bet · H501KU34 · 2018-04-25 00:00:00 — beslutade att införa ett förbud mot heltäckande muslimsk slöja på alla offentliga platser. valde att införa ett liknande förbud. Man förbjöd dock inte bara heltäckande slöja på offentliga platser utan bestämde dessutom att män som tvingar sina hustrur eller döttrar att bära heltäckande slöja ska kunna dömas till dryga böter och fängelse. Som en direkt följd av de islamistiska terrordåden i valde flera franska orter i södra dessutom att införa lokala förbud mot täckande strandklädsel med religiösa förtecken. Vi anser att det är av största vikt att vi försvarar våra demokratiska, kulturella och sekulära värderingar mot alla försök att bekämpa dessa. Ett led i detta är att vi förbjuder den heltäckande och kvinnoförtryckande slöjan på alla offentliga platser. Böneutrop, punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:793 av m.fl. (SD) och 2017/18:2351 av m.fl. (SD). ljöd det första böneutropet från den minareten i moskén belägen i . Det var i själva verket det första böneutropet någonsin från en moské på svensk mark. Beslutet att tillåta böneutrop i kommer förmodligen få en prejudicerande verkan för andra kommuner i vårt land, och liknande önskemål har redan framförts från andra muslimska organisationer i . Därför bör frågan behandlas i . Ofta har böneutrop från moskéer jämförts med kristna klockringningar som ett motiv att tillåta utrop från moskéer i religionsfrihetens namn. Skillnaden är dock avsevärd då de kristna klockringningarna är en del av vårt kulturella och historiska arv. Vår nation är av historiska skäl präglad av kristendomen, och att tänka bort en närmare tusenårig historisk prägling är inte i enlighet med verkligheten. Även ateister accepterar kristna klockringningar, om inte annat som en historisk restpost. En annan avgörande skillnad mellan den kristna klockringningen och det muslimska böneutropet är att klockringningen är en oartikulerad ljudsignal, medan det muslimska böneutropet innehåller ett religiöst artikulerat budskap i form av trosbekännelsen. Denna skillnad menar vi är av avgörande betydelse vad gäller religionsfrihetens rätt till frihet från religiösa budskap på offentlig plats. Religionsfrihet innebär nämligen inte att man har rätt att göra vad som helst. Religionsfrihet är också en frihet från tvång, en frihet från religiösa uttryck och religiös propaganda i det offentliga rummet. Det sistnämnda äger dessutom sin aktualitet extra mycket då islam gång på gång visat sig inte vara förenligt med våra västerländska värderingar av exempelvis demokrati och jämställdhet mellan könen. Med anledning av vad som framförs ovan menar vi att det ska vara förbjudet med religiösa böneutrop från moskéer. Frågan är dock större än så. En medborgares rätt till frihet från religiösa uttryck och religiös propaganda i det offentliga rummet gäller naturligtvis inte bara islam. Därför menar vi att förbudet mot böneutrop ska gälla samtliga religioner. Trosuppfattning är och ska vara en privatsak mellan den enskilde och hans eller hennes gud eller gudar. Om en religiös grupp vill föra ut sitt budskap på offentlig plats är det rimligt att de förutsätts agera som övriga grupper i samhället, nämligen genom att söka polistillstånd för det aktuella tillfället. En framtida översyn av regeringsformen, punkt 10 (M, C, KD) av (M), (M), (C), Skånberg (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3130 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 3 samt 2017/18:2250 av (M). Vi står fortsatt bakom uppgörelsen i och de förändringar av regeringsformen som blev ett resultat av denna uppgörelse. Vi menar ändå att det är motiverat att fortsätta att stegvis utveckla regeringsformen. Alla i regeringsformen garanterade fri- och rättigheter åtnjuter inte samma skydd mot rättighetsbegränsande lagstiftning. Skyddet för äganderätten och näringsfriheten är t.ex. svagare än skyddet för sådana fri- och rättigheter som yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna, eftersom de båda förstnämnda inte omfattas av de begränsningsregler som framgår av 2 kap. 21 § regeringsformen och inte heller av reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen. I 2 kap. 21 § regeringsformen stadgas att begränsningar av ett antal fri- och rättigheter endast får göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Vi menar att det finns skäl att överväga om fler fri- och rättigheter, t.ex. äganderätten och näringsfriheten, borde omfattas av