bet · H501FöU7 · 2018-04-09 00:00:00 — Utskottet har i sammanhanget understrukit att det enligt gällande lag krävs tillstånd för att det svenska beredskapslagret ska kunna förvaras utomlands. Med det anförda har aktuella motioner avstyrkts. Utskottet har i samma betänkanden också vidhållit uppfattningen att vad som ska framgå av den beredskapsplan som fastslås i lagen (2012:806) om beredskapslagring av olja bör framgå på lägre nivå än lag. Detta är också fallet då innehållet i den plan som tillsynsmyndigheten har ett ansvar för att upprätta regleras i förordningen (2012:873) om beredskapslagring av olja. Där anges bl.a. att planen ska innehålla uppgifter om hur begränsningar i förbrukningen ska genomföras. Därmed har motioner om att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter också avstyrkts. I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), uttrycker Försvarsberedningen följande: Möjligheten för staten att nyttja oljelagren för ändamål i samband med störningar vid allvarliga säkerhetspolitiska kriser och i krig bör ses över. Denna möjlighet fanns i tidigare lagstiftning. Enligt lagen (2012:806) om beredskapslagring av olja är utsedd tillsynsmyndighet och fastställer vem som är lagringsskyldig samt hur omfattande den enskilda lagringen ska vara. Aktörer med ansvar för samhällsviktig verksamhet behöver analysera sina respektive behov av drivmedel. Därefter kan regeringen fatta beslut om en eventuell reglering av hur befintlig beredskapslagring av olja ska kunna användas för att möta totalförsvarets krav. Ett planeringskrav ska ställas på samhällsviktiga aktörer vars verksamhet är beroende av drivmedel. Krav ska kunna ställas på privata drivmedelsaktörer att utöka lagerhållning av drivmedel på regional och till del lokal nivå. Försvarsberedningen betonar vikten av att det i fredstid även måste finnas ett förberett nationellt system för prioritering av drivmedel. En sådan planering för drivmedelsförsörjning stärker även den fredstida krisberedskapen. Försvarsberedningen konstaterar att arbetet med att utveckla alternativa drivmedel minskar sårbarheter och lindrar konsekvenser av uppkomna störningar. Utskottet instämmer med Försvarsberedningens analys att vårt samhälle och flera samhällsviktiga funktioner som t.ex. transporter och elförsörjning är mycket beroende av en fungerande drivmedelsförsörjning. Utskottet ser positivt på de förslag som Försvarsberedningen lämnar i sin delredovisning om att t.ex. se över olje- och drivmedelslagring samt prioriteringen av dess användande. Utskottet ser inte skäl att föregripa Försvarsberedningens slutrapport och regeringens beredning av föreslagna åtgärder genom att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om lagring av olja och drivmedelsförsörjning. Ökad produktion av inhemska biodrivmedel Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om ökad produktion av inhemska biodrivmedel. Jämför reservation 30 (C). m.fl. (C) anför i motion 2017/18:3765 att en ökad inhemsk produktion av biodrivmedel innebär en ökad försörjningstrygghet men skapar också arbetstillfällen inom de gröna näringarna. Motionärerna föreslår således att produktionen av inhemska biodrivmedel bör öka som ett sätt att minska sårbarheten och beroendet av utländsk olja (yrkande 14). I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), konstateras ”att arbetet med att utveckla alternativa drivmedel minskar sårbarheter och lindrar konsekvenser av uppkomna störningar”. Utskottet instämmer med Försvarsberedningens analys att vårt samhälle och flera samhällsviktiga funktioner är mycket beroende av en fungerande drivmedelsförsörjning och att alternativa drivmedel både kan minska sårbarheter och lindra konsekvenser av uppkomna störningar. I väntan på Försvarsberedningens slutrapport och regeringens beredning av föreslagna åtgärder finns det inte skäl för utskottet att ur ett beredskapsperspektiv föreslå åtgärder i fråga om en ökad produktion av inhemska biodrivmedel. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om nordiskt samarbete. Jämför reservation 31 (C). m.fl. (C) anför i motion 2017/18:3684 att man vill bygga säkerhet solidariskt tillsammans med andra. Det nordiska samarbetet är t.ex. redan omfattande men bedrivs sällan med ett civilt beredskapsperspektiv i fokus, menar motionärerna som föreslår att det nordiska samarbetet bör stärkas inom områdena samhällssäkerhet och civilt försvar, exempelvis energi-, cyber- och läkemedelsområdena (yrkande 27). I betänkande 2013/14:FöU11, samt till del i betänkande 2014/15:FöU6, uttryckte utskottet att det nordiska samarbetet på krisberedskapsområdet till största delen bygger på förmågan att samordna och