bet · H601UU2 · 2018-12-13 00:00:00 — Viktiga faktorer som tillgång till kust och hamnar, infrastruktur, naturresurser, interna konflikter och kvaliteten på det politiska ledarskapet varierar kraftigt mellan de minst utvecklade länderna, och därmed måste också åtgärderna för att skapa tillväxt anpassas för varje lands unika situation. Studier har visat att export leder till ökad produktivitet för afrikanska företag, till skillnad från , och där någon motsvarande effekt inte finns. Detta beror på att de inhemska marknaderna i västvärlden och är så pass stora att konkurrensen är lika hård inom som utanför den inhemska marknaden. De afrikanska marknaderna är å andra sidan så pass små och stagnerade att till och med mycket ineffektiva företag kunnat överleva, mycket tack vare importrestriktioner och korruption. anser därför att långsiktiga utvecklingsbistånd ska fokusera på att hjälpa utvecklingsländer bygga konkurrenskraftiga agglomerat av exportföretag. Som en del av detta bör kräva en viss standard på den inhemska förvaltningen och en fungerande tvistelösnings- och försäkringsmekanism för utländska investeringar, och att samarbetsländerna avstår från växelkurshöjande bistånd samt arbeta för att mottagarländerna får bättre tillgång till eller EU:s inre marknad. Jordbruksutveckling är ett av de bästa verktygen för att bekämpa extrem fattigdom, öka det gemensamma välståndet och tillse att de 9,7 miljarder människor som kommer att leva på jorden får mat. Tillväxten inom jordbrukssektorn är två till fyra gånger effektivare vad gäller att höja inkomsterna bland de fattigaste, är andra typer av insatser. av de fattiga arbetande vuxna lever på jordbruk. Jordbruket är också avgörande för den ekonomiska tillväxten; 2014 utgjorde den en tredjedel av den globala bruttonationalprodukten (BNP). vill därför se ett särskilt fokus på ekonomisk utveckling i de fattigaste länderna och se en målsättning om att av det bilaterala biståndet avsätts till detta område. Att förebygga smittsamma sjukdomar sparar både pengar och lidande. Exempelvis är hiv/aids ett angeläget problem som måste bemötas med framför allt preventiva metoder. Förutom det mänskliga lidandet kan hiv/aids komma att mycket kraftigt belasta utvecklingsländers ekonomi på lång sikt. fick uppskattningsvis 19,9 miljoner spädbarn inte grundläggande av dessa barn lever i tio länder: , , , , , , , , och . vaccinerades 65 miljoner barn. Målet att vaccinera 300 miljoner barn är på väg att uppfyllas. Tillgången till rent vatten och sanitet är en avgörande faktor för hälsa och utveckling i fattiga länder. Bristen härpå drabbar kvinnor och barn extra hårt. I många utvecklingsländer vandrar kvinnor långa sträckor för att hämta vatten som i många fall är förorenat. 884 miljoner människor saknar tillgång till rent vatten, och 2,3 miljarder människor har inte tillgång till toalett. avföring innehåller nästan 1 miljon bakterier och 10 miljoner virus. När avföring inte hanteras säkert riskerar därför vattenkällor, närmiljö och matproduktion att förorenas. Nästan 290 000 barn dör av diarrésjukdomar orsakade av smutsigt vatten och dålig sanitet. Sammanfattningsvis är tillgång till rent vatten, säker sanitet och hygien grundläggande förutsättningar för människors överlevnad, hälsa, jämställdhet, utbildning, välfärd och ekonomiska produktivitet. vill se en målsättning om att av det bilaterala biståndet avsätts till hälsa, vatten och sanitet och dessutom att kärnstödet till GAVI, och Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria (GFATM) ökas jämfört med nuvarande nivå. slår fast barns rätt till utbildning. Att lära sig läsa och skriva är förutsättningar för ett självständigt liv. Utbildning kan bana vägen för att ta sig ur fattigdom och utsatthet; detta gäller särskilt flickor. Studier visar att utbildning bland flickor ger större självständighet, fördröjer familjebildningen och minskar problemet med överbefolkning. Utbildningsinsatser ska prioriteras till de minst utvecklade länderna och för