begränsningsreglerna i 2 kap. 21 § regeringsformen och reglerna om vilandeförklaring i 2 kap. 22 § regeringsformen. Mycket talar för att grundlagens skydd mot rättighetsinskränkningar borde vara lika starkt, oavsett vilken fri- och rättighet det gäller, men en analys behöver göras rättighet för rättighet för att ge underlag för en bedömning av om det finns sakliga skäl att ge vissa rättigheter ett starkare skydd än andra. Rätten att äga är en grundval för ett fritt samhälle. Utan enskild äganderätt kan inte ett fritt och demokratiskt samhälle existera. Det är den entydiga slutsatsen från Central- och frigörelse från det sovjetiska förtrycket. Ägandet möjliggör den frihet från staten som är nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Eget ägande lägger grunden till ett livsbygge och skapar frihet, trygghet och ansvar. Om äganderätten skulle omfattas av begränsningsreglerna skulle en inskränkning i den enskildes äganderätt endast få göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Vidare skulle en begränsning aldrig få gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem. Begränsningar skulle heller inte få göras på grund av politisk eller annan åskådning eller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Det framstår som rimligt och motiverat att överväga en sådan ordning vid nästa översyn av regeringsformen. När det gäller den s.k. negativa föreningsfriheten menar vi att det, med tanke på det omfattande svenska föreningslivet och den svenska föreningskulturen framstår som egendomligt att inte båda formerna av föreningsfrihet har ett uttryckligt skydd i regeringsformen. Det är av stor betydelse att enskilda fritt får organisera sig, men det är också en viktig rättighet att inte bli tvingad in i organisationer som står för värderingar eller driver ståndpunkter som man inte delar, oavsett om tvånget utövas direkt genom t.ex. lagstiftning eller indirekt genom att det i praktiken är förknippat med sådana negativa konsekvenser att stå utanför att den enskilde egentligen inte har något val. Vi anser att det är dags att se att föreningslivet är en viktig del av det svenska samhällslivet och den demokratiska infrastrukturen och att det även ger viktig demokratisk fostran – och att både rätten att vara medlem i och rätten att stå utanför en förening därmed förtjänar skydd också i svensk grundlag. Vid nästa översyn av regeringsformen bör alltså utformningen av skyddet för föreningsfriheten övervägas. Kommuners medlemskap i bostadsrättsföreningar, punkt 11 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:1595 av och (båda SD) yrkande 2. Många kommuner och landsting äger förutom de kommunala bostadsbolagen även bostadsrätter i fristående bostadsrättsföreningar. Syftet har ofta varit att kunna erbjuda särskilt utsatta kommunmedlemmar och barnfamiljer ett tillfälligt boende i de fall behovet inte kunnat mötas genom kommunens egna hyresrätter. Vi ser inga principiella hinder för att kommuner ska kunna äga bostadsrätter för icke tillfälliga behov. Däremot anser vi det djupt omoraliskt att kommuner gör plötsliga storskaliga inköp för att lösa tillfälliga behov, som inte avser kommunmedlemmar och dessutom i många fall rättfärdigar detta genom rent spekulationssyfte. har det varit omöjligt för bostadsrättsföreningar att vägra kommuner och landsting medlemskap i bostadsrättsföreningar i de fall dessa förvarat bostadsrätten. Vi är tveksamma till att ett sådant ingrepp i föreningsfriheten är förenligt med grundlagen och . Att tillfälligt behöva bostäder till asylsökande kan hur som helst omöjligt vara ett tillräckligt skäl för att inskränka föreningsfriheten. Huruvida så är fallet måste naturligtvis i sista hand avgöras av . Regeringen bör därför, för att undvika en framtida rättsprocess och försäkra sig om att medborgare verkligen kan tillgodogöra sig sina mänskliga rättigheter, redan nu efterfråga ett klargörande från . En värdekommission, punkt 12 (KD) av Skånberg (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:2859 av Skånberg m.fl. (KD). Betydelsen av tillit kan inte överskattas; tillit för bl.a. ett människovänligt och demokratiskt samhälle, och att tillit grundas i värden. Varje dialog, varje diskussion blir till en meningslöshet, om det inte hos de diskuterande finns ett gemensamt etiskt minimum. En gemensam uppsättning värden och värderingar är ett fundament för dialogen. Politikens behov av samtal och debatt kring de grundläggande mänskliga och demokratiska