bet · H501UU11 · 2018-04-06 00:00:00 — EU bör vara berett att hantera olika typ av hot och risker och ta sig an de stora gränsöverskridande utmaningarna. Försvarssamarbetet inom EU bör utvecklas i syfte att stärka de nationella försvarsmakterna och EU:s snabbinsatsförmåga på ett sätt som kompletterar Nato och är mellanstatligt. EU ska också ta ett större ansvar för internationell fred och säkerhet, inte minst i närområdet. I motionens yrkande 37 föreslår partiet att bör gå med i Nato för att stärka vårt eget försvar och bidra till säkerheten i vårt närområde. Det senare yrkandet återkommer i kommittémotionerna 2015/16:2405 av m.fl. yrkande 1 och 2017/18:3775 av m.fl. yrkande 16. Enligt kommittémotion 2016/17:3120 av m.fl. yrkandena 1 och 4 bör en parlamentarisk arbetsgrupp tillsättas med uppdrag att pröva och ompröva den militära alliansfriheten och utifrån avslutade utredningar inleda en process för medlemskap i . Motionärerna anser också att betänkandet Säkerhet i en ny tid (SOU 2016:57) måste bli föremål för en bred remissbehandling. anser i partimotion 2016/17:159 av m.fl. yrkande 12 att bör spela en aktivare roll i syfte att skapa ett ökat samarbete runt . Partiet anför i partimotion 2017/18:554 av m.fl. yrkande 1 att de internationella försvarssamarbetena bör redovisas och utvärderas samlat. I partimotion 2016/17:159 av m.fl. yrkande 28 anförs att inte bör inleda förhandlingar eller vidta andra åtgärder i syfte att ansöka om medlemskap i . Partiet anser även att bör lämna Natos reservstyrka Response Forces Pool och Partnerskap för fred (PFP), riva upp avtalet om värdlandsstöd med Nato och avveckla den svenska representationen i (yrkandena 30–33). Förslaget att riva upp värdlandsavtalet återkommer i partimotion 2017/18:554 av m.fl. yrkande 2. Liberalerna anför i partimotion 2017/18:3194 av m.fl. yrkande 16 att EU bör utveckla den gemensamma säkerhetspolitiken. I partimotionerna 2015/16:2267 av m.fl. yrkande 2, 2017/18:225 av m.fl. yrkande 2 och 2016/17:1072 av m.fl. yrkande 2 anförs att under innevarande mandatperiod bör söka medlemskap i . I kommittémotion 2015/16:520 av yrkandena 1 och 2 föreslås att det bilaterala säkerhetspolitiska samarbetet med bör stärkas och att utgångspunkten för samarbetet bör vara Natos värdlandsavtal. anför i kommittémotionerna 2015/16:2250 av m.fl. yrkande 2, 2015/16:2714 av m.fl. yrkande 12, 2015/16:2824 av m.fl. yrkande 2, 2016/17:2497 av m.fl. yrkande 2, 2016/17:3207 av m.fl. yrkande 2, 2016/17:3208 av m.fl. yrkande 22 och 2017/18:3829 av m.fl. yrkande 2 att bör ansluta sig till Nato. Förslaget återkommer i kommittémotionerna 2017/18:3745 av m.fl. yrkande 19 och 2017/18:3827 av m.fl. yrkande 2. I den förstnämnda motionen anförs dessutom i yrkande 20 att bör verka för en förlängning av och i den sistnämnda (yrkande 9) påtalas behovet av att se över förmågan att ta emot internationell hjälp vid en kris. I inriktningsbeslutet om försvarspolitiken (prop. 2014/15:109, bet. 2014/15:FöU11, bet. 2014/15:UFöU5) framhålls att hot mot freden och vår säkerhet bäst avvärjs i gemenskap och i samverkan med andra länder. säkerhetssamarbeten och försvarspolitiska samarbeten kompletterar varandra och stärker säkerheten i vår del av världen. Regeringen och har därför verkat för att säkerhet byggs solidariskt med andra. Utskottet erinrar om att beslutade om solidaritetsförklaring som innebär att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat medlemsland i EU, eller (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09:FöU10). Vidare har godkänt en svensk ratificering av Lissabonfördraget (prop. 2007/08:168, bet. 2008/09:UU8). I fördragets artikel 24.2 anges att EU ska ”föra, utforma och genomföra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som grundas på en utveckling av ländernas ömsesidiga politiska solidaritet”. Genom Lissabonfördragets artiklar 42.7 (de s.k. säkerhetsgarantierna) och 222 (solidaritetsklausulen) institutionaliseras och stärks vidare det solidariska ansvar som EU:s medlemsländer