bet · H501MJU13 · 2018-03-02 00:00:00 — Förutom fördelning av fiskemöjligheter ansvarar Havs- och vatten-myndigheten även för att samla in och sammanställa data om det svenska fiskets fångster. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) lyfter regeringen fram att utvecklades i fråga om medlemsstaternas skyldigheter att samla in data inom fiskesektorn som grund för vetenskaplig rådgivning. Insamling av data är bl.a. nödvändig för att kunna bedöma fiskbeståndens tillstånd, lönsamheten inom olika näringssegment samt fiskets och vattenbrukets effekter på ekosystemet. Data behövs också för att kunna utvärdera effekterna av EU:s fiskeripolitik. Havs- och vattenmyndigheten ansvarar dessutom för kvotuppföljningen och för vård av bestånd som är nationellt förvaltade. Kvotuppföljningen innebär daglig uppföljning av rapporterad infiskning som räknas av mot fiskekvoter och andra fiskemöjligheter som tilldelats. När kvoten för fisket på ett visst bestånd är uppfiskad beslutar myndigheten om fiskestopp. stoppade Havs- och vattenmyndigheten fisket på tre kvoter. I budgetpropositionen framhåller regeringen att detta är färre än . Regeringen bedömer därför att måluppfyllelsen var god eftersom målsättningen i kvotuppföljningen mäts utifrån att inga kvoter ska överskridas och att de ska nyttjas fullt ut. Genomförande och kontroll av den gemensamma fiskeripolitiken I och rådets förordning (EU) 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken m.m. fastställs bl.a. ett utkastförbud som innebär att alla fångster av kvoterade arter ska registreras, landas och räknas av kvoterna oavsett storlek. Denna s.k. landningsskyldighet införs stegvis för olika havsområden, arter och fisken inom EU och ska vara helt införd 2019. Även fisk och skaldjur under minsta referensstorlek för bevarande (MRB) av de arter som omfattas av landningsskyldigheten ska landas och räknas av kvoterna. Syftet är att minimera utkast och oönskade fångster och påskynda utvecklingen av ett mer selektivt fiske. Utskottet har vid tidigare tillfällen påpekat vikten av att den gemensamma fiskeripolitiken genomförs samstämmigt i alla EU:s medlemsstater. Till exempel i betänkande 2015/16:MJU17 Sanktionsavgifter för andra aktörer på fiskets område än yrkesfiskare m.m. anförde utskottet följande: Utskottet anser att det är av största vikt att driver på för att de beslut som fattas inom EU ska leda till en hållbar förvaltning av fiskeresurserna. Utskottet välkomnar att regeringen arbetar för att åtagandena i den reformerade gemensamma fiskeripolitiken ska få genomslag fullt ut, bl.a. vad gäller att fiskbestånden ska ha en storlek som är över nivån för maximal hållbar avkastning. Vad gäller just landningsskyldigheten har åtgärder vidtagits för att skynda på dess genomförande. Bland annat kan det noteras att kommissionen har antagit ett antal s.k. utkastplaner. Planerna syftar till att förbereda det successiva genomförandet av landningsskyldigheten i alla EU:s vatten. Enligt uppgift från kommissionen har även myndigheter, forskare och näringen arbetat aktivt tillsammans för att utveckla lösningar för hur landningsskyldigheten kan genomföras. Exempel på sådana projekt är The English Discard , Discatch och Ecofishman. Vidare organiserade kommissionen en workshop där representanter från EU:s medlemsstater, näringen, forskare och generaldirektoratet för havsfrågor och fiske diskuterade utmaningar och lösningar på landnings-skyldighetens genomförande. Därtill är genomförande av landnings-skyldigheten en prioriterad fråga för den europeiska fiskerikontrollbyrån (EFCA). Landningsskyldighetens genomförande säkerställs också genom fiskerikontrollen, vilken regleras till övervägande del av EU-förordningar, i huvudsak rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i unionen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs m.m. (nedan kontrollförordningen). I kontrollförordningen finns bestämmelser om fisket och saluföringen, inklusive regler för