återuppbyggnad av skolor i områden som destabiliserats av konflikter. föreslår en målsättning om att av det bilaterala biståndet avsätts till utbildning och kärnstödet till . Konflikter, matosäkerhet och naturkatastrofer orsakar stor förödelse , och ska bidra generöst och efter bästa förmåga. ser de rent humanitära insatserna som den viktigaste tematiska delen av biståndspolitiken. Om ett barn inte får rätt näring de första kan det ge bestående men. Matosäkerhet under kan alltså orsaka livslånga skador. Program hjälper 80 miljoner människor i 80 olika länder att uppnå tillräckligt dagligt kaloriintag. gör en tydlig distinktion mellan flyktinghjälp och asylinvandring. Asylinvandring är en högst osäker investering eftersom mottagarlandet aldrig vet säkert vem den sökande är, huruvida det är möjligt att hjälpa personen i närområdet eller om det finns andra som har ett mer akut behov. Flyktinghjälp tar å andra sidan bort sådana frågetecken. En översikt över världens flyktingar visar också att är just asylsökande, medan den absoluta majoriteten inte vill eller kan lämna sina hemländer. En stor del av asylsökande från länder i befinner sig i värdsamhällen som erbjuder säkerhet och viss samhällsservice trots ett minskat stöd från det internationella samfundet. Dessa länder bidrar också till stabiliteten i området. En verklighetsförankrad flyktinghjälp fokuserar därför resurserna där de gör som mest nytta, genom att stärka den humanitära insatsen i närområdet, både i värdsamhällen och tillfälliga bosättningar. Barn drabbas ofta hårdast i konfliktsituationer, och miljontals barn lever under svåra förhållanden i flyktingläger och värdsamhällen. Utan rätt insatser riskerar hela generationer gå miste om kvalitativ utbildning och en trygg barndom. Insatser för barns och ungdomars utbildning och välmående är grundläggande och avgörande för framtiden och för att länder i konflikt ska kunna återuppbyggas. Utbildning är också en hörnsten i det förebyggande arbetet mot att barn och ungdomar radikaliseras och rekryteras till extrema grupper. föreslår därför en målsättning om att av det bilaterala biståndet avsätts för humanitärt bistånd och flyktinghjälp och att kärnstödet till UNHCR ökas. För många asylsökande blir livet i inte vad de hoppats. Människosmugglarnas affärsmodell bygger inte sällan på löften, lögner och överdrifter om vad migranter kan förvänta sig. Kunskapsläget om svensk kultur, hur det svenska samhället fungerar och vilka kompromisser som personer från kulturellt avlägsna länder tvingas till i är inte sällan bristfälligt. Möjligheten till egen försörjning för asylsökande är statistiskt sett liten. Det faktum att många asylsökande aldrig finner sin plats i speglas också av statistiken över utflyttningar och frivilligt återtagande av asylansökningar. har tiotusentals personer valt att återvända till , och , medan ytterligare tiotusentals har rest i motsatt riktning. Antalet som frivilligt återtar sina asylansökningar har också ökat kraftigt och uppgick till 5 800, och återtog sammanlagt över 18 000 personer sina ansökningar. När förhoppningarna om arbete och goda inkomster inte infrias väljer sannolikt många att återvända. är säkra på att långt fler personer än skulle vilja återvända men att de behöver viss hjälp. Eftersom asylsökande som tillhör gruppen med låg integrationspotential belastar den offentliga ekonomin med per person så innebär varje krona som satsas på återvändande också en statsfinansiell besparing. föreslår därför en återvandringsmiljard för att upprätta en hjälpmekanism för personer med uppehållstillstånd eller svenskt medborgarskap som önskar återvända. Hjälpen kan exempelvis bestå av utbildning för barn eller vuxna eller, stöd för att hitta arbete eller starta företag eller, för att ordna bostad eller andra praktiska omständigheter. Mekanismen ska vara flexibel och anpassa stödet till den sökandes behov men hålla sig inom för bistånd genom att endast finansiera kostnader i mottagarlandet. Stödet ska vara till