bet · H501TU11 · 2018-03-20 00:00:00 — Skälet till detta är att förarprövare är utbildade och tränade att göra andra slags bedömningar än av synfältsdefekters betydelse för trafiken. Transportstyrelsen har framfört att körprovet är ett för grovt stickprov och pågår för att kunna ligga till grund för denna bedömning. De olyckor som inträffar på grund av synfältsdefekter innebär oftast att man inte har hunnit reagera på cyklister och gångtrafikanter som plötsligt dyker upp från sidan. Det är enligt myndigheten inte troligt att ett körtest innehåller sådana incidenter. Utskottet välkomnar arbetet med simulatorutveckling och fortsätter att se positivt på den tekniska utvecklingen inom området. Utskottet hyser förhoppningar om att denna teknik ska komma till användning och få stor betydelse. Utskottet vill understryka att det är mycket viktigt att de krav som tillämpas i när det gäller synfältsnedsättningar motsvarar dem som tillämpas i övriga EU-länder och att den ansvariga myndigheten fortsätter att följa denna fråga och om det skulle visa sig vara nödvändigt vidtar de åtgärder som behövs. Sammanfattningsvis vill utskottet betona vikten av fortsatt utvecklingsarbete i fråga om synkontroller och andra hälsofrågor. Mot bakgrund av vad som har anförts ovan finner utskottet dock inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motionsförslagen och avstyrker därmed motionerna 2017/18:27 (M), 2017/18:309 (SD), 2017/18:415 (L), 2017/18:425 (L), 2017/18:630 (KD), 2017/18:977 (C), 2017/18:1590 (SD) yrkande 2, 2017/18:2048 (M), 2017/18:2113 (MP), 2017/18:2424 (MP), 2017/18:2781 (SD) och 2017/18:3732 (M) yrkandena 1–3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om kompetenskrav för utryckningsförare. Utskottet hänvisar bl.a. till vidtagna åtgärder och betonar att det är mycket viktigt att utryckningsfordon kan framföras snabbt och trafiksäkert liksom att det är viktigt att förarna har kunskap om trafiksäkerhet och körteknik. Utskottet anser att det skulle kunna finnas fördelar med ytterligare samordning inom området och ser därför positivt på fortsatta initiativ för att främja gemensamma riktlinjer för utryckningsförare. Utskottet menar att det är mycket viktigt att fortsätta att följa denna fråga. Dåvarande fick 2001 i uppdrag att ta fram en plan för landets utryckningsförarutbildning, vilket dock inte resulterade i några föreskrivna planer eftersom verket saknade behörighet att föreskriva om sådana. Representanter för de dåvarande myndigheterna , , , och utarbetade en broschyr med grundläggande kompetensmål för utryckningsfordon. Ambitionen med broschyren var att ge tydliga incitament för utbildare och utryckningsorganisationer att så långt det är möjligt säkerställa att utryckningsförare har god förarkompetens vid utryckningskörning. Broschyren har därefter använts av olika huvudmän som stöd för deras utbildningar. Liksom dåvarande har Transportstyrelsen inte något mandat att föreskriva om vad kommuner, eller polisen ska göra. har 907 personer skadats under utryckning inom polis, ambulans och räddningstjänst och 11 personer har omkommit, visar statistik från Transportstyrelsen över åren 2007–2016. Framför allt är det i storstadsregionerna som olyckorna sker. En av de vanligaste olyckssituationerna är enligt uppgift från Transportstyrelsen att utryckningsfordonet hinner ikapp bilen framför. Olyckor i korsningar är också vanliga, liksom dikeskörningar och andra singelolyckor. I motion 2017/18:1811 uppmärksammar (KD) att polisstudenter har låg körvana. inträffar trafikolyckor där poliser är inblandade, och motionären pekar på att det har rapporterats om biljakter i mycket höga hastigheter. Även inom ambulanssjukvården och räddningstjänsten inträffar olyckor som hade kunnat förebyggas om förarna hade haft mer körvana och bättre förarutbildning. Motionären hänvisar till studier som visar att det i praktiken saknas en nationell enighet vad gäller uttryckta kompetenskrav för ambulansförare och efterfrågar därför en översyn av