gemensamt kunna ta till vara och använda nationella förmågor och resurser. Utskottet ansåg att det nordiska s.k. Hagasamarbetet inom området fått nytt momentum i och med den s.k. II-deklarationen. Utskottet välkomnade denna utveckling och såg stora möjligheter till ett än mer fördjupat nordiskt samarbete. MSB:s redovisade uppdrag att analysera och redovisa hur de praktiska förutsättningarna för stöd mellan de nordiska staterna vid kriser och allvarliga händelser i fredstid kunde utvecklas på grundval av den nordiska solidaritetsförklaringen och nationella åtgärder till följd av europeiska riktlinjer för värdlandsstöd visade också på det närmande mellan de nordiska länderna som kontinuerligt utvecklas, menade utskottet. Utskottet ansåg sammantaget att det pågående arbetet medförde att det inte fanns anledning för att vidta ytterligare åtgärder på området vid det aktuella tillfället. Det nordiska krisberedskapssamarbetet är formaliserat genom de s.k. Hagadeklarationerna (I och II) . Visionen för samarbetet är att uppnå ett robust utan gränser. I ett robust ska det finnas en god förmåga att förebygga och hantera allvarliga händelser, och det ska finnas en god förmåga till återhämtning efter sådana händelser. I regeringens skrivelse 2015/16:90 Nordiskt samarbete 2015 anges att de nordiska länderna enats om utvecklingsmål för samarbetet . Målen pekar ut ett antal prioriterade områden för de kommande årens samarbete och syftar i stort till att stärka erfarenhets- och kunskapsutbytet mellan länderna, fortsätta arbetet med att förebygga och begränsa konsekvenserna av samhällskriser, utveckla möjligheter till gemensam kapacitetsuppbyggnad och insats samt stärka förmågan att agera i olika internationella sammanhang, både operativt och politiskt. I regeringens skrivelse 2016/17:90 Nordiskt samarbete 2016 beskriver regeringen hur det på ministermötet i noterades den förändrade säkerhetssituationen i regionen och utmaningar såsom extrema väderförhållanden till följd av klimatförändringar, cyberhot, terrorism och hälsohot. På mötet betonades bl.a. att dessa utmaningar bäst kan bemötas genom stark resiliens i syfte att främja bättre krisberedskap, vilket i sin tur förutsätter ett effektivt informationsutbyte mellan de nordiska länderna. Dessutom uppmärksammades gemensamma nordiska forskningssamarbeten inom området. är ordförande i , och då förväntas nya utvecklingsmål att tas fram. I regeringens skrivelse 2017/18:90 Nordiskt samarbete 2017 beskrivs hur det nordiska krisberedskapssamarbetet fortsatte i enlighet med de s.k. Hagadeklarationerna I och II respektive 2013. I MSB:s årsredovisning (publ. MSB1172) anges att MSB var sammanhållande för det svenska deltagandet vid ett trilateralt expertseminarium i (, och ) anordnat av den finska Försörjningsberedskapscentralen (FBC). Seminariet bestod av tematiska workshopar inom livsmedelsförsörjning, transport och logistik och bränsle. Från svensk sida deltog representanter från MSB, , , , och . Seminariet bidrog till att höja kunskapen om regionala risker, sårbarheter och gränsöverskridande beroenden med fokus på kontinuitet i samhällsviktig verksamhet. Slutsatserna från den gemensamma rapporten kommer att följas upp vid en ny workshop i . I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), uttrycks att ”det finns goda förutsättningar för ett närmare samarbete i , med de baltiska länderna samt med andra länder i vårt närområde i frågor som rör utveckling av civilt försvar. Samarbetet kan även fördjupas i de multilaterala sammanhang där verkar”. Försvarsberedningen hänvisar i sin rapport till Hagasamarbetets utveckling. I regeringens skrivelse Nationell strategi för samhällets informations- och cybersäkerhet (skr. 2016/17:213) anges att regeringen ska verka för att bl.a. stärka samarbeten på området med likasinnade länder, t.ex. de nordiska. Utskottet har fått information från om NordBER (Nordiskt elberedskapsforum) som är en sammanslutning av stamnätsoperatörerna samt el- och energimyndigheter i de fem nordiska länderna som samarbetar kring nordiska beredskapsfrågor inom elförsörjningen. Även deltar i arbetet från svensk sida. NordBER:s två övergripande mål: • Informations- och erfarenhetsutbyte som är relevant för elförsörjningens kontinuitetsplanering och i specifika frågor och områden. Arbetet kan ske i arbetsgrupper, forum och temamöten. • Kontinuitetsplanering på nordisk nivå som är ett komplement till den na-tionella beredskapen och som ska bidra till en fördjupad samverkan mellan de systemansvariga. Samarbetet regleras genom en avsiktsförklaring och en rullande handlingsplan – den nuvarande för perioden –2018. De nordiska systemansvariga