för den som levt i lagligt men inte funnit sin plats. Mekanismen ska hanteras av . Det ska aldrig löna sig att missköta ett lands ekonomi eller se mellan fingrarna med korruption och förskingring. Denna ambition är tyvärr inte alltid förenlig med viljan att prioritera de minst utvecklade och fattigaste länderna eftersom dessa ofta brister i kapaciteten att hantera biståndsmedel. Det är därför viktigt med ett flexibelt bistånd anpassat efter den situation som råder i olika länder, där bistånd till länder med svaga institutioner i första hand bör gå genom icke-statliga organisationer. måste också frysa utbetalningar så fort en skälig misstanke finns om att pengarna försvinner till korruption eller om allvarliga övergrepp sker mot mänskliga rättigheter. Vi ser sådana exempel i , och inom den palestinska myndigheten. Mycket av stödet till och dess närområde går till projekt inom media, demokratiskt deltagande, offentlig administration och civilsamhällesorganisationer men även till investeringar i infrastruktur och bankväsendet. Bara stödet till projekt i uppgår till och syftar bl.a. till att stärka mänskliga rättigheter och förhindra barnäktenskap. står bakom syftet men anser att metoden som sådan är mycket tveksam. Länderna i och dess närområde är inte underutvecklade och det pågår, förutom flyktingsituationen i , inga allvarliga humanitära kriser. Att den regionala strategin dessutom uttalat har dessa länders EU-medlemskap som mål ser vi som mycket problematiskt. Unionen har ett antal medlemsstater som vid inträdet inte uppfyllde de formella kraven, vilket fått mycket allvarliga följder. Anslutningsstödet undergräver i praktiken Köpenhamnskriterierna eftersom länder som behöver stöd för att nå dem kliver in i unionen med enorma hjälpbehov från dag ett. Vi ifrågasätter också nyttan med att spendera för att förändra sociala attityder, exempelvis mot barnäktenskap i . Att barnäktenskap förekommer i beror inte på att är ett muslimskt land utan på att barnäktenskap är en mycket djupt rotad del av den traditionella kulturen. ser naturligtvis en ökad kulturell mognad som önskvärd men tror att den förändringen måste komma självmant från det turkiska folket. Biståndsformen budgetstöd betalas ut direkt till mottagarlandets statskassa, vilket ställer stora krav på mottagarländernas kapacitet. Generellt budgetstöd inom biståndet har förekommit i svenska regeringsdokument , och denna biståndsform ökade i omfattning snabbt . har stödformen minskat. De senaste mottagarländerna som fick generellt budgetstöd från var () och (). betalar ut sektorsvis och resultatbaserat budgetstöd till finans- och planeringsministeriet i . Det bör inte vara en svensk prioritering att bygga upp statsförvaltningen i länder som /Dac klassar som de minst utvecklade, utan i stället bör prioritera utvecklingsbistånd eller humanitära insatser. Budgetstödet som biståndsform är också olämpligt avseende länder som inte har en välfungerande statsförvaltning. Biståndsram och anslag inom utgiftsområde 7, punkt 2 (S, V, MP) (S), (S), (S), (MP), (S), (S) och (V) anför: Den budgetproposition som lämnades till var beslutad av en övergångsregering. Särskilda principer tillämpades därför vid utformningen av propositionen, där utgångspunkten var den av beslutade budgeten . Efter att i första steget av budgetprocessen ställt sig bakom andra utgiftsramar och beräkningar av inkomsterna än de som övergångsregeringen föreslagit, och som vi anser måste betraktas som en helhet, avstår vi från ställningstagande när det gäller anslagsfördelningen inom utgiftsområde 7. Efter valet röstade fler än hälften av den nyvalda ledamöter nej på frågan om statsministern hade tillräckligt stöd i . Detta trots att de rödgröna partierna utgör det största blocket med 144 mandat mot de borgerliga partiernas 143 mandat. Med anledning av detta entledigades samtliga statsråd och styrs av en övergångsregering. Eftersom någon ny regering ännu inte har tillträtt uppehåller de entledigade statsråden sina