bet · H501JuU14 · 2018-04-12 00:00:00 — Det innebär i realiteten att det är riskfritt att försöka ta och bruka ett motorfordon eller annat motordrivet fortskaffningsmedel som tillhör någon annan. Vår uppfattning är att en sådan handling måste få någon konsekvens även på försöksstadiet. Regeringen bör därför återkomma till med ett lagförslag som gör den sortens handling straffbar. Barn- och tvångsäktenskap, punkt 4 (SD, L, -) av (SD), (L) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3586 av m.fl. (L) yrkandena 18–20 och 2017/18:3736 av m.fl. (M) yrkande 3 och 2017/18:982 av m.fl. (SD) yrkande 49 och 2017/18:983 av och (båda SD) yrkande 11. Den svenska lagstiftningen har gradvis skärpts för att ge uttryck för avståndstagande mot alla former av barnäktenskap. är t.ex. även stämpling till äktenskapstvång kriminaliserat, däremot inte stämpling till brottet vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Enligt vår mening bör lagen skärpas vad gäller dagens möjlighet att i synnerliga fall erkänna tvångsäktenskap eller fullmaktsäktenskap. Även straffskalorna för barn- och tvångsäktenskap behöver ses över, både minimistraffet och maximistraffet. Förbud mot barnäktenskap bör också formuleras som en enskild straffbestämmelse. Vi anser också att stämpling eller försök till vilseledande till tvångsäktenskapsresa ska kriminaliseras. Denna bestämmelse skulle på grund av bevissvårigheter sannolikt sällan kunna användas i domstol, men det skulle ge en viktig preventiv signal till den som överväger att t.ex. försöka lura sitt barn att följa med utomlands för att där genomföra en vigsel. Påskynda utredningen om starkare skydd mot barnäktenskap m.m., punkt 5 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3189 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 2. gjorde ett tillkännagivande om att göra en översyn av den lagstiftning som anknyter till hedersrelaterade brott och öka lagföringen av dessa brott (bet. 2015/16:JuU18). Det dröjde dock innan regeringen agerade. Först tillsatte regeringen en särskild utredare som med uppdrag att bl.a. se över behovet av lagändringar för att säkerställa ett starkt skydd mot brott med hedersmotiv (dir. 2017:55). Utredaren ska bl.a. utvärdera tillämpningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa och bedöma om det bör vidtas ytterligare åtgärder för att öka förutsättningarna för lagföring för brotten. Uppdraget ska slutredovisas . Vi tycker att det är olyckligt att så mycket tid gått förlorad. Det finns ett tydligt behov av fler åtgärder för att motverka att unga gifts bort mot sin vilja. Utredningens uppdrag är brett, och om alla frågor redovisas i ett betänkande finns det en risk att nödvändiga lagändringar kan genomföras först . Så länge kan offren inte vänta. Regeringen bör därför skyndsamt besluta om tilläggsdirektiv till utredaren för att möjliggöra ett delbetänkande om bl.a. åtgärder för att förhindra att unga blir gifta mot sin vilja. På så vis kan tid vinnas och nödvändiga åtgärder till skydd för offren bli verklighet tidigare. hot m.m., punkt 6 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3685 av m.fl. (C) yrkande 35. Näthat har ofta en stor påverkan på dem som blir utsatta. När människor censurerar sig själva för att undvika att bli utsatta för hat och hot riskerar det att påverka demokratin. Lagstiftningen har inte hållit jämna steg med den tekniska utvecklingen och många av de brott som begås, som t.ex. förtal, har inte uppdaterats för att stämma överens med modern teknik eller den snabbhet vi kommunicerar med . Polisen utreder heller inte tillräckligt många av de brott det handlar om. Enligt en granskning av lades av de anmälda händelserna ned av polis eller åklagare. Det leder i sin tur till att många känner att det är meningslöst att anmäla. För att motarbeta hot, hat och sexuella trakasserier i alla delar av samhället vill jag att lagstiftningen skärps när det gäller t.ex. olaga hot, förolämpning och ofredande. Straffrättslig reglering av ocker, punkt 10 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkande 15. Lagstiftningen mot ocker är av mycket gammalt ursprung och är svår att tillämpa på dagens kreditmarknad. I rättsfallet NJA 1995 s. 430 uttalade att den effektiva räntan inte är ett lämpligt mått på om en näringsidkare gjort sig skyldig till ocker. I stället ska en samlad bedömning göras av räntan och lånevillkoren i övrigt. Jag anser därför att det bör