möjligheten att utreda ett nationellt yrkeskompetensbevis för förare av utryckningsfordon (yrkande 1). Motionären uppmärksammar vidare att Trafikcenter i Kumla har samarbete med bl.a. polis och ambulans, Försvarsmakten och kriminalvården. Motionären menar att det vore en fördel att uppdra till dem att ta fram ett nationellt utbildningskoncept kopplat till ett yrkeskompetensbevis. Motionären efterfrågar därför att låta Trafikcenter i Kumla bli en nationell resurs för en utbildning för blåljusförare (yrkande 2). I motion 2017/18:2746 konstaterar (MP) att det finns förslag till utbildning och förarprov för dem som kör utryckningsfordon. Motionären pekar på att förarutbildningen har drabbats i några fall eftersom flera av huvudmännen för de verksamheter som använder sig av utryckningsfordon har tvingats göra besparingar. Man borde kunna förvänta sig att exempelvis föraren av en brandbil har erlagt förarbevis för det fordon han eller hon framför i hög hastighet. Motionären efterfrågar därför att Transportstyrelsen får i uppdrag att fastställa en plan för utbildning och förarprov som ska vara obligatoriskt för att få behörighet att köra utryckningsfordon (yrkande 8). Utskottet vill inledningsvis uppmärksamma att uttryckningskörning med sirener och blåljus är en riskfylld verksamhet som kräver snabba beslut och stor koncentration. Polis och räddningstjänst måste fort fram på ett säkert sätt, och vid ambulanstransporter måste föraren dessutom ta hänsyn till patienten. Risken är stor för olyckor i samband med utryckningskörning för polis, ambulans och räddningstjänst, och förarna ställs inför oväntade och plötsliga svårigheter under en utryckning. Utskottet kan konstatera att det inte finns någon nationellt samordnad utbildning av s.k. blåljusförare. Utskottet påminner om att det är de olika huvudmännen som ansvarar för att utbilda förarna och som lokalt bestämmer vilken nivå man ska lägga sig på. Detta innebär att det kan se olika ut i olika delar av landet vad gäller vilken utbildning som förarna får. har en egen förarutbildning. Transportstyrelsen har betonat att huvudmännen måste ta sitt ansvar och se till att personalen har tillräcklig kompetens för sina arbetsuppgifter. Transportstyrelsens mandat omfattar bara att ta hand om den grundläggande behörighetens krav, inte tillkommande yrkesmässiga krav. Transportstyrelsen har pekat på att detta inte avser dem som omfattas av lagen om yrkesförarkompetens som bygger på ett EU-direktiv och gäller förare som utför gods- eller persontransporter med fordon som kräver körkortsbehörigheterna C1, C1E, C, CE, D1, D1E, D eller DE. Det finns undantag när förare av fordon inte omfattas av krav på yrkesförarkompetens som gäller vid körning med fordon som används av eller står under kontroll av Försvarsmakten, , , räddningstjänsten eller polisen. Transportstyrelsen menar att det finns intressanta exempel att studera, men innan man kan genomföra en ändring bör behovet av reglering utredas, och man bör även undersöka om det finns möjlighet att styra dagens modell på ett annat sätt. Utskottet har uppmärksammat att fackförbundet menar att det borde vara självklart med ett förarbevis för utryckningsfordon som är likadant i hela . Vissa kommuner eller regioner har regelbundet omfattande övningar, andra har det inte. Utskottet har erfarit att genomför en kartläggning för att ta reda på hur en utbildning skulle kunna se ut och hur den skulle kunna läggas in i utbildningarna för brandmän. konstaterar att det inte finns någon standard för vilken utbildning en brandman ska ha i att framföra ett utryckningsfordon. Det leder till en osäker situation för nyblivna förare och en förhöjd risk för olyckor. driver frågan om att en standard ska införas på utbildning och förarbevis och hur den kan läggas in i brandmännens utbildning. Utskottet noterar att i sammanhanget framhåller som ett föregångsland när det gäller förarbevis för utryckningsfordon. Där krävs att föraren har ett kompetensbevis för utryckningsförare. Utskottet