befattningar som en övergångsregering, i enlighet med regeringsformens bestämmelser. Detta är första gången som en övergångsregering lämnar en budgetproposition till . I regeringsformen, riksdagsordningen och budgetlagen finns bestämmelser om budgetpropositionen och dess innehåll. Någon särskild reglering om hur en budgetproposition som lämnas av en övergångsregering ska utformas finns inte. I en promemoria från Statsrådsberedningen har vissa riktlinjer utfärdats för det praktiska arbetet i . har vid granskningar av en övergångsregerings befogenheter hänvisat till dessa riktlinjer. Enligt riktlinjerna bör en övergångsregering endast avgöra löpande eller brådskande ärenden. Vidare anges att en övergångsregering inte bör lägga fram propositioner som är politiskt kontroversiella eller som har en tydlig partipolitisk inriktning. När det särskilt gäller en budgetproposition som lämnas av en övergångsregering anges att den inte bör innehålla förslag som har en tydlig partipolitisk inriktning. Av regeringsformen följer vidare att den senaste beslutade budgeten ska fortsätta att gälla för det fall inte beslutat om en ny budget. Vid framtagandet av denna proposition har regeringen därför bedömt att budgeten bör utformas med utgångspunkt i budgeten , i väntan på att en ny regering tillträder och kan lämna de förslag till ändringar som följer av dess politiska inriktning. Med beaktande av detta har särskilda principer tagits fram för utformningen av denna proposition. Principerna har tagits fram efter kontakter med företrädare för regeringspartierna och samt , , och Liberalerna. En övergångsbudget är ingen permanent lösning. Den tar sig inte an de stora samhällsproblemen med nya reformer. Det är den heller inte avsedd att göra. Den finns för att viktiga samhällsfunktioner, välfärden och myndigheter ska fungera ungefär som . Den behövs för att skapa stabilitet och är just en övergångsbudget i väntan på att en regering ska tillträda och presentera sin ekonomiska politik. Det är när en sådan proposition läggs fram av en nytillträdd regering, som det är rimligt att motionera som oppositionsparti. Vi anser att regeringen har redogjort för principerna, som tagits fram efter den process som varit, på ett klargörande sätt och tillämpat dem lojalt i arbetet med att ta fram budgetpropositionen . Men det ska inte tolkas som att övergångsregeringens budgetproposition ger uttryck för våra partiers politiska prioriteringar. Frågan har därför väckts om vi i likhet med oppositionspartierna borde lägga fram budgetmotioner under den allmänna motionstiden. Vi har dock valt att avstå den möjligheten och redogör nedan för våra skäl till det beslutet. I och med beredningen av övergångsregeringens förslag till statens budget har vi nu nått långt bortom den terräng där befintlig konstitutionell praxis kan ge vägledning. Hur partier och ledamöter väljer att agera har inte bara konsekvenser för den ekonomiska politiken utan lägger också grund för konstitutionell praxis för liknande situationer . Våra partier har alla gett uttryck för att i ett läge där landet leds av en övergångsregering måste riksdagsarbetet koncentreras mot att få på plats en handlingskraftig regering som åtminstone kan tolereras av en majoritet av ledamöterna. Vi förväntade oss en ordnad och ansvarsfull process med övergångsbudgeten och anser alltjämt att den borde ha passerat genom som det var tänkt när lagstiftningen antogs och som de principer den är byggd på avser att säkerställa. Mot detta har framförts att tillämpningen av principerna för en övergångsbudget får negativa konsekvenser för samhällsviktiga funktioner som inte bara kan utan också bör korrigera. Det döljer det faktum att förhållandet mellan riksdag och regering är en delikat kombination av konstitutionella regler och upparbetad praxis. Det är fullt rimligt att vilja ändra på den relationen men det är knappast vad något parti har gett uttryck för vare sig nu eller i andra sammanhang. Det är inte rimligt att en övergångsregering, som