har för säkerhet. Utskottet vill också understryka FN:s centrala roll för hantering av konflikter i världen och för att ge legitimitet åt internationella krishanteringsinsatser. Ett starkt FN-system i ett nära samarbete med regionala och andra organisationer är centralt. De principer för mellanstatligt samarbete som ges i utgör grunden för det globala kollektiva säkerhetssystemet, och det är angeläget att slå vakt om dessa. är det enda organ som kan ge folkrättsgrundade och universella mandat för fredsfrämjande insatser samt införande av sanktioner. FN är garant för den globala säkerhetsordningen och är som sådan avgörande för . Utskottet återkommer till frågor om i det följande avsnittet. beslutade regeringen att tillsätta en offentlig utredning om försvarssamarbeten och säkerhetspolitiska samarbeten. Uppgiften var att analysera och redogöra för innebörden av medlemskap – dess för- och nackdelar – respektive samarbeten med andra länder och organisationer på det försvars- och säkerhetspolitiska området, och . Analysen skulle syfta till att tydliggöra ett brett förhållningssätt till vår säkerhet. Den militära alliansfriheten skulle inte utvärderas. Utredaren redovisade sitt uppdrag i betänkandet Säkerhet i en ny tid (SOU 2016:57) och presenterade sina slutsatser för utskottet . Utskottet noterar att utrikesministern i ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2016/17:17) anförde att det inte är aktuellt med ett remissförfarande av rapporten. Utrikesministern motiverade detta med att det inte ingick i utredarens uppdrag att ta fram rekommendationer som beslutsunderlag i specifika frågor och förslag. Det framgår också av inriktningsbeslutet att samarbetet i EU intar en särställning i svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Europeiska unionen bidrar till fred och säkerhet i sitt närområde och globalt. EU:s förmåga att agera som säkerhetspolitisk aktör är en funktion av medlemsstaternas resurser, sammanhållning och politiska vilja. Ett starkt europeiskt samarbete, med Europeiska unionen som kärna, är av stor vikt mot bakgrund av den ryska aggressionen i . ansåg att EU därför bör stärkas som säkerhetspolitisk aktör och att aktivt bör bidra till den konceptuella utvecklingen inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och fortsätta att bidra till EU:s civila och militära krishanteringsinsatser. Utskottet konstaterar att det säkerhetspolitiska samarbetet inom EU därefter har fortsatt att utvecklas, och godkände också deltagande i det permanenta strukturerade samarbetet inom unionen, Pesco (prop. 2017/18:44, bet. 2017/18:UFöU3). Upprättandet av Pesco är ett led i att uppnå målsättningarna i EU:s globala strategi som presenterades och som innehåller riktlinjer för EU:s externa agerande. Strategin utgår från en bred syn på säkerhet, och uppföljningen görs på ett antal prioriterade områden. Säkerhet och försvar är ett av dessa. Det kompletteras bl.a. av arbetet med att utveckla en integrerad ansats för kris och konflikt som ska täcka hela konfliktcykeln och leda till en bättre samverkan mellan olika utrikes- och säkerhetspolitiska instrument. Pesco utgör en del av den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och är därmed en integrerad del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Artikel 42.6 i föreskriver att de medlemsstater som uppfyller högre krav på militär kapacitet och som har gjort mer bindande åtaganden på området med tanke på de mest krävande uppdragen ska upprätta ett Pesco inom ramen för unionen. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken är alltså en del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, och tillhandahåller en operativ kapacitet för civil och militär krishantering. EU kan använda sig av denna kapacitet vid uppdrag utanför unionens gränser för att bevara freden, förebygga konflikter och stärka den internationella säkerheten i enlighet med . I artikel 43 anges att de uppdrag där unionen kan använda civila och militära resurser inbegriper följande insatser: • gemensamma insatser för avrustning • humanitära insatser och räddningsinsatser • militära rådgivnings- och biståndsinsatser • insatser med stridande förband vid krishantering inklusive fredsskapande åtgärder • stabiliseringsinsatser vid konflikter Sådana insatser beslutas av rådet med enhällighet. EU har genomfört närmare 40 sådana civila och militära insatser i , och . har bidragit till samtliga EU-ledda insatser. Nordiskt/baltiskt säkerhets- och försvarssamarbete Syftet med det nordiska försvarssamarbetet är att stärka parternas nationella försvar, undersöka gemensamma synergieffekter och finna effektiva gemensamma lösningar. Det nordiska försvarspolitiska samarbetet har intensifierats sedan upprättandet av Nordic Defence Cooperation (Nordefco) 2009. Nordefco utgör en struktur för samarbetet och omfattar politisk inriktning, förmågeutveckling, personalfrågor, utbildning och övning. Utskottet konstaterar att sedan Nordefco etablerades har utvecklingen varit positiv på flera områden, t.ex. har man samarbetat om internationella operationer, logistik, utbildning, förmågeutveckling och övningsverksamhet. Inriktningsbeslutet om försvarspolitiken slår fast att det finns stora möjligheter till ett än mer fördjupat nordiskt försvarssamarbete, med den principiella begränsningen att samarbetet inte bör innebära ömsesidiga försvarsförpliktelser. Det framgår av inriktningsbeslutet att försvarssamarbetet med ska utvecklas till att omfatta operativ planering och förberedelser för gemensamt användande av civila och militära resurser i olika scenarier. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i FN:s stadga. Sådan planering bör vara ett komplement till, men skilt från, respektive lands nationella planering. Samarbetet innebär en möjlighet att agera gemensamt, men inte några utfästelser. Målet med försvarssamarbetet mellan och är att förbättra Försvarsmaktens operativa förmåga och att möjliggöra gemensamt operativt agerande med . Med hjälp av samarbetet blir också försvarsmakterna i båda länderna effektivare verksamhetsmässigt och ekonomiskt. Samarbetet grundar sig på förtroende och ett långsiktigt arbete länderna emellan. Utskottet noterar att det svensk-finska försvarssamarbetet innefattar samtliga stridskrafter samt säker kommunikation, materiel och logistik. Samarbetet omfattar även gemensam planering för kris och krig, vilket ökar båda ländernas handlingsfrihet i olika scenarier. och har ett omfattande övningssamarbete, och i takt med att vår relation fördjupas ökar även övningsutbytet. Utskottet anser att ett närmare samarbete med de baltiska staterna samt med andra länder och aktörer i vårt närområde bidrar till att stärka säkerheten i . Utskottet vill, i enlighet med vad som anförs i inriktningsbeslutet, se ett fördjupat och breddat samarbete med , och , t.ex. genom ökad övningsverksamhet. Mot den bakgrunden välkomnar utskottet att det nordiska utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet har fortsatt att utvecklas , såväl när det gäller engagemanget för närområdesfrågorna som för utökad samverkan om viktiga globala frågor och den internationella utvecklingen. Samarbetet inom ramen för det informella nordiska utrikespolitiska samarbetet är enligt regeringen även i fortsättningen prioriterat, inte minst i ljuset av den senaste tidens säkerhetspolitiska utveckling i vårt närområde. Utskottet konstaterar att tog över samordningsansvaret för de nordiska och för de nordisk-baltiska utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetena (N5) och (NB8). Fokus för det s.k. N5-samarbetet mellan de nordiska länderna är det fördjupade nordiska utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet, liksom aktuella angelägna frågor såsom nordiskt FN-samarbete, utvecklingen i EU inklusive i samband med brexit, säkerhetsläget i , samt säkerhetspolitiska globala utmaningar (såsom och ). Relationen mellan och , frågor rörande terrorism, cybersäkerhet och den nordiska modellen är andra exempel på