konstaterar vidare att har gett ut föreskrifter (SOSFS 2009:10) om ambulanssjukvård. I föreskrifterna behandlas bl.a. ansvar för ambulansuppdrag och hälso- och sjukvårdspersonalens kompetens. Enligt föreskrifterna ska vårdgivaren ansvara för att den hälso- och sjukvårdspersonal som ska framföra en ambulans har den kompetens som krävs för att på ett säkert sätt kunna utföra ett ambulansuppdrag (6 kap. 3 §). Landstingen har som ett led i att säkra att personalen vid utryckning kan köra fordonen på ett säkert sätt på eget initiativ genomfört olika utbildningsinsatser som t.ex. halkkörning. Inom vissa ambulansverksamheter används även faddersystem där rutinerad ambulanspersonal kör på s.k. prioritet 1-utryckningar, medan nyare ambulanspersonal får köra utryckningar med prioritet 2 och 3 under handledning. tillhandahåller ett koncept som de olika huvudmännen kan använda för utbildning av instruktörer som i sin tur kan utbilda och fortbilda personal i utryckningskörning. Utskottet vill framhålla att tidigare forskning om ambulanssäkerhet har visat att ett säkert framförande av ett ambulansfordon i vägtrafiken har stor betydelse för trafiksäkerheten och tryggheten i arbetsmiljövillkoren för ambulanspersonal. I en forskningsrapport från konstateras att det inte finns några lagkrav på nationella kompetensbevis för utryckningsförare inom flera blåljusverksamheter. Rapporten visar att det finns brister kvar inom ambulanssjukvården i arbetet med såväl nollvisionen som arbetsmiljön. I rapporten konstateras att det har pågått en diskussion om kompetenskrav för utryckningsförare och arbetstider för ambulansförare. Utskottet konstaterar att risker och säkerhet alltmer har kommit att uppmärksammas både efter allvarliga olyckor med utryckningsfordon och efter de fackliga organisationernas engagemang för såväl arbetsmiljö och patientsäkerhet som trafiksäkerhet. Forskningsstudien visar bl.a. att det i praktiken saknas en nationell enighet vad gäller uttryckliga kompetenskrav för ambulansförare. Utskottet har vidare uppmärksammat en annan forskningsrapport från där man pekar på att en viktig kunskap är att stress och hur hjärnan hanterar stressfulla situationer har en avgörande betydelse för utgången av polisbilskörning, t.ex. biljakter och annan utryckningskörning. Det konstateras att det är viktigt att ha kunskap och kännedom om de extrema påfrestningar som polispersonal utsätts för i samband med utryckningskörning och biljakter i trafiken. Utskottet kan vidare konstatera att och för ambulanssjuksköterskor efterlyste höjda krav och en nationell norm för förarkompetens och återkommande körutbildning för att upprätthålla standarden. De framförde att även om alla arbetsgivare bedriver någon form av fordonsutbildning finns inte någon enhetlig nationell norm, vilket leder till att kraven vid rekrytering kan skilja sig åt mellan olika arbetsgivare. Utskottet vill här framhålla att det är viktigt både ur patientsäkerhets- och trafiksäkerhetsperspektiv att ambulanser och andra utryckningsfordon framförs på ett ansvarsfullt sätt. Utskottet noterar att polisens bilkörning, transport och förflyttning i vägtrafiken har uppmärksammats utifrån ett trafiksäkerhetsperspektiv. När det gäller frågan om polisers körvana kan utskottet konstatera att polisutbildningen omfattar fem terminers heltidsstudier. Polisprogrammet ska bl.a. ge kunskap om trafiksäkerhet och polistaktisk bilkörning. Man kan söka till polisutbildningen utan att ha körkort men måste ha ett giltigt svenskt B-körkort när man påbörjar utbildningen. Grunden i polisarbetet är att köra personbil med B-körkort. Kompetensen att köra under exempelvis utryckning påbörjas under utbildningen. Polisen införde 2013 en nationell förarutbildning med syftet att skapa en enhetlig utbildning inom polisen i , där målen ska vara desamma. Utbildningen innebär att olika steg genomförs i polisutbildningen, från det att man börjar, vidare genom praktikterminen, därefter till den polistaktiska bilkörningen och