inte kan avgå om den inte får igenom sin budget, ska uppdras att verkställa andra partiers ekonomiska politik. En nytillträdd regering kommer att behöva lägga fram en extra ändringsbudget med nödvändiga korrigeringar och det gäller oavsett vilket beslut fattar i detta ärende. Det kan dessutom inte uteslutas att försök till sådana korrigeringar i riksdagsbehandlingen riskerar att förvärra problemen genom att skapa ryckighet och oklarhet i myndighetsstyrningen. I debatten har det också påpekats att det inte är möjligt att i en extra ändringsbudget föreslå skattesänkningar. Detta stämmer när det gäller inkomstskatter, även om det inte är någon hemlighet att vi anser att investeringar i välfärd, klimat, rättsväsende och försvar måste gå före stora skattesänkningar. För oss är ökad jämlikhet centralt. Vi kan inte heller se att någon av de skattesänkningar som nu beslutat om i första steget av budgetprocessen skulle vara så viktig att den trumfar behovet av att skapa en för landet långsiktigt hållbar konstitutionell praxis, snarare tvärtom. Vi anser därför att lämpligaste praxis i lägen som detta är att riksdagspartierna bör ägna sig åt att bidra till att en regering kan tillträda och lägga fram en extra ändringsbudget på bord. I enlighet därmed anser vi att det förslag som övergångsregeringen föreslår också borde bli beslut. När en ny regering kommit på plats, får partierna i lägga fram sin egna ekonomiska politik: antingen som regeringsbildare, förhandlingspart eller opposition. har genom sitt beslut i det första steget av budgetprocessen gett politiken en annan inriktning än den vi vill ha, genom att bifalla och förslag. De utgiftsramar som beslutats och som gäller i det andra steget i budgetprocessen är andra än de vi förespråkat. Därför väljer vi att avstå från ställningstagande när det gäller anslagsfördelningen inom utgiftsområde 7. Biståndsram och anslag inom utgiftsområde 7, punkt 2 (C) (C) anför: budgetmotion syftar till att uppnå framförallt tre saker. För det första måste hålla ihop. Det kräver att arbetsmarknaden öppnas upp för de som står utanför, genom att det blir billigare att anställa, enklare att starta företag och att Arbetsförmedlingen reformeras i grunden. Också den regionala klyvningen måste brytas, med utbyggd infrastruktur i hela landet, regelförenklingar för byggande och minskat regelkrångel för småföretag. För det andra måste vi säkra tryggheten i hela landet. Var man än bor och arbetar i måste man kunna känna sig trygg. Det kräver en välfärd som fungerar och finns i hela landet och en polis som klarar av både vardagsbrott och grövre brottslighet. Även försvaret måste förstärkas. Istället för att detaljstyra våra kommuner och landsting vill kraftigt öka de generella statsbidragen till dessa, så att kommuner och landsting själva får redskapen att klara sina utmaningar. För det tredje måste den gröna omställningen skyndas på. ska vara ett föredöme inom miljö- och klimatpolitiken, genom att visa att det går att förena ökad tillväxt med minskade utsläpp. Transporterna, vars utsläpp inte minskat tillräckligt snabbt, behöver ställa om snabbare. Därför vill bland annat införa en grön bilbonus för personbilar, för transporter som minskar utsläppen och krav på biobränsleinblandning för både flyg och tunga transporter. Vi vill också stärka både lokala och internationella insatser för att skydda hav och vattendrag från övergödning och nedsmutsning, för att säkra både en hållbar vattenmiljö och tillgången till rent dricksvatten. Givet konjunkturläget anser att den ekonomiska politiken bör vara försiktigt åtstramande och säkerställa att det finanspolitiska ramverkets mål, särskilt överskottsmålet, nås. Politiken bör fokusera på att genomföra reformer som stärker den svenska ekonomins långsiktiga tillväxtförmåga och sänker jämviktsarbetslösheten. Sparsamhet med våra gemensamma resurser under högkonjunktur gör att har vi möjlighet att klara välfärden även under lågkonjunktur. Till dess att en ny regering tillträtt