bet · H501KU34 · 2018-04-25 00:00:00 — Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. I förarbetena (prop. 1975/76:209 s. 114 f.) till regeringsformen anges att uppgiften att utforma grundlagsregler till skydd för religionsfriheten är förbunden med särskilda svårigheter på grund av att denna frihet innehåller betydande moment av andra fri- och rättigheter. Religionsfriheten anses t.ex. normalt inte bara innefatta en frihet att hysa viss religiös övertygelse och att enskilt utöva religion utan också frihet att sprida och ta del av religiös förkunnelse, att anordna och delta i gudstjänster samt att bilda och medverka i religiösa sammanslutningar. som det är angeläget att ge dessa särskilda inslag i religionsfriheten ett tillfredsställande skydd är det självklart att reglerna om religionsfriheten inte får hindra att de bestämmelser som i allmänhet gäller för begränsning av yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna är tillämpliga också när dessa friheter utövas i ett religiöst sammanhang. En i allmänhet straffbar handling ska t.ex. inte vara skyddad bara för att den förekommer i ett religiöst sammanhang. Religionsfriheten beskrevs i den ursprungliga texten i regeringsformen som en frihet att sammansluta sig med andra till trossamfund och att utöva sin religion. I proposition 1975/76:209 föreslogs att det moment som utgjordes av frihet att sammansluta sig med andra för religiös gemenskap skulle utgå ur definitionen av religionsfriheten och att definitionen i stället skulle vara frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Denna ändring skulle enligt propositionen förebygga det missförstånd att eventuella allmänna begränsningar av föreningsfriheten inte skulle gälla för religiösa sammanslutningar, som den klargjorde att reglerna om religionsfriheten hindrar regler som riktar sig enbart mot religiösa sammanslutningar. I artikel 9.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Dessa friheter får enligt artikel 9.2 underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den allmänna säkerheten, till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers rättigheter. I den nu pågående debatten i nämns ett rättsfall från som handlar om frihet att missionera. skriver följande om rättsfallet (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015 s. 455). I mot hade straffats för att han brutit mot ett förbud i grekisk lag mot s.k. proselytism, varmed förstods försök att påverka annan person i dennes trosuppfattning genom erbjudanden av förmåner eller med utnyttjande av brist på erfarenhet eller mognad. I det aktuella fallet hade , som tillhörde Jehovas vittnen, uppsökt en kvinna i hennes hem och sökt förmå henne att överge sin ortodoxa tro. Detta handlande hade ådragit honom åtal och bestraffning. konstaterade att artikel 9 innefattar en rätt att påverka andra genom religiös förkunnelse. Domstolen gjorde ett förbehåll för speciella fall av obehörig påverkan, särskilt om sådan utövas genom våld eller hjärntvätt, men i förevarande fall var det inte fråga om sådana otillåtna medel. Även om det straff som dömts till hade stöd i lag och var avsett att skydda andras friheter och rättigheter, innebar det en oproportionerlig inskränkning i rätten till religionsfrihet, och denna inskränkning kunde därför inte anses nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Det förelåg således ett brott mot artikel 9. Frågan om böneutrop behandlades senast av utskottet (bet. 2015/16:KU15), varvid utskottet vidhöll sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte de då aktuella motionerna (med en reservation från SD). behandlade utskottet frågan i betänkande 2013/14:KU14. Utskottet anförde att religionsfriheten och föreningsfriheten är grundlagsfästa genom bestämmelserna i 2 kap. regeringsformen. Utskottet förutsatte att olika samfund och kommunerna och berörda myndigheter för en dialog för att nå en lösning vad gäller böneutrop som är hållbar och bra för alla parter. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrker motionerna 2016/17:793 och 2017/18:2351. En framtida översyn av regeringsformen Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att se över regeringsformens bestämmelser om begränsning av fri- och rättigheter och om vilandeförklaring samt om s.k. negativ föreningsfrihet. Jämför reservation 14 (M, C, KD). m.fl. (M) framställer i kommittémotion 2017/18:3130 flera yrkanden om tillkännagivanden till regeringen inför en framtida översyn av regeringsformen. Yrkande 1 gäller ett tillkännagivande om att överväga om fler fri- och rättigheter bör omfattas av begränsningsreglerna i 2 kap. 21 § regeringsformen samt reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen; enligt motionärerna finns det skäl att överväga om fler fri- och rättigheter, t.ex. äganderätten och näringsfriheten, borde omfattas av begränsningsreglerna i 2 kap. 21 § regeringsformen och reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen. Mycket talar, anför motionärerna, för att grundlagens skydd mot rättighetsinskränkningar borde vara lika starkt oavsett vilken fri- och rättighet det gäller, men en analys behöver göras rättighet för rättighet för att ge underlag för en bedömning av om det finns sakliga skäl att ge vissa rättigheter ett starkare skydd än andra. Ett yrkande om att skyddet för äganderätten bör stärkas i grundlagen framförs även av (M) i motion 2017/18:2250. Yrkande 3 i kommittémotion 2017/18:3130 gäller ett tillkännagivande om att överväga utformningen av skyddet för föreningsfriheten; motionärerna menar att grundlagsskyddet även borde omfatta den s.k. negativa föreningsfriheten, dvs. rätten att stå utanför en organisation. Motionärerna anför vidare att också innehåller en bestämmelse om föreningsfrihet, och den täcker även den negativa föreningsfriheten. Eftersom har införlivats med den svenska rättsordningen finns därmed ett skydd för den negativa föreningsfriheten även i vårt land. Med tanke på det omfattande svenska föreningslivet och den svenska föreningskulturen framstår det dock som egendomligt att inte båda formerna av föreningsfrihet har ett uttryckligt skydd i regeringsformen, anför motionärerna. Regeringsformens bestämmelser i 2 kap. om begränsning och vilandeförklaring I 2 kap. 21–22 §§ regeringsformen finns bestämmelser om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter. I 20 § anges vilka fri- och rättigheter som får begränsas genom lag, under närmare angivna förutsättningar, nämligen yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten och föreningsfriheten (1 § första stycket 1–5) skyddet mot annat kroppsligt ingrepp än som avses i 4 och 5 §§, mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång, mot intrång i förtroliga försändelser och meddelanden samt i övrigt mot intrång som innebär övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (6 §) rörelsefriheten (8 §) och offentligheten vid domstolsförhandling (11 § andra stycket andra meningen). I 2 kap. 21 § föreskrivs att begränsningar enligt 20 § får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Enligt 2 kap. 22 § regeringsformen ska ett förslag till lag enligt 20 §, om det inte avslås av , på yrkande av lägst tio av dess ledamöter vila från det att det första utskottsyttrandet över förslaget anmäldes i kammare. får dock anta förslaget direkt, om minst fem sjättedelar av de röstande enas om beslutet. Det sagda gäller inte förslag till lag om fortsatt giltighet i högst av lag. Det gäller inte heller förslag till lag som enbart rör förbud att röja sådant som någon har fått kännedom om i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt och vars hemlighållande är nödvändigt med hänsyn till något av de intressen som anges i 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen, husrannsakan eller liknande intrång, eller frihetsstraff som påföljd för viss gärning. prövar för del bestämmelsens tillämplighet i fråga om ett visst lagförslag. Enligt 2 kap. 1 § 5 regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad föreningsfrihet, dvs. frihet att sammansluta sig med andra för allmänna och enskilda syften. Enligt 2 kap. 2 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot tvång att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring. En medborgare är också skyddad gentemot det allmänna mot tvång att tillhöra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. I artikel 11.1 i anges att var och en har rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. I första hand innefattar artikel 11 en förpliktelse för staten att inte ingripa och förhindra sammankomster. har funnit att artikel 11 också skyddar rätten att inte vara medlem av en förening, den negativa föreningsfriheten. Stater får anses vara skyldiga att i viss utsträckning ingripa i relationer mellan enskilda i syfte att se till att denna frihet respekteras, men när det gäller relationerna på arbetsmarknaden får staterna anses ha stor frihet att avgöra var gränserna ska gå för statligt