värdena ska också framhållas. bör tillsätta en värdekommission i syfte att bredda och entusiasmera den etiska diskussionen med sikte på samhällets fundament och därmed de mänskliga fri- och rättigheterna. Mänskliga rättigheter i EU, punkt 14 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (L), Skånberg (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1077 av m.fl. (L) yrkande 1 och 2017/18:3240 av m.fl. (M) yrkandena 6 och 12, 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 26, 2017/18:3194 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2017/18:3684 av m.fl. (C) yrkande 2 och 2016/17:812 av m.fl. (V) yrkandena 6 och 8, 2016/17:2791 av m.fl. (S) yrkande 4 och 2017/18:2681 av m.fl. (S) yrkande 4. Att respektera om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna är ett grundläggande krav för att bli medlem i EU. Den nya europeiska utrikestjänsten arbetar runt om i världen för att stärka de mänskliga rättigheterna. är EU sämre på att följa upp och garantera utvecklingen av de mänskliga rättigheterna i de länder som redan är medlemmar. EU är en avgörande aktör för att lyfta stater till rättsstater, men ett EU-medlemskap i sig är ingen garanti för att de grundläggande fri- och rättigheterna alltid respekteras. En förutsättning för samarbete mellan EU:s medlemsstater på det rättsliga området är att alla länder i samarbetet uppfyller högt ställda krav på rättssäkerhet. Nivån i varje medlemsstat i fråga om respekt för mänskliga rättigheter och demokratisk status prövas vid respektive stats anslutning till EU, men en sådan prövning bör vidare ske löpande genom någon form av återkommande oberoende revision där medlemsländerna granskas och där det finns möjligheter till sanktioner vid allvarliga avvikelser. Vi ser en oroande negativ utveckling för demokratin i några av EU:s medlemsländer såsom , och . Det är tydligt att EU inte har verktygen för att kunna påverka medlemsländer i detta avseende. roll i detta arbete måste tydliggöras. konvention om mänskliga rättigheter är ett viktigt verktyg. Löpande revisioner av medlemsländernas rättssystem bör införas. presenterade förslag på ett ramverk i syfte att stärka kommissionens roll i att avvärja systemhot mot rättsstatsprincipen i en medlemsstat. Detta ramverk stöder vi. genomförs årliga politiska diskussioner mellan medlemsländerna i rådet. Denna dialog bör utvecklas i såväl innehåll som form för att kunna bli en viktig komponent i EU:s arbete för att upprätthålla rättsstatens principer. EU behöver effektivare verktyg för att motverka brott mot de mänskliga rättigheterna (MR) när de begås av medlemsstaterna själva. bör driva på för att det skyndsamt skapas en MR-mekanism som innebär tydliga konsekvenser för de medlemsstater som inte garanterar eller som själva begår brott mot medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. Kommissionen bör ges möjlighet att dra ett medlemsland inför för brott mot de grundläggande värderingar som listas i artikel 2 i Lissabonfördraget. Kommissionen ska kunna föreslå kännbara sanktioner, i form av exempelvis frysning av EU-stöd, eller använda möjligheten att dra in rösträtten i rådet. Priset ska vara högt för den som bryter mot unionens grundläggande värderingar, precis som det är för den som trotsar unionens ekonomiska regelverk. Ett första steg mot den sanktionsmöjlighet vi vill se skulle vara att Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter publicerar en lägesbedömning av fri- och rättigheterna i varje medlemsstat. En sådan bedömning skulle exempelvis kunna rapportera om utvecklingen i och vad gäller repressiva flyktinglagar, pressfriheten och domstolsväsendets oberoende. EU ska vara en garant för demokrati, rättssäkerhet och mänskliga rättigheter. Inom unionen ska medlemsländerna inte tillåtas bryta mot grundläggande principer om rättsstaten och pressfrihet utan att drabbas av kraftfulla och kännbara sanktioner. Det handlar om legitimitet och trovärdighet för EU. Rättsstatens principer och mänskliga rättigheter ska inte kunna lagstiftas bort av populistiska regeringar. Mänskliga rättigheter i EU, punkt 14 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:812 av m.fl. (V) yrkandena 6 och 8 samt 2016/17:1077 av m.fl. (L) yrkande 1, 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 26, 2016/17:2791 av m.fl. (S) yrkande 4, 2017/18:2681 av m.fl. (S) yrkande 4, 2017/18:3194 av m.fl. (L) yrkande 2, 2017/18:3240 av m.fl. (M) yrkandena 6 och 12 samt 