slutligen till eventuella fortbildningar och specialistutbildningar som t.ex. mc-grundkurs för poliser samt instruktörsutbildningar. I polisens körutbildning har fokus lagts på att ändra attityden hos dem som utbildas så att de bl.a. ska få kunskap och insikt om de mänskliga begränsningarna. Utskottet påminner om att utryckningsfordon inte behöver följa vanliga trafikregler. Situationen avgör vilka undantag som bl.a. polisen får göra. I en akut situation får polisen göra fler undantag än vid en situation som inte är brådskande. De undantag mot vanliga trafikregler som får göras regleras i 11 kap. trafikförordningen. konstaterar att polisen under utryckning ska iaktta största försiktighet. Att köra fort och bryta mot olika trafikregler kan innebära en ökad trafikfara och är därmed ett stort ansvar för de poliser som kör. Om poliser orsakar en trafikolycka kan de bli anmälda och fällda för händelsen. Utskottet vill i sammanhanget peka på att VTI har utvecklat en simulatorbaserad metod för att träna på situationer som kan inträffa. Det som tränas är oförutsedda trafikhändelser, t.ex. när framförvarande fordon gör plötsliga inbromsningar och filbyten, en cyklist oväntat korsar vägen eller andra situationer som riskerar att orsaka olyckor vid en verklig utryckning. I simulatorn kan sådana moment övas upprepade gånger för att skapa en större säkerhet och trygghet hos förarna när det blir skarpt läge. Utskottet vill sammanfattningsvis betona att det är mycket viktigt att utryckningsfordon kan framföras snabbt och trafiksäkert. är tempot högt och det finns många medtrafikanter, vilket gör att det ställs höga krav på dagens utryckningsförare. Utskottet konstaterar att frågan om utryckningsförares utbildning har uppmärksammats återkommande och även utretts tidigare. Utskottet betonar vikten av att förare av utryckningsfordon har kunskap om trafiksäkerhet och körteknik och hur de ska agera i olika situationer. Varje arbetsgivare har ett ansvar och en skyldighet att förvissa sig om förarens kompetens. Utskottet välkomnar de åtgärder som de olika huvudmännen inom utryckningsverksamheterna har vidtagit för att säkra att utryckningsförarna har de kunskaper som krävs för att kunna framföra fordonen på ett trafiksäkert sätt. Utskottet vill dock framhålla att det skulle kunna finnas fördelar med ytterligare samordning inom området och ser positivt på fortsatta initiativ för att främja gemensamma riktlinjer för utryckningsförare. Utskottet vill särskilt lyfta fram att detta är en viktig trafiksäkerhetsfråga och därmed en del av arbetet för att uppnå nollvisionen. Utskottet betonar att det därför är mycket viktigt att fortsätta att följa denna fråga. Därmed finner utskottet inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motionsförslagen och avstyrker därför motionerna 2017/18:1811 (KD) yrkandena 1 och 2 samt 2017/18:2746 (MP) yrkande 8. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om bl.a. bälten på bussar och bilbarnstolar. Utskottet konstaterar att regelverket ställer långtgående krav på säkerheten för bilbarnstolar och att Transportstyrelsen har fått i uppdrag av regeringen att utreda säkerhetshöjande åtgärder för busspassagerare. Alla som åker i personbil, lastbil, på tre- eller fyrhjulig motorcykel eller moped med karosseri ska sitta på en plats med bilbälte, om det finns en sådan plats, och ska använda bältet. Föraren, annan ombordpersonal, ledsagare och ledare för en grupp ska se till att passagerare under använder bilbälte eller annan särskild skyddsanordning. Huvudregeln för barn är enligt trafikförordningen att barn som är kortare än ska använda en särskild skyddsanordning, dvs. babyskydd, bilbarnstol, bältesstol eller bälteskudde i stället för eller tillsammans med bilbältet. Det finns två undantag. Barn som är eller äldre och kortare än får åka i ett fordon trots att det inte är möjligt att använda en särskild skyddsanordning vid tillfälliga transporter under korta sträckor. I sådana fall ska barnet använda bilbältet