bet · H501MJU24 · 2018-06-08 00:00:00 — När det gäller s.k. hemdjur (lantbrukets djur) ska i stället, enligt 8 § hittegodslagen, 52–57 §§ lagen (1933:269) om ägofred tillämpas. När ett djur påträffas är det ofta svårt att avgöra om djuret är bortsprunget, övergivet eller förvildat. För att inte den som oavsiktligt blivit av med ett djur ska bli fråntagen sin rätt bör utgångspunkten enligt regeringen vara att ett upphittat djur ska betraktas som bortsprunget om inte annat framgår av omständigheterna. När det gäller ansvar enligt djurskyddslagen för vilt i hägn anför regeringen att det vid tillämpningen av djurskyddslagen har ifrågasatts om djur som har placerats i hägn, t.ex. hjortar och älgar, kan anses hållna i fångenskap. I rättsfallet R 1977:110, som rörde älgar i hägn, ansåg Regeringsrätten med hänsyn till det inhägnade områdets storlek, ställd i relation till älgars behov av skogsmark, att älgarna hölls i fångenskap. Huruvida djur som har placerats i hägn, t.ex. hjortar och älgar, ska anses hållna av människan bör enligt regeringen, på samma sätt som tidigare, slutligt överlämnas till rättspraxis att avgöra. Liksom i det ovan angivna rättsfallet R 1977:110 bör vid denna bedömning bl.a. beaktas hur stort hägnet är i förhållande till djurets behov av rörelse och tillgången till föda. Om området är så stort att förhållandena för djuren i huvudsak blir likvärdiga med ett icke-inhägnat område bör djuren inte anses hållna. Om hägnet är mindre bör djuren anses hållna. Den som placerat ut djuren eller stängslet måste då också vara ansvarig för att djurskyddslagens bestämmelser följs i fråga om djuren. I sammanhanget kan även nämnas att vilt levande djur också kan utfodras som en del av viltvården enligt 4 § jaktlagen (1987:259). En sådan utfodring medför inte i sig att djuren anses hållna av den som lägger ut foder eller att djuren därigenom skulle omfattas av djurskyddslagens tillämpningsområde. Enligt kommittémotion 2017/18:4034 av m.fl. (C, M, L, KD) yrkande 2 bör lagstiftningen förtydligas när det gäller vem som har ansvar som ägare för ett djur. Regeringen bör se över vem som har ansvaret för djuret, i vilket läge ansvaret uppstår och vem som kan ta beslut om exempelvis försäljning, adoption, medicinska åtgärder eller avlivning av ett upphittat djur. Motionärerna motsätter sig dock att vilda djur som hålls i hägn ska kunna falla inom djurskyddslagens tillämpningsområde. När det gäller förslaget om att förtydliga lagstiftningen om vem som har ansvar som ägare av ett djur konstaterar utskottet att frågan om äganderätt inte regleras i djurskyddslagstiftningen och att frågan om vem som äger djuret inte heller är styrande för om det uppstår ett ansvar enligt dessa regler. Ansvaret enligt djurskyddslagen ligger normalt på den som håller djuret, och frågan om huruvida någon håller ett djur bör enligt utskottets mening avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Detta gäller även djur som hålls i hägn. Utskottet har ingen annan uppfattning än regeringen i fråga om att den nuvarande ordningen är lämplig och avstyrker därmed motion 2017/18:4034 (C, M, L, KD) yrkande 2. Grundläggande djurskyddskrav, god djurmiljö och naturligt beteende Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag i denna del och avslår motionsyrkanden om utevistelse för djur inom animalieproduktionen och om ett bemyndigande att förbjuda alla djur som sällskapsdjur som inte uttryckligen är tillåtna. Jämför reservation 7 (V). Regeringen föreslår att det grundläggande kravet på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom förs över till den nya lagen. Även bestämmelsen om att djur som används i djurförsök som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd inte ska anses vara utsatta för onödigt lidande eller sjukdom vid användningen förs över till den nya lagen. Vidare föreslås i propositionen att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att