bet · H501MJU11 · 2018-02-21 00:00:00 — Samhällets samlade arbete med va-frågor, rening av avlopp och produktion av dricksvatten är avgörande och för samhället kritiska system som behöver ses och hanteras i ett sammanhang. Utredningen föreslår att en kontrollstation för dricksvattnet sätts upp , där förslag och förutsättningar för den framtida försörjningen följs upp så att utvecklingen vid behov kan anpassas. Främst gäller det att bedöma om takten är tillräcklig i det samordningsarbete som krävs och i vilken utsträckning arbetet med att inrätta och ompröva vattenskyddsområden fullföljs. Ytterligare uppföljningsfrågor gäller förmåga till klimatanpassning och krisberedskap, finansiering och kommunernas fortsatta möjligheter att ta ansvar för och säkerställa försörjningen. När det gäller samordning anför att komplexa och grundläggande samhällsuppgifter i regel berör ett flertal offentliga aktörer. Ansvar kan i sådana frågor fördelas så att centrala, regionala och lokala myndigheter ges olika förvaltnings-, kontroll- och tillsynsuppgifter. Dricksvattenförsörjning är inte något undantag i detta avseende. På den verksamhetsutförande nivån svarar kommunerna ytterst för den allmänna dricksvattenförsörjningen. Kommunerna fullgör också ett viktigt kontrollansvar. Anknytande statliga ansvarsfrågor ligger främst hos , därtill hos en handfull förvaltningsmyndigheter samt hos länsstyrelserna. Uppgifterna kring dricksvattnet, dess produktion och distribution är omfattande. Samordningsbehov på lokal och central nivå har betonats i olika sammanhang. Dricksvattenförsörjningens ansvarsmässiga koppling till landets alla kommuner och ett flertal statliga myndigheter ger på olika sätt utrymme för diskussioner om hur samordningen har fungerat och hur man på bästa sätt kan organisera och effektivisera fördelningen av ansvar och styrning. Hanteringen av problem i dagens dricksvattenkedja, klimatförändringar och andra framtida utmaningar pekar sammantaget på att justeringar kan behöva göras. Det blir naturligt att ställa frågan om uppgiftsfördelning och myndighetssamverkan varit ändamålsenliga och effektiva. Ansvarsfrågorna berör en rad övergripande aspekter på dricksvattnet, som skyddet av vattenförekomster, planering, strategiska frågor, krisberedskap, skalfördelar i genomförandearbetet etc. Utredningen anför att mellankommunal samverkan kring dricksvattenfrågor bör öka och utvecklas, t.ex. i bolagsform, genom gemensamma nämnder eller kommunalförbund, för att uppnå skalfördelar och få ekonomiska, tekniska och kompetensmässiga förutsättningar, stabilitet och hållbarhet. Även samverkan av mindre omfattning kan visa sig värdefull, t.ex. i form av kompetensutbyte och samverkan kring krisberedskap och reservlösningar. En utvecklad statlig styrning och samordning ger även en tydligare roll i de regionala dricksvattenfrågorna. Utredningen avstår från att lägga fram förslag som rör en i grunden ändrad ansvarsordning inom ramen för det offentliga åtagandet för produktion och distribution av dricksvatten, men frågan bör enligt utredningen dock följas i ljuset av pågående klimat- och samhällsförändringar. Utredningen föreslår att en skyldighet införs för kommunen att tillvarata möjligheterna att samverka med andra kommuner, genom reglering i vattentjänstlagen. Vidare föreslås att ett nationellt dricksvattenråd inrättas som stöd för ett uttalat strategiarbete och ett förtydligat och breddat samordningsuppdrag vid kring dricksvattenfrågor. Arbetet bör omfatta närmast berörda centrala förvaltningsmyndigheter och länsstyrelser. Rådet knyts till och ansvarar för att ta fram en samlad dricksvattenstrategi med en handlingsplan. Slutligen föreslår utredningen att får i uppdrag att inrätta ett för dricksvattenfrågor, för att ytterligare öka stödet till kommuner och övriga aktörer inom dricksvattenområdet. fick i uppdrag av regeringen att bilda ett nationellt dricksvattenråd bestående av representanter från berörda