bet · H501JuU30 · 2018-06-12 00:00:00 — Utskottet föreslår att antar regeringens förslag till en ny strafftidslag. Lagen innehåller bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur strafftid ska beräknas. Förslaget innebär en modernisering och omarbetning för att göra regelverket tydligt och enklare att förstå och tillämpa. Det innebär också en anpassning till systemet med överförande av straff mellan olika länder. Lagförslaget innebär bl.a. att strafftiden ska beräknas enbart och att bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande samlas i en ny lag. Det införs tydligt angivna tidsramar för att hålla en dömd i häkte i samband med placering i kriminalvårdsanstalt. Möjligheten att lämna nöjdförklaring utökas, liksom möjligheten att återkalla ett beviljat uppskov med verkställighet av fängelsestraff. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I betänkandet finns tre reservationer (V). Proposition 2017/18:250 En ny strafftidslag. Tre yrkanden i en följdmotion. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 1.Verkställighet vid skärpt straff i högre rätt, punkt 2 (V) 2.Intagning av dömda i häkte och arrest, punkt 3 (V) 3.Barn och unga i häkte och arrest, punkt 4 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Bilaga 3 Utskottets lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut a) regeringens förslag till 1. strafftidslag (2018:000), 2. lag (2018:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande, 3. lag om ändring av , 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., 6. lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 7. lag om ändring i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll, 8. lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, 9. lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, 10. lag om ändring i fängelselagen (2010:610), 11. lag om ändring i lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, 12. lag om ändring i lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, b) utskottets förslag i bilaga 3 till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Därmed bifaller proposition 2017/18:250 punkterna 1–13. Verkställighet vid skärpt straff i högre rätt 2017/18:4184 av m.fl. (V) yrkande 1. Reservation 1 (V) Intagning av dömda i häkte och arrest 2017/18:4184 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 2 (V) Barn och unga i häkte och arrest 2017/18:4184 av m.fl. (V) yrkande 3. Reservation 3 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), i (S), (S), (M), (M), (S), (C), (M), (S), (SD), (L), Lawen Redar (S), (MP), (-), (V) och (S). I detta betänkande behandlar utskottet proposition 2017/18:250 En ny strafftidslag. I propositionen föreslår regeringen en ny lag om när fängelsestraff får verkställas och hur strafftid ska beräknas. En motion har väckts med anledning av propositionen. Regeringens förslag till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Regeringens lagförslag återges i bilaga 2. beslutade om ändringar i 18 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar (prop. 2017/18:169, bet. 2017/18:SoU30, rskr. 2017/18:307). Lagändringen träder i kraft . Även i nu aktuell proposition föreslås ändringar i denna bestämmelse. För att samordna de aktuella lagändringarna har utskottet tagit fram ett förslag till lag om ändring i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Utskottets förslag finns i bilaga 3. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till ny strafftidslag och övriga lagförslag. avslår tre motionsyrkanden om avslag på de delar av propositionen som rör dels möjligheten att verkställa ett fängelsestraff i de fall hovrätten skärper straffet, dels en ökad flexibilitet när det gäller att ta in en dömd i häkte eller polisarrest i samband med att han eller hon ska överföras eller förpassas till en kriminalvårdsanstalt, och om att regeringen ska återkomma med ett förslag i linje med vad som föreslås i SOU 2016:52 när det gäller barn och häktning. Jämför reservation 1 (V), 2 (V) och 3 (V). I lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) finns bl.a. bestämmelser om när ett fängelsestraff får verkställas och hur tiden för verkställigheten ska beräknas. De lagändringar som gjorts sedan den nuvarande strafftidslagen trädde i kraft har framför allt gällt detaljfrågor, och någon allmän översyn av lagen har inte gjorts. De förarbeten som utgör vägledning för lagens tillämpning är således i många fall över . Lagen har enligt regeringen blivit föråldrad, svåröverskådlig och svår att tillämpa, vilket skapar problem för de tillämpande myndigheterna. Kriminalvården har uppmärksammat att regelverket brister, är svårtillämpat, ger upphov till tolknings- och tillämpningssvårigheter