de kan utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande (naturligt beteende) Det nuvarande bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning förs över till den nya lagen. Det tydliggörs att föreskrifterna ska tillgodose de övergripande kraven i bestämmelsen. Regeringen anser att djurhållningen behöver utvecklas på ett sådant sätt att djuren får möjlighet att utföra sitt naturliga beteende och så att beteendestörningar förebyggs. Ett av syftena med lagen ska vara att främja en god djurvälfärd. Avsikten är inte att alla beteenden som djur utför när de lever fria i naturen ska kunna utföras även när djur hålls av människan, men djur ska få utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande. Det är nödvändigt att en avvägning även kan göras mellan djurskyddsintresset och andra angelägna samhällsintressen. Djurskyddsintresset ska tillmätas stor vikt, och den höga nivån på djurskyddet får inte urholkas. Regeringen anser att en förutsättning för all djurhållning är att djuren mår fysiskt och psykiskt bra och att detta sätter ramarna för vilka avvägningar som är acceptabla av hänsyn till andra angelägna samhällsintressen. Vidare anser regeringen att den som håller djur ska vara skyldig att arbeta förebyggande för att motverka uppkomsten av beteendestörningar hos djur. Vidare bedömer regeringen att det är tillräckligt att ett bemyndigande, liksom , ges att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning. Det ger en möjlighet att meddela även föreskrifter som tydliggör hur djurs behov av naturligt beteende ska tillgodoses, vilka dessa är och om hur djur ska hållas och skötas. Lagens krav på bl.a. naturligt beteende kan på detta sätt konkretiseras. Dessutom bedömer regeringen att det är betydelsefullt att bestämmelserna om djurhållning utvecklas i takt med att kunskapen om djur och djurs behov utvecklas och att de baseras på aktuell vetenskap. Det vetenskapliga rådet vid SLU kommer att spela en stor roll i att ta fram det vetenskapliga faktaunderlag som den ansvariga myndigheten behöver i författningsarbetet. Andra sätt att inhämta information och synpunkter, t.ex. genom remittering och kontakter och dialog med relevanta intressenter, kommer även i fortsättningen att vara viktiga. Regeringen anser att en aktiv dialog med berörda intressenter bidrar till en allsidig belysning av den aktuella frågan, en ökad acceptans för reglerna och en bättre efterlevnad av dem. Enligt kommittémotion 2017/18:4019 av m.fl. (V) yrkande 6 bör regeringen återkomma till med förslag på hur fler lantbruksdjur inom animalieproduktionen kan få möjlighet till utevistelse och naturligt beteende. Motionärerna anser att det är av central betydelse att fler djur ges tillgång till utevistelse eftersom det för många domesticerade djurarter är en förutsättning för att skapa utrymme för naturligt beteende. När en ny djurskyddslag kom 1988 fick kor, får och getter rätt till utevistelse, men även andra djur inom livsmedelsindustrin som t.ex. grisar, höns och kycklingar har liknande behov av utevistelse. I motion 2017/18:2253 av (M) framhålls att grisar ska ha rätt till utevistelse. Motionären lyfter fram att grisar inte har samma rätt att vistas utomhus som bl.a. kor har enligt 10 och 11 §§ djurskyddsförordningen. Grisars behov av utevistelse och en möjlighet att bete sig naturligt är minst lika stort som för kor. Enligt kommittémotion 2017/18:4019 av m.fl. (V) yrkande 3 bör regeringen återkomma med lagförslag som tydliggör att den ansvariga myndigheten har ett bemyndigande att reglera vilka arter som får hållas som sällskapsdjur. I betänkande konstaterades att lagstiftningen för exotiska djur var otillräcklig och att det saknas både praktiska och kunskapsmässiga förutsättningar för att dessa djur ska få en god välfärd. Enligt 10 och 11 §§ djurskyddsförordningen (1988:539) ska nötkreatur, både sådana som hålls för