aktuella frågor. Främsta fokus för NB8 är regional utrikes- och säkerhetspolitik och aktuella frågor i närområdet. Samarbetet innebär möten mellan de åtta ländernas statsministrar, utrikesministrar, försvarsministrar och respektive statssekreterare. I inriktningsbeslutet konstateras att Nato är en central aktör för europeisk säkerhet och integration, ett forum för politisk dialog och ett instrument för att upprätthålla länken mellan och samt för internationell krishantering. Utskottet konstaterar att samarbete med Nato grundar sig på partnerskapet inom () och Partnerskap för fred (PFF). undertecknade ett samförståndsavtal med Nato om värdlandsstöd som godkändes av (prop. 2015/16:152, bet. 2015/16:UFöU4) och trädde i kraft . Avtalet syftar till att säkerställa att värdlandet kan lämna effektivt stöd för militär verksamhet på sitt territorium i samband med övningar, krishanteringsinsatser eller andra insatser. Centralt för förståelsen av avtalet är att detta till sin natur är vilande. Det blir tillämpligt först när fattar ett beslut om att inbjuda Natoländer eller Natostaber att bedriva verksamhet på svenskt territorium. har även i fortsättningen kontroll över omfattningen och arten av denna verksamhet. Svensk nationell lag och bindande internationella åtaganden har företräde framför samförståndsavtalets bestämmelser. Utskottet konstaterar att samarbetet med Nato har fortsatt att utvecklas. Den status som () som fick i samband med toppmötet i 2014 förlängdes med . Prioriteringarna för partnerskapet är fortsatt politisk dialog, utbildnings- och övningssamarbete samt informationsutbyte. Särskilt viktig är den dialog om säkerheten i närområdet som och för med Nato, där möten hålls regelbundet både på politisk nivå och på tjänstemannanivå. /18 förnyades också individuella partnerskapsprogram med Nato (IPCP) som fastslår prioriteringar för den nya programperioden –2019. Utredningen om svenska säkerhets- och försvarssamarbeten (SOU 2016:57) hade även i uppdrag att analysera för- och nackdelar med ett svenskt Natomedlemskap. I enlighet med kommittédirektiven lämnar utredningen dock inga synpunkter på huruvida bör ansöka om Natomedlemskap eller inte. Utredaren konstaterar att ett ställningstagande i medlemskapsfrågan inte kan utredas fram. Det är fundamentalt politiskt till sin natur och kräver brett stöd i den allmänna opinionen. Utredaren noterar att det senare också är ett kriterium som Nato anser ska uppfyllas för medlemskap. Utredningen diskuterar också huruvida vore välkommet som medlem av Nato. Inledningsvis understryks att det hör till god ton i den internationella politiken att avstå från offentliga synpunkter på andra länders säkerhetspolitiska vägval, men utredningen gör bedömningen att en svensk Natoansökan skulle välkomnas av försvarsalliansen. Utredaren bedömer att det på ett övergripande plan handlar om Natos syn på som en säkerhetsproducent, med viktiga bidrag att lämna till dess säkerhetspolitiska arbete och därtill med en interoperabel försvarsmakt. Med som medlem i Nato uppfattas, enligt utredningen, västs förmåga att verka konfliktavhållande i öka, och riskerna för ett oöverlagt handlande från sida minska. Utskottet anser, i likhet med vad som anfördes i inriktningsbeslutet, att bör fortsätta att utveckla samarbetet med Nato inom ramen för vårt partnerskap. Det ger oss möjlighet att utveckla vår militära förmåga och bidra till kvalificerade krishanteringsinsatser. Utskottets förslag i korthet avslår ett antal motioner om , bl.a. med hänvisning till pågående arbete. Jämför reservation 15 (M), 16 (SD), 17 (C), 18 (V) och 19 (KD). föreslår i partimotion 2015/16:2174 av m.fl. yrkande 4 att ska verka för att FN i högre utsträckning ska kunna utnyttja möjligheten till humanitär intervention. Förslaget återkommer i partimotion 2016/17:3382 av m.fl. (M) yrkande 3. I motionens yrkande 4 anförs att i säkerhetsrådet bör fokusera på konfliktlösning, mänskliga rättigheter, kvinnor i konflikter, reformer av FN-systemet i syfte att