och kan ge felaktiga frihetsberövanden. Den nya strafftidslagen ska enligt regeringen reglera frågor om inledande av verkställighet av fängelsestraff, dvs. när och hur verkställighet av fängelsestraff får eller ska inledas och hur strafftiden ska beräknas. Lagen bör vara tillämplig på alla fängelsestraff som enligt lag dömts ut eller bestämts som påföljd för brott. Lagen ska också omfatta fängelsestraff som ska avtjänas efter förverkande av villkorligt medgiven frihet. För tillämpningen bör det sakna betydelse om straffet dömts ut eller bestämts genom en dom eller ett beslut. Lagen bör också vara tillämplig på frihetsberövande påföljder som har dömts ut eller bestämts i ett annat land. Även fängelsestraff som dömts ut av internationella domstolar och tribunaler ska omfattas. Inledande av verkställighet av fängelsestraff När ett fängelsestraff får verkställas Regeringen föreslår att det som huvudregel ska gälla att ett fängelsestraff får verkställas när en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Det är den ordning som gäller enligt den nuvarande regleringen, men för att öka tydligheten och underlätta tillämpningen föreslås att kravet på laga kraft ska komma till direkt uttryck i lagtext. Regeringen föreslår att motsvarande ska gälla för påföljder som dömts ut eller bestämts i ett annat land. gäller dock att ett fängelsestraff under vissa omständigheter får verkställas trots att en dom eller ett beslut inte vunnit laga kraft. Det kan gälla t.ex. när det finns behov av att utföra behandlingsinsatser utan avbrott eller vid förverkande av villkorligt medgiven frihet vid misskötsamhet. Även enligt bestämmelsen i 38 kap. 9 § ska i de fall som där behandlas domstolens beslut gälla om inte något annat förordnas. Det gäller bl.a. rättens beslut om åtgärd enligt 34 kap. 6 § andra stycket . Verkställighet vid skärpt straff i högre rätt Regeringen lämnar i propositionen förslag om att det i ytterligare en situation finns skäl att frångå huvudregeln, nämligen då en dömd påbörjat verkställigheten av ett fängelsestraff och hovrätten efter överklagande av åklagaren eller målsägaren skärper straffet. Regeringen föreslår att hovrättens dom eller beslut i ett sådant fall ska börja gälla . Skälet är enligt regeringen att det i praktiken har visat sig att det med den nuvarande ordningen kan uppkomma avbrott i verkställigheten om den dömde hinner avtjäna tingsrättens dom eller beslut innan hovrättens skärpta dom eller beslut fått laga kraft mot honom eller henne. Bestämmelsen ska dock inte gälla intensivövervakning med elektronisk kontroll. Regeringen konstaterar att den föreslagna ordningen visserligen innebär ett avsteg från den grundläggande huvudregeln om att ett fängelsestraff får verkställas först när en dom vunnit laga kraft mot den dömde, men även att ett fängelsestraff under vissa omständigheter får verkställas trots att en dom eller ett beslut inte fått laga kraft mot någon av parterna (omedelbar verkställighet). Det finns därför inga principiella hinder mot den föreslagna ordningen. För att undvika att det uppstår orimliga resultat i det enskilda fallet föreslås dock även en möjlighet för en domstol att besluta om avsteg från den föreslagna ordningen med omedelbar verkställighet vid skärpt straff i hovrätten. Minskade hinder mot verkställighet Det finns också fall då verkställigheten inte får påbörjas trots att en dom eller ett beslut fått laga kraft eller annars får verkställas . Syftet med regeln är att undvika oskäliga resultat. Det gäller t.ex. innan en första ansökan om uppskov eller framställning om att straff ska avtjänas i en annan stat prövats eller om rätten beslutar om inhibition. Regeringen bedömer att de regler om hinder mot verkställighet som finns är motiverade men ser anledning att begränsa hindrets omfattning vad gäller intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vidare föreslår regeringen en ändring som innebär att prövning enligt 34 kap. 6 § andra stycket inte längre ska hindra verkställighet. Bestämmelsen reglerar vad som gäller när det vid verkställigheten av en fängelsedom visar sig att det brott som domen gäller är begånget före det att en tidigare påföljd har dömts ut och det inte framgår av domarna att den andra påföljden har beaktats. Efter det att båda domarna fått laga kraft ska domstolen pröva vad den dömde ska undergå till följd av den dom som sist ska verkställas. Med anledning av detta får inte det fängelsestraff för vilket domstolsprövning ska ske börja verkställas. Det kan få till konsekvens att den dömde friges innan domstolen hinner pröva påföljden. Regeringen föreslår därför att regleringen i 34 kap. 6 § andra stycket inte längre ska hindra verkställighet. Detsamma