företagen har även etablerat (NordAM) som är ett centralt verktyg för beredskapssamarbetet för det nordiska elsystemet. Utskottet har också fått information från som anger att inget etablerat system finns för samarbete inom läkemedelsområdet i inför eller under en kris. I det Nordiska beredskapsavtalet (2002) och genom finns det dock en uttalad ambition att de nordiska länderna ska stötta varandra vid olika typer av kriser. Utskottet instämmer med Försvarsberedningen om vikten av samverkan mellan myndigheter i de nordiska länderna med ansvar för krisberedskapsfrågor och civilt försvar. I sammanhanget bör särskilt det övergripande Hagasamarbetet lyftas fram men också andra myndigheters samarbeten i en nordisk kontext. Utskottet anser att motionärernas intentioner är tillgodosedda i huvudsak genom detta. Utskottet anser inte att det finns skäl att föregripa Försvarsberedningens slutrapport och regeringens beredning av föreslagna åtgärder genom att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om nordiskt samarbete. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om samarbete med Nato. Jämför reservation 32 (M). m.fl. (M) föreslår i motion 2017/18:3222 att bör koordinera arbetet med det civila försvaret med Natos arbete på detta område (yrkande 5). I betänkande 2016/17:FöU3 noterade utskottet att regeringen verkade för att ska vidmakthålla och utveckla en hög samarbetsnivå i internationell krishantering samt arbeta för att öka svensk närvaro i de av Natos militära och civila strukturer som är av relevans för . Utskottet såg regeringens beslut att bemyndiga MSB att ingå samarbetsavtal med Natos centrum för strategisk kommunikation (Stratcom) som ett naturligt steg i genomförandet av nuvarande försvarinriktning. Denna typ av internationell samverkan, inklusive samverkan inom EU och FN, stärker samlade försvarsförmåga enligt vad utskottets bedömde. Mot denna bakgrund fann utskottet inte några skäl till att bifalla motionärernas yrkanden om att avbryta samarbetet med Stratcom. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6) påminner regeringen om att samarbetet mellan och Nato inom området civil beredskap syftar till att stärka totalförsvarsförmåga och bidra till utveck-lingen av samhällets krisberedskap och civilt försvar. Genom att planera och delta i gemensamma övningar stärks förmågan att motstå olika typer av kriser och hot. Vid toppmötet i enades Nato om att den civila beredskapen ska stärkas inom en rad områden. har bidragit till detta arbete. Regeringen anser att det svenska civila beredskapssamarbetet med Nato har bidragit till att stärka det svenska arbetet med att återuppta planeringen för det civila försvaret. I delredovisningen av Försvarsberedningens slutrapport, Motståndskraft – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66), uttrycks att ”bör bredda och fördjupa redan befintligt bi- och multilateralt erfarenhetsutbyte gällande civilt försvar till att innefatta operativ planering och förberedelser för förhållanden bortom fred” och att även bör ”fortsätta att fördjupa samarbetet och informationsutbytet avseende civilt försvar med Nato”, inom ramen för Partnerskap för fred-samarbetet. Utskottet konstaterar att aktivt deltar i samarbetet på krisberedskapsområdet och i fråga om civilt försvar inom ramen för Natos Partnerskap för fred-samarbete. Utskottet instämmer dock med Försvarsberedningen om vikten av att breddar och fördjupar redan befintligt bi- och multilateralt erfarenhetsutbyte inom dessa områden. I väntan på Försvarsberedningens slutrapport och regeringens beredning av föreslagna åtgärder finns det inte skäl enligt utskottet att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om samarbetet med Nato. Motionärernas inten-tioner kan sägas vara tillgodosedda . Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om alarmeringstjänsten. Jämför reservation 33 (SD). I motion 2017/18:2152 anför (S) att en viktig del av ett landstings eller en regions hälso- och sjukvård är ambulanssjukvården. Regionerna och har en gemensam ambulansdirigering i egen regi . Det har skapat unika möjligheter att utveckla och effektivisera verksamheten. kom även Region med i den gemensamma verksamheten. Den pågående alarmeringsutredningen borde kunna landa i att man tydliggör ansvaret för att ta emot och bedöma inkommande samtal, så att den som äger resurser och kompetens också ansvarar för att larma ut. Så ser det ut när det gäller polisorganisationen och räddningstjänsten. Det är logiskt att detta även gäller sjukvården, menar motionären som föreslår att man bör se över möjligheterna att ge landsting och re-gioner ett tydligt och utökat ansvar när det gäller