myndigheter. Utgångspunkten för rådets arbete ska vara de förslag som lämnades i betänkande. Uppdraget innebär att ska utveckla sin samordnande funktion i dricksvattenfrågor. Tillsammans med övriga berörda aktörer ska verket identifiera vilka uppgifter som rådet ska ha, hur arbetet ska organiseras och hur kunskapsutveckling inom ramen för dricksvattenrådet kan bedrivas. ska löpande redovisa sitt arbete till regeringen. redovisade sitt betänkande Vem har ansvaret? (SOU 2017:42) . Utredningens huvuduppdrag var att klarlägga ansvarsfördelningen mellan staten, kommunerna, landstingen och andra för all mark och alla klimateffekter. Utredaren har också sett över befintlig lagstiftning och analyserat vad som kan innebära hinder och begränsningar för genomförandet av anpassningsåtgärder. Utredaren har föreslagit vissa ändringar. Förslagen bereds nu i . Regeringen kommer att ta fram en strategi för klimatanpassning. Av budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 23) framgår att tillgång till dricksvatten pekas ut som en samhällsviktig funktion i regeringens nationella säkerhetsstrategi. Skyddet av vatten för dricksvattenproduktion behöver stärkas, och i budgeten förstärker därför regeringen länsstyrelsernas arbete med förebyggande åtgärder för att skydda dricksvatten, exempelvis genom att inrätta vattenskyddsområden (utg.omr. Genom att säkerställa resurser till den nationella vattenkatastrofgruppen (Vaka), som leds av , ges förutsättningar för ett fortsatt nationellt expertstöd vid allvarliga störningar i dricksvattenförsörjningen. I betänkandet Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster (SOU 2017:36) föreslås en ny lag och en ny förordning med bestämmelser som syftar till att höja informationssäkerheten i nätverk och informationssystem som har betydelse för leverans och distribution av dricksvatten. Betänkandet bereds i . Regeringen anför i budgetpropositionen (utg.omr. 20) att klimatförändringarna med högre temperaturer, ökad avdunstning och förändrad nederbörd bedöms kunna påverka vattentillgången i vissa delar av landet. Förändringar i nederbördsmönstret kan innebära att grundvattenbildning, vattenföring och vattenstånd minskar i vissa delar av landet medan de ökar i andra. En förändrad tillgång till vatten påverkar såväl dricksvattenförsörjningen och förutsättningarna för jord- och skogsbruk, industri och turism som förutsättningarna för biologisk mångfald. Mot denna bakgrund har regeringen bl.a. gett Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att utreda och eventuellt föreslå föreskrifter för att man under allvarliga och akuta förhållanden ska kunna begränsa tillstånd att leda bort vatten för att undvika vattenbrist. Havs- och vattenmyndigheten har analyserat frågeställningarna och kommit till slutsatsen att det saknas förutsättningar att föreslå några generella regler för att begränsa uttag av vatten för att på så sätt motverka att allvarlig vattenbrist uppkommer. Myndigheten har därför heller inte lämnat förslag till föreskrifter. Om kunskapen om uttagen förbättras skulle begränsningsregler kunna övervägas (Fördelning av vatten i torkans spår, Havs- och vattenmyndighetens rapport 2018:03, ). Cirka en fjärdedel av landets ursprungliga våtmarksareal bedöms ha torrlagts genom utdikning, sjösänkning och uppodling. Detta har orsakat sänkning av grundvattennivåer, torrläggning av vattendrag, negativ påverkan på biologisk mångfald, ökning av växthusgaser samt reducering av våtmarkernas vattenrenande förmåga. För att förbättra kunskaperna har regeringen gett i uppdrag att ta fram ett underlag om våtmarkernas ekologiska och vattenhushållande funktion i landskapet. Regeringen avser att gå vidare i arbetet och ge och berörda myndigheter i uppdrag att ta fram en strategi för våtmarker. Regeringen gör i budgeten en stor satsning på att i större utsträckning restaurera och anlägga våtmarker för att stärka landskapets egen förmåga att hålla kvar och balansera vattenflöden, öka