bet · H501SoU30 · 2018-05-16 00:00:00 — Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändringar i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen om vård av missbrukare i vissa fall och lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård. Regeringens förslag syftar till ökad rättssäkerhet, delaktighet, trygghet och säkerhet för barn och unga som vårdas vid särskilda ungdomshem och för intagna som vårdas vid LVM-hem. Förslagen rör i huvudsak de särskilda befogenheter som har för vårdens genomförande. Utskottet tillstyrker även regeringens förslag till en ny lag om förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende. Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår vidare att avslår de motionsyrkanden som väckts med anledning av regeringens lagförslag. I betänkandet finns åtta reservationer (SD, C, V, L, KD). Proposition 2017/18:169 Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem. Tolv yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem 1.Proportionalitetsprincipen, punkt 2 (SD) 2.Förbud mot innehav av berusningsmedel m.m., punkt 3 (SD) 3.Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning, punkt 4 (SD) 4.Hållas i avskildhet, punkt 5 (C, V, L, KD) 5.Hållas i avskildhet, punkt 5 (SD) 6.Vård i enskildhet, punkt 6 (V) 7.Samråd med socialnämnden, punkt 7 (SD) 8.Tillsyn och uppföljning, punkt 8 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till 1. lag om förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende, 2. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings-domstolar, 3. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 4. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 5. lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, 6. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) med den ändringen att orden ”samt rubriken närmast före 16 kap. 7 §” ska införas i ingressen mellan ”socialtjänstlagen (2001:453)” och ”ska upphöra”. Därmed bifaller proposition 2017/18:169 punkterna 1–6. 2017/18:4059 av m.fl. (SD) yrkande 1. Reservation 1 (SD) Förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. 2017/18:4059 av m.fl. (SD) yrkande 2. Reservation 2 (SD) Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning 2017/18:4059 av m.fl. (SD) yrkande 3. Reservation 3 (SD) 2017/18:4046 av m.fl. (V) yrkande 3, 2017/18:4059 av m.fl. (SD) yrkandena 4–7 och 2017/18:4067 av m.fl. (L, KD, C). Reservation 4 (C, V, L, KD) Reservation 5 (SD) 2017/18:4046 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 6 (V) 2017/18:4059 av m.fl. (SD) yrkande 8. Reservation 7 (SD) 2017/18:4046 av m.fl. (V) yrkande 1. Reservation 8 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (S), (M), Per Ramhorn (SD), (M), (S), (C), (MP), (S), (L), (V), (S), (S), (M) och (SD). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2017/18:169 Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem. I betänkandet behandlas även tolv yrkanden i motioner som har väckts med anledning av propositionen. Regeringens förslag till riksdagsbeslut och förslagen i motionerna finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. I propositionen finns en redogörelse för ärendets beredning fram till regeringens beslut om proposition. Lagförslagen har granskats av Lagrådet. I propositionen föreslås ändringar i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Förslagen rör huvudsakligen de särskilda befogenheter som (Sis) har för vårdens genomförande vid särskilda ungdomshem och LVM-hem. Förslagen syftar till ökad rättssäkerhet, delaktighet, trygghet och säkerhet för barn och unga som vårdas vid de särskilda ungdomshemmen och för intagna som vårdas vid LVM-hemmen. Vidare föreslås att Sis i akuta situationer ska anvisa plats vid ett särskilt ungdomshem. Motsvarande ändring föreslås när det gäller anvisning av plats vid ett LVM-hem. I propositionen lämnas också förslag om en ny lag om förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende. Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft . Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag med en mindre ändring av redaktionell karaktär. Vidare avslår motionsyrkanden om proportionalitetsprincipen, om förbud mot att inneha berusningsmedel m.m. samt om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. avslår även motionsyrkanden om att hållas i avskildhet, om vård i enskildhet, om samråd med socialnämnden samt om tillsyn och uppföljning. Jämför reservation 1 (SD), 2 (SD), 3 (SD), 4 (C, V, L, KD), 5 (SD), 6 (V), 7 (SD) och 8 (V). Verksamheten vid särskilda ungdomshem och LVM-hem Regeringen anför att de barn och unga som vårdas under tvång är en särskilt utsatt grupp. Enligt regeringen finns det därför behov av att stärka rättssäkerheten och barnrättsperspektivet för de barn och unga som vårdas enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. När det gäller rättssäkerheten handlar det enligt regeringen bl.a. om att göra lagstiftningen tydlig, både för dem som berörs och för dem som tillämpar den. Barnets eller den unges rättigheter bör även lyftas fram och synliggöras. Vidare konstaterar regeringen att bestämmelser om särskilda befogenheter även finns inom den slutna ungdomsvården och tvångsvården av missbrukare. Regeringen anser därför att de överväganden som regeringen gör när det gäller de särskilda befogenheterna i LVU i vissa fall också gör sig gällande för motsvarande bestämmelser i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, förkortad LSU, och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM. Tiden för platsanvisningar förtydligas Regeringen anför att det är viktigt att barn och unga som är i akut behov av en placering vid ett särskilt ungdomshem får tillgång till en sådan vårdplats. Regeringen föreslår därför att det i LVU ska förtydligas att Sis, i akuta situationer, ska anvisa en plats vid ett särskilt ungdomshem. Motsvarande ändring föreslås även när det gäller skyldigheten för Sis att i akuta situationer anvisa en plats vid ett LVM-hem. Av propositionen framgår att Utredningen om tvångsvård för barn och unga överlämnade sitt slutbetänkande Barns och ungas rätt vid tvångsvård – Förslag till ny LVU (SOU 2015:71). I betänkandet lämnas bl.a. förslag om att proportionalitetsprincipen ska kompletteras med ett nytt stycke i LVU, LVM och LSU som anger att åtgärder bara får användas om nyttan av åtgärden klart överväger det intrång och de skaderisker åtgärden kan innebära och att åtgärder inte får användas som någon form av bestraffning. Enligt utredningen syftar förslaget till att tydligare markera en restriktiv användning av åtgärder. Regeringen anser inte att förslaget bör genomföras. Regeringen anför att utredningen inte har påvisat något behov av eller några skäl till att proportionalitetsprincipen behöver kompletteras. Vidare framhåller regeringen att den nuvarande lagfästa proportionalitetsprincipen i LVU, LVM och LSU bygger på praxis från för de mänskliga rättigheterna och . Liknande bestämmelser finns också i annan lagstiftning, t.ex. polislagen (1984:387). Att lägga till ett ytterligare stycke i nu aktuella lagar skulle enligt regeringen innebära att proportionalitetsprincipen skulle få en något annan innebörd. Regeringen delar inte heller utredningens bedömning att utredningens förslag tydligare skulle markera en mer restriktiv användning av särskilda befogenheter respektive kontroll- eller tvångsåtgärder. Förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. I fråga om förbudet mot innehav av berusningsmedel m.m. i 16 § LVU och 31 § LVM bedömer regeringen att utredningens förslag om att utvidga förbudet till att gälla generellt för samtliga som vårdas på särskilda ungdomshem och LVM-hem inte bör genomföras. Utredningen om tvångsvård för barn och unga föreslog att även de som vårdas med stöd av 2 § LVU, dvs. med anledning av brister i hemmiljön, och de som vårdas frivilligt enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller på annat sätt skulle omfattas av förbudet. Lagrådet avstyrker dock förslaget. Lagrådet anför att det är klart olämpligt att utforma vissa av bestämmelserna i lagarna så att de gäller även den frivilliga vården. Lagrådet anser att det också gör regleringen otydlig. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. I propositionen redovisas även att Sis enligt 18 § LVU respektive 33 § LVM för varje särskilt ungdomshem och LVM-hem får medge att förbudet mot innehav av berusningsmedel m.m. ska gälla alla som vårdas vid det särskilda ungdomshemmet eller LVM-hemmet. Vidare anför regeringen att utredningens förslag inte medför någon förändring i praktiken jämfört med vad som gäller eftersom Sis med stöd av 18 § LVU respektive 33 § LVM har beslutat om förbud mot berusningsmedel m.m. på alla särskilda ungdomshem och LVM-hem för alla som vårdas där, dvs. även dem som vårdas med stöd av 2 § LVU (miljöfallen) på särskilda ungdomshem och de som vårdas frivilligt på särskilda ungdomshem eller LVM-hem. Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning Regeringen föreslår att en kroppsvisitation eller en ytlig kroppsbesiktning vid ett särskilt ungdomshem eller ett LVM-hem ska genomföras i närvaro av ett vittne om inte den unge eller den intagne avstår från den rätten. Regeringen anser att förslaget stärker kontrollen av att bestämmelsen om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning tillämpas på ett korrekt sätt och därigenom också barnets eller den unges rättssäkerhet. Vidare föreslås att den unge som vårdas vid ett särskilt ungdomshem även ska tillfrågas om han eller hon önskar att någon särskild person ur personalen genomför eller närvarar vid kroppsvisitationen eller den ytliga kroppsbesiktningen. Regeringen anför att möjligheten för barnet eller den unge att välja en person som han eller hon har förtroende för kan minska upplevelsen av det intrång i den personliga integriteten som en kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning innebär. Den unges önskemål ska så långt som möjligt tillgodoses. Regeringen framhåller att den som vårdas vid ett särskilt ungdomshem eller ett LVM-hem i samband med att beslut fattas om kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning ska underrättas om beslutet och om skälen till beslutet. Enligt 3 kap. 18 § socialtjänstförordningen (2001:937) ska beslut om kroppsvisitation antecknas i journalen. Vidare föreskrivs det i 7 kap. 9 § föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2014:5) om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS att det ska framgå av dokumentationen vem som har verkställt beslutet och om något vittne och i så fall vem som har närvarat vid kroppsvisitationen eller den ytliga kroppsbesiktningen. Enligt 7 kap. 5 § SOSFS 2014:5 ska det framgå vilka uppgifter som har kommunicerats med barnet eller den unge eller den som vårdats vid ett LVM-hem och vilka synpunkter han eller hon fört fram. I fråga om rumsvisitation anför regeringen att den är ett så pass betydande ingrepp i barnets eller den unges fri- och rättigheter att den inte bör få göras utan uttryckligt stöd i lag. Regeringen föreslår därför att det ska införas en särskild bestämmelse i LVU som reglerar under vilka förutsättningar det får göras en visitation av barnets eller den unges bostadsrum samt andra slutna förvaringsställen som barnet eller den unge disponerar. En rumsvisitation ska enligt regeringens förslag få beslutas i den utsträckning som behövs för att säkerheten eller ordningen ska kunna upprätthållas eller för att vården ska kunna genomföras. Vidare ska en rumsvisitation endast få utföras för att söka efter föremål som den unge inte får inneha. Rumsvisitationen ska genomföras i närvaro av ett vittne, och all den hänsyn som omständigheterna medger ska iakttas. Proportionalitetsprincipen ska även gälla. Bestämmelsen ska omfatta de unga som vårdas vid ett särskilt ungdomshem på grund av sitt eget beteende. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Sis ska dock få medge att den särskilda befogenheten rumsvisitation ska gälla alla som vårdas vid ett särskilt ungdomshem om det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet. Bestämmelsen ska även gälla den som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård enligt LSU, och motsvarande bestämmelse föreslås också för dem som vårdas vid ett LVM-hem. Säkerhetskontroll och provtagning för kontroll av berusningsmedel m.m. Regeringen föreslår att säkerhetskontroller ska få genomföras med en metalldetektor eller liknande anordning på de särskilda ungdomshem som Sis bestämmer, om det behövs för att genomföra vården eller upprätthålla ordningen vid hemmet. Enligt regeringen ska det för varje särskilt ungdomshem anges i vilka situationer säkerhetskontroller får genomföras. Vidare ska en säkerhetskontroll bara få genomföras för att söka efter föremål som den unge inte får inneha. Proportionalitetsprincipen ska även gälla. Bestämmelsen ska omfatta unga som vårdas på grund av sitt eget beteende. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Sis ska dock få medge att säkerhetskontroller ska gälla för alla som vårdas vid ett särskilt ungdomshem om det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet. Bestämmelserna ska även gälla den som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård enligt LSU, och motsvarande bestämmelser föreslås också för dem som vårdas vid ett LVM-hem. Vidare föreslår regeringen att blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov för kontroll av att den unge inte är påverkad av berusningsmedel m.m. ska få göras vid ankomst till det särskilda ungdomshemmet om det finns anledning till det. Regeringen anför att ordet anledning markerar att det måste finnas ett skäl till provtagningen, t.ex. att det finns uppgifter om att barnet eller den unge har använt narkotika, beroendeframkallande medel eller liknande tidigare. Även de omständigheter som föregår det att barnet eller den unge kommer