mjölkproduktion och är äldre än och andra nötkreatur, hållas på bete , eller när det gäller andra nötkreatur, på annat sätt ges tillfälle att vistas ute. Enligt 12 § djurskydds-förordningen ska avelssvin, om det är möjligt, ges tillfälle att vistas ute. Enligt 4 § Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om fårhållning inom lantbruket m.m. (SJVFS 2017:26) ska får hållas på bete eller på annat sätt ges tillfälle att vistas ute som infaller –. Detsamma gäller för getter enligt 4 § Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om gethållning inom lantbruket m.m. (SJVFS 2017:27). I övrigt pågår det inget arbete inom med ytterligare bestämmelser för utevistelse om lantbrukets djur. När det gäller ekologiskt uppfödda djur ska de ha permanent tillgång till utomhusvistelse, företrädesvis bete, när väder och markförhållanden möjliggör detta (artikel 14(1)(b)(iii) i förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter). En ny EU-förordning om ekologisk produktion antogs och ska tillämpas från där liknande krav på tillgång till utomhusvistelse finns. I KRAV-certifierad djurhållning ska djuren hållas utomhus så mycket som möjligt utan att djuren eller marken tar skada, och de ska erbjudas bra bete som foder samt sysselsättning. Av budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) framgår att regeringen anser att det finns en outnyttjad potential för produktion av ekologiska livsmedel inom jordbruket och att man även i fortsättningen avser att främja en ökad ekologisk produktion, konsumtion och export av ekologiska produkter. På SLU pågår forskning för att främja hållbara lösningar för djur som vistas ute, både sällskapsdjur och produktionsdjur. Med hållbara lösningar menas lösningar som inkluderar både djurvälfärd, arbetsmiljö, miljö och ekonomi. All djurhållning ute kräver försiktighetsåtgärder då både söndertrampning av marken och djurens gödsel kan leda till näringsläckage från marken som i sin tur kan ge upphov till övergödningsproblem i sjöar och hav. startade SLU ett projekt om rasthagar för utegående värphöns. Utegående värphöns är en produktionsform som ökar, och där det finns ett stort behov av att hitta lösningar som håller i alla hållbarhetshänseenden. När det gäller frågan om att förbjuda alla typer av sällskapsdjur som inte uttryckligen är tillåtna får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer enligt 4 § andra stycket djurskyddslagen (1988:534), utöver de allmänna kraven på en god djurmiljö, meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning. I 17 § djurskyddsförordningen (1988:539) bemyndigar regeringen att meddela sådana villkor och förbud. har utnyttjat bemyndigandet genom föreskriften (SJVFS 2014:17) om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby. Enligt denna föreskrift är det inte tillåtet att hålla apor, rovdjur, rovfåglar, hybrider mellan tamhund och vilda hunddjur eller hybrider mellan tamkatt och vilda kattdjur som sällskapsdjur. Inga viltfångade djur får hållas som sällskapsdjur. För övriga djur regleras utrymmeskrav m.m. i ovannämnda föreskrift samt i föreskrift (SJVFS 2009:92) om djurhållning i djurparker m.m. har således möjlighet att föreskriva vilka arter som inte får hållas som sällskapsdjur. I förslaget till ny djurskyddslag föreslås att det nuvarande bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning förs över till den nya lagen. Det tydliggörs att föreskrifterna ska syfta till att tillgodose de övergripande kraven i bestämmelsen, vilka är att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö på ett sådant sätt att deras välfärd främjas och att de kan utföra naturliga beteenden. Proportionalitetsprincipen är en grundläggande rättslig princip som innebär att en ingripandeåtgärd av en myndighet ska vara ägnad att tillgodose det åsyftade ändamålet, vara nödvändig för att uppnå detta ändamål och medföra fördelar som står i rimlig