2017/18:3684 av m.fl. (C) yrkande 2. I flera av EU:s medlemsländer är fortfarande diskrimineringen av hbtq-personer utbredd. I infördes förbud mot ”främjande av homosexualitet” 2009. I avskaffades möjligheten för samkönade par att ingå äktenskap efter en folkomröstning . av EU:s länder möter fortfarande transpersoner både praktiska och juridiska hinder när de vill ändra juridiskt kön och genomgå könskorrigerande vård. I flera EU-länder, inklusive , har möjligheterna för hbtq-flyktingar att få asyl begränsats. har det blivit tydligt att ett EU-medlemskap inte är en garant för att hbtq-personer ska undgå diskriminering. Det är viktigt att markera att diskriminering på grund av sexualitet och könsidentitet inte är förenlig med ett medlemskap i , och om enskilda medlemsstater väljer att inskränka sina medborgares mänskliga rättigheter måste det få konsekvenser, t.ex. genom minskat jordbruks- och regionalstöd eller förlorad rösträtt i ministerrådet. Den bör se över möjligheterna för ytterligare åtgärder mot de medlemsländer som inte efterlever de mänskliga rättigheterna och verka för att man inom EU sätter hårdare press på de medlemsländer som diskriminerar sina medborgare på grund av sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Rättigheterna för transpersoner skiljer sig tydligt åt mellan EU:s medlemsstater. har , och infört nya och moderna lagar som ger transpersoner rätten att själva avgöra sitt juridiska kön utifrån varje individs självidentifikation. Enligt Transgender Europe saknas tydliga möjligheter för transpersoner att ändra juridiskt kön i och . I länder som , och tvångssteriliseras fortfarande transpersoner. bör arbeta för att transpersoner i alla EU:s medlemsstater ska ha möjlighet att ändra juridiskt kön utifrån sin självidentifikation. Utökat informationsutbyte mellan myndigheter och sekretessbrytande bestämmelser, punkt 15 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:895 av och (SD, -), 2017/18:188 av (SD) och 2017/18:3544 av (SD) yrkande 1 och 2017/18:3583 av m.fl. (L) yrkande 10 och 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 4. Det har visat sig att kommuner ofta inte får ge polisen information som hade varit värdefull för deras brottsförebyggande arbete, något som bl.a. samordnaren mot våldsbejakande extremism i gett uttryck för. Sekretessbarriären är enligt nämnda samordnare särskilt stark när det handlar om personer som fyllt . Finns det inga konkreta brottsmisstankar kan i dessa fall inte lämna uppgifter till polisen eller Säkerhetspolisen på samma sätt som om det gällde en yngre individ. Det gör att polisen inte kan få reda på ifall , i en känd extremistisk miljö, har träffat på en person som visat tydliga tecken på radikalisering och till och med sagt sig stå på Daishs sida. Sekretessen är total för personer över 21. Den generalklausul som finns i offentlighets- och sekretesslagen och som gör det möjligt att bryta sekretessen går enligt poliser på fältet ofta inte att använda. Skälet är att det inte är uppenbart att intresset av att uppgiften röjs väger tyngre än det intresse som sekretessen ska skydda. Eftersom det uppenbarligen finns praktiska problem för de som jobbar med dessa frågor ute i samhället är det vårt ansvar att underlätta deras arbete. Vi anser alltså att lagen måste ändras så att det blir klart och tydligt att sekretess inte gäller för misstänkta våldsbejakande extremister eller terrorister. Nationell samordning, punkt 17 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: 2017/18:229 av (L), 2017/18:3126 av m.fl. (M, KD) yrkande 1, 2017/18:3583 av m.fl. (L) yrkande 3 och 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 2. Det vidtas en rad nationella åtgärder för att upptäcka, förebygga och motverka våldsbejakande extremism och rekryteringen till sådana miljöer. Det nyinrättade extremism (CVE) vid Brå har ett brett uppdrag på området och ska bl.a. ge behovsanpassat stöd och rådgivning till lokala aktörer genom exempelvis nationella insatsteam samt erbjuder en stöd- och rådgivningsfunktion för yrkesverksamma. Jag delar inte majoritetens uppfattning vad det gäller frågan om att ta fram en nationell kommunikationsstrategi mot våldsbejakande extremism och för demokratiska värderingar i syfte att bl.a. identifiera kommunikationsmetoder, då jag anser att de uppdrag som lämnats till () angående kartläggning och analysering av extremistisk propaganda m.m. bättre svarar mot de syften som utskottsmajoriteten anför som