tillskottet till grundvattnet och öka vattenreningen. Våtmarker som restaureras och nyanläggs bidrar även till ökad biologisk mångfald samt minskad klimatpåverkan och övergödning. Regeringen förstärker mot denna bakgrund anslaget 1:3 Åtgärder för värdefull natur för åtgärder för våtmarker. I svar på fråga 2016/17:582 Vattenbrist och nationell säkerhet anförde miljöminister bl.a. följande: Frågan om vattenbrist har i allra högsta grad kopplingar till nationell säkerhet. Vatten är avgörande för långsiktigt hållbara ekosystem och för dricksvattenförsörjningen och därmed också för välstånd. Vattenbrist och torka är en utmaning som kräver en ansvarsfull och integrerad förvaltning där många olika intressen berörs och där alla behöver ta ansvar. När det gäller dricksvattenförsörjningen i så är det i första hand ett kommunalt ansvar, och de åtgärder som behöver vidtas är en fråga för berörda kommuner. Den förra regeringen tillsatte 2013 den så kallade med syfte att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning, både på kort och på lång sikt. Utredningen har överlämnat sitt slutbetänkande till regeringen. Regeringen har även tillsatt utredningen anpassning till ett förändrat klimat. Utredningen tittar på frågor om ansvarsfördelning, finansiering och lagstiftning kring anpassningsåtgärder. har vidare åtagit sig att leva upp till de krav som följer av EU:s ramdirektiv för vatten. I vattendirektivet ställs krav både vad gäller kvalitet och kvantitet. avslutade regeringen sin prövning av vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram för vatten. Vattenmyndigheterna har därefter fastställt programmen. Åtgärds-programmen för vatten och genomförandet av dem är av stor betydelse för att nå flera av våra svenska miljökvalitetsmål och för att nå målen i EU:s ramdirektiv för vatten. antog rådsslutsatser om hållbar vatten-användning som bl.a. slår fast vikten av att minska vattenförbrukningen i EU och uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att kunna uppnå en hållbar och effektiv vattenanvändning. deltog aktivt i arbetet med att ta fram rådsslutsatserna. På den globala skalan arbetar med vatten- och sanitetsfrågor inom Agenda 2030, framför allt inom mål nr 6 som handlar om att säkerställa tillgång till och hållbar vatten- och sanitetsförvaltning för alla. arbetar också aktivt för ett stärkt genomförande av . Inom har världens parter tagit fram klimatplaner för hur man avser att minska sin klimatpåverkan men också hur man ska anpassa sig till ett förändrat klimat, inte sällan med betoning på vattentillgång. har föreslagit en omarbetning av EU:s dricksvattendirektiv (98/83/EG) för att förbättra kvaliteten på och tillgången till dricksvatten i alla medlemsländer (KOM(2017) 753). Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska se över kommunernas skyldighet att ordna vattentjänster enligt 6 § lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster (Utredningen om hållbara vattentjänster, dir. 2017:54). En utgångspunkt är att det ska vara enkelt för den enskilda fastighetsägaren att göra rätt genom korrekt tillgänglig information om lämplig va-lösning utifrån de lokala förutsättningarna. Utredaren ska bl.a. föreslå • hur lagen om allmänna vattentjänster kan ändras i fråga om kommunens ansvar för vatten och avlopp i ett större sammanhang, förutsatt att ett behov är identifierat • en central tillsynsvägledande myndighet för kommuners skyldighet att tillhandahålla allmänna va-tjänster och tillämpningen av 6 § lagen om allmänna vattentjänster • kostnadseffektiva styrmedel som ökar åtgärdstakten för små avlopp och återvinning av näringsämnen. I utredningens direktiv anges bl.a. följande: Kostnaden för att ordna vattentjänster för fastigheter på landsbygden upplevs av kommunerna som betydande. Vissa kommuner upplever därför sin skyldighet att ordna vattentjänster som ett hinder för att bygga nytt på landsbygden. En annan konsekvens av kostnaden för att ordna va på landsbygden