proportion till den skada som åtgärden orsakar. Det ska alltså finnas en balans mellan mål och medel. Ett generellt förbud mot alla djur som inte är tillåtna, i stället för det nuvarande förbudet mot vissa utpekade djurslag, skulle behöva bedömas mot proportionalitetsprincipen. Utskottet ansluter sig till regeringens överväganden och tillstyrker regeringens lagförslag i denna del. När det gäller naturligt beteende och utevistelse konstaterar utskottet att ett av syftena med djurskyddslagen är att främja en god djurvälfärd och att djur bl.a. ska få utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade till och som är viktiga för deras välbefinnande. Det nuvarande bemyndigandet att meddela föreskrifter om närmare villkor för en djurhållning som tillgodoser dessa krav föreslås införas i den nya lagen. I detta sammanhang är det positivt att ett vetenskapligt råd har inrättats som kan bistå med faktaunderlag i föreskriftsarbetet. Utskottet noterar att det finns bestämmelser för vissa av lantbrukets djur när det gäller utevistelse men att det också pågår forskning för att främja hållbara lösningar för andra produktionsdjur. Utskottet noterar också att ekologiskt uppfödda djur ska ha tillgång till utevistelse. Utskottet föreslår med hänvisning till det som redovisats att motionerna 2017/18:2253 (M) och 2017/18:4019 (V) yrkande 6 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om att ge ett bemyndigande att föreskriva vilka djur som får hållas som sällskapsdjur konstaterar utskottet att har ett bemyndigande att meddela förbud mot djurhållning, och också har föreskrivit att det är förbjudet att hålla vissa djur som sällskapsdjur. Utskottet konstaterar också att det nuvarande bemyndigandet föreslås föras över till den nya djurskyddslagen. I anförde utredaren att borde se över sina föreskrifter om sällskapsdjur när det gäller vilka djurarter som ska vara tillåtna att hålla i ett sådant syfte. Huruvida det kan anses proportionerligt att meddela ett sådant förbud som föreslås i motionen med stöd av bemyndigandet bör enligt utskottets uppfattning avgöras av sakmyndigheten med beaktande av om en sådan åtgärd tillgodoser ändamålet, är nödvändig för att uppnå ändamålet och står i proportion till de begränsningar den orsakar. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2017/18:4019 (V) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag i denna del. Regeringen föreslår i propositionen att djurhållaren eller den som på annat sätt tar hand om ett djur ska ha tillräcklig kompetens för att tillgodose djurets behov. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om krav på särskild kompetens eller utbildning vid viss djurhållning eller viss annan verksamhet med djur. Regeringen anser att kompetens är av grundläggande betydelse för en god djurvälfärd. En god kunskap om det djur som man håller eller hanterar bidrar till att förebygga att djurskyddsproblem över huvud taget uppkommer. Om problem ändå skulle uppstå har djurhållaren större möjligheter att hitta adekvata lösningar på problemen. Regeringen anser att rätten att hålla och ta hand om djur är förenad med ett ansvar och att tillräcklig kompetens ska vara en förutsättning för att få hålla och hantera djur och anser därför att det i den nya djurskyddslagen bör införas ett uttryckligt och generellt krav på att djurhållaren eller den som på annat sätt tar hand om ett djur ska ha tillräcklig kompetens för att tillgodose djurets behov. En sådan bestämmelse tydliggör betydelsen av kompetens, vilket enligt regeringens bedömning kan bidra till att öka djurvälfärden, inte minst för de grupper av djur där det saknas tydliga krav på kompetens eller utbildning på lägre lagstiftningsnivå. Regeringen är tveksam till att i lagen införa ett uttryckligt krav på utbildning på det sätt som föreslår. Behovet av kompetens och utbildning varierar beroende på vilken typ av djur och djurhantering