gäller för verkställighet av sluten ungdomsvård. Hur verkställighet ska inledas En grundläggande utgångspunkt är att verkställigheten av ett fängelsestraff ska påbörjas och utan onödigt dröjsmål efter det att straffet blivit verkställbart. Regeringen föreslår därför att det tas in i lag att en dömd ska ges rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet är verkställbart. Det ska dock vara möjligt att i en förordning ange undantag, t.ex. för att undvika att Kriminalvården ställs inför orimliga krav i exceptionella situationer, som exempelvis vid upplopp eller allvarlig smitta. Regeringen föreslår vidare att det nuvarande systemet med föreläggande om inställelse för dömda som inte är frihetsberövade behålls. Kravet på att ett föreläggande ska utfärdas utan dröjsmål regleras i lag. Vidare moderniseras Kriminalvårdens möjlighet att i vissa fall skjuta upp verkställigheten och regleras i lag. Enligt regeringen framstår det nuvarande systemet alltjämt som en i huvudsak lämplig ordning där verkställigheten när en dömd är frihetsberövad ska påbörjas där den dömde förvaras. Bestämmelsen bör dock förtydligas och utvidgas till att även omfatta fall där den dömde är omhändertagen i avvaktan på prövning av t.ex. frågan om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av misskötsamhet eller av frågan om undanröjande av skyddstillsyn på grund av misskötsamhet. Den som ska förpassas till av fängelsestraff får enligt nuvarande ordning tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om placering. I praxis har bestämmelsen också ansetts tillämplig när en intagen ska omplaceras eller vid återförande av en intagen efter det att han eller hon avvikit. Syftet är att hinna avgöra var den dömde ska placeras eller underlätta planeringen av Kriminalvårdens transporter. Enligt uttalanden i förarbeten och enligt praxis bör en sådan placering inte pågå längre än någon eller . Bestämmelserna om placering i anstalt har sin bakgrund i kraven på att ordningen och säkerheten i anstalterna ska kunna upprätthållas. Bland annat ska behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna beaktas och att Kriminalvården i övrigt ska kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalten. Kriminalvårdens uppgift att placera intagna har enligt regeringen blivit mer komplicerad och tidskrävande . Regeringen gör bedömningen att regleringen om när och en dömd tillfälligt får tas in i häkte eller polisarrest bör anpassas till dagens mer komplexa förhållanden och bli mer flexibel. Syftet med förslaget är att skapa förutsättningar för en fullgod utredning och en säker och ändamålsenlig placering av dömda. Regeringen föreslår att en dömd som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff i anslutning till det bör få tas in i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Den dömde bör i sådana fall tillfälligt få tas in i polisarrest. Tiden i häkte får aldrig vara längre än nödvändigt och inte längre än om det inte finns särskilda skäl för . Tiden i häkte får dock aldrig vara längre än . Enligt regeringens mening bör det dock inte införas någon uttrycklig eller absolut tidsgräns för hur länge en dömd får förvaras i polisarrest. Däremot bör det uttryckligen framgå att en sådan förvaring endast får vara tillfällig. Det innebär att den endast ska få pågå och i princip inte längre än . Vidare bör en sådan förvaring i praktiken endast komma i fråga om en förvaring i häkte inte är möjlig. Den bör också främst avse situationer när förvaringen behövs med hänsyn till transportförhållandena. För att förtydliga att de fastställda tidsramarna avser den sammanlagda tiden i polisarrest och häkte bör det anges i lagtexten. Det innebär att en dömd som t.ex. först tas in i polisarrest sedan kan förvaras i häkte . Även om det finns särskilda skäl får den dömde i exemplet inte förvaras i häkte längre än under . En liknande reglering införs i fängelselagen för den som ska omplaceras från en kriminalvårdsanstalt till en annan. Utgångspunkten i omplaceringsfallen bör dock även fortsättningsvis vara att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan på plats och att det bör vara först när sådana åtgärder inte är möjliga att vidta som placering i häkte eller polisarrest bör kunna tillgripas. Vid en planerad omplacering bör en placering i häkte eller polisarrest normalt inte komma i fråga. Kriminalvårdens ställningstagande ska vara möjligt att överklaga. Sker placeringen med hänsyn till transportförhållanden är ställningstagandet dock närmast att anse som en verkställighetsåtgärd och ska inte gå att överklaga. Regeringen anser att regleringen om tillfällig placering i häkte eller polisarrest i samband med omplacering också ska