bet · H501CU20 · 2018-04-25 00:00:00 — Räntetak och andra åtgärder på marknaden för snabblån och andra högkostnadskrediter Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändringar i konsumentkreditlagen. Förslagen innebär bl.a. att det ska införas räntetak och kostnadstak för högkostnadskrediter och att konsumenter ska uppmärksammas på riskerna när de överväger att ta sådana lån. Ändringarna ska leda till rimligare villkor för snabblån och andra högkostnadskrediter och till att färre människor riskerar att hamna i överskuldsättning på grund av dessa lån. Vidare föreslås en särskild bestämmelse om att all marknadsföring av konsumentkrediter ska vara måttfull. Genom förslaget ska marknadsföringen ta större hänsyn till de generella riskerna med konsumentkrediter och utformas på ett sådant sätt att den inte lockar konsumenter till oöverlagda beslut. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet anser att bör avslå motionsyrkandena. I betänkandet finns sex reservationer (M, SD, C,V, L, KD). Proposition 2017/18:72 Räntetak och andra åtgärder på marknaden för snabblån och andra högkostnadskrediter. Tre yrkanden i följdmotioner. Nitton yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /18. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Uppföljning av förslaget om måttfullhet vid marknadsföring av krediter Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m. 1.Utformningen av räntetaket, punkt 2 (SD) 2.Uppföljning av förslaget om måttfullhet vid marknadsföring av krediter, punkt 3 (M, C, KD) 3.Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m., punkt 4 (M) 4.Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m., punkt 4 (SD) 5.Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m., punkt 4 (V) 6.Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m., punkt 4 (L) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /18 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (2010:1846). Därmed bifaller proposition 2017/18:72 och avslår motionerna 2017/18:984 av och (båda SD) yrkande 3, 2017/18:3213 av m.fl. (M) yrkandena 8 och 11, 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkandena 10 i denna del, 11 och 12 samt 2017/18:3756 av m.fl. (C) yrkande 9. 2017/18:3967 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (SD) Uppföljning av förslaget om måttfullhet vid marknadsföring av krediter 2017/18:3976 av och (KD, C). Reservation 2 (M, C, KD) Ytterligare förslag på åtgärder när det gäller snabblån och andra högkostnadskrediter m.m. 2017/18:984 av och (båda SD) yrkande 2, 2017/18:2294 av (SD) yrkandena 1, 2 och 5, 2017/18:3213 av m.fl. (M) yrkandena 5–7, 9 och 10, 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkandena 10 i denna del, 13 och 14 samt 2017/18:3598 av m.fl. (V) yrkande 17. Reservation 3 (M) Reservation 4 (SD) Reservation 5 (V) Reservation 6 (L) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (SD), (L), Nooshi Dadgostar (V), ClasGöran (S), (S) och (KD). Ärendet och dess beredning Snabblån har funnits på den svenska kreditmarknaden . Låneformen, som kännetecknas av sin lättillgänglighet och av att lånen avser relativt små belopp som lånas ut , riktar sig ofta till ekonomiskt svaga konsumenter och har höga räntor. Det har också förekommit brister i snabblåneföretagens kreditprövning, och många konsumenter har haft svårt att betala tillbaka sina snabblån. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga åtgärder för att åstadkomma en mer ansvarsfull marknad för konsumentkrediter. De åtgärder som föreslogs skulle i första hand vara riktade mot snabblån. Utredningen, som antog namnet Utredningen om vissa konsumentkrediter, presenterade betänkandet Stärkt konsumentskydd på marknaden för högkostnadskrediter (SOU 2016:68). Betänkandet har remissbehandlats. Lagrådet har yttrat sig över regeringens lagförslag. Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1 och lagförslagen i bilaga 2. I betänkandet behandlar utskottet 3 motionsyrkanden som har väckts med anledning av propositionen och 19 motionsyrkanden från allmänna motionstiden /18. Motionsförslagen finns i bilaga 1. beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen behöver vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden (bet. 2016/17:CU12, rskr. 2016/17:209). I betänkandet behandlas även den redovisning av hanteringen av tillkännagivandet som regeringen gör i propositionen. har med ledning av inrapporterade uppgifter redovisat till Utredningen om vissa konsumentkrediter att det lämnas ca 450 000 snabblån . Utredningen beskriver ett snabblån som en kredit som har ett kreditbelopp om 500–, en löptid om 30–och en effektiv ränta från och uppåt. som erbjuder