är, enligt vad regeringen erfarit, att kommuner avstår från att ålägga fastighetsägare att åtgärda avlopp i områden där man planerar att ansluta till ett verksamhetsområde. Skälet är att fastighetsägaren ska slippa betala en anläggning som inte behövs när kommunens anslutning är klar. För den enskilda fastighetsägaren kan det bli billigare att ordna va genom en enskild lösning eller samverkan mellan fastighetsägare än att ansluta sig till kommunalt vatten och avlopp. Så som lagen ser ut saknas dock incitament för fastighetsägarna att ordna va genom samverkan mellan fastighetsägarna. I syfte att kostnadseffektivt minska utsläppen från små avlopp bör alternativ till den kommunala skyldigheten att ordna allmänna vattentjänster i större sammanhang utredas. Alternativ som bör undersökas är möjligheten för kommunen att besluta om s.k. va-samverkan och möjligheten att i större utsträckning ge utrymme för enskilda alternativ när dessa kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och en sådan lösning är förenlig med intresset av en god hushållning med naturresurser. Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv (dir. 2017:129). Utredningens uppdrag utökas och utredningstiden förlängs. Uppdraget ska redovisas . Utredaren får nu dessutom i uppdrag att bl.a. utreda vilka möjligheter som finns enligt nuvarande regler att vidta åtgärder för att anpassa dagvattenhanteringen till ett förändrat klimat. I Havs- och vattenmyndighetens rapport regler för små avloppsanläggningar med tillhörande konsekvensanalys () lämnas ett författningsförslag som innebär ändringar av befintliga bestämmelser i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt förslag på kompletterande bestämmelser för små avloppsanläggningar. I rapporten föreslås bl.a. att områden som är känsliga för utsläpp av toalettavloppsvatten pekas ut med hjälp av ett nationellt bedömningsunderlag. Det föreslås även att kravet på rening av fosfor skärps i områden med övergödningsproblem och där utsläppen från små avloppsanläggningar bedöms vara betydande. Däremot sänks kravet på rening av fosfor i områden där risken för påverkan är liten. Förändringen innebär att reningskraven blir bättre anpassade till risken för påverkan från avloppsanläggningen. Enligt budgetpropositionen kan nya regler öka effektiviteten i kommunernas arbete med prövning och tillsyn och därmed öka takten i åtgärdsarbetet. Förslaget bereds i . Regeringen bedömer i budgetpropositionen att havs- och vattenmiljöarbetet behöver förstärkas ytterligare bl.a. för att snabbare kunna nå de havs- och vattenrelaterade miljökvalitetsmålen. Satsningen innefattar bl.a. förstärkt tillsyn och tillsynsvägledning av avloppsreningsverk och enskilda avlopp. Regeringen förstärker därför anslaget 1:11 Åtgärder för havs- och vattenmiljö för bl.a. detta ändamål. Miljömålsberedningen redovisade ett förslag till en strategi för att uppnå relevanta delar i generationsmålet och miljökvalitetsmålen kopplade till en långsiktigt hållbar markanvändning (SOU 2014:50). Beredningen lämnade även förslag till en strategi för en sammanhållen och hållbar vattenpolitik. Miljömålsberedningen föreslår som etappmål att förutsättningarna för en långsiktigt hållbar hantering av ytavrinning i bebyggda miljöer (dagvatten) och naturmark i ett förändrat klimat ska vara på plats . Enligt uppgift från Miljö- och är frågan om etappmål under beredning. I regleringsbrevet har fått i uppdrag att lämna förslag till etappmål med styrmedel och åtgärder i fråga om dagvatten för att minska den negativa påverkan på vattenkvaliteten. Hänsyn ska även tas till effekterna av ett förändrat klimat. Förslagen ska hantera både kvalitativa och kvantitativa aspekter, dvs. både förorenings- och översvämningsproblematiken. Uppdraget ska redovisas . Regeringen har tidigare tillsatt Utredningen om hållbara vattentjänster (dir. 2017:54). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv för utredningen (dir. 2017:129). Utredningens uppdrag utökades och utredningstiden förlängdes. Uppdraget ska nu redovisas . Utredaren får nu dessutom i uppdrag att utreda vilka möjligheter som finns enligt nuvarande regler att vidta åtgärder för att anpassa dagvattenhanteringen till ett förändrat klimat, föreslå hur va-taxan kan användas för att finansiera sådana anpassningsåtgärder samt redovisa regleringen för kostnadstäckning av anpassningsåtgärder i . redovisade sitt betänkande (SOU 2017:42). Betänkandet har remitterats, och förslagen bereds nu i . Regeringen kommer att ta fram en strategi för klimatanpassning. har arbetat med frågorna om stigande havsnivåer, klimateffekters påverkan på havsmiljön, vattenuttag samt åtgärder för att motverka vattenbrist i ytvattentäkter. Även SGI och Lantmäteriet arbetar med klimatanpassningsfrågor. Utskottet delar regeringens bedömning att klimatförändringarna med högre temperaturer, ökad avdunstning och förändrad nederbörd kan påverka vattentillgången i vissa delar av landet. Förändringar i nederbördsmönstret kan innebära att grundvattenbildning, vattenföring och vattenstånd minskar i vissa delar av landet medan de ökar i andra. En förändrad tillgång till vatten påverkar såväl dricksvattenförsörjningen och förutsättningar för jord- och skogsbruk, industri och turism som förutsättningarna för biologisk mångfald. Som framgår ovan pekas tillgången till dricksvatten ut i regeringens nationella säkerhetsstrategi som en samhällsviktig funktion, och i budgeten förstärker regeringen länsstyrelsernas arbete med förebyggande åtgärder för att skydda dricksvatten. betänkande (SOU 2017:42) tar bl.a. upp frågor om ansvarsfördelning och myndighetsstruktur. Regeringen har aviserat att den kommer att ta fram en strategi för klimatanpassning. I slutbetänkande (SOU 2016:32) presenterades en rad förslag avsedda bl.a. att tillgodose behovet av ett strategiskt arbetssätt, ökad samverkan och nödvändiga krav på den allmänna dricksvattenförsörjningen. har fått ett uppdrag att bilda ett nationellt dricksvattenråd bestående av representanter från berörda myndigheter. Utgångspunkten för rådets arbete ska vara de förslag som lämnades i betänkande. Uppdraget innebär att ska utveckla sin samordnande funktion i dricksvattenfrågor. Tillsammans med övriga berörda aktörer ska verket identifiera vilka uppgifter som rådet ska ha, hur arbetet ska organiseras och hur kunskapsutveckling inom ramen för dricksvattenrådet kan bedrivas. ska löpande redovisa sitt arbete till regeringen. Mot denna bakgrund avstyrks motionerna 2017/18:3349 (M) yrkande 4 och 2017/18:3686 (C) yrkande 56. Utskottet konstaterar att det finns en rad aspekter kring enskilda avlopp som behöver ses över. Avloppsanläggningars funktion har effekter på miljön, t.ex. när det gäller minskad övergödning och giftfri miljö, men påverkar även möjligheten till byggande och dricksvattenförsörjning. Det är därför positivt att regeringen, som framgår ovan, har tillsatt en utredning som ska behandla dessa frågor (Utredningen om hållbara vattentjänster, dir. 2017:54). Havs- och vattenmyndighetens rapport regler för små avloppsanläggningar med tillhörande konsekvensanalys är under beredning i . Mot bakgrund av det pågående arbetet anser utskottet att motionerna 2017/18:2441 (C), 2017/18:2953 (M) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3429 (KD) yrkande 3, 4 och 7–9 och 2017/18:3772 (C) yrkande 38 bör lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet har vid behandlingen av ett liknande motionsyrkande som det nu aktuella anfört att det är angeläget att arbetet med att anpassa samhället till ett förändrat klimat fortsätter (bet. 2014/15:MJU4). (SOU 2017:42) har konstaterat att effekterna av ett förändrat klimat med bl.a. ökad nederbörd kräver en förändrad dagvattenhantering. Utskottet välkomnar att Utredningen om hållbara vattentjänster nu har fått i uppdrag att bl.a. utreda vilka möjligheter som finns enligt nuvarande regler att vidta åtgärder för att