göras en översyn av den straffrättsliga bestämmelsen om ocker. Straffrättsligt skydd för blåljuspersonal, punkt 13 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:880 av och (SD, -) yrkande 10, 2017/18:1618 av (M), 2017/18:2127 av och (båda M) yrkande 3 och 2017/18:3187 av (M) yrkande 2 och 2017/18:3421 av m.fl. (M) yrkande 66. Vi anser att attacker mot blåljusverksamhet ska vara en egen brottsrubricering och att straffet ska vara högt – fängelse för normalgraden. Vad gäller det föreslagna straffet är det samma som för brottet synnerligen grov misshandel. Enligt vår uppfattning bör samhället se lika allvarligt på våldsam störning och vandalisering av utryckningsverksamhet som synnerligen grov misshandel. Det kan tyckas vara ett högt straffvärde, men attacker mot centrala delar av samhällets institutioner är allvarligt ur flera perspektiv. Man måste bl.a. beakta riskerna för dem som verkar inom blåljusverksamhet och att livsviktig samhällsservice ibland förhindras. Det är även en större principiell fråga över hur man väljer att reagera över dem som utmanar landets förmåga att kontrollera sitt eget territorium. Genom att ha hårda straff för attacker mot centrala delar av samhällsinstitutionerna skickar det en tydlig signal. Det skulle även innebära att dessa brott prioriteras av polisen och straffen blir kännbara för brottslingarna. Handlingsplan mot hot och våld mot alarmeringspersonal, punkt 15 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:1638 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 8. Vi vill införa en nationell handlingsplan för nolltolerans för hot och våld mot vårdpersonal. Syftet med handlingsplanen är att skapa säkerhet och trygghet för vårdpersonal, patienter och deras anhöriga. I planen kan det ingå åtgärder för hur lokaler kan utformas så att de utgör en trygg och säker miljö med t.ex. fönsterglas, förstärkta dörrar, personlarm, larmknappar på strategiska platser och metalldetektor vid särskilt riskfylld entré. Andra åtgärder kan vara att personalen utbildas i hur de ska bemöta hot och våld. Våld mot tjänsteman, punkt 17 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 24 och 2017/18:3576 av m.fl. (L) yrkande 14, 2017/18:1483 av (M) yrkande 1 och 2017/18:1484 av (M) samt 2017/18:1483 av (M) yrkande 2. har vi sett många exempel på våld mot poliser, medarbetare inom räddningstjänsten samt ambulanspersonal. De anmälda fallen av våld mot polis har enligt Brottsförebyggande rådets statistik ökat –2015. Det är en oacceptabel utveckling som måste brytas. Det handlar både om att skydda personer som har samhällsviktiga uppgifter och om att värna respekten för grundläggande och viktiga samhällsfunktioner. Vi anser inte att straffen för våld mot tjänsteman återspeglar allvaret i brottsligheten. Brotten våld eller hot mot tjänsteman omfattar inte enbart poliser utan även ordningsvakter och andra personalkategorier som utövar myndighet. behandlas hot och våld mot tjänsteman i samma straffstadgande. Våld mot en polis är enligt vår uppfattning ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten menar vi att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Vi konstaterar även att har gjort ett tillkännagivande till regeringen om detta. Som framgår har bl.a. föreslagit en skärpning av straffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman. Detta är positivt men förslaget omfattar inte det våld som många poliser och andra tjänstemän oftast utsätts för. Förslaget tillgodoser inte heller tillkännagivande om att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Regeringen bör därför ge om att lägga fram lagstiftningsförslag i enlighet med det anförda. Narkotikabrott, punkt 19 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3737 av m.fl. (M) yrkandena 2–4. Den straffrättsliga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen. Enligt vår mening ska strafflagstiftningen ge uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på den illegala narkotikahanteringen och tydligt förmedla samhällets avståndstagande. Den olagliga narkotikahandeln äventyrar såväl människors hälsa och livskvalitet som staters lagliga ekonomi, stabilitet och säkerhet. Vi vill skärpa straffen för narkotikabrott för att komma åt den grova organiserade narkotikahanteringen. Efter Högsta domstolens relativt många avgöranden gällande narkotikabrott som började med den s.k. Mefedrondomen (NJA 2011 s. 357) har det uppfattats som att domstolen har satt upp straffvärdemässiga tak för betydelsen av mängden narkotika. Därigenom har mängdens betydelse kommit att minska men också att variera när det gäller olika preparat. Detta har fått till resultat att mängden narkotika som krävs för att grovt brott ska föreligga i många avseenden har fördubblades i förhållande till vad som gällde tidigare. När det gäller frågan om hur mängden narkotika ska bedömas i straffrättsligt hänseende anser vi att den narkotikapolitiska utgångspunkten måste vara att mängden narkotika i ett samhälle ytterst alltid är gränssättande för hur omfattande skador som uppkommer till följd av narkotika både på individnivå och i samhället som helhet. Högsta domstolens avgöranden innebär dock – i motsats till insikten om hur tillgången och tillgängligheten avseende narkotika inverkar på skadebilden i ett samhälle – att mängdfaktorns relativa betydelse är betydligt mindre vid brottslighet av allvarligare slag. Högsta domstolens avgöranden innebär också att allteftersom viss narkotikabrottslighet tillmäts ett högre straffvärde avtar betydelsen av sort och mängd som straffvärdefaktorer. Detta synsätt strider mot ambitionen att hålla ned den tillgängliga mängden narkotika i samhället och är principiellt felaktigt om narkotikans skadeverkningar ska beaktas på övergripande samhällsnivå. trädde en ny lagstiftning – avseende synnerligen grova narkotikabrott – i kraft som syftade till att skärpa straffen för dem som hanterar större mängder narkotika. Regeringen framhöll då att den straffrättsliga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen. I anslutning till införandet av lagstiftningen om synnerligen grova narkotikabrott påpekade utskottet att regeringen bör följa utvecklingen av rättspraxis noggrant och – om straffnivåerna fortsätter att ligga på samma nivå som efter Högsta domstolens praxisändring – återkomma till med förslag på ändrade straffskalor för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten. Vi har inte kunnat se någon påtaglig förändring även om det inte har förflutit speciellt sedan den nya lagstiftningen infördes. Regeringen bör därför återkomma till med förslag på ändrade straffskalor och därmed skärpta straff för de grövre narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten. 2010 redovisades i den brittiska medicinska tidskriften en översikt över hur farliga en rad droger är, bl.a. alkohol, tobak, narkotika och dopningsmedel (Nutt, , , , , : Drug harms in the UK: a multicriteria decision analysis, , 2010, vol. 376, s. 1 558–1 565). Underlaget för översikten utgjordes av en bedömning av en grupp experter enligt en lista med 16 skadekriterier (dödlighet, skador, beroende, nedsättning av psykiska funktioner, ekonomiska förluster, brott m.m.). Kriterierna viktades för att tillmätas olika tyngd i utslaget. Tjugo substanser bedömdes med avseende på deras farlighet för individen respektive för andra människor men även sammantaget. Det som av vissa bedömare möjligen hade kunnat sägas vara nytt var konsensusförfarandet, och även det stora antalet medverkande samt det stora antalet droger. Konsensusförfarandet har den forensiska nackdelen att det inte rymmer särskilt mycket av diskussion. Det går inte att se vilka argument eller fakta som tillmätts avgörande betydelse. Försöken till numerisk beräkning kan också ge en falsk känsla av exakthet och är känsliga för en eventuell ny och annorlunda viktning av kriterierna. Härutöver gav artikeln ingen fullständig översikt över tillgängliga preparat. kommenterade artikeln i tidskriften på följande sätt i mefedrondomen: ”Något underlag för att föra över dessa bedömningar till svensk rättspraxis finns inte. Undersökningen ger emellertid stöd för en rättstillämpning som innebär att försiktighet iakttas med att utifrån farlighetsbedömningar lägga generella schabloner avseende art och mängd till grund för straffvärdebedömningen i enskilda fall” (NJA 2011 s. 357). Artikeln har således ansetts som tillräcklig för att skapa den osäkerhet som krävs för att kunna frångå tidigare gjorda bedömningar av preparats farlighet. I propositionen En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4 s. 96) angavs bl.a. följande: ”Att utreda farligheten hos nya substanser måste anses vara en av Statens folkhälsoinstituts viktigaste uppgifter i klassificeringssammanhang.” har uttalat att frågan om ett preparats farlighet är en bevisfråga och att den inte lämpar sig för prejudikatbildning. har man från domstolens sida i mefedrondomen påpekat att ”en annan sak är att någon bevisning angående ett preparats generella farlighet normalt inte krävs om frågan inte tas upp av någon part. Domstolen får då utgå från vad som är allmänt känt i detta hänseende”. Sänkningen av straffvärdena kopplat till farlighet och därmed också mängden narkotika har skett till synes utan annat underlag än artikeln i tidskriften och den osäkerhet denna artikel enligt har gett upphov till. Med hänvisning – exempelvis – till allt oftare återkommande påståenden om att cannabis ska vara en harmlös drog finns det anledning att påpeka att utvecklingen gått i motsatt riktning, mot ökad farlighet. Exempelvis har halterna av det mest kända av de närmare 300 verksamma ämnena i cannabis – tetrahydrocannabinol (THC) – ökat från en nivå om i allmänhet 2–till halter upp emot . Detta innebär ökade koncentrationer i människokroppen för dem som missbrukar cannabis med ökade skadeverkningar som följd. Eftersom skadeverkningarna av cannabis kan antas öka har därmed farlighetsgraden avseende cannabis också höjts. Här kan också nämnas att cannabis med högre halter THC nu betraktas som en s.k. ”heavy drug” i , och i arbetade man med att få fram särskild lagstiftning i syfte att höja påföljderna för cannabis med THC-halter överstigande . I har verkat i motsatt riktning avseende flera olika narkotiska preparat. Vi får inte underskatta och bagatellisera drogers farlighet. Konsekvensen av att värdera droger som mindre farliga, såsom exempelvis cannabis, blir – förutom att skadeverkningarna för enskilda och för samhället blir större – att påföljderna blir kortare. Det är allvarligt att sänkte straffvärdet för narkotikabrott. Detta påverkar i sin tur också negativt polisens möjligheter att erhålla beslut om sådana straffprocessuella hemliga tvångsmedel som telefonavlyssning. Vi vill därför att farlighetsbedömningen av narkotika och hur den ska ske ses över. Detta innebär också en översyn av hur frågan om olika narkotiska preparats farlighet ska hanteras i straffrättsprocessen. Vidare skulle det ha ett särskilt värde att regeringen separat överväger hur cannabis med höga halter tetrahydrocannabinol (C21H30O2) ska bedömas i straffrättsprocessen. Rattfylleri och grov olovlig körning, punkt 20 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: 2017/18:19 av (MP), 2017/18:863 av m.fl. (S), 2017/18:3090 av (M), 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 53, 2017/18:3581 av m.fl. (L), 2017/18:3766 av m.fl. (KD) yrkande 10 och 2017/18:3867 av m.fl. (KD) yrkande 2. Jag delar motionärernas uppfattning att arbetet med att förhindra återfall i trafikbrott och därigenom förbättra trafiksäkerheten är av stor vikt. Som framgått i betänkandet under avsnittet Rattfylleri och olovlig körning har också vissa åtgärder vidtagits i syfte att förbättra möjligheterna att ingripa mot den som begår trafikbrott. Detta är positivt, liksom att regeringen uppgett att man kommer fortsätta att noga följa utvecklingen på området. Mot denna bakgrund är jag inte beredd att ställa mig bakom motionsyrkandena om att skärpa straffen för grov olovlig körning, rattfylleri eller grovt rattfylleri. Jag är därför inte beredd att föreslå att ska ta några initiativ med anledning av motionerna. Upprepad trafikbrottslighet, punkt 22 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 22 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3474 av och (båda C) yrkandena 1 och 2. Den som upprepat gör sig skyldig till olovlig körning är inte sällan en fara för andra. Den som begår ett sådant brott gång på gång och utan avsikt att göra någon förändring måste uppmärksammas med större kraft av samhället. För att bryta en sådan destruktiv bana bör straffskalan för upprepade brott ses över, så att rättsvårdande myndigheter har fler instrument till sitt förfogande att stävja denna typ av brottslighet. Det är i många av dessa fall rimligt att tro att det finns en beroendesjukdom med i bilden, något som den som gör sig skyldig till dessa brott måste få hjälp med att ta sig ur. Inom kriminalvården finns sådana program som har visat sig fungera väl i vissa fall. Även psykisk ohälsa kan ligga bakom, för vilken det kan finnas behandling att få, om det destruktiva levnadsmönstret kan brytas. Samma förhållanden gäller sannolikt i många fall även frågan om upprepade fall av rattonykterhet. Andelen av dem som gör sig skyldiga till denna typ av brott är med all rimlighet i ännu större utsträckning lidande av beroendesjukdom. I de fall beroendet även omfattar olagliga droger och berusningsmedel finns ofta annan brottslighet med i bilden, då beroendet måste finansieras. Bland alla dem som begår denna typ av brottslighet finns en stor mängd olika livsöden. Vissa har säkerligen hamnat i det läget av egen förskyllan, andra för att de själva har utsatts för brott under formativa skeden av uppväxten. Alla bär dock ansvar för sitt liv och sitt beteende. Icke desto mindre har samhället mycket att tjäna på att sträcka ut en hand och hjälpa dessa människor så gott det går. Och den som gång på gång utan någon vilja att ändra sitt beteende kör onykter utsätter andra för livsfara. Dessa måste kunna tas ur trafiken, och för det behöver de rättsvårdande myndigheterna fler och bättre medel. Regeringen bör därför ges i uppdrag att utreda skärpta straff för upprepade brott av rattonykterhet och olovlig körning. bör samhället möta upp detta med insatser för att hjälpa människor att ta sig ur beroendesjukdom och destruktiva sociala levnadssituationer. Livstidsstraff, punkt 25 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 25 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 48 och 2017/18:3055 av och (SD, -). särbehandlas unga vuxna i åldern 15–straffrättsligt genom en s.k. straffrabatt. Den som har begått ett brott som 18-åring får t.ex. regelmässigt sitt straff halverat jämfört med den som är . Den som är vuxen och begår ett brott ska också behandlas som vuxen av rättsväsendet. Vi vill därför att gränsen för vid vilken ålder livstidsstraff kan bli aktuellt ska utredas. I en sådan utredning bör även straffskalan för dem som är för unga för att kunna dömas till livstids fängelse ses över. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Livstidsstraff, punkt 25 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 25 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3055 av och (SD, -) och 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 48. Vi anser att ett straff ska stå i proportion till brottets allvar och överensstämma med det allmänna rättsmedvetandet. Detta för att skipa rättvisa och ge brottsoffer upprättelse, men även för att uppfylla kravet om allmänprevention och individualprevention – att straffet ska verka i avskräckande syfte och förhindra återfall. Straffet bör vidare sättas i relation till den dömdes rehabilitering eller resocialisering. Med detta som grund finns det fog att ifrågasätta det svenska rättssystemets möjlighet att skydda befolkningen från uppenbart farliga brottslingar, efter att dessa avtjänat sitt straff. Med rådande system finns det ingen möjlighet att hålla kvar dömda brottslingar inom kriminalvården efter det att de avtjänat sitt fängelsestraff, vilket resulterar i att bl.a. grova sexualbrottslingar med hög återfallsrisk och terrorister släpps ut i samhället. I har detta problem åtgärdats genom påföljden förvaring: Ett tidsobestämt straff som kan utdömas när det föreligger fara för återfall och om brottslingen är farlig för samhället när han eller hon ska släppas ut. Förvaring har en kortaste och längsta tid med en återkommande bedömning av brottslingens eventuella farlighet. När längstatiden gått ut gör domstolen en bedömning av återfallsfaran där tiden kan förlängas med , följt av . Vi ser stora fördelar med införandet av ett liknande system i och anser därför att det ska tillsättas en utredning om vilka brott som skulle kunna innefattas samt om det ska vara en separat påföljd med en minimitid och en maximitid eller om bedömning och eventuell förlängning av fängelsestraff ska ske i samband med det att brottslingen avtjänat det utdömda straffet. Återfall, punkt 26 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 26 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:2323 av (M), 2017/18:2554 av (M), 2017/18:2879 av (M) och 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 51. Det finns ett klart behov av att tydligare än markera mot upprepad brottslighet för att visa att samhällets tolerans minskar. Det är en väsentlig skillnad mellan att begå ett enstaka brott och att begå brott efter brott. Återfallet utgör i sig en faktor som kraftigt ökar personens ansvar för det han eller hon har gjort. Därför vill vi skärpa straffet för en person som döms för brott på nytt – efter att tidigare ha dömts för brott.