snabblån erbjuder också krediter med längre löptider, särskilt vad gäller krediter med kreditbelopp , eller kontokrediter, dvs. krediter som innebär att konsumenten beviljas ett kreditutrymme och sedan kan välja att ta ut hela beloppet eller en delsumma. Även dessa krediter har ofta en hög effektiv ränta. Det förekommer, enligt vad som anges i propositionen, att konsumentkreditinstitut som inte är snabblåneföretag erbjuder krediter med små kreditbelopp eller kontokrediter med ett kreditutrymme omkring 15 000–. Den effektiva räntan för dessa krediter varierar men överstiger inte sällan . I sin konsumentrapport anger att utlåningen från snabblåneföretag och andra konsumentkreditinstitut har ökat . snabblånen infördes på den svenska marknaden har de varit omdebatterade och kritiserade. Regeringen anför att kritiken till stor del har grundats på att dessa lån ofta riktar sig till och beviljas ekonomiskt svagare konsumenter och har ofördelaktiga räntevillkor, vilket är faktorer som kan bidra till att konsumenten inte har råd att betala tillbaka lånet och att skulderna hamnar hos för utmätning. Det har också visat sig att snabblån är ett lockande sätt för en del konsumenter att kortsiktigt lösa sina ekonomiska problem, vilket emellertid på lite kan leda till större ekonomiska bekymmer. Som redovisas i propositionen har det vidtagits olika åtgärder för att motverka problem som snabblån kan orsaka. Åtgärderna har bestått i bl.a. strängare krav i konsumentkreditlagen (2010:1846) på att kreditgivaren ska lämna information och att kreditgivaren ska pröva om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra vad han eller hon åtar sig enligt kreditavtalet (kreditprövning). granskar att snabblåneföretagen följer dessa regler. Vidare skärptes sanktionssystemet genom att gavs möjlighet att ta ut en sanktionsavgift av kreditgivare som inte gör tillräckliga kreditprövningar. omfattas även snabblåneföretagen av tillståndsplikt och tillsyn från med ett tydligt krav på sundhet i rörelsen. infördes en möjlighet för att förbjuda ett företag att låna ut pengar till konsumenter, om företaget allvarligt brister i sina kreditprövningar. Genom ett initiativ av några av aktörerna på snabblånemarknaden bildades en branschförening för snabblåneföretag som syftar till att verka för en sund och seriös kreditgivning. – – har antagit etiska regler som medlemsföretagen är skyldiga att följa. Enligt vad som anges i propositionen representerar de företag som är anslutna till föreningen av snabblånemarknaden i . Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår motionsyrkandena. I propositionen gör regeringen bedömningen att åtgärder bör vidtas för att åstadkomma en mer ansvarsfull marknad för snabblån och andra liknande krediter. Det bör införas regler som leder till rimligare villkor på marknaden och till att färre konsumenter riskerar att hamna i en skuldproblematik på grund av dessa lån. För att det ska bli tydligt vilka krediter som omfattas av de nya reglerna bör det införas ett samlingsbegrepp för dessa. Enligt regeringen framstår det som lämpligt att använda sig av den av utredningen föreslagna termen högkostnadskredit. Regeringen föreslår att en definition av begreppet högkostnadskredit ska införas i konsumentkreditlagen. En högkostnadskredit ska vara en konsumentkredit med en effektiv ränta som är högre än referensräntan enligt 9 § räntelagen (1975:635). Bostadskrediter och krediter som huvudsakligen avser kreditköp ska inte omfattas av definitionen. De föreslagna ändringarna i konsumentkreditlagen innebär därutöver sammanfattningsvis följande. Ett räntetak som begränsar kreditgivarens möjlighet att ta ut kreditränta för högkostnadskrediter ska införas. En högkostnadskredit ska inte få ha en kreditränta eller dröjsmålsränta som är högre än den vid varje tid gällande referensräntan. En konsument som är i dröjsmål med betalning av en högkostnadskredit ska inte vara skyldig att betala någon annan form av ersättning med anledning av dröjsmålet än dröjsmålsränta. Genom att reglerna om räntetak tas in i konsumentkreditlagen kommer de att omfattas av den befintliga bestämmelsen i lagen som anger att lagen är tvingande till konsumentens förmån. En konsument kommer alltså inte att vara bunden av ett avtalsvillkor som innebär att han eller hon får en högre ränta än vad som maximalt får tas ut enligt räntetaket. Vidare ska ett kostnadstak för högkostnadskrediter införas. För en högkostnadskredit ska kostnaderna aldrig få överstiga ett belopp som motsvarar kreditbeloppet eller, i fråga om en kontokredit, varje enskilt utnyttjande av kreditbeloppet som konsumenten har gjort. Med kostnader ska avses