det är fråga om. Det är inte heller alltid nödvändigt med en formell utbildning, utan redan förvärvad kunskap och erfarenhet bör räcka i vissa fall. Det kan dock finnas ett särskilt behov av kompetenshöjning inom vissa sektorer. Behovet förändras emellertid och mellan olika områden och sektorer. Det är därför, enligt regeringens uppfattning, lämpligare att koppla eventuella uttryckliga krav på utbildning till de områden och de sektorer där det bedöms vara nödvändigt med formella krav på utbildning för att säkerställa en tillräcklig kompetens. finns sådana uttryckliga kunskaps- och utbildningskrav för vissa typer av djurhållning och djurverksamheter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför även fortsättningsvis bemyndigas att meddela sådana föreskrifter om krav på särskild kompetens eller utbildning som, utifrån aktuell kunskap om djuren och deras skötsel och hantering, bedöms vara nödvändiga för en viss typ av djurhållning eller en viss verksamhet med djur. Utskottet ansluter sig till regeringens överväganden och tillstyrker regeringens lagförslag i denna del. Tillräcklig tillsyn och krav på foder och vatten Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag i denna del och avslår ett motionsyrkande om utomhusvistelse för djur . Jämför reservation 8 (M, C, L, KD). Det nuvarande kravet på att djur ska ges tillräcklig tillsyn föreslås föras över till den nya lagen. Även det nuvarande kravet på att djur ska ges tillräckligt med foder och vatten av god kvalitet förs över till den nya lagen. Foder, vatten och utfodringsrutiner ska anpassas efter djurets behov. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om krav på tillsyn, utfodring och vattning av djur. Regeringen bedömer att det inte bör införas ett allmänt krav på att djur ska ges tillräckligt skydd mot väder och vind. Regeringen anser visserligen att det skulle finnas fördelar med ett mer generellt formulerat krav på att djur ska ges tillräckligt skydd mot väder och vind, som föreslog. Det skulle därmed bli tydligt att kravet omfattar alla situationer där det kan finnas ett behov av skydd mot väder och vind för djur. Behovet av skydd kan dock avse fler aspekter än väder och vind, och enligt rådets direktiv /58/EG om skydd av animalieproduktionens djur finns i punkten 12 i bilagan till direktivet ett krav på att djur som hålls utomhus, såvitt det är nödvändigt och möjligt, ska ges skydd även mot rovdjur. I de svenska bestämmelserna är det dock inte klargjort vilket ansvar djurhållare har att skydda sina djur mot rovdjur. Regeringen avser därför att överväga hur ett sådant förtydligande kan utformas i syfte att säkerställa att direktivets krav genomförs i svensk rätt på ett sätt som är tillräckligt tydligt för enskilda. Regeringen anser mot den bakgrunden att det inte bör införas ett krav på skydd mot väder och vind i djurskyddslagen. I stället bör det nuvarande kravet i 3 § djurskyddslagen på att stall och andra förvaringsutrymmen samt hägn ska erbjuda tillräckligt skydd tills vidare föras över till den nya lagen. m.fl. (C, M, L, KD) anför i kommittémotion 2017/18:4034 yrkande 4 att permanent utomhusvistelse för djur under meteorologisk vinter bör underlättas i de fall där det är möjligt. Dagens djurskyddsföreskrifter innebär att utedjur inte kan hållas frigående året om utan tillgång till en ligghall även om vädret tillåter det och djuren får tillgång till foder. Detta krav är ett problem för många nötköttsproducenter, och erfarenheter från djurhållare visar att det är möjligt att ha djuren frigående året om utan tillgång till en ligghall. Motionärerna anser att kraven är alltför långtgående och saknar grund. När det gäller utevistelse för djur får, enligt 6 kap. 10 § Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om nötkreaturshållning inom lantbruket m.m. (SJVFS 2017:24), endast djur som är lämpade för utevistelse hållas som utegångsdjur. Enligt 11 § ska utegångsdjur när betestillväxt inte sker ha tillgång till ligghall eller annat stall som ger dem skydd mot väder och vind samt en torr och ren liggplats. Av 12 § framgår att utegångsdjur i besättningar som är anslutna till ett kontrollprogram för utegångsdjur utan hinder av 11 § får hållas i enlighet med kontrollprogrammet. Djurägare som håller nötkreatur som utegångsdjur och önskar hålla djuren utan tillgång till en ligghall måste vara anslutna till ett godkänt kontrollprogram. har godkänt Nötköttsproducenters kontrollprogram för utegångsdjur utan ligghall. Kontrollprogrammet drivs av Gårds- och Djurhälsan på uppdrag av Nötköttsproducenter, och programmets syfte är att i den enskilda besättningen kontrollera att förutsättningarna är tillräckligt goda för att kompensera frånvaron av en ligghall. Djurägaren förbinder sig att följa villkoren som ställs i programmet, och kontrolleras besättningen av kontrollorganisationen. Vid kontrollbesöket utförs inspektion enligt programmets regler med kontroll av både djur- och resursbaserade parametrar som hull, renhet, liggplatser och rutiner för avlusning. Ansökan om anslutning till kontrollprogrammet görs hos Gårds- och Djurhälsan som utför anslutningsbesök, och det är sedan som fattar beslut om anslutning. I livsmedelsstrategin (prop. 2016/17:104) anför regeringen att kontrollprogram är ett sätt att under kontrollerade former öka flexibiliteten i hur ansvarsfulla djurhållare kan uppnå den djurskyddsnivå som regelverket föreskriver. Vidare framhåller regeringen att arbetet med sådana program bör fortsätta. På SLU har olika projekt och studier genomförts på djur som går utomhus . Resultaten av dessa olika studier kan klargöra djurens behov och visa vilka krav man bör ställa på skötselsystem för utegångsdjur. För att man ska kunna utforma skötselsystem för djur behövs kunskap om hur djur beter sig och utnyttjar områden som de har tillgång till. Utskottet ansluter sig till regeringens överväganden och tillstyrker regeringens lagförslag i denna del. Utskottet noterar att utedrift för djur ofta är väl förenligt med djurskyddslagen. Djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det bl.a. främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Utedrift främjar normalt ett djurs hälsa och möjlighet att bete sig naturligt och är därför i allmänhet positivt för djur. När det gäller utedrift finns det dock även utmaningar att ta hänsyn till som djurmiljö, skötsel och hantering av djuren. I propositionen föreslås ett bemyndigande för den myndighet regeringen bestämmer att närmare reglera kraven på tillsyn, utfodring och vattning av djur, vilket även inkluderar krav när man håller djur ute . Utskottet bedömer att den berörda sektorsmyndigheten är väl lämpad att fatta denna typ av detaljerade beslut som kräver hög kompetens i sakfrågan. Vidare konstaterar utskottet att det finns en möjlighet till undantag från ligghallskravet när det gäller nötkreatur, om djurhållaren är ansluten till ett godkänt kontrollprogram. I likhet med regeringen anser utskottet att kontrollprogram är ett sätt att under kontrollerade former öka flexibiliteten när det gäller hur ansvarsfulla djurhållare kan uppnå den djurskyddsnivå som regelverket föreskriver. Med det anförda föreslår utskottet att motion 2017/18:4034 (C, M, L, KD) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. Krav på stall och uppbindning m.m. Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag i denna del och avslår ett motionsyrkande om krav på lösgående system för hästar. Regeringen bedömer i propositionen att alla djur bör hållas lösgående. Konsekvenserna av att införa ett krav på att hålla djur lösgående och behovet av övergångsbestämmelser och undantag bör dock utredas ytterligare. Det bör också övervägas om det finns andra incitament än lagstiftning som kan främja en snabb och effektiv omställning till lösgående system.