till ett särskilt ungdomshem kan ha inverkan på bedömningen av om det finns en anledning eller inte. Det ska dock, till skillnad från enligt nuvarande bestämmelser, inte krävas en misstanke om att barnet eller den unge är påverkad. Under vistelsen vid hemmet får däremot provtagning endast göras om det finns en misstanke om påverkan. Motsvarande bestämmelser föreslås i LSU och LVM. Begränsningar i rätten att ta emot besök och använda elektroniska kommunikationstjänster Regeringen föreslår att den särskilda befogenheten begränsningar i rätten att ringa och ta emot telefonsamtal i LVU ska anpassas till dagens kommunikationsteknik och utvidgas så att den omfattar alla elektroniska kommunikationstjänster. Avsikten med att använda begreppet elektroniska kommunikationstjänster är att bestämmelsen så långt som möjligt blir oberoende av teknikutvecklingen inom området. Vidare föreslår regeringen att ett beslut om inskränkningar i rätten att använda kommunikationstjänster eller att ta emot besök ska gälla i , och när det inte längre finns förutsättningar för beslutet ska det upphävas. Motsvarande bestämmelser föreslås i LSU och LVM. När det gäller bestämmelsen i LVU om att barn och unga får hållas i avskildhet (avskiljning) redovisas i propositionen att Utredningen om tvångsvård för barn och unga har undersökt och övervägt möjligheten att utmönstra bestämmelsen. Utredningen har dock kommit fram till att en sådan förändring skulle riskera att leda till negativa konsekvenser för barnet eller den unge. Regeringen delar utredningens uppfattning att en utmönstring av bestämmelsen om avskiljning riskerar att öka användningen av fysisk fasthållning och att det för barnet eller den unge vore ett sämre alternativ än avskiljning. Enligt regeringen måste utgångspunkten vara vad som är bäst för barnet eller den unge. Vidare anför regeringen att det är av grundläggande betydelse att barnet eller den unge får den vård som han eller hon behöver. Regeringen framhåller att syftet med de särskilda ungdomshemmen är att de barn och unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska kunna få vård. För att vården ska kunna genomföras på ett tryggt och säkert sätt krävs enligt regeringen att Sis har nödvändiga befogenheter i situationer när barnet eller den unge t.ex. uppträder våldsamt. Regeringen är tveksam till att det är nödvändigt att ta bort möjligheten till avskiljning för att det ska utvecklas nya arbetsmetoder för att hantera de situationer som leder till avskiljning. Enligt regeringen finns också risken att alternativ som är sämre för barnet eller den unge används eller att Sis inte kan hantera uppkomna situationer. Regeringen anser dock att det är av stor vikt att Sis arbetar målmedvetet och systematiskt med att minska användningen av avskiljning för att åtgärden helt ska kunna avskaffas . En utgångspunkt för detta är enligt regeringen att Sis arbetar förebyggande genom att utveckla och utbilda i arbetssätt och metoder som ger alternativ till avskiljning. Mot denna bakgrund avser regeringen att ge Sis i uppdrag att , , till regeringen rapportera utvecklingen när det gäller användningen av avskiljning och de åtgärder som vidtagits för att systematiskt minska användningen. När det gäller bestämmelsens förenlighet med internationella konventioner understryker regeringen att rekommendationer och allmänna kommentarer från FN:s konventionskommittéer inte är juridiskt bindande men att regeringens uppfattning är att dessa kan vara en viktig vägledning i arbetet med mänskliga rättigheter. Vidare anför regeringen att avskiljning bara får tillämpas om barnet eller den unge uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen. Regeringen framhåller att det inte finns något utrymme i bestämmelsen för att använda avskiljning i annat syfte, exempelvis som bestraffning. Den som hålls i avskildhet ska stå under fortlöpande uppsikt och får inte hållas i avskildhet än vad som är oundgängligen nödvändigt. Vidare omfattas avskiljning av proportionalitetsprincipen i 20 a § LVU. Vad gäller frågan om hur avskiljning förhåller sig till isolering anser regeringen inte att det finns skäl att göra en annan bedömning än den man tidigare gjort, dvs. att avskiljning inte är att betrakta som isolering. Det är dock enligt regeringen av stor betydelse att bestämmelsen om avskiljning är restriktivt utformad och att den tillämpas på ett rättssäkert sätt. Regeringen föreslår därför att den maximala tiden för avskiljning ska kortas ned från nuvarande till maximalt och att barnet eller den unge själv ska ha möjlighet att tillkalla personal han eller hon hålls i avskildhet. För att