kreditkostnader, dröjsmålsränta och kostnader för åtgärder som syftar till att få konsumenten att betala sin skuld. Med kostnader för åtgärder som syftar till att få konsumenten att betala sin skuld avses kostnader för t.ex. betalningspåminnelser och inkassokrav som konsumenten kan vara skyldig att betala enligt lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. Om kreditgivaren, eller någon annan som kreditgivaren har nära förbindelser med, finansierar återbetalning av en högkostnadskredit genom att lämna konsumenten en ny högkostnadskredit, ska kostnadstaket för den nya krediten omfatta kostnaderna för den befintliga krediten. På motsvarande sätt som gäller för räntetaket innebär det förhållandet att bestämmelserna om kostnadstak tas in i konsumentkreditlagen att de blir tvingande till konsumentens förmån. En konsument kommer alltså inte att vara bunden av ett avtalsvillkor som innebär att han eller hon ska betala mer i kostnader än vad som följer av begränsningarna i kostnadstaket. Löptiden för en högkostnadskredit ska inte få förlängas mer än en gång. Trots förlängningsförbudet ska löptiden få förlängas, om det inte medför en kostnad för konsumenten eller om konsumenten beviljas en skälig avbetalningsplan för att kunna betala sin skuld. Om kreditgivaren, eller någon annan som kreditgivaren har nära förbindelser med, finansierar återbetalning av en högkostnadskredit genom att lämna konsumenten en ny högkostnadskredit, ska den nya krediten anses vara en förlängning av löptiden för den befintliga krediten. Även de föreslagna reglerna som begränsar möjligheten att förlänga en högkostnadskredits löptid föreslås bli införda i konsumentkreditlagen, och en konsument kommer inte att vara bunden av en överenskommelse om förlängning, om denna görs i strid med de nya reglerna. Det nuvarande undantaget från skyldigheten att göra en kreditprövning vid gratislån och andra korta fristående krediter som inte är förbundna med mer än en obetydlig avgift föreslås bli borttagna. Regeringen bedömer att det inte bör göras några ändringar i fråga om hur en kreditprövning som avser högkostnadskrediter ska göras eller införas en civilrättslig sanktionsregel vid bristande kreditprövning. Vid marknadsföring av ett kreditavtal som avser en högkostnadskredit föreslås en skyldighet för näringsidkaren att ge konsumenten en upplysning om att det är fråga om en sådan kredit. Upplysningen ska också innehålla information om riskerna med skuldsättning och om vart konsumenten kan vända sig för att få stöd i budget- och skuldfrågor. Det föreslås ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att få meddela föreskrifter om innehållet i upplysningen och om hur den ska lämnas i marknadsföringen. Om upplysningen inte lämnas, ska det vara möjligt att ingripa enligt marknadsföringslagen (2008:486). Regeringen bedömer att det inte bör införas något krav på skriftlighet för kreditavtal som avser högkostnadskrediter. Det föreslås även att det i konsumentkreditlagen ska införas ett krav på att måttfullhet ska iakttas vid marknadsföring av alla slags konsumentkrediter. Marknadsföring som inte är måttfull ska anses som otillbörlig mot konsumenter och kunna leda till sanktioner. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Det föreslås även en övergångsbestämmelse som klargör att lagändringen i fråga om kreditprövning vid korta, fristående lån inte ska gälla för kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. I kommittémotion 2017/18:3213 föreslår m.fl. (M) ett tillkännagivande om att det bör övervägas om ett ränte- och kostnadstak ska tillämpas i fråga om högkostnadskrediterna (yrkande 8). Vidare föreslås ett tillkännagivande om att konsumentkreditlagen bör förtydligas när det gäller marknadsföringen av konsumentkrediter (yrkande 11). Motionärerna anser att marknadsföringen ska vara måttfull och återhållsam. och (båda SD) föreslår i kommittémotion 2017/18:984 ett tillkännagivande om att ta krafttag mot högkostnadskrediter (yrkande 3). Motionärerna anför bl.a. att det i betänkandet SOU 2016:68 lämnats flera konkreta förslag på skärpta krav för att komma tillrätta med högkostnadskrediter och att det är viktigt att det leder till faktiska förändringar. I kommittémotion 2017/18:3756 anför m.fl. (C) att det är av största vikt att oseriösa snabblåneföretag stoppas och att de konsumenter som fastnar i skuldfällan skyddas. Motionärerna anser att regeringen bör återkomma med konkreta förslag, om t.ex. att ett räntetak och ett kostnadstak för högkostnadskrediter införs eller att en kreditprövning ska göras vid gratislån för att motverka att fler personer utsätts för oskäliga lånevillkor. Motionärerna hänvisar till förslagen i betänkandet SOU 2016:68. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 9). I kommittémotion 2017/18:3579 anser m.fl. (L) att reglerna om kreditprövning vid snabblån behöver skärpas, bl.a. bör kreditprövning bli obligatorisk även vid gratislån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 10 i denna del). Motionärerna föreslår även ett tillkännagivande om skärpta regler när det gäller marknadsföring av snabblån (yrkande 11). Motionärerna anser att det bör införas högre krav på måttfullhet i marknadsföringen, liksom tydligare information om vad högkostnadskrediter innebär och vart man kan vända sig om man behöver råd och hjälp. Vidare föreslår motionärerna ett tillkännagivande om skärpta regler vid kreditgivning i form av snabblån (yrkande 12). Motionärerna anser att regler om ränte- och kostnadstak bör införas, varvid dröjsmålsränta och inkassokostnader ska omfattas av kostnadstaket. En högkostnadskredit bör inte heller kunna förlängas obegränsat utan att avbetalning sker. Regeringens redovisning av hanteringen av tillkännagivande om ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen behöver vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden (bet. 2016/17:CU12, rskr. 2016/17:209). I betänkandet anförde utskottet bl.a. följande. Även om flera lagstiftningsåtgärder vidtagits bör regeringen enligt utskottets mening vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning på snabblånemarknaden. Åtgärderna bör särskilt riktas mot brister vid kreditprövningen och marknadsföringen av krediter. För att säkerställa att sanktionsmöjligheter för att garantera att god kreditgivningssed upprätthålls bör vidare allmänna råd om kreditprövningen enligt konsumentkreditlagen ses över. Utredningen om vissa konsumentkrediter har haft i uppdrag att överväga åtgärder för att åstadkomma en mer ansvarsfull marknad för konsumentkrediter. Utredningen överlämnade sitt betänkande. Utskottet anser att de förslag utskottet lämnat bör övervägas vid den fortsatta beredningen av utredningsbetänkandet. När det gäller utredningens förslag om att det ska införas ett räntetak och ett kostnadstak för högkostnadskrediter bör regeringen enligt utskottets mening överväga effekterna av sådana bestämmelser. I sammanhanget bör även det delade tillsynsansansvar som och har enligt konsumentkreditlagen utvärderas. Regeringen anser i propositionen att riksdagsskrivelsen genom förslagen (särskilt avsnitten 5.2–5.6 och 6) och de åtgärder som i övrigt redovisas i propositionen (avsnitten 4 och 5.5) är slutbehandlad när det gäller det aktuella tillkännagivandet. När det gäller kreditprövningen anför regeringen bl.a. att det i propositionen föreslås åtgärder som syftar till att näringsidkare ska ta mindre risker i utlåningen. Flera av förslagen begränsar näringsidkarens möjlighet att generera vinst och täcka kreditförluster. Åtgärderna bör därför leda till att näringsidkarna ställer högre krav på den som vill låna pengar. Vidare pågår hos ett arbete med att uppdatera de allmänna råden om konsumentkrediter, bl.a. i fråga om kreditprövningar. Enligt regeringen bör de nu initierade och redan vidtagna åtgärderna tillsammans ge goda förutsättningar för att näringsidkarna ska bli mer noggranna i sina kreditprövningar. En näringsidkare som inte sköter sina granskningar av konsumentens ekonomiska förutsättningar att fullgöra kreditavtalet riskerar nämligen både kännbara ingripanden från tillsynsmyndigheterna och kreditförluster. Som redovisats ovan föreslås att en näringsidkare även ska vara skyldig att göra en kreditprövning vid gratislån och andra korta fristående krediter som inte är förbundna med mer än en obetydlig avgift. Regeringen gav vidare Statskontoret i uppdrag att utvärdera och delade tillsynsansvar enligt konsumentkreditlagen. I uppdraget ingår bl.a. att Statskontoret ska bedöma om det delade tillsynsansvaret innebär ett hinder för en effektiv tillsyn. Uppdraget ska redovisas . Snabblån har funnits på den svenska kreditmarknaden . Låneformen kännetecknas av sin lättillgänglighet och av att lånen avser relativt små belopp som lånas ut . Räntan är hög. Snabblån och andra dyra lån erbjuds ofta konsumenter som löper större risk än andra att få svårt att betala tillbaka pengarna. Av den statistik som har fört om antalet ansökningar om betalningsföreläggande –2014 avseende obetalda snabblån framgår att antalet ansökningar som avser snabblån i princip har ökat stadigt sedan de började erbjudas till konsumenter. Statistik som Utredningen om vissa konsumentkrediter låtit ta fram visar att antalet ansökningar om betalningsföreläggande avseende obetalda snabblån fortsätter att öka. har