motivering för sitt ställningstagande. Framtida redovisningar av de uppdrag FOI innehar får visa om det behöver tas fram en nationell kommunikationsstrategi på området – och hur en sådan i så fall ska utformas – eller om det är helt andra åtgärder som behöver vidtas. Mot bakgrund av detta väljer jag att inte ställa mig bakom utskottets tillkännagivande på denna punkt. Kommunernas ansvar, punkt 18 (M, L, KD) av (M), (M), (L), Skånberg (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 3 och 2017/18:497 av (L) yrkande 3 och 2017/18:3898 av m.fl. (KD) yrkande 1. Vi har ett ansvar för att förhindra att människor reser från vårt land för att utföra de brutala handlingar som tvingar människor på flykt. Det krävs ett mer offensivt och konkret arbete i kommunerna för att förebygga att människor ansluter sig till terrorceller eller blir Daish-krigare. Det är viktigt att bryta det utanförskap som råder i vissa storstadsförorter som kan fungera som en grogrund för extrema organisationer. Det är också viktigt att fler goda krafter står upp för tolerans och mot extremism. I utanförskapsområden och för de människor som bor där, sker i allmänhet omfattande insatser från kommuners sida. För att arbetet med att motverka radikalisering och våldsbejakande extremism ska tas på största allvar och även få den tyngd som är nödvändig för att långsiktigt kunna nå framgång anser vi att ansvaret för detta arbete ska ligga på högsta politiska nivå i kommunerna. Detta kan hanteras exempelvis genom att ansvaret tydliggörs genom att inarbetas i en konkret handlingsplan för det förebyggande arbetet. Om det skulle visa sig vara otillräckligt eller av andra skäl inte bedömas vara lämpligt bör lagstiftning – där ansvaret tydliggörs – övervägas. Det krävs en mer aktiv politik på området. Kommunerna måste ha konkreta strategier för hur man stärker tolerans, icke-diskriminering, grundläggande rättigheter, religionsdialog och annan samhällsdialog. Det är viktigt att tala om vilka underliggande faktorer som finns för radikalisering samt antisemitism och andra former av rasism och utbyta goda exempel med varandra för att forma strategier. Utländska bidrag till svenska trossamfund, punkt 19 (M, SD, KD) av (M), (SD), (M), (SD), Skånberg (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3126 av m.fl. (M, KD) yrkande 2. Religionsfrihet är ett kännetecken för våra västerländska demokratier, och det står även utländska medborgare och organisationer fritt att stödja den ena eller den andra religiösa inriktningen i vårt land. I ljuset av problemen i och andra västländer med radikalisering och islamism är det dock olyckligt att wahhabismen sprids i västvärlden med stöd av betydande, saudiska resurser. Det försvagar de krafter inom den muslimska världen som hellre vill se en moderat islam i samexistens med demokratiska samhällen, det försvagar stödet för demokratiska värderingar och det riskerar att skapa ökad ideologisk grogrund för radikalisering och i förlängningen våldsbejakande islamism. Det är dock oklart i vilken utsträckning som trossamfund i tar emot utländska bidrag och i vilken mån dessa bidrag är förknippade med villkor av olika slag. För att få en tydligare bild av detta och därmed bättre kunna bedöma om sådana bidrag utgör ett påtagligt problem menar vi att regeringen bör ta initiativ till en översyn av hur många svenska trossamfund som tar emot utländska bidrag samt vilka belopp, ändamål och villkor som förekommer. Mer eller mindre omfattande sådana studier har genomförts i andra europeiska länder. redovisar i rapporten som tar emot pengar (dnr 2017:759) studier från , och . Utredningstjänsten vid den tyska förbundsdagen konstaterar i en rapport att diskussionen i om utländsk finansiering av religiös verksamhet främst har handlat om vissa muslimska gruppers finansiering från och . Det finns däremot inga systematiska undersökningar om omfattningen av det ekonomiska stödet från de båda länderna. Den franska senaten har genomfört en relativt omfattande studie av hur den muslimska folkgruppen i bedriver och finansierar sin religiösa verksamhet. I den del av rapporten som behandlar finansiering av muslimskt trosutövande konstaterar författarna och ansvariga senatorer att finansieringen av muslimska församlingars verksamhet i till största delen sker genom bidrag från medlemmarna själva. Det förekommer viss finansiering från , , och , men det rör sig främst om stöd till större moskébyggen och inköp av lokaler.