anpassa dagvattenhanteringen till ett förändrat klimat (dir. 2017:129). När det gäller frågan om etappmål har , som framgår ovan, fått i uppdrag att lämna förslag till etappmål med styrmedel och åtgärder i fråga om dagvatten för att minska den negativa påverkan på vattenkvaliteten. I uppdraget anförs bl.a. att hänsyn ska tas till effekterna av ett förändrat klimat och att både kvalitativa och kvantitativa aspekter ska behandlas, dvs. både förorenings- och översvämningsproblematiken. I avvaktan på pågående arbete föreslår utskottet att motion 2017/18:2109 (MP) yrkande 2 lämnas utan vidare åtgärd. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vattenvård som har behandlats tidigare . Jämför särskilt yttrande 1 (M), 2 (C), 3 (L) och 4 (KD). De motionsförslag som tas upp i bilaga 2 rör samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlats tidigare i utskottets betänkanden /15:MJU4 Vattenvård, 2014/15:MJU8 Avfall och kretslopp, 2015/16:MJU14 Vattenvård och 2016/17:MJU10 Vattenvård. avslog motionsyrkandena i enlighet med utskottets förslag. Utskottet ser ingen anledning att nu göra någon annan bedömning. , punkt 1 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:2819 av m.fl. (L) yrkande 1. Havet är en viktig resurs som måste nyttjas långsiktigt och hållbart genom en ansvarsfull förvaltning. Havet kan då bli en betydande förnybar resurs som skapar tillväxt och jobb. Haven är jordens lungor och skafferi. För att bekämpa fattigdom och för att rädda klimatet måste haven må bra. Dessvärre håller haven på att förvandlas till soptippar, och viktiga fiskbestånd riskeras på grund av alltför aggressivt fiske. Utsläpp, övergödning och exploatering hotar våra hav. Regionalt samarbete, punkt 2 (M, C, L, KD) av (C), (M), (M), (M), (L), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:2607 av m.fl. (KD) yrkande 1, 2017/18:3349 av m.fl. (M) yrkande 9 och 2017/18:3730 av m.fl. (C, M, KD, L) yrkandena 12 och 13 samt 2017/18:841 av m.fl. (S) och 2017/18:3903 av och (båda SD) yrkande 3. bör även i fortsättningen vara en pådrivande kraft i havsmiljöarbetet – regionalt och internationellt – för att motverka och förebygga övergödning, giftiga utsläpp och nedskräpning. Miljösituationen i våra hav är kritisk och kräver långtgående insatser och ett stort engagemang för att minska utsläpp och miljöpåverkan. Ett långsiktigt och målmedvetet arbete behöver bedrivas för att säkerställa en god havsmiljö, vilket kräver en stark och sammanhållen havs- och vattenpolitik. Regeringen bör även verka för att förbättra förutsättningarna för regional samverkan i för att påskynda arbetet med att skapa en god havsmiljö. är ett av världens mest känsliga hav, med stora miljöproblem. Övergödning, bottendöd, överfiske och höga halter av miljögifter rubbar havets ekosystem. Det krävs kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med detta. Det är mycket viktigt att EU:s ramdirektiv för vatten genomförs i alla . Alla berörda länder bör också intensifiera arbetet med att identifiera och sanera källor till dioxin, kadmium och PCB; dessa gifter skadar allvarligt djurliv. Utsläppen av näringsämnen i har minskat stadigt , men koncentrationen av ämnena är fortfarande hög. Vi anser därför att man behöver verka med krafttag för att minska internbelastningen i och för att även andra länder ska göra insatser för att minska näringsläckage från exempelvis jordbruk och avlopp. Samarbetet mellan har kommit en bra bit på väg, men många svårigheter kvarstår som hindrar målsättningen att minska övergödningen och uppnå en god havsmiljö. Regeringen bör driva på utvecklingen inom konventionerna Helcom (Helsingforskonventionen) och Ospar (konventionen för skydd av den miljön i Nordostatlanten) för att skydda den miljön i och Nordostatlanten. miljöministrar och beslutade att inom ramen för Helcom fastställa en gemensam åtgärdsplan, Baltic Sea Action Plan (BSAP), för , och . Målet för planen är att nå god ekologisk status till 2021.