningen av narkotika, till exempel genom riktad patrullering och genom att vara extra synliga på utsatta platser. Därtill arbetar förstås också med riktade insatser mot tillgången till och försäljningen av narkotika, vilket inte sällan är en huvudsaklig inkomstkälla för kriminella grupperingar. Arbetet mot narkotika är på det viset en viktig del av arbetet mot organiserad brottslighet. En framgångsfaktor i arbetet mot narkotika är samverkan med andra aktörer. Det gäller både med myndigheter, genom till exempel den myndighetsgemensamma satsningen mot organiserad brottslighet, och med kommuner via exempelvis och skolan för att hjälpa de barn och unga som riskerar hamna i ett missbruk. Den straffrättsliga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen och så har det införts två nya brott: synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling. Detta har inneburit att straffen har skärpts för gärningar som har avsett hantering av synnerligen stora mängder narkotika. har kameraövervakningen av platser där det förekommer öppen narkotikaförsäljning ökat kraftigt. Regeringen beslutar dessutom en lagrådsremiss som syftar till att göra det enklare för polisen att få tillstånd till kameraövervakning. Därtill har regeringen tillsatt en utredning om att avskaffa tillståndskravet för polisens kameraövervakning. En effektiv brottsbekämpning kräver också resurser. Regeringen har därför föreslagit och aviserat en historisk satsning på i budgetpropositionen om sammanlagt de kommande tre åren för att bland annat utveckla verksamheten och öka antalet polisanställda. I regleringsbrevet till har regeringen också gett myndigheten ett uppdrag om arbetet i utsatta områden, riskområden samt särskilt utsatta områden. Narkotikaproblematiken och åtgärder mot denna ska särskilt beaktas i redovisningen. Regeringen tillför även en permanent anslagsökning om (185 miljoner) fördelat –2021 för att öka tullkontrollerna vid gränserna. Det omfattar kontroller för att förhindra smuggling av bl.a. narkotika. Att motverka förekomsten av narkotika är fortsatt en prioriterad fråga för regeringen. Vi följer därför utvecklingen noga och överväger kontinuerligt behovet av ytterligare åtgärder. Lagändringarna som innebär att straffskalorna i narkotikastrafflagen och lagen om straff för smuggling delas upp och att det införs två nya brott, synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling, behandlades i betänkande /16:JuU15. Enligt proposition 2015/16:111 Synnerligen grova narkotikabrott var regeringens syfte med förslagen att skärpa straffen för gärningar som avser hantering av synnerligen stora mängder narkotika. Regeringen avsåg inte att generellt påverka straffnivåerna. I utskottets ställningstagande uttalade utskottet att utskottet utgår från att regeringen noggrant kommer att följa utvecklingen av rättspraxis när det gäller narkotikabrotten och återkomma till med förslag på ändrade straffskalor för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten om den nu föreslagna lagstiftningen inte får det resultat som eftersträvas. Lagändringarna trädde i kraft . I samma betänkande avslog utskottet ett yrkande om att regeringen ska återkomma till med förslag om hur olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffrättsprocessen. Utskottet anförde då följande: Vid prövningen av narkotikamål är rättspraxis att domstolarna före grad- och straffvärdebedömningar gjort farlighetsbedömningar av de narkotiska preparat som förekommit i ärendet. Enligt den omläggning av praxis som skett ska samtliga omständigheter beaktas vid bedömningen av grad- och straffvärde av narkotikabrott, och sorten av narkotika är därmed endast en av de omständigheter som påverkar straffmätningen. Som anfört i den s.k. Mefedrondomen (NJA 2011 s. 357) bör det framhållas att kriterierna för och betydelsen av ett preparats farlighet i straffrättsligt hänseende är rättsfrågor men att i vad mån ny information om preparatet ger anledning till en ändrad rättstillämpning typiskt sett är en bevisfråga och därigenom lämpar sig mindre väl för rättsbildning genom prejudikat. Att det, på motsvarande sätt som annars i brottmål, i princip ankommer på åklagaren att visa i vad mån det finns omständigheter som ger anledning till en strängare rättstillämpning är klart. En annan sak är att det normalt inte krävs någon bevisning om ett preparats generella farlighet om frågan inte tas upp av någon part. Domstolen får då utgå från vad som är allmänt känt i detta hänseende. Enligt utskottets uppfattning bör det alltjämt vara en sak för rättstillämpningen att utifrån farlighetsbedömningar avgöra frågan om de narkotiska preparatens farlighet. Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:3329 (M) yrkande 2 om att regeringen ska återkomma till med förslag på hur frågan om olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffrättsprocessen. Utskottets uppfattning är att straffskalorna för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten är väl avvägda och utskottet ser därför inget skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden om skärpta straff som begärs i motion 2017/18:3737 (M) yrkande 2 och avstyrker motionsyrkandet. Utskottet har tidigare avstyrkt ett motionsyrkande om hur olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffrättsprocessen (bet. 2015/16:JuU15, se ovan). Utskottet hänvisade då till att det är en sak för rättstillämpningen att utifrån farlighetsbedömningar avgöra frågan om de narkotiska preparatens farlighet. Utskottet vidhåller den inställningen och avstyrker därmed motion 2017/18:3737 (M) yrkande 3 och 4. Rattfylleri och grov olovlig körning Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om skärpta straff för rattfylleri och grov olovlig körning och tillkännager detta för regeringen. avslår ett motionsyrkande om att utreda möjligheterna att närmare låta påverkansgraden inverka på rubricering och påföljd vid drograttfylleri. Jämför reservation 10 (V) och 11 (C). I motion 2017/18:19 av (MP) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag om skärpt straff för rattfylleri och olovlig körning. Motionären anför att en skärpning av straffet skulle ge åklagaren möjlighet att begära återkommande rattfyllerister häktade. Liknande yrkanden framställs i motion 2017/18:863 av m.fl. (S), i motion 2017/18:3090 av (M), i motion 2017/18:3474 av och (båda C) yrkande 1 och 2, partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 53, i motion 2017/18:3581 av m.fl. (L). I motionerna 2017/18:3867 av m.fl. (KD) yrkande 2 och 2017/18:3766 av m.fl. (KD) yrkas även att straffet ska höjas för grovt rattfylleri. I motion 2017/18:1223 av (M) begärs ett tillkännagivande om att utreda möjligheterna att närmare låta påverkansgraden inverka på rubricering och påföljd vid drograttfylleri. Motionären anför att det inte är acceptabelt att en svårighet att fastställa påverkansgraden ska leda till att en förare som är påverkad av droger i större utsträckning behandlas mer förmånligt än någon som är påverkad av alkohol. Motionären menar att den som kör bil under påverkan av andra droger än alkohol, i större utsträckning bör kunna dömas för grovt brott. Av 3 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott stadgas att om någon uppsåtligen för körkortspliktigt fordon utan att vara berättigad att föra sådant fordon, döms personen för olovlig körning till böter. Har han tidigare innehaft körkort som blivit återkallat eller har brottet skett vanemässigt eller är det eljest att anse som grovt, må dömas till fängelse .