motverka korruption, byråkrati och ineffektivitet. Förslagen om att reformera FN återkommer i partimotion 2017/18:3566 av m.fl. yrkandena 8 och 9 och i kommittémotionerna 2015/16:2971 yrkande 16, 2016/17:2768 yrkande 15 och 2017/18:3239 yrkandena 16 och 28, samtliga av m.fl. anför i kommittémotion 2015/16:2110 av m.fl. yrkande 1 att FN bör inta en central plats i utrikespolitik. Yrkandet återkommer i kommittémotionerna 2017/18:1580 av m.fl. yrkandena 1 och 5 och 2016/17:457 av m.fl. yrkandena 1 och 5. I de sistnämnda motionerna anförs dessutom att , i säkerhetsrådet, bör ta initiativ till en reform av FN:s interna regler om skydd för visselblåsare m.m. anför i partimotion 2017/18:3684 av m.fl. yrkande 13 att bör driva att FN blir mer samlat och samordnat. I kommittémotion 2016/17:3082 av m.fl. yrkande 9 anförs att i säkerhetsrådet måste verka för att rationalisera FN-organen samt förbättra effektiviteten i humanitära och fredsbyggande insatser. I kommittémotion 2017/18:3775 av m.fl. yrkandena 9 och 10 understryks vikten av FN-reform för att förbättra beslutsfattandet i säkerhetsrådet och öka FN:s handlingskraft. bör också ta fram tydliga kriterier för när det ska finnas mandat att genomföra humanitära interventioner. föreslår i partimotion 2016/17:48 av m.fl. yrkandena 6–8 att ska verka för en reform av säkerhetsrådet i syfte att avveckla vetorätten och öka antalet medlemmar. I avvaktan på ändrade regler bör verka för att de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet avstår från att använda sin vetorätt vid insatser för att förhindra folkmord, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Valet till de roterande platserna i säkerhetsrådet bör också bli mer transparent. I yrkandena 15–17 anförs att bör verka för att den förebyggande komponenten och återuppbyggnadskomponenten vid humanitära interventioner utvecklas och stärks samt att FN utvecklar sitt arbete för tidig varning och respons vid väpnade konflikter. I partimotion 2016/17:159 av m.fl. yrkande 23 understryker att fredsskapande, fredsbevarande och fredsfrämjande åtgärder enbart ska genomföras på FN:s uppdrag eller annan folkrättslig grund. anför i kommittémotion 2015/16:2714 av m.fl. yrkande 9 att regeringen bör agera för att få till stånd ett rotationssystem för platserna i inom EU. I kommittémotion 2016/17:3208 av m.fl. yrkandena 11 och 20 anförs att bör verka för att vetorätten i säkerhetsrådet begränsas. Detta återkommer i kommittémotion 2017/18:3745 av m.fl. yrkanden 12. I motionen anförs dessutom att ska verka för att visselblåsare ska kunna agera när de stöter på felaktigheter i FN (yrkande 15). Utskottet konstaterar att FN är ryggraden i det internationella systemet och den enda organisation som kan samla världssamfundet kring processer som t.ex. utvecklingsmålen eller det globala klimatavtalet. är i sin tur unikt eftersom dess beslut om fred och säkerhet blir bindande för samtliga FN:s medlemsstater. Generalförsamlingen valde in som en av tio icke-permanenta medlemmar i säkerhetsrådet för perioden –2018. Det framgår av regeringens program för medlemskapet att den grund som gäller för svensk utrikespolitik – folkrätt, mänskliga rättigheter, jämställdhet och ett humanitärt perspektiv – även ska ligga till grund för tid i säkerhetsrådet. I programmet konstateras att rådets arbete domineras av landspecifika situationer. Detta blir också fokus för som rådsmedlem. Det är i den geografiska kontexten som följande tematiska prioriteringar ska få genomslag. • FN måste på ett bättre sätt förebygga och hindra återfall i konflikter, inkludera kvinnor i fredsprocesser samt beakta sambanden mellan fred, säkerhet och utveckling, t.ex. vad gäller klimat, migration och jämställdhet. • Tidig varning måste följas av tidig handling, inte minst av säkerhetsrådet. Kapitel 6 i är underutnyttjat. Ett förebyggande- och fredsbyggandeperspektiv bör genomsyra all FN:s verksamhet i sviktande stater. • FN-systemets förmåga att hantera nya säkerhetsfrågor såsom pandemier, naturkatastrofer