ingripande och vilka medel som ska användas (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl. 2007, s. 422). I bok anges också (s. 409) att staten har en förpliktelse till positivt handlande eller med andra ord en förpliktelse att se till att enskilda inte hindras av andra att utöva sina rättigheter. Hur långt denna förpliktelse sträcker sig är enligt inte tydligt, och en plikt till statligt ingripande måste ofta balanseras mot andra likaledes konventionsskyddade intressen. Enligt artikel 14 i ska åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad på grund av bl.a. politisk eller annan åskådning. I artikel 5 i den europeiska sociala stadgan anges att alla arbetstagare och arbetsgivare har rätt att fritt organisera sig i nationella och internationella sammanslutningar för att tillvarata sina ekonomiska och sociala intressen. Arbetsdomstolen (AD) prövade en fråga om granskningsavgifter i kollektivavtal 2001 (dom AD 2001 nr 20). Sådana granskningsavgifter togs även ut från oorganiserade arbetstagare. Domstolen fann att de löneavdrag för granskningsarvode som det var fråga om i målet inte kunde jämställas med tvångsanslutning. Avdragen ansågs inte heller utsätta de oorganiserade arbetstagarna för tvång eller påverkan att bli medlemmar i förbundet. Förfarandet med avdrag för granskningsarvode var alltså enligt AD inte någon kränkning av deras negativa föreningsrätt. Frågan anhängiggjordes senare vid för mänskliga rättigheter i av de berörda oorganiserade arbetstagarna och arbetsgivarparten i AD-målet. I en dom konstaterade att uttagandet av granskningsarvodena genom löneavdrag innebar att de klagande hade frånhänts egendom och att detta varit lagenligt, men att en kränkning av egendomsskyddet likväl ägt rum eftersom åtgärden inte kunde anses stå i proportion till de allmänna syften som systemet med den kollektivavtalsskyddade rätten att ta ut avgiften avsåg att skydda. Staten ansågs här ha en positiv skyldighet att skydda klagandenas intressen. Den svenska domaren i var skiljaktig på så vis att hon, av de skäl domstolen hade anfört till stöd för sin bedömning att en kränkning av egendomsskyddet hade ägt rum, ansåg att en kränkning av den negativa föreningsfriheten i stället hade bort konstateras, bl.a. med hänsyn till de relativt små belopp som klagandena hade frånhänts. Motionsyrkanden om negativ föreningsfrihet behandlades i sak av utskottet (bet. 2011/12:KU14). Utskottet uttalade då att den grundlagsskyddade föreningsfriheten ger skydd mot att det allmänna tvingar någon att tillhöra en sammanslutning för åskådning i politisk, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. På samma sätt är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad föreningsfrihet, dvs. frihet att sammansluta sig med andra för allmänna och enskilda syften. På förslag av utskottet avslog då aktuella motioner (bet. 2011/12:KU14, rskr. 2011/12:187, med en reservation från SD). avstyrkte utskottet motionsyrkanden om ett stärkt skydd för äganderätten (bet. 2015/16:KU15). Utskottet uttalade som sin uppfattning att bl.a. bestämmelserna i 2 kap. 15 § regeringsformen om egendomsskydd är väl avvägda. Utskottet var inte heller berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i regeringsformen om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter. De då aktuella motionerna avstyrktes (med en reservation från M). följde utskottet (rskr. 2015/16:192). Utskottet ser inte skäl att föreslå ett tillkännagivande om en framtida översyn av regeringsformen såvitt avser begränsningsreglerna i 2 kap. 21 § regeringsformen, reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen samt den s.k. negativa föreningsfriheten. Utskottet avstyrker motionerna 2017/18:2250 och 2017/18:3130 yrkande 1 och 3. Kommuners medlemskap i bostadsrättsföreningar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om kommuners medlemskap i bostadsrättsföreningar. Jämför reservation 15 (SD). och (båda SD) begär i motion 2017/18:1595 yrkande 2 ett tillkännagivande om att regeringen ska efterfråga ett klargörande från om hur svenska kommuners och landstingskommuners köp av bostadsrätter för att täcka behov av bostäder till asylsökande förhåller sig till föreningsfriheten. I sammanhanget uppmärksammar motionärerna bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket bostadsrättslagen (1991:614), där det föreskrivs att en kommun eller ett landsting som har förvärvat en bostadsrätt till en bostadslägenhet inte får vägras inträde i föreningen. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, , gäller som svensk lag . Två typer av mål kan anhängiggöras inför , nämligen mellanstatliga mål (artikel 33) och enskilda klagomål (artikel 34). I artikel 33 föreskrivs att en hög fördragsslutande part till domstolen får hänskjuta ett påstående om brott mot bestämmelserna i konventionen och i protokollen till denna begånget av en annan hög fördragsslutande part. Ett mellanstatligt mål anhängiggörs genom att en konventionsstat inger en anmälan med påstående om att en annan konventionsstat har brutit mot sina förpliktelser enligt konventionen. Den stat som väcker en sådan talan behöver inte ha något eget intresse i saken, utan varje konventionsstat är behörig att väcka talan mot varje annan konventionsstat med påstående om att den senare staten har brutit mot konventionen (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., 2015, s. 23). Enligt artikel 34 får domstolen ta emot klagomål från enskilda personer icke-statliga organisationer eller grupper av enskilda personer som påstår sig av någon av de höga fördragsslutande parterna ha utsatts för en kränkning av någon av de i konventionen eller i protokollen till denna angivna rättigheterna. De höga fördragsslutande parterna förbinder sig att inte på något sätt förhindra ett effektivt utövande av denna klagorätt. Som icke-statliga organisationer räknas i detta sammanhang bolag, föreningar och andra privaträttsliga juridiska personer. Myndigheter och andra offentliga organ får inte klaga. Det har t.ex. inte ansetts tillåtet för en kommun att vid väcka talan mot staten på grund av att staten ingripit med lagstiftning eller andra åtgärder som berört egendom (s. 24). Huvudregeln är att endast den som påstår sig vara offer (”victim”) för en kränkning av konventionen har rätt att klaga (s. 24). Det är med andra ord inte tillåtet för en person att enbart som intresserad samhällsmedlem föra talan vid . Inte enbart den som är direkt drabbad, utan även den som på ett indirekt sätt berörs av ett beslut eller en åtgärd har rätt att klaga. Nämnas bör även att ett mål får väckas vid domstolen först när alla nationella rättsmedel har uttömts i enlighet med den internationella rättens allmänt erkända regler, och senast för beslutet; detta framgår av artikel 35 punkt 1. Utskottet avstyrker ett motionsyrkande om ett tillkännagivande om att regeringen ska begära ett klargörande från om hur svenska kommuners och landstingskommuners köp av bostadsrätter för att täcka behov av bostäder till asylsökande förhåller sig till föreningsfriheten, i motion 2017/18:1595 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att inrätta en värdekommission. Jämför reservation 16 (KD). Skånberg m.fl. (KD) begär i kommittémotion 2016/17:2859 ett tillkännagivande till regeringen om att inrätta en värdekommission för att stimulera samtalet om värden. Motionärerna framhåller betydelsen av tillit för bl.a. ett människovänligt och demokratiskt samhälle, och att tillit grundas i värden. Varje dialog, varje diskussion blir till en meningslöshet, om det inte hos de diskuterande finns ett gemensamt etiskt minimum, anför motionärerna som också framhåller att en gemensam uppsättning värden och värderingar är ett fundament för dialogen. Motionärerna framhåller också politikens behov av samtal och debatt kring de grundläggande mänskliga och demokratiska värdena. Motionärerna anser att i syfte att bredda och entusiasmera den etiska diskussionen med sikte på samhällets fundament och därmed de mänskliga fri- och rättigheterna bör tillsätta en värdekommission. Utskottet har tidigare i ett flertal betänkanden avstyrkt yrkanden om att inrätta en värdekommission. uttalade utskottet (bet. 2015/16:KU15) att utskottet liksom tidigare ansåg att en diskussion kring etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet. Utskottet ansåg dock inte att det fanns något skäl till ett tillkännagivande i frågan (med en reservation från KD). Utskottet anser liksom tidigare att en diskussion kring etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet. Utskottet anser dock inte att det finns något skäl att föreslå ett tillkännagivande i frågan och avstyrker därför motion 2016/17:2859. Uppmärksamma och motarbeta religionsförföljelse Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden angående uppmärksammande och motarbetande av religionsförföljelse. (KD) begär i motion 2016/17:3398 tillkännagivanden till regeringen om att