bl.a. dokumentering och vägning, och om vissa sanktioner. I kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 404/2011 finns bestämmelser som närmare anger hur reglerna i kontrollförordningen ska genomföras, t.ex. detaljerade regler om loggbok och vägning. Fiskeri-kontrollen sker bl.a. genom uppföljning av kvoter och fisketid (s.k. effort), dokumentkontroll, landningskontroll, transportkontroll och beslut om fiske-stopp. För att genomföra kontrollen kan de EU-gemensamma förordningarna kompletteras med nationella föreskrifter. Havs- och vattenmyndigheten har det övergripande ansvaret för att genomföra EU:s fiskerikontroll i . I fråga om utkastförbudets efterlevnad omfattas överträdelser av landningsskyldigheten av medlemsstaternas bestämmelser om pricksystem. I fråga om elektroniska loggböcker är sådana obligatoriska i samtliga medlemsstater för alla fartyg som är större än , och gäller det för fartyg större än . I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) redovisar regeringen att fiskerikontrollen genomgick en förändring som innebär att verksamheten nu bedrivs utifrån ett riskbaserat arbetssätt. Det innebär att fokus ligger på de delar av fisket där myndigheten bedömer att risken för överträdelser är störst. Enligt regeringen visar det första årets arbete positiva resultat. Därtill genomförs kontroller tillsammans med andra länder inom EU, s.k. Joint Deployment Plans (JDP), där ett antal medlemsstater genomför gemensamma kontrollinsatser i vissa havsområden. JDP genomförs i samverkan med EFCA. publicerade kommissionen en s.k. Refitutvärdering av fiskerikontrollförordningen, dvs. en översyn för att se till att lagstiftningen ger resultat för invånare och företag på ett effektivt sätt och till lägsta möjliga kostnad. I sin utvärdering anför kommissionen att medlemsstaterna i allmänhet åtföljer de viktigaste förpliktelserna som föreskrivs i kontrollförordningen, men att den inte genomförts fullt ut i vissa medlemsstater, vilket ibland skapar ojämlika situationer inom EU. Kort därefter, , presenterade revisionsrätten sin utvärdering av fiskerikontrollen (rapport 08/2017). Även revisionsrätten ansåg att det finns brister i den nuvarande förordningen. Bland annat framhöll revisionsrätten att medlemsstaterna ännu inte utför alla nödvändiga kontroller och att själva kontrollsystemet bör uppdateras. Det finns svagheter med kontrollen bl.a. vad gäller tillförlitligheten av rapporterade fångstdata och med likabehandling av fiskeoperatörer vid tillämpningen av sanktioner. Revisionsrätten presenterade även ett antal rekommendationer både till kommissionen och till medlemsstaterna om hur kontrollen kan förbättras. höll kommissionen en öppen konsultation om kontrollförordningen. För att förbättra gällande regelverk i linje med de åsikter som framförts har kommissionen aviserat ett förslag till ny fiskerikontrollförordning till . Effektivare uppföljningssystem inom fiskeområdet Fiskeripolitikens övergripande bestämmelser fastställs i och rådets förordning (EU) 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken m.m. Bland annat fastställs att EU:s fiskeriförvaltning ska säkra beståndens reproduktion för en hög långsiktig avkastning, fördela möjligheterna att fiska rättvist och bevara de resurserna. Enligt artiklarna 2 och 25 i förordning (EU) nr 1380/2013 ska medlems-staterna samla in de biologiska, miljörelaterade, tekniska och socio-ekonomiska data som är nödvändiga för en kontinuerlig uppföljning av fiskeri-förvaltningen. Insamling av data är bl.a. nödvändig för att kunna bedöma fiskbeståndens tillstånd och lönsamheten inom olika näringssegment samt fiskets och vattenbrukets effekter på ekosystemet. Data behövs också för att kunna utvärdera effekterna av EU:s fiskeripolitik och för att identifiera relevanta fiskevårdsåtgärder. Olika EU-gemensamma program för insamling och förvaltning av fiskedata har funnits , och regelverket reformerades 2008, vilket resulterade i den s.k. datainsamlingsramen (data collection framework, DCF) enligt vilken medlemsstaterna åläggs att samla in, hantera och tillhandahålla ett brett spektrum av fiskedata som behövs för vetenskaplig rådgivning. Data-insamlingsramen omfattar både yrkesfisket, fritidsfisket och vattenbruket. I har Havs- och vattenmyndigheten ansvar för genomförandet och samordningen av det nationella datainsamlingsprogrammet. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) framhåller regeringen att utvecklades när det gäller medlems-staternas skyldigheter att samla in data inom fiskesektorn som grund för vetenskaplig rådgivning. De ändringar som genomfördes avser kommissionens genomförandebeslut (EU) 2016/1251 och (EU) 2016/1701 som bl.a. resulterade i ett flerårigt unionsprogram för datainsamling för perioden –2019 för att på så sätt säkerställa en enhetlig tillämpning av skyldigheten att samla in och förvalta data. Uppföljningen av fiskeriförvaltningen säkerställs även genom de skyldigheter medlemsländerna har att genomföra spårbarhetssystem. reform av den gemensamma jordbrukspolitiken inbegrep nya marknadsnormer för bl.a. märkning och spårbarhet så att konsumenterna får mer information om i vilken utsträckning fiskeriprodukter har fångats och/eller framställts på ett hållbart sätt. Havs- och vattenmyndigheten utvecklar just nu ett elektroniskt spårbarhetssystem. Systemet innebär att man ska kunna följa fisken från fångst till försäljning och att det också ska vara möjligt att följa export. Enligt myndigheten är detta system tämligen unikt i sitt slag, och myndigheten framhåller särskilt att systemet omfattar flera arter för vilka bestånds-situationen är kritisk, t.ex. ål. Systemet ska införas . Uppföljning av fiskeriförvaltningen har utvecklats även inom ramen för den gemensamma fiskerikontrollen. Fiskerikontrollen regleras till övervägande del av EU-förordningar, i huvudsak rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i unionen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs m.m. (nedan kontrollförordningen). I kontrollförordningen finns bestämmelser om fisket och saluföringen, inklusive regler för bl.a. dokumentering och vägning, och om vissa sanktioner. Fiskerikontrollen genomgick en förändring som innebär att verksamheten nu bedrivs utifrån ett riskbaserat arbetssätt. Det innebär att fokus nu ligger på de delar av fisket där myndigheten bedömer att risken för överträdelser är störst. Enligt regeringen visar det första årets arbete positiva resultat (prop. 2017/18:1 utg.omr. Kommissionen och revisionsrätten framförde vad de ser som brister i gällande regelverk. Bland annat har revisionsrätten framfört att medlemsstaterna ännu inte utför alla nödvändiga kontroller och att själva kontrollsystemet bör uppdateras. Det finns svagheter med kontrollen bl.a. vad gäller tillförlitligheten av rapporterade fångstdata och med likabehandling av fiskeoperatörer vid tillämpningen av sanktioner. För att förbättra gällande regelverk i linje med de åsikter som framförts har kommissionen aviserat ett förslag till ny fiskerikontrollförordning till . Utveckling av selektiva redskap Som svar på interpellation 2016/17:496 anförde statsrådet att regeringen arbetar för ett hållbart fiske för att nå målen i den gemensamma fiskeripolitiken samt för mer hållbara fiskemetoder och redskap. har mycket arbete genomförts i med att anpassa redskapen till att bli mer selektiva och med att utveckla alternativa fiskemetoder. Enligt statsrådet är det viktigt att detta arbete fortgår, och det har brett stöd inom fiskerinäringen. För att uppfylla det krav på landningsskyldighet som började gälla har Havs- och vattenmyndigheten ett regeringsuppdrag att utveckla selektivt fiske. Havs- och vattenmyndigheten har i sin tur gett SLU, , i uppdrag att upprätta ett sekretariat för selektivt fiske vid Havsfiskelaboratoriet i . Sekretariatet ska främja och stimulera utveckling av selektivt fiske och underlätta för yrkesfisket att uppnå kraven som ställs i den nya