tillämpas på motsvarande sätt när det gäller intagna som efter att ha avvikit ska återföras till kriminalvårdsanstalt. Barn och unga i häkte och arrest Även om det finns flera olika bestämmelser som syftar till att säkerställa restriktivitet med att döma ungdomar till frihetsberövande påföljder döms ett fåtal unga personer till fängelse. När det gäller förvaring i polisarrest av barn och unga som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff eller som ska omplaceras till en annan kriminalvårdsanstalt, är regeringens bedömning att en sådan förvaring endast bör komma i fråga om det är absolut nödvändigt. Särskilda ansträngningar bör göras för att undvika att en ung dömd behöver tas in i polisarrest, och andra alternativ bör först ha uttömts. Det kan dock inte helt uteslutas att det i ett enskilt fall kan uppstå ett sådant behov, t.ex. vid en transport av en ung dömd där den dömdes hälsotillstånd eller en akut situation gör att den dömde inte kan föras direkt till den anstalt som han eller hon ska placeras i. Regeringen anser således att det bör införas en bestämmelse som anger att om en dömd är får han eller hon tas in i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt. I propositionen framhålls i detta sammanhang vikten av att man vid placeringen av unga uppmärksammar och möter ungas och barns särskilda behov. Regeringen hänvisar även till utredningen i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52) som bereds i . I utredningen föreslås bl.a. att det som huvudregel ska gälla att en häktad under inte ska förvaras på häkte utan på särskilt ungdomshem. För att tydliggöra att barn inte bör placeras i polisarrest föreslås även att den som är gripen eller anhållen och som inte fyllt får förvaras i polisarrest endast om när det är absolut nödvändigt. Regeringen har även gett Kriminalvården i uppdrag att analysera hur situationen för barn som frihetsberövas kan förbättras. Uppdraget ska redovisas . Syftet med en nöjdförklaring är att ge den dömde en möjlighet att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff innan en dom eller ett beslut fått laga kraft. Som regelverket är utformat är dock möjligheten att lämna nöjdförklaring begränsad till dess att överklagandetiden går ut. Det innebär t.ex. att om en dömd har överklagat men sedan ångrar sig och vill börja avtjäna sitt straff har han eller hon inte möjlighet att genom nöjdförklaring få påbörja verkställigheten. Regeringen föreslår att nöjdförklaringens innebörd ska vara ett avstående från att överklaga eller fullfölja ett överklagande av en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff, och lagtexten bör ange att nöjdförklaring ska kunna lämnas även efter det att en dom eller ett beslut har överklagats. En nöjdförklaring ska innebära att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff får laga kraft mot den dömde. Vidare så förstärks och förtydligas formkraven för en nöjdförklaring. En nöjdförklaring ska inte få tas emot utan att både den som tar emot förklaringen och den dömde har tillgång till domen, beslutet eller ett domsbevis. Om den dömde är frihetsberövad krävs även att han eller hon har haft betänketid till efter den då domen avkunnades för honom eller henne vid rätten eller på annat sätt delgavs honom eller henne i sin helhet. Den dömde ska om möjligt ges tillfälle att samråda med sin försvarare. Innan en nöjdförklaring lämnas ska den som tar emot förklaringen på lämpligt sätt ha klargjort innebörden och verkan av nöjdförklaringen för den dömde. När en nöjdförklaring lämnas ska ett vittne närvara och nöjdförklaringen ska dokumenteras. Utgångspunkten vid verkställighet av fängelsestraff bör enligt regeringen även i fortsättningen vara att den ska påbörjas efter det att straffet är verkställbart. Möjligheten till uppskov bör därför alltjämt präglas av återhållsamhet. Regeringen föreslår i propositionen att regleringen förtydligas och anpassas till dagens förhållanden på så sätt att den dömdes familjeförhållanden lyfts fram och att det framgår att dessa kan utgöra ett skäl för att bevilja uppskov direkt av lagtexten. Vidare föreslås den tidigare särregleringen för gravida eller ammande kvinnor utformas på ett könsneutralt sätt och utformas på så sätt att en dömd som är gravid eller ammar barn får beviljas uppskov som anses skälig. Enligt regeringens bedömning finns det även skäl att modernisera och ytterligare lyfta fram betydelsen av samhällsskyddsintresset. Regeringen föreslår därför att uppskov får beviljas i den utsträckning som intresset av samhällsskydd medger det. Det innebär att sådana omständigheter som t.ex. att det finns risk för att den dömde kommer att avvika eller begå brott som regel inte ska leda till