och klimatförändringar måste stärkas. • En tydligare prioritering inom den fredsfrämjande verksamheten kan bidra såväl till att stärka FN:s trovärdighet i fält som till ett mer effektivt resursutnyttjande. FN:s insatser ska ha tydliga och realistiska mandat. FN måste också agera kraftfullt för att motverka sexuella övergrepp i samband med FN-insatser. kommer att med kraft driva krav på effektiv nolltolerans när det gäller sexuella övergrepp. • Kvinnors aktiva inflytande i fredsprocesser är en strategisk fråga för internationell fred och säkerhet. Det normativa ramverket är till stor del på plats, men uppföljning och genomförande kan och måste bli bättre. behövs t.ex. tydliga mandat från säkerhetsrådet, bl.a. när det gäller uppföljning och ansvarsutkrävande. • Vetoanvändningen måste begränsas, särskilt vid situationer av massövergrepp som i , och helt avskaffas. stöder och deltar i initiativ för att begränsa användandet av vetot, särskilt i fall där det finns risk för folkmord, brott mot mänskligheten eller krigsbrott. • FN och EU verkar sida vid sida. Som aktiv medlem i båda avser att bidra till att stärka samarbetet dem emellan. kommer också att verka för en fortsatt utveckling av det omfattande samarbetet mellan AU och FN. Utskottet noterar de prioriteringar som redovisas ovan och vill understryka vikten av att fortsätter att vara en kritisk vän till FN och en stark röst för ett mer effektivt och transparent FN. Det är djupt bekymmersamt att säkerhetsrådet på grund av blockeringar inte kan agera i vissa kriser och konflikter, och utskottet välkomnar att som medlem avser att agera för att säkerhetsrådet agerar i ett tidigt skede av krissituationer. Utskottet noterar att säkerhetsrådet, trots blockeringarna inom vissa områden, hanterar en stor mängd frågor, alltifrån ledning av fredsbevarande FN-insatser till hundratals beslut och uttalanden . Sanktionsförfaranden och hantering av frågor kring massförstörelsevapen hanteras också i rådet. Inför medlemskap i säkerhetsrådet översände UD ett dokument till utskottet benämnt Rutiner och former för dialog med inför och under medlemskap i säkerhetsrådet 2017–2018. Av dokumentet framgår att följande rutiner och former för kontakter med utskottet ska tillämpas: • två möten med UD:s ledning för information om förberedelsearbetet • månadsvisa möten på hög tjänstemannanivå för information om rådets dagordning och svenskt agerande • i särskilda frågor som direkt berör informeras utskottet i den ordning som gäller allmänt för utrikespolitiska frågor • information/delgivningar till utskottet • skriftlig information från om säkerhetsrådet och dess arbete • information om källor för information och uppdatering. Det framgår också av dokumentet att information ska lämnas till och i kammaren och att riksdagsdelegationer som besöker , i den utsträckning arbetet medger, ska få inblick i säkerhetsrådets arbete. Utskottet konstaterar att information regelbundet har lämnats till utskottet på tjänstemannanivå, och att utrikesministern har föredragit arbetet i säkerhetsrådet för utskottet . Utrikesministern har även medverkat i utskottets öppna utfrågning om medlemskap i säkerhetsrådet . Utskottet informerades även inför medlemskapet. Utskottet konstaterar vidare att utrikesministern vid ett antal tillfällen deltagit i interpellationsdebatter med anknytning till frågor i säkerhetsrådet, men att regeringen inte lämnat särskild information i kammaren om arbete i säkerhetsrådet. Utskottets ledamöter har i två delegationer, respektive , besökt och då getts en inblick i säkerhetsrådets arbete genom föredragningar och genom att närvara vid möten i rådet. Frågan om humanitär intervention diskuterades i inriktningsbeslutet (bet. 2014/15:UFöU5). Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet underströk då att huvudlinjen är att svenskt deltagande i fredsfrämjande insatser ska ske med ett mandat från säkerhetsrådet. Detta gäller i synnerhet för fredsframtvingande insatser i enlighet med kapitel VII.