regeringen måste agera för att motverka religionsförföljelse i (yrkande 3) och om att regeringen bör verka för att religionsförföljelse och kristofobiska hatbrott på asylboenden liksom annan förföljelse på grund av religion uppmärksammas (yrkande 4). Motionären anför bl.a. att en person som flytt på grund av sin kristna tro inte ska komma till och åter känna sig hotad. måste vara en för dem som söker skydd här. Hatbrott måste beivras varhelst de uppstår. Den judiska gruppen i känner sig alltmer hotad i , vilket är oacceptabelt. Inte heller kristna asylsökande ska känna oro i vårt land. Alla ska kunna leva i fred och frihet. Motionären anför också att det i många fall som rapporterats i media har framkommit att kristna asylsökande varit särskilt utsatta, ifall de visade att de var kristna. finns det kristna som känner sig hotade. Även om säkerhetsåtgärder vidtagits, där fått hyra in säkerhetsvakter på många boenden, så kvarstår oro bland många kristna asylsökande. Särskilt utsatta är konvertiter som övergått från islam till tro. I har vi religionsfrihet, och därmed är det en grundläggande mänsklig rättighet som kränks. Motionären menar också att problemet är särskilt graverande med tanke på att det i flera av fallen handlar om kristna som flytt undan förföljelse på grund av religiös övertygelse. Motioner med yrkanden som ligger nära de nu aktuella har behandlats bl.a. i socialförsäkringsutskottet. behandlade socialförsäkringsutskottet (bet. 2015/16:SfU14) en motion om förtryck och våld på asylboenden, där motionären begärde tillkännagivanden om att principen bör vara att det är den som mobbar, diskriminerar eller förtrycker som ska flyttas från asylboendet och inte den som blir mobbad, diskriminerad eller förtryckt. Både privat och offentligt styrda asylboenden ska ha handlingsplaner för att motverka mobbning, förtryck och våld på boendena samt för att säkerställa kvinnors samt sexuella och religiösa minoriteters trygghet. Även privat styrda asylboenden ska genom avtal förpliktas att skydda asylsökande från diskriminering, mobbning och förtryck från andra asylsökande. En utredning borde tillsättas för att se hur kvinnors och minoriteters rättigheter och boendesituation i asylboenden kan stärkas. avstyrkte då aktuella motioner samt anförde bl.a. att ska erbjuda lämpligt boende för de asylsökande som inte ordnar boendet på egen hand. Enligt har en asylsökande rätt till ett boende som är anpassat efter den sökandes behov om han eller hon befinner sig i en särskilt utsatt situation. Det kan gälla exempelvis en hbtq-person, ett ensamkommande barn, en gravid kvinna eller ensam-stående med minderåriga barn. Utskottet anförde vidare bl.a. att alla asylsökande får ta del av boenderegler och av information om att alla som bor i boendet ska kunna känna sig trygga i sin boendemiljö och att det därför är viktigt att alla i boendet respekterar varandra och visar varandra hänsyn, oavsett religion, kultur eller sexuell läggning (med reservationer från SD samt V). I en interpellationsdebatt (prot. 2014/15:123, § 13) uppgav statsrådet bl.a. att generaldirektören för den sommaren tagit ett initiativ för att se till att alla som bor på asylboenden ska underteckna en särskild handling där de bekräftar att de ska respektera personer med andra religioner eller annan sexuell läggning. När dokumentet tas fram och man får skriva under det är det ett bra tillfälle att ta en grundläggande diskussion om vilka rättigheter och skyldigheter man har och vilken värdegrund som gäller här, uttalade , som tyckte att det var ett bra initiativ och ett exempel på hur jobbar systematiskt med detta. Utskottet är av uppfattningen att religionsförföljelse ska motarbetas men ser inte anledning att föreslå något tillkännagivande. Utskottet avstyrker motion 2016/17:3398 yrkande 3 och 4. Mänskliga rättigheter i EU Utskottets förslag i korthet avslår motioner angående arbetet med mänskliga rättigheter i EU. Jämför reservation 17 (M, C, L, KD) och 18 (V). Flera motioner gäller frågor om åtgärder mot medlemsstater i EU som bryter mot regelverk om mänskliga rättigheter. m.fl. (V) begär i kommittémotion 2016/17:812 yrkande 6 ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheterna för ytterligare åtgärder mot de medlemsländer som inte respekterar de mänskliga rättigheterna och verka för att man inom EU sätter hårdare press på de medlemsländer som diskriminerar sina medborgare på grund av sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck.