bet · H501CU35 · 2018-06-13 00:00:00 — I uppdraget ingick också att uppmärksamma om det fanns behov av att komplettera gällande regler, till exempel rörande metoder och sanktioner, för att ytterligare förbättra och överförmyndarnas tillsyn och att i så fall lämna förslag på sådana ändringar. Länsstyrelserna lämnade in en rapport. Där har vi bland annat tagit fram förslag till vissa reformer. Som exempel kan nämnas att lagstiftningen rörande redovisning och granskning av ställföreträdarnas förvaltning är otillräcklig. Års- och sluträkningar är överförmyndarnas viktigaste instrument för tillsyn av ställföreträdarna. Men lagstiftningen är ålderdomlig; den är . Den är i stort sett oförändrad och inte alls anpassad efter dagens krav. Vi har till exempel både digitalisering och kontanthantering, som är sådant som har hänt . Den nuvarande lagstiftningens utformning leder därför till stor variation i tillämpningen. Men att lagstiftningen är så oprecis påverkar också möjligheter att ställa krav i sin tillsyn. anser därför att detta är något som behöver ses över. Länsstyrelsernas möjligheter att agera när brister uppmärksammas är begränsade. Det saknas verktyg för att vår tillsyn ska få fullt genomslag. Vi kan framföra kritik och begära att återrapportering lämnas om vidtagna åtgärder. Ytterst kan vi ansöka om entledigande av överförmyndaren i tingsrätten. Men det är precis som JO säger; det är inte ofta det har hänt. Vi har gjort den en gång, men då klev personen av frivilligt i stället. Detta är det enda tuffa verktyg vi har. Ytterligare sanktionsmöjligheter skulle alltså ge tillsynen mer genomslag. anser därför att detta bör utredas vidare. delar uppfattning att ett nationellt ställföreträdarregister skulle vara ett viktigt instrument för att göra systemet mer rättssäkert. Ett register skulle möjliggöra en bättre kontroll av att det är rätt person som agerar för en huvudman, och det är verkligen eftersträvansvärt. Detta är också något som påverkar överförmyndarna i deras kontroll av ställföreträdarnas lämplighet. delar uppfattning att frågan om att göra det möjligt att ha professionella ställföreträdare bör utredas. Avslutningsvis vill jag säga att detta är ett väldigt viktigt tillsynsområde som är avsett att skydda vissa svaga och utsatta grupper i samhället. Det krävs reformer för att nå bästa resultat. Det räcker inte med att öka tillsynen eller att lappa och laga. välkomnar därför en översyn av området. Tack så mycket för att jag fick komma och tala här! Ordföranden: tack för det! Då går vi över till nästa talare, , som är chefsjurist hos Kommuner och Landsting. , Kommuner och Landsting: Tack så mycket för att jag har fått tillfälle att komma hit! Det är mycket välkommet. Jag representerar alltså Kommuner och Landsting, SKL, som är arbetsgivar- och medlemsorganisation för landets kommuner, landsting och regioner. Jag kan börja med att klarlägga en sak just när det gäller den fråga som vi talar om . Vi ger bland annat rådgivning och service, och den är inriktad på våra medlemmar. Det är ungefär som JO var inne på tidigare: Vi lämnar råd och stöd till överförmyndarna och till överförmyndarkanslier. Vi har ingen verksamhet riktad direkt till ställföreträdarna, utan det finns det andra organisationer som sysslar med. Vi delar den bild som redan har redovisats här i många avseenden. Vi har i vår rådgivning på området, som har funnits , identifierat ett antal svårigheter för överförmyndarna och naturligtvis även för ställföreträdarna. Det hänger delvis samman med lagstiftning och hur systemet är utformat. Flera talare har varit inne på detta tidigare och att det hänger ihop med den ökade komplexiteten i uppdraget jämfört med hur det såg ut , när många personer som hade en god man vistades på ålderdomshem eller något motsvarande. Bilden är väldigt komplex . Vi har ett särskilt problemområde, som jag inte tror att någon annan har varit inne på tidigare här . Det handlar om god man för ensamkommande barn, som är en speciell fråga som regleras i en egen lag som det ser ut . Överlag tycker också vi att det finns behov av en rejäl översyn av hela lagstiftningspaketet på området. Som flera tidigare talare har varit inne på räcker det inte att laga och lappa. Det har gjorts ett antal förbättringar , även , som naturligtvis har hjälpt till en del. Men fortfarande kvarstår ett antal frågor som kräver ett rejält omtag. Vi behöver inte uppfinna något nytt, och dessa frågor har ju redan varit uppe här. Men det gäller dels frågan om professionalisering av vissa uppdrag. Vi anser nog också att huvudinriktningen bör vara att ställföreträdarskapen ska vara ideella uppdrag. Man har ju egentligen uppdraget från sin huvudman, även om det är någon annan som utser denna huvudman. Det är ett stort mått av idealitet, och i första hand ska man välja den som någon vill ha. Det är oftast personer inom familjen, men ibland finns det ingen tillgänglig på det sättet. Detta är ganska uppenbart när det gäller de ensamkommande barnen, och då får man leta någon annanstans. Men ibland har det varit svårigheter med att hitta och rekrytera gode män och förvaltare. Det har lyckats över förväntan trots det tryck som har varit på området, och det har gjorts otroliga insatser från både överförmyndarnas och civilsamhällets sida, som har ställt upp. Men vi tror ändå att det finns anledning att utreda frågan och öppna upp för att man till exempel ska kunna anlita också juridiska personer, ungefär som en revisionsbyrå, som kan ha ett uppdrag. Då kan det kanske vara olika personer som gör olika delar i uppdraget. Ställföreträdarskapen handlar inte bara om att förvalta egendom, utan det finns också andra delar. Det handlar om att bevaka rätt, som någon var inne på, men även om att sörja för person. Där är det kanske lite mer oklart vad som exakt förväntas. Detta är också frågor som kan behöva preciseras tydligare. Vad är det som ligger i detta? Det har stått så här i lagstiftningen, och ingen vet väl alldeles exakt vad det innebär. Det leder lite grann över till en annan del, nämligen behovet av central vägledning. Vi från SKL:s sida tycker också att det finns skäl att inrätta, eller i varje fall utreda inrättandet av, en statlig central myndighet som både kan svara för tillämpningsföreskrifter och allmänna råd och utveckla metodstöd och annat. Det är gott och väl med de insatser som har gjorts från länsstyrelsernas sida och så vidare, men vi tror att det behövs ytterligare krafttag. Det är inte alltid som vi från SKL:s sida tycker att det krävs mer statlig styrning, men på detta område ser vi nog ett stort behov av det. Man kan tillägga att detta också är en tillsynsuppgift. Den har väldigt lite med verksamhet i övrigt att göra. Detta gäller enskildas väl och ve, och det är inte så att de kommunala självstyrelsesynpunkterna gör sig gällande särskilt starkt mer än kanske på den organisatoriska nivån. Också där har det skett en utveckling, som flera har varit inne på tidigare, med allt fler som arbetar gemensamt med gemensamma nämnder och gemensamma kanslifunktioner. Det är naturligtvis alldeles utmärkt, och vi ser fram emot ytterligare samverkan på det sättet. Det är en svårighet att dessa regler i grunden finns i fast det till stor del gäller vuxnas situation. Det är den som ska bevakas här. Det gör att när man ser över andra reformer, kommunallagstiftningen, förvaltningslagen och allt möjligt annat, hänger inte de här bitarna med riktigt. Vi har sett att det är vissa frågor som har fastnat i . Det gäller möjligheten att ha förkortade mandatperioder och att byta ut och ändra organisation . Det kan man göra i övrigt lite friare inom ramen för kommunallagen men inte när de här reglerna finns i . talare har varit inne på en annan sak, nämligen utvecklingen i övrigt. Det är inte bara uppdraget som försvåras, utan det är också det här med e-förvaltning och digitalisering som gör sig gällande i allt högre grad. Där får man väl också säga att representerar ett mer ålderdomligt sätt att handlägga saker och ting, för att uttrycka det försiktigt. Här skulle vi gärna se att man öppnar upp för digitala redovisningar, kanske automatiserad kontroll och annat som förvaltningslagen har öppnat för när det gäller annan myndighetsverksamhet. Ett centralt ställföreträdarregister har tidigare talare också varit inne på. Det är också någonting som vi efterlyser starkt här. Det är svårt att veta för olika befattningshavare vilka uppdrag som gäller. Man får helt enkelt ringa och kontrollera med berörd överförmyndare vad som gäller; det finns inget annat sätt att ta reda på det. Det finns många som ligger inne hos till exempel olika banker med gamla förordnanden och annat som man inte vet om de är aktuella över huvud taget. Det skulle förenkla om det fanns ett gemensamt centralt register över dessa frågor. Det var bara några av de nedslag vi har sett här. För att återkomma till frågan om ensamkommande barn och deras behov av stöd och hjälp har vi från vår sida tyckt att man kanske borde utreda om det över huvud taget ska vara gode män. Kanske borde de ensamkommande barnen hellre få en professionell företrädare som kan följa dem . Det blir problem när barnen flyttar mellan olika kommuner, för då blir det en ny god man. Det blir svårigheter när barn vistas utanför den kommun där de har fått sin gode man. Jag tror att det räcker så med vad jag hade tänkt att säga. Vi ställer oss helt bakom bilden och delar de slutsatser som både och har dragit. Vi verkar vara väldigt eniga på den punkten. Med detta får jag tacka för mig. Ordföranden: tack! Vi går över till nästa talare, , förbundssekreterare, och , projektledare, på frivilliga samhällsarbetare. , frivilliga samhällsarbetare: tack för att vi får komma hit och vara röst för våra medlemmar som är ställföreträdare runt om i landet! frivilliga samhällsarbetare är en medlemsorganisation för människor som har lagreglerade frivilliguppdrag och där gode män och förvaltare ingår. Förbundet fyller och har lång erfarenhet av att jobba med stöd och rådgivning till frivilliga. Vi har 60 lokalföreningar nationellt. Vårt uppdrag står skrivet i våra stadgar. Vi ska genom opinionsbildande verksamhet och ideella insatser medverka till ett medmänskligare samhälle, där människor stöder varandra. Det där är lite av det som vi tycker är kärnan i de lagreglerade frivilliguppdragen: att vi bereder en möjlighet i vår demokrati att ta ett frivilluppdrag för att stödja varandra. Riksrevisorn nämnde att de allra flesta ställföreträdare gör fantastiska insatser. De lägger ned otroligt mycket tid och engagemang i sina uppdrag, och jag tycker att det är viktigt att vi har detta i åtanke. Det är viktigt för vårt samhälle. Att bevara och värna frivilligheten i uppdragen är någonting som vi tycker är viktigt. Människor som har ställföreträdare är ofta människor som har väldigt många anställda runt sig och ett ganska litet socialt nätverk. Där kan dessa frivilliga vara oerhört viktiga. En viktig aspekt i frivilliguppdragen är också en sorts medborgarinsyn som man tillför samhället. Man ser hur det fungerar med samhällets stödfunktioner och kan peka på det som kanske inte fungerar. Vi delar bilden att det behövs en nationell myndighet med ansvar för råd och stöd till landets överförmyndarverksamheter. Det behövs någon som jobbar fram handböcker och riktlinjer. Vi delar bilden av att det behövs ett nationellt ställföreträdarregister. Vi tycker även att det behövs nationella riktlinjer för rekrytering, utbildning och löpande stöd. Ofta lyfter man fram att det är svårt att rekrytera frivilliga till dessa uppdrag. Jag skulle vilja vända på det och säga att det är ett under att så många människor ställer upp frivilligt med tanke på det usla stöd i form av utbildning och handledning som man får. Om man skulle vända på det och jobba mer strukturerat och metodiskt med de här frågorna är jag säker på att vi skulle ha ännu fler som ville göra insatser. Forskningen säger att det inte finns färre människor som vill ställa upp än det har funnits tidigare. Men de kanske vill ha större möjlighet till stöd och hjälp när det händer någonting. Detta behöver man jobba vidare med. Matchningen här är jätteviktig. Jag tror att om man skulle professionalisera fler av dessa uppdrag skulle man ha svårare att hitta en bra matchning. Det handlar om relationer för att det här ska bli bra insatser. Det handlar om att mänskliga relationer ska fungera. I en bra bank med frivilliga har man större möjlighet att hitta en god matchning som faktiskt fungerar för den enskilde. Som sagt: Vi efterfrågar tillräckliga resurser till överförmyndarna för att kunna jobba med utveckling av rekrytering, utbildning och löpande stöd. , frivilliga samhällsarbetare: , regeringen och samtliga talare här har lyft vikten av att bevara det frivilliga inslaget i dessa insatser. Som ni har förstått är det förstås en av våra kärnfrågor, som vi driver hårt. Det som har påpekats i det arbete som har lagts fram är att uppdragen tenderar att bli allt svårare och att det är svårare att hitta och rekrytera ställföreträdare. Vi anser att det finns många oklarheter i vad en professionalisering skulle kunna innebära. Framför allt kan det handla om en godtycklighet: När ska man använda en professionell ställföreträdare, och i vilka fall ska man använda en lekman? Vi är övertygade om att lekmän ofta har mycket erfarenhet och att de med rätt stöd kan utföra sina uppdrag professionellt. Vi vet att det finns privata aktörer som säljer ställföreträdarskap som tjänst och som vissa kommuner använder sig av i svåra fall för att man har svårt att rekrytera ställföreträdare. Det vi har sett är att det inte finns några belägg för att det i de fall som man använder det privata företaget verkligen handlar om svåra fall. Det kanske snarare handlar om ett vanligt godmansuppdrag. Den svåra frågan blir: Vad är egentligen ett svårt fall? Utgångspunkten, som det ser ut , är att ett godmansuppdrag ska utföras av en lekman på hans eller hennes fritid. Det är ungefär så ramarna ser ut. Det finns många personer som har betydligt större behov av stöd, men frågan är om det alltid är en godmansinsats som man är i behov av. Eller kan det vara så att man ansöker om god man för att man inte har några andra insatser att ta till? Här tycker vi att det är jätteviktigt att det blir mycket bättre samverkan mellan olika myndigheter för att ta till vara och värna det stöd som samhällets allra mest utsatta behöver. Vi har också berört frågan om ensamkommande barn. Där är kanske diskussionen om professionalisering som allra störst i medierna. Det är självklart: Detta är utsatta barn, och de har rätt till rättssäkra insatser. Det finns nästan inget regelverk som är så snårigt som asylreglerna som de ser ut . Vi tror inte att en professionell godmansinsats skulle lösa problemen med rättssäkerhet för de här barnen. Däremot är en god man ofta den enda person som står utanför myndighetsvärlden som ett barn kan förlita sig på och som kanske inte är en anställd som finns tillgänglig bara på kontorstid. När det funkar är det ett otroligt viktigt stöd. Självklart måste ställföreträdarna kunna sina uppdrag ordentligt. Det borde vara obligatoriskt med utbildning. Det borde finnas löpande stöd för dem som utför insatserna. Eftersom det ibland lyfts fram att just god man för ensamkommande barn skulle professionaliseras helt och hållet har jag en liten kommentar till detta. Man hänvisar till att det behövs en stabilare insats när barnen flyttar mellan kommuner. Det vet vi inte . Men det vi vet är att på byts handläggare ut väldigt tätt. Barnen byter inte god man lika ofta som de byter sin socialtjänsthandläggare. Vi tycker att det är viktigt att poängtera detta. Om det blir aktuellt med fortsatt utredning om professionalisering tycker vi att det är enormt viktigt att man gör en noggrann utredning och en noggrann analys av vad det är som är ett svårt fall: Är det verkligen aktuellt med ett godmanskap i det här fallet, eller kan det handla om att man behöver se över vilka kompletterande insatser som en person behöver? Vi tycker också att det måste finnas tydliga direktiv ut till kommunerna om hur de ska jobba med frågan så att man inte kan klassa ett fall som svårt bara för att man saknar metoder för att jobba med rekrytering, utbildning och stöd till frivilliga. Sedan är det förstås jätteviktigt att överförmyndarna får tillräckliga resurser ute i kommunerna för att bedriva verksamhet och ha anställd personal på sina kanslier. När det gäller det fortsatta arbetet på godmansområdet välkomnar också vi detta. Vi är förstås jätteglada att vara här. Som de flesta andra har sagt hoppas också vi på en total översyn av systemet. Det finns många förbättringsåtgärder. Det vi vill poängtera är att det inte bara kan handla om professionalisering. Självklart är en ställföreträdare som missbrukar sina befogenheter alltid en ställföreträdare för mycket. Så ska det inte se ut i detta system. Men vi som medlemsorganisation får in samtal och synpunkter från våra medlemmar som ger en helt annan bild än det som ofta målas upp i medierna. Det här handlar om personer som lägger sin själ och drivkraft i att stödja en medmänniska. De gör det trots att de får väldigt lite stöd och att de ibland har otroligt svårt att bli entledigade från ett uppdrag, trots att de kanske har blivit utsatta för svåra saker i uppdraget. kan de dessutom få vänta på sitt arvode. Alla dessa erfarenheter som kommer från ställföreträdarnas vardag måste tas med i det fortsatta arbetet, för det är ställföreträdarna som har vardagskunskapen om vad som egentligen inte fungerar. I den modernisering som pågår är det de som står med bankärenden och bank-id:n som inte funkar. Vi som del av civilsamhället har också stor kompetens i dessa frågor. I lyfts upp att av överförmyndarna använder vårt utbildningsmaterial Rollkoll, som förtydligar rollfördelningen mellan gode män och andra aktörer när det gäller personer med psykisk funktionsnedsättning. Vi jobbar med stöd av projektfinansiering. Det är så vår verksamhet drivs. När ett projekt är slut upphör även finansieringen, som i fallet med Rollkoll. Trots att majoriteten av överförmyndarna använder vårt material har vi inga medel för att fortsätta att utveckla verksamheten. Det är något som vi får leta djupt efter i olika fickor. Vi har just nu ett projekt på gång som heter Min rätt – Din roll. Vi tar där fram utbildningsmaterial om rollfördelningen mellan gode män och andra aktörer kring ensamkommande barn. Det finansieras genom Allmänna arvsfonden. Vi driver dessa projekt för att stödja våra medlemmar men också för att det är ett samhällsbehov. Förhoppningen är att det kommer att finnas en nationell myndighet som erbjuder stöd till både överförmyndarna och ställföreträdarna och som ansvarar för ett statsbidrag. Då skulle vi i civilsamhället kunna fortsätta att jobba på vår kant och att även i samverkan vara med i det fortsatta arbetet. , SPF Seniorerna: Tack för att jag blev hitbjuden! Jag är nog representant för såväl huvudmän som ställföreträdare och också en och annan överförmyndare. SPF Seniorerna har 265 000 medlemmar spridda över hela i en mängd föreningar. Det jag kommer att tala om färgas av att jag i mitt tidigare arbete som geriatriker – innan jag gick i pension – var och förresten även nu är intresserad av kognitiva sjukdomar. Jag har både skrivit en massa godmansintyg och varit med om utredningar. Dessutom har jag suttit i en lång rad sakkunniguppdrag som har handlat om tolkningsbekymmer vad gäller godmanskap, kognitiv förmåga och liknande. Jag ska försöka tillföra ett par saker som inte har tagits upp så mycket här. Det kan vara sådant som borde granskas lite noggrannare. Av vem eller om det ska ingå i detta vet jag inte. Det har att göra med hur situationen som huvudman kan se ut. Det är den process som jag kanske har mest erfarenhet av. I värsta fall kan det se ut som ett exempel jag har från . Det kom ett brev till en person där det stod att han hade satts under oinskränkt förvaltarskap. Dagen innan han fick meddelandet hade det via datorer lagts en spärr på hans bankkort och färdtjänstkort. Han kunde inte komma åt sina pengar eller sin pension. I värsta fall kan de sälja hans egendom, om de vill. Detta är ett exempel från verkligheten. Det låg naturligtvis en konflikt bakom som gjorde att den person som drabbades var helt oförberedd på vad som hände. Det är ur mitt perspektiv alldeles förskräckligt att man kan göra så och att man inte på något sätt har med dem det drabbar i beslutet. Personen i fråga kan heller inte göra sin röst hörd. Han har fråntagits alla sina möjligheter att göra det. Hur processen för hur man hamnar i systemet ser ut är något som jag vill att vi ska lyfta fram och fundera lite över. Godmansintygen har sett likadana ut . Det gäller alltså det läkarutlåtande som ligger till grund. Om man granskar dem ser man att de allra flesta är oerhört kortfattade och innehållslösa. I stort sett har man uppgett en diagnos och att personen i fråga inte är i stånd att sörja för sin person och klara sina personliga angelägenheter. I och med att intygen är så kortfattade ställer de till trassel för många. Jag ska läsa upp lite vad som står på ett intyg: ”Har en konstaterad Alzheimers demens. Förutom den har han en prostataförstoring. Haft hjärtinfarkt men det har han inte .” Sedan står det i slutsatsen: ”På grund av demenssjukdomen ej längre i stånd att själv sörja för sin personliga ekonomi och sin person.” Detta har sedan legat till grund för beslutet om oinskränkt förvaltarskap. Om man tittar på motsvarande sociala utredning som kommunen har gjort är den lika intetsägande. På ett par ställen står det att han själv tycker att han är lite glömsk för han har uppträtt lite förvirrat då och då. Men i stort sett klarar han sitt dagliga liv hemma. Det här ställer alltså till en hel del trassel, och därför tycker jag att man borde titta på det här. Vad ska vi ställa för krav för att huvudmannen verkligen ska få en förvaltare eller god man? Vi har även funderat lite på huvudmannen, som är centralperson i detta sammanhang. Det är ju honom det här är till för. Men han är inte med så hemskt mycket i granskningarna. Man borde kanske titta lite närmare på vem huvudmannen egentligen är. Vem är det? Vad har huvudmannen för behov? Vad kommer att hända framöver? En annan sak som vi inte heller har talat särskilt mycket om handlar om kognitiva sjukdomar och demenssjukdomar. Antalet personer ökar ganska kraftigt. Det är inte fler som insjuknar, men sjukvården är så duktig att de drabbade lever mycket längre nu och måste ha hjälp . Det kommer att sätta press på det hela, eftersom dessa personer även blir svårare sjuka i slutändan. Det kan leda till större bekymmer och problem för förvaltare och gode män. Detta måste man också ha i bakhuvudet när man talar om frivillighet och liknande. När det gäller processen måste man som sagt titta närmare på den. Vad gäller lagen tycker vi att det finns alldeles för mycket av ett uppifrånperspektiv. Huvudmannen glöms bort lite grann i lagen. Han blir ett objekt. Som flera har varit inne på är det otydligt vad ”sörja för” och ”bevaka” egentligen innebär. De flesta gode män som jag har träffat som ställföreträdare har lätt att förstå vad ”bevaka intressen” är, men som någon sa tidigare är det svårt att veta hur långt ”sörja för” egentligen sträcker sig. är det väldigt många som har bra stöd via LSS och liknande, men därefter försvinner detta stöd. Då är det äldreomsorgen som ska sköta om det hela. Då blir stödet lite annorlunda. Man borde kanske därför fundera över att göra begreppet ”sörja för” lite tydligare för dessa personer. När det gäller huvudmännen och anhöriga saknar vi företrädare som talar för dem i sammanhanget. Det finns många anhörigföreningar, demensförbund och annat, som kanske också skulle kunna vara en tillgång när man funderar över hur man ska hantera starten på processen. Jag vill kort säga något om en sak som flera andra även tagit upp tidigare.