granskat många av snabblåneföretagens kredit-prövningar och konstaterat brister i flera fall. Trots att det har vidtagits flera åtgärder för att motverka problem som snabblån kan orsaka konstaterar utskottet att det kvarstår betydande konsumentskyddsproblem. beslutade , på utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen behöver vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet de föreslagna ändringarna i konsumentkreditlagen som bl.a. innebär att det ska införas räntetak och kostnadstak för högkostnadskrediter och att konsumenter ska uppmärksammas på riskerna när de överväger att ta sådana lån. Förslagen ska leda till rimligare villkor för snabblån och andra högkostnadskrediter och till att färre människor riskerar att hamna i överskuldsättning på grund av dessa lån. Genom förslaget om att införa ett krav på att all marknadsföring av konsumentkrediter ska vara måttfull betonas att marknadsföringen ska ta större hänsyn till de generella riskerna med konsumentkrediter för att minska sannolikheten för att marknadsföringen lockar konsumenter till oöverlagda beslut. Med det anförda och de övriga skäl som anförs i propositionen anser utskottet att bör anta regeringens lagförslag. Genom förslagen i propositionen får motionsyrkandena i huvudsak anses tillgodosedda och bör därför avslås. När det gäller tillkännagivande om att regeringen behöver vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden delar utskottet regeringens bedömning att tillkännagivandet genom lagförslagen och de åtgärder som i övrigt redovisas i propositionen är slutbehandlat. Utskottet övergår nu till att under särskilda rubriker behandla de övriga motionsyrkanden som innehåller förslag till tillkännagivanden i frågor som anknyter till lagförslaget. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om utformningen av räntetaket. Utskottet hänvisar till innehållet i de lagändringar som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 1 (SD). I kommittémotion 2017/18:3967 föreslår och (båda SD) tillkännagivanden om att räntetaket ska innefatta samtliga avgifter och eventuella kostnader för krediten (yrkande 1) och gälla för all form av kreditgivning (yrkande 2). Regeringen föreslår i propositionen att en högkostnadskredit ska avse en kredit med en effektiv ränta som är högre än referensräntan och som inte huvudsakligen avser kreditköp eller är en bostadskredit. Med effektiv ränta avses kreditkostnaden angiven som en årlig ränta beräknad på kreditbeloppet. En högkostnadskredit ska enligt förslaget inte få ha en kreditränta eller dröjsmålsränta som är högre än den vid varje tid gällande referensräntan. Kreditränta används för att beteckna räntekostnaden för den vid varje tid obetalda delen av skulden angiven som en ränta. En konsument som är i dröjsmål med betalning av en högkostnadskredit ska inte vara skyldig att betala någon annan form av ersättning med anledning av dröjsmålet än dröjsmålsränta. För en högkostnadskredit får, enligt förslaget, kostnaderna inte överstiga ett belopp som motsvarar kreditbeloppet eller, i fråga om en kontokredit, varje enskilt utnyttjande av kreditbeloppet som konsumenten har gjort. Med kostnader avses kreditkostnader, dröjsmålsränta och kostnader för åtgärder som syftar till att få konsumenten att betala sin skuld. När det gäller vilka kreditformer som ska omfattas av definitionen av en högkostnadskredit anför regeringen bl.a. följande (s. 16–17). Utredningen har fokuserat sitt arbete och sina förslag på marknaden för snabblån och andra liknande fristående krediter. Utredningen har inte haft möjlighet att fullt ut kartlägga villkoren och priserna på hela marknaden för konsumentkrediter och föreslår mot den bakgrunden att bostadskrediter och krediter som huvudsakligen avser kreditköp ska undantas från definitionen av en högkostnadskredit. förordar i stället att alla slags kreditformer ska omfattas av definitionen av en högkostnadskredit. Regeringen instämmer emellertid i utredningens och de flesta av remissinstansernas bedömning att det inte är lämpligt. Det är en tämligen stor skillnad mellan en kredit kopplad till ett kreditköp och en fristående kredit, då krediten i det första fallet i grunden är ett betalningsanstånd för en vara eller en tjänst som konsumenten redan har fått. I fråga om bostadskrediter är det ofta fråga om en kredit som är förenad med säkerhet i bostaden. Vidare är dagens problematik med höga krediträntor och kostnader inte förknippad med vare sig krediter som huvudsakligen avser kreditköp eller bostadskrediter. Till exempel förekommer det rimligen inte några bostadskrediter med en ränta som är i närheten av högkostnadskrediters […].