ytterligare stärka rättssäkerheten föreslår regeringen även att beslut om avskiljning ska rapporteras till tillsynsmyndigheten. Vidare föreslår regeringen att barnet eller den unge ska erbjudas ett uppföljande samtal för att ge barnet eller den unge information om anledningen till avskiljningen men också för att ge möjlighet för barnet eller den unge att tala om hur han eller hon uppfattar att åtgärden hade kunnat undvikas. Frågan om vilken tidsgräns som ska gälla vid avskiljning kräver enligt regeringen en avvägning mellan olika intressen. Regeringen anför att avskiljning är en tvångsåtgärd som innebär ett betydande ingrepp i barnets eller den unges grundläggande fri- och rättigheter och därför ska vara utformad med så stor restriktivitet som möjligt. Tidsgränsen bör enligt regeringen inte sättas högre än vad som är absolut nödvändigt. får tidsgränsen inte sättas så lågt att avskiljningssituationer inte kan hanteras inom ramen för bestämmelsen. Regeringen anför att om tidsgränsen sätts för lågt innebär det en risk för att avskiljningar kommer att behöva avbrytas trots att barnet eller den unge fortfarande uppfyller rekvisiten för avskiljning. Regeringen anser därför att en tidsgräns på maximalt är väl avvägd. Det absoluta flertalet av alla situationer som leder till avskiljning kan enligt regeringen hanteras inom en sådan tidsgräns. Vidare konstaterar regeringen att det enligt nuvarande ordning inte finns någon bestämmelse om tidsfrister i fråga om hur som måste gå innan nästa beslut om avskiljning kan påbörjas. Det finns inte heller någon begränsning i antalet beslut om avskiljning för varje enskilt barn. Utredningen lämnar inte några förslag på förändringar i dessa delar. Enligt regeringens uppfattning är det emellertid av stor vikt att användningen av avskiljning följs upp och granskas, både inom ramen för Sis arbete med egenkontroll och i den tillsyn som utövas av Inspektionen för vård och omsorg (), för att säkerställa att befogenheten tillämpas i enlighet med lagstiftningen. Utredningen föreslår att dagens bestämmelse om avskiljning ska differentieras i två nivåer, avskiljning med öppen respektive stängd dörr. Regeringen konstaterar att nuvarande bestämmelse inte närmare anger hur en avskiljning ska genomföras och därmed ger utrymme för att ha dörren öppen eller stängd. Sammantaget anser regeringen att en uppdelning av avskiljning i två nivåer, med olika bestämmelser om bl.a. tidsgränser, närvaro av personal i rummet och yttrande från sjuksköterska eller läkare, riskerar att göra regleringen väl komplicerad – inte minst på grund av svårigheten att på ett tydligt sätt precisera hur förutsättningarna för avskiljning med öppen dörr skulle skilja sig från förutsättningarna för avskiljning med stängd dörr. Eftersom det enligt regeringen dessutom är tveksamt om förslaget i praktiken innebär någon förbättring för de barn och unga som avskiljs anser regeringen att det även fortsättningsvis ska finnas bara en form av avskiljning. Enligt nuvarande bestämmelse ska en läkare skyndsamt yttra sig om en avskiljning om den unge är . Regeringen föreslår att en läkare eller en sjuksköterska skyndsamt ska yttra sig. Regeringen bedömer att förslaget väsentligt förbättrar förutsättningarna för Sis att begära ett yttrande från hälso- och sjukvårdspersonal med patientkännedom. Att möjliggöra yttrande från en sjuksköterska borde också enligt regeringen förbättra förutsättningarna att skyndsamt få ett yttrande, vilket blir än viktigare när den tillåtna tiden för avskiljning föreslås bli väsentligt kortare. Vidare anser regeringen att det inte finns skäl att begränsa kravet på ett yttrande från en läkare eller en sjuksköterska till barn , utan kravet bör enligt regeringen gälla oavsett om den unge är över eller under . Regeringen anför även att det ska vara krav på att ett yttrande ska begäras vid alla beslut om avskiljning. Regeringen anser inte att det räcker med att ett yttrande bara ska begäras när det finns behov. Enligt regeringen är det inte lämpligt att personal som inte är läkare eller sjuksköterska ska avgöra om det finns behov av ett yttrande när det i sig är en bedömning som i vissa fall kan antas förutsätta medicinska kunskaper. Som tidigare behöver dock inte yttrandet begäras innan avskiljningen inleds. Vad gäller syftet med yttrandet föreslår regeringen ingen ändring av nuvarande bestämmelse. Enligt Sis nuvarande interna riktlinjer bör läkarens yttrande avse frågan om det finns så starka medicinska skäl mot en avskiljning att den bör avbrytas. Om läkaren begär det ska avskiljningen genast avbrytas. Regeringen föreslår motsvarande ändringar i LSU.