om det är möjligt och får inte sitta i framsätet i en personbil eller lätt lastbil. Det andra gäller barn som är . Undantaget gäller vid tillfällig färd i taxi under korta sträckor och under förutsättning att barnet inte sitter i framsätet. Alla busspassagerare som är äldre än ska sitta på en plats med bilbälte, om det finns en sådan plats, och ska använda bältet. Transportstyrelsen rekommenderar att även yngre barn använder bilbältet eller särskild skyddsanordning. Om det inte finns någon sittplats med bilbälte tillgänglig är det tillåtet att stå i bussen om denna är godkänd för ståplatser. Vid lokala transporter i tätbebyggda områden får en annan plats användas, även om det finns sittplatser med bilbälte tillgängliga. Den som åker sittande i rullstol ska sitta på rullstolsplats och använda bilbälte om det finns. Rullstolen ska vara fastsatt med eller stödjas av en anordning som är avsedd för det i fordonet. Föraren, annan ombordpersonal, ledsagare och ledare för en grupp ska hjälpa passageraren med detta. Regler för bilbältesanvändning finns huvudsakligen i 4 kap. 10–10 d §§ i trafikförordningen (1998:1276). Enligt 4 kap 10 a § ska passagerare i en buss informeras om skyldigheten att använda bilbälte på det sätt som Transportstyrelsen föreskriver. Enligt Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2014:52) ska information om bältesanvändning ges av föraren, av ombordpersonal, ledsagare eller den som utsetts till ledare för en grupp, genom audiovisuella hjälpmedel i fordonet eller system för hållplatsinformation eller genom en skylt eller bild (piktogram), med vit symbol mot blå bakgrund, placerad vid varje sittplats så att den är väl synlig. Föraren, liksom annan personal ombord på bussen såsom en guide, ledsagare och ledare för en grupp ska vidta lämpliga åtgärder så att passagerare som är använder bilbälte (10 c § trafikförordningen). ska bälten vara monterade i nyregistrerade bussar, utom i bussar för stadstrafik. Bussarna ska uppfylla de EU-direktiv som anger tekniska krav på bälten, bältesinfästningar och säten. I motion 2017/18:248 konstaterar och (båda M) att det finns krav på att alla som åker bil ska använda bilbälte som det inte finns något krav om bakåtvända bilbarnstolar, trots att det finns stora risker för barn som åker framåtvända före fyra ålder. Det finns ofta en okunskap om farorna med framåtvända sitsar . Motionärerna efterfrågar därför en översyn av möjligheten att införa en lag om bakåtvända bilbarnstolar för att förebygga risker vid trafikolyckor. I motion 2017/18:646 uppmärksammar (M) att det på bussar finns en funktion som gör att dörrarna kan öppnas under färd och att det olyckligt nog har förekommit olyckor till följd av detta. Motionären menar att det vore önskvärt om kunde göra en översyn av hur bussdörrar kontrolleras och huruvida det vore lämpligt att även kontrollera var eventuella tryckknappar som kan öppna bussdörrarna under färd sitter. Om det visar sig att de sitter på ett olämpligt ställe, där någon oavsiktligt skulle kunna komma åt dem, borde lämpliga åtgärder vidtas för att minimera risken för olyckor. Motionären efterfrågar att ställer sig bakom det som anförs i motionen om säkerhet ombord på bussar. I motion 2017/18:2161 uppmärksammar och (båda S) att det finns krav på att bälten ska vara monterade i alla nyregistrerade bussar, utom för stadstrafik, och om information om bälten i bussar. Böter för att inte använda bälten i bussar är samma som för bilar. Motionärerna betonar säkerheten för passagerare som måste stå upp i bussar och de tekniska möjligheterna att visa att alla är bältade i de bussar som har krav på bälten. Motionärerna efterfrågar därför en översyn av lagstiftningen gällande säkerhet för busspassagerare. Utskottet vill inledningsvis framhålla att det befintliga regelverket ställer långtgående krav på säkerheten för bilbarnstolar. Utskottet hänvisar till Transportstyrelsens föreskrifter om bälten och bilbarnstolar, s.k. särskilda skyddsanordningar för barn, där det