styrs av en övergångsregering. Övergångsregeringen har presenterat en övergångsbudget. Denna har tagits fram utifrån ett antal principer, som stämts av med partierna i Alliansen. bedömning är att budgetpropositionen i stort avspeglar dessa principer och att övergångsregeringen alltså har agerat på ett sätt som är förenligt med dess begränsade mandat. Det betyder att budgeten inte innehåller de reformer som behöver framåt. Tvärt om är budgeten en prolongering av tidigare regeringars beslut. Det stora reformbehovet kvarstår. hade inte motsatt sig att budgeten, i brett samförstånd, också hade innehållit relativt okontroversiella reformer på områden där behovet av långsiktiga planeringsförutsättningar är stort. Specifikt råder det relativt bred enighet om att Försvarsmakten, samt kommunerna behöver resurstillskott. Det råder också relativt bred enighet om att bönder behöver stöd efter sommarens svåra torka. Det är också åtgärder som hade underlättat långsiktig planering och därmed effektivitet. I rammotion föreslås därför förstärkningar på dessa områden. De flesta övriga reformer som behöver kan beslutas relativt snabbt i en ändringsbudget, när en ny regering har tillträtt. Detta gäller dock inte förändringar av inkomstskatterna, som måste beslutas innan årsskiftet. föreslår därför i rammotionen också sänkta inkomstskatter. Därtill finns ett antal stora och akuta utmaningar som står inför. Att förbättra integrationen, påskynda den gröna omställningen och värna tryggheten är exempel på sådana. I budgetmotion föreslås också ett antal första steg för att komma tillrätta med dessa problem. Förslagen är just första steg. De är snabbt genomförbara och strukturellt riktiga. De behöver dock kompletteras med fler förslag, i enlighet med vad som beskrivs i resten av motionen. De siffersatta förslag som återfinns i ram- och utgiftsområdesmotioner ger alltså inte en heltäckande bild av politik. De är i stället viktiga första steg på vägen mot en mer dynamisk, grön och inkluderande ekonomi. Ska vi kunna genomföra de stora reformer som behöver, krävs en handlingskraftig regering. Att få till stånd en sådan regering, och genomföra de reformer som behöver, är fokus framåt. har i första steget av budgetprocessen ställt sig bakom andra utgiftsramar och beräkningar av inkomster än de som har föreslagit. Därför avstår vi från att delta i beslutet om anslagens fördelning. budgetförslag måste betraktas som en helhet där delar inte kan brytas ut och behandlas isolerat. I stället beskriver vi nedan i detta särskilda yttrande den fördelning av anslagen och inriktning för politiken inom utgiftsområde 7 Internationellt bistånd som förordas i anslagsmotion. står upp för enprocentsmålet i biståndet. Vid behov ska resurser utöver det kunna ges till klimatåtgärder och anpassning. behöver vi säkerställa att biståndet verkligen utgör det centrala verktyg i arbetet för en rättvis och hållbar global utveckling som det är menat att göra. Det behöver därför bli mer transparent, effektivt, förutsägbart och långsiktigt. Kopplat till det finns ett fortsatt behov av att säkerställa att skattepengarna som går till biståndet gör skillnad på bästa sätt. Arbetet med förbättrad kvalitet och uppföljning får inte gå förlorat och biståndet heller inte spridas ut för tunt. Viktiga prioriteringar behöver göras och biståndet brukas strategiskt där kan göra skillnad. För är det självklart att prioritera de fattigaste länderna och de organisationer som visar uppnådd effekt och som kan mobilisera de stora resurser som behövs för att hantera framtidens utmaningar. vill att FN:s gröna klimatfond ges mer resurser. Det kommer bli allt viktigare när genomförs. Genom fonden får utvecklingsländer stöd att genomföra insatser för klimatanpassning och minskade utsläpp av växthusgaser. Kriser och konflikter utgör de största hindren för fattigdomsbekämpning och utveckling. Därför måste det alltid finnas katastrofbistånd som används vid katastrofer såsom svält, sjukdomar och naturkatastrofer.