gemensamma fiskeripolitiken inom EU. Sekretariatets uppgift är att – fungera som en brevlåda och samla in idéer om selektivt fiske från näringen – ta fram projektplaner och ekonomi för föreslagna idéer tillsammans med förslagsställare och näring – efter beslut av Havs- och vattenmyndigheten upphandla utförare till beslutade projekt – vetenskapligt utvärdera respektive projekt. Prioriterade fisken har varit de där en stor andel av fångsten består av annan fisk än målarten, där en stor mängd oönskad fisk fångas och där man inte kan göra mer för att selektera men däremot öka överlevnaden för den fisk som återutsätts. Inom ramen för sekretariatets arbete sker nära samverkan mellan SLU och fiskerinäringen. Möjligheter till medfinansiering från havs- och fiskeriprogrammet identifieras. Enligt uppgift från SLU kom drygt 50 förslag in till sekretariatet –2017, varav drygt 30 enskilda projekt genomförts i samverkan mellan näring och forskning. Inför Havs- och vattenmyndighetens slutrapportering till regeringen ska SLU inkomma med en övergripande slutrapportering . Enligt uppgift från SLU fortsätter sekretariatets arbete . Det framgår av Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev att får användas för utveckling av selektiva och skonsamma redskap i samverkan med fiskerinäringen och SLU. Därtill pågår det internationella satsningar för att utveckla selektiva redskap, bl.a. har en europeisk webbplats för selektiva fiskemetoder lanserats: Gearingup. Enligt uppgift från SLU består webbplatsen av en interaktiv databas med hundratals vetenskapligt utvärderade redskap som är tillgängliga för nordeuropeiska fiskare. Här ska det även gå att hitta resultat från de svenska försök som forskare vid SLU utvärderat. I fråga om selektivt fiske med krok stoppade Havs- och vattenmyndigheten krokfisket under en knapp månad eftersom kustkvoten på makrill höll på att ta slut. Eftersom stoppet gjordes då torskfiske med krok normalt inte bedrivs gjordes inget undantag för fiske med större krok. har Havs- och vattenmyndigheten som ambition att inte behöva stoppa krokfisket genom att införa vissa ändringar av bestämmelserna för fiske på kustkvoten. Myndigheten bedriver därför inte något arbete med att kategorisera krokredskap efter selektivitet. Enligt uppgift från SLU pågår det heller ingen riktad forskning om selektivitet och krokfiske. Enligt SLU borde orsaken vara dels att selektivitets-problemen i krokfiske är generellt små i jämförelse med oönskade fångster i bottentrålar och t.ex. bifångster av däggdjur och fågel i nätfiske, dels att krokfiske står för en liten andel av yrkesfisket totalt. Fiskodling i öppna kassar m.m. Utskottet har i tidigare betänkanden uppmärksammat och välkomnat att i bred samverkan mellan branschen, forskning, intresse-organisationer och myndigheter har lett arbetet med att ta fram en gemensam strategi och handlingsplan för svenskt vattenbruk 2014–2020. Handlings-planen är kopplad till det svenska havs- och fiskeriprogrammet. Syftet med handlingsplanen är att främja en långsiktigt hållbar, växande näring där både öppna och slutna odlingssystem utvecklas och fler arter odlas. Handlings-planen är på så sätt ett verktyg som bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling av vattenbruksnäringen runt om i . Forskning kan bidra till handlings-planens mål, t.ex. forskning om ekonomiskt och ekologiskt hållbart foder och foderingredienser samt utvärdering av miljöpåverkan av olika odlingstekniker, t.ex. odling i öppna kassar. I betänkande 2015/16:MJU14 noterade utskottet att det bedrivs ett kontinuerligt arbete för att försöka minimera den negativa verkan av vattenbruk, men att detta arbete inte behöver innebära att man helt fasar ut fiskodling i öppna kassar. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) anför regeringen att den vanligaste odlingsformen för matfisk i är öppna nätkassar och att de flesta matfiskodlingarna finns i sötvatten. Däremot har matfiskodlingen successivt flyttat till regleringsmagasin och . Utvecklingen är ett resultat av att det är olämpligt med konventionell fiskodling i områden som redan har en hög näringsbelastning och där det finns skyddsvärda vilda bestånd. Därför ges vanligtvis heller inga nya tillstånd till den typen av odling i de områdena. har odlingsvolymerna i de reglerade Norrlandsälvarna mångdubblats. år har produktionen ökat på land i s.k. recirkulerande vattenbruk. meddelade Mark- och domar i fyra mål om tillstånd till odling av fisk i öppna kassar, varav ett mål gäller vattenodling i och tre mål gäller vattenodling längs . I fråga om de tre mål som avser vattenodling längs har domstolen kommit fram till att verksamheterna endast kan tillåtas under en avvecklingstid eftersom det råder osäkerhet om såväl verksamheternas påverkan på vattenförekomsterna i stort, särskilt vad gäller påverkan på den ekologiska statusen, som verksamhetens påverkan lokalt. Enligt domstolen kan det även ifrågasättas om den teknik som ska användas – öppna kassar som inte ger möjlighet till någon uppsamling eller rening av foderrester och fekalier – utgör bästa möjliga teknik. I det mål som avser fiskodling i har domstolen bl.a. ansett att verksamheten inte kan tillåtas i den omfattning som mark- och miljödomstolens tidigare dom medgav med hänsyn till den teknik som valts, dvs. Med hänsyn till vad som prövats i målet har den tillåtna produktionen bestämts till den lägre produktion som angetts i miljöprövnings-delegationens beslut. En gäddfabrik är ett våtmarksområde där gäddan har optimala förutsättningar att föröka sig, t.ex. stabilt vattenstånd, gräs för gäddan att beta och fri väg från lekplatsen till havet. Man kan restaurera eller konstruera en våtmark så att den fungerar som en gäddfabrik. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 20) anför regeringen att omkring en fjärdedel av landets ursprungliga våtmarksareal bedöms ha torrlagts genom utdikning, sjösänkning och uppodling. Detta har orsakat sänkning av grundvattennivåer, torrläggning av vattendrag, negativ påverkan på biologisk mångfald, ökning av växthusgaser samt reducering av våtmarkernas vattenrenande förmåga. För att förbättra kunskaperna har regeringen gett i uppdrag att ta fram ett underlag om våtmarkernas ekologiska och vattenhushållande funktion i landskapet. Regeringen avser att gå vidare i arbetet och ge och berörda myndigheter i uppdrag att ta fram en strategi för våtmarker. Regeringen gör en stor satsning på att i större utsträckning restaurera och anlägga våtmarker i syfte att stärka landskapets egen förmåga att hålla kvar och balansera vattenflöden, öka tillskottet till grundvattnet och öka vatten-reningen. Våtmarker som restaureras och nyanläggs bidrar även till ökad biologisk mångfald, minskad klimatpåverkan och minskad övergödning. Regeringen förstärker mot denna bakgrund anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur för åtgärder för våtmarker. Enligt uppgift från Havs- och vattenmyndigheten finns två huvudsakliga stöd som kan sökas för att anlägga gäddfabriker: lokala vattenvårdsprojekt (LOVA) och särskilda åtgärdsprojekt (SÅP). LOVA söks hos länsstyrelserna enligt förordningen (2009:381) om statligt stöd till lokala vattenvårdsprojekt. Under förordningen är det möjligt att söka för bl.a. restaurering eller anläggande av våtmarker med syfte att minska näringsbelastningen till vattenmiljön. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 20) anför regeringen vidare att beviljades till LOVA , varav en stor del gick till projekt för att minska övergödning. Flera åtgärder har genomförts för att minska övergödningen, bl.a. genom anläggande av våtmarker och dagvattendammar. tillförs ytterligare medel till LOVA. SÅP kan sökas efter utlysning från Havs- och vattenmyndigheten med särskilda inriktningar. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 20) redovisar regeringen att fördelades till SÅP för kustvatten, vikar och skär . beslutade myndigheten om SÅP-medel för ett projekt som syftar till att etablera fria vandringsvägar för bl.a. gädda i och Norafjärden. Det råder synnerligen bred enighet i om att fisket ska bedrivas utifrån vetenskapliga rekommendationer om vad bestånden tål. Utskottet noterar därför med tillfredsställelse att det finns ett gediget regelverk på plats för att nödvändiga fiskedata ska kunna samlas in och analyseras för detta ändamål. Utskottet noterar även med tillfredsställelse att det gjorts avsevärda framsteg i genomförandet av reform av den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt vad gäller att uppnå MSY-målet. Därtill är det glädjande att framsteg också gjorts vad gäller återuppbyggnad av bestånd och utformning av fleråriga planer. Utskottet är väl medvetet om att situationen för vissa bestånd är fortsatt kritisk, vilket gäller inte minst för Östersjötorsken och ålen. Av denna anledning måste ambitionsnivån i både det nationella och det EU-gemensamma arbetet för hållbara fiskbestånd även i fortsättningen vara mycket hög. Utskottet, som förutsätter att regeringen är av samma åsikt, anser mot denna bakgrund att yrkandena om hur hållbara fiskbestånd ska säkerställas så som de framförs i motionerna 2017/18:3855 (C) yrkande 58, 2017/18:1149 (V) yrkande 13, 2017/18:2819 (L) yrkande 6 och 2017/18:3717 (C, M, L, KD) yrkande 12 i stort sett kan anses tillgodosedda och därmed lämnas utan vidare åtgärd. Vad gäller tilldelning av nationella fiskekvoter vill utskottet lyfta fram att Havs- och vattenmyndigheten infört ett nytt system för att fördela fiskemöjligheter inom demersalt fiske. Det nya systemet syftar till att underlätta införandet av landningsskyldigheten, dvs. att minimera utkast och oönskade fångster samt att påskynda utvecklingen av ett mer selektivt fiske. I och med det anser utskottet att myndighetens tilldelning av kvoter redan främjar ett miljömässigt hållbart fiske, och därför föreslår utskottet att motion 2017/18:2819 (L) yrkande 7 lämnas utan vidare åtgärd. Genomförande och kontroll av den gemensamma fiskeripolitiken Utskottet har vid upprepade tillfällen påpekat det självklara i att EU-gemensamma regler behöver genomföras korrekt och enhetligt i samtliga EU:s medlemsländer för att reglerna ska få avsedd effekt. I fråga om landnings-skyldighetens genomförande är utskottet medvetet om att efterlevnaden fortfarande brister i vissa avseenden. Därför välkomnar utskottet att kommissionen och medlemsstaterna vidtagit flera åtgärder för att skynda på omställningen, bl.a. att överträdelser av landningsskyldigheten nu omfattas av pricksystemet. Utskottet utgår ifrån att regeringen fortsätter att arbeta mycket aktivt med olika genomförandeåtgärder och ser därför ingen anledning att föreslå någon åtgärd till följd av det förslag som framförs i motion 2017/18:3855 (C) yrkande 61. I fråga om fiskerikontrollen noterar utskottet att arbete redan pågår för att förbättra gällande regelverk. lägger kommissionen fram ett förslag till en ny kontrollförordning. Utskottet kommer att följa de kommande förhandlingarna om denna med stort intresse. Med hänvisning till redan pågående arbete anser utskottet att motionerna 2017/18:3855 (C) yrkande 59, 2017/18:1149 (V) yrkande 15 och 2017/18:3686 (C) yrkande 71 nu kan lämnas utan åtgärd. Utskottet anser att ett ordentligt uppföljningsarbete är av yttersta betydelse för att säkerställa att fisket bedrivs på ett miljömässigt hållbart sätt. Kontinuerlig uppföljning är även viktigt för att bedöma fiskets och vattenbrukets effekter på ekosystemet och för att utifrån detta identifiera relevanta fiskevårdsåtgärder liksom för att utvärdera lönsamheten inom olika näringssegment. Utskottet kan konstatera att det finns brister i nuvarande uppföljnings-system för fiskbestånden som bl.a. gör det svårt att bedöma behovet av fiskevårdande åtgärder och resursutnyttjande. Bland annat saknas viss fångststatistik, och enligt utskottets mening behövs det fler provfisken, undersökningar och utvärderingar.