bl.a. framgår att en sådan skyddsanordning för barn ska vara godkänd enligt , att den ska vara lämplig för användaren, installerad enligt anordningens monteringsanvisning och användas på det sätt som anordningen är avsedd för. Dessutom får ett barn inte färdas i en bakåtvänd skyddsanordning i ett passagerarsäte på en plats med krockkudde framför passagerarsätet om inte krockkudden har satts ur funktion. När det gäller frågor om säkerhet på bussar kan utskottet konstatera att uppger att 1 person omkom i buss . –2016 omkom 96 personer i buss, vilket ger ett genomsnitt på 3 personer . Dödsfallen och de flesta olyckor med svårt skadade inträffade enligt utanför tätbebyggda områden. omkom 7 personer i en bussolycka medan 44 personer överlevde men skadades svårt. Utskottet påminner om att fordonsbesiktning görs för att säkerställa att ett fordon är i det skick och har den utrustning som krävs från miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt. Alla bussar ska kontrollbesiktigas regelbundet för både trafiksäkerhetens och miljöns skull. Andelen godkända tunga bussar vid kontrollbesiktning uppgick . Andelen godkända bussar utan anmärkningar har ökat . Utskottet konstaterar att Transportstyrelsen har bemyndigande att utfärda föreskrifter. Utskottet förutsätter att Transportstyrelsen och övriga aktörer är väl skickade att ta fram ändamålsenliga föreskrifter. Utskottet anser inte heller att det är uppgift att besluta om vad som ska ingå i kontrollbesiktningen. Utskottet vill vidare framhålla att andelen bussar med bälten inom den upphandlade kollektivtrafiken var 2017 eller 6 631 av totalt 9 956 bussar. Av dessa hade 1 173 bussar tvåpunktsbälten och 5 458 bussar trepunktsbälten. Uppgifter visar att sju av tio trots detta väljer att inte ha bälte på när de åker långfärdsbuss. Utskottet välkomnar att dåvarande infrastrukturministern samlade bussbranschen, berörda myndigheter, fackliga organisationer och forskningsrepresentanter för att diskutera hur säkerheten vid bussfärd kan öka. Under mötet med bussbranschen var alla överens om att användandet av bälte måste öka. Buss är generellt ett säkert färdsätt men när en olycka inträffar blir konsekvenserna oftast omfattande. Utskottet vill understryka att bältet då kan vara det som räddar liv. Utskottet välkomnar att arbetet med de förslag och idéer som har lyfts fram fortsätter. Utskottet noterar också med tillfredsställelse att infrastrukturministern träffade för att bl.a. fortsätta diskussionen om trafiksäkerhet. Utskottet vill slutligen uppmärksamma att regeringen beslutade att ge Transportstyrelsen i uppdrag att utreda säkerhetshöjande åtgärder för passagerare vid färd i buss. Utskottet välkomnar att det i uppdraget till Transportstyrelsen tas ett helhetsgrepp kring bälten i buss. Transportstyrelsen ska utreda hur många som använder bälte i buss, vad som behövs för att öka användningen och också hitta nya tekniska lösningar för att förmå fler att använda bälten. I uppdraget ingår också att se över om regeländringar krävs och vilka ändringar det i så fall skulle röra sig om. Det ingår också i uppdraget att analysera hur informationen om att använda bälte i buss ges och hur informationen kan stärkas, eventuellt genom en informationsinsats. Utskottet vill betona att det är viktigt att passagerare och förare får stöd och information när det gäller beteenden som kan påverka trafiksäkerheten och användandet av bälte i buss. Transportstyrelsen ska slutredovisa uppdraget . Med hänvisning till ovanstående finner utskottet sammanfattningsvis inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motionsförslagen och avstyrker därmed motionerna 2017/18:248 (M), 2017/18:646 (M) och 2017/18:2161 (S). Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om obevakade järnvägsövergångar och om bl.a. högersväng vid rödljus. Utskottet ser positivt på det arbete som görs och framhåller vikten av att plankorsningar är säkra och utformas så att människor inte kommer till skada eller dödas i olyckor.