att uppskov beviljas. Regeringen föreslår att möjligheten att återkalla ett beviljat uppskov utvidgas något. Ett beslut om uppskov ska således få återkallas om det väsentligen brister i de förutsättningar som legat till grund för beslutet eller den dömde lagförs för nytt brott. Regleringen ska inte vara tvingande utan det ska överlämnas åt Kriminalvården att i varje enskilt fall bedöma om det finns tillräckliga skäl för återkallelse. gäller att den dömde får uppskov vid en första ansökan om uppskov till dess att Kriminalvården prövat hans eller hennes uppskovsansökan. Denna regel bör enligt regeringen behållas. Däremot föreslås en förändring när det gäller uppskov vid intensivövervakning. gäller att om en dömd ansökt om att få verkställa straffet utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll får han eller hon inte tas in i en påbörja verkställigheten innan ansökan slutligt prövats och beslutet fått laga kraft. Regeringen föreslår att hinder mot verkställighet vid ansökan om intensivövervakning inte ska gälla än till dess att Kriminalvården prövat ansökan, även om den dömde överklagar beslutet. Bestämmelserna om beräkning av strafftid och tillgodoräknande av tid för frihetsberövande har varit föremål för tolkningssvårigheter. Enligt regeringens bedömning behöver regelverket struktureras på ett mer ändamålsenligt och användarvänligt sätt. Det behöver även reformeras i syfte att åstadkomma ett mer konsekvent och heltäckande system samt anpassas till dagens förhållanden. Det finns även ett behov av mer tydligt utformade bestämmelser som är lättare att förstå och tillämpa. Regeringen föreslår att regelverket om beräkning av strafftid renodlas. Regeringen anser att strafftidslagen ska reglera förutsättningarna för strafftidsberäkningen. Materiella bestämmelser, t.ex. om inräkning av strafftid och om avbrott i verkställigheten, som påverkar beräkningen regleras i annan författning. Tidpunkten för strafftidens början Vid beräkning av strafftiden ska som huvudregel strafftiden beräknas från och med den dag fängelsestraffet är verkställbart och den dömde av den anledningen berövas friheten eller han eller hon berövas friheten som häktad eller omhändertagen eller redan är berövad friheten som häktad eller omhändertagen enligt 26 kap. 22 § första stycket eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket . Det förekommer att ett fängelsestraff med anledning av tidigare frihetsberövanden redan har avtjänats före det att domen eller beslutet har meddelats eller efter det att domen eller beslutet har meddelats men före det att domen eller beslutet blivit verkställbart mot den dömde. I ett sådant fall ska tidpunkten för strafftidens början anses vara den dag när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft. Både den dag som den dömde börjar avtjäna ett fängelsestraff och den dag som den dömde blir frigiven i fortsättningen ska räknas in i strafftiden. Motsvarande beräkningssätt föreslås gälla vid verkställighet av fängelse i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll. beräknas strafftid i såväl kalendertid som dagar. Vid verkställighet av fängelsestraff om sammanlagt högst omräknas strafftiden till dagar så att en månad ska anses utgöra . Vid verkställighet av fängelse överstigande räknas däremot strafftiden i månader och år (kalendertid). Regeringen föreslår att beräkning av strafftid enbart ska göras . Ett fängelsestraff i månader eller år ska omräknas till dagar så att med en månad ska avses och med . Om flera fängelsestraff verkställs , ska den sammanlagda läggas till grund för beräkningen av strafftiden. Strafftidsbeslut och ändring av strafftidsbeslut Regeringen föreslår att en dömd ska meddelas ett strafftidsbeslut som fastställer dagen för strafftidens början, fängelsestraffets längd , antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande, och dagen för strafftidens slut. Om fängelsestraffet uppgår ska beslutet även fastställa tidigaste dag för villkorlig frigivning, återstående strafftid , och dagen för prövotidens utgång. Om ett strafftidsbeslut avser ett fängelsestraff på livstid ska beslutet fastställa dagen för strafftidens början, och antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms. Ett strafftidsbeslut ska meddelas utan dröjsmål. Ett strafftidsbeslut ska ändras när omständigheterna ger anledning till det och ska meddelas utan dröjsmål. Vistelse utanför anstalt och avbrott i verkställigheten Regeringen understryker ett avbrott i verkställigheten även fortsättningsvis bör räknas från och med dagen för avbrottet till och med dagen då verkställigheten återupptogs. Vid beräkning av tiden för avbrott bör således del av dygn även fortsättningsvis räknas som hel dag.