alarmeringsverksamheten inom hälso- och sjukvården (yrkande 1), tillika möjligheterna att införa kompetenskrav för personal vid alarmeringscentralerna (yrkande 2). (M) menar i motion 2017/18:2332 att det är dags för en ny långsiktig, modern och kraftfull alarmeringstjänst med ansvarsfullt ledarskap och verklighetsbaserade krisplaner. betänkande, En myndighet för alarmering (SOU 2013:33), redovisades för regeringen . Utredningen föreslog bl.a. att en ny statlig myndighet skulle inrättas och ta över ansvaret för alarmeringen men sedan har ingenting hänt utom att regeringen har tillsatt ytterligare en utredning, menar motionären som föreslår att regeringen bör presentera konkreta förslag på hur alarmeringstjänsten kan stärkas ytterligare. I motion 2017/18:2017 skriver m.fl. (SD) att SOS Alarm bör vara ett statligt verk som inte verkar på en konkurrensutsatt marknad. Samarbete ska ske över regions- och länsgränserna, och SOS Alarm ska sitta tillsammans med räddningstjänst, polis, hemvärnet, sjö- och flygräddning och . Det skulle underlätta samordningen mellan olika myndigheters planering för det civila försvaret om det skapades en central instans som sköter sådan samordning, menar motionärerna. I motionen föreslås att SOS Alarm bör inkorporeras i en ny civilförsvarsmyndighet (yrkande 78). I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6) anger regeringen att samhällets alarmeringstjänst är ett offentligt åtagande som i alla lägen måste fungera på ett säkert och effektivt sätt. Det är därför av stor vikt att kan uppfylla fastställda effektivitets- och kvalitetskrav i sin verksamhet. För att ge bolaget goda förutsättningar att kunna bedriva sin verksamhet i enlighet med dessa krav anger regeringen att den tillför anslaget ytterligare medel för perioden –2020. Regeringen anser även att samhällets alarmeringstjänst behöver bli bättre samordnad för att möjliggöra effektiva hjälpinsatser vid nödsituationer. Dagens system har en del brister; bl.a. är samordningen på området frivillig. Mot denna bakgrund tillsatte regeringen utredningen samordnad alarmeringstjänst (dir. 2015:113). Utredningen ska bl.a. analysera och föreslå hur samhällets alarmeringstjänst ska kunna samordnas och organiseras på ett bättre sätt. Uppdraget ska redovisas . Utskottet önskar understryka – liksom man gjorde i betänkande 2016/17:FöU7 – vikten av att den enskilde ska kunna få en säker och effektiv hjälp i en nödsituation. Utskottet anser att ett fragmentiserat alarmeringssystem kan innebära risker för samhällets förmåga att säkerställa människors skydd och undsättning i allvarliga och brådskande nödsituationer. Den pågående utredningens arbete i fråga om en samordnad alarmeringstjänst välkomnas av utskottet som avser att följa upp resultatet av denna utredning. Utskottet anser inte att det finns ett behov av att föreslå några ytterligare åtgärder i fråga om alarmeringstjänsten för tillfället. Positionering av nödställda människor Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om positionering av nödställda människor. Jämför reservation 34 (M) och 35 (SD). m.fl. (M) anför i motion 2017/18:3221 att SOS Alarm har möjlighet att fastställa positionen för nödställda människor som ringer in till larmtjänsten men att dagens system är krångligt och har bidragit till att räddningsinsatser har försenats och människors liv har riskerats. Det finns dock ett system – Advanced Mobile Location (AML) – som används i andra länder, vilket möjliggör en exakt positionering av den nödställda personen vid ett samtal till 112. Tekniken för att börja använda AML finns enligt SOS Alarm på plats . Problemet är att det finns lagliga hinder i att positionsbestämma människor utan deras eget godkännande. Mot bakgrund av hur viktig tidsaspekten, och möjligheten att snabbt kunna lokalisera nödställda, är föreslår motionärerna att det bör göras en översyn av lagstiftningen i syfte att kunna införa ett enklare och mer exakt lokaliseringssystem för SOS Alarm (yrkande 12). I motion 2017/18:2916 lyfter och (båda M) fram att det ibland kan vara svårt att fastställa positionen för en nödställd. Alarmeringsoperatörer kan förvisso avgöra var i ett område en telefon befinner sig genom s.k. triangulering men det är en trubbig metod. Motionärerna menar att en betydligt mer modern lösning är AML-systemet som per automatik kan skicka en position till en operatör när man ringer nödnumret och föreslår att möjligheten att tillåta AML bör ses över. (M) hänvisar i motion 2017/18:2479 till att det franska inrikesministeriet har utvecklat en applikation för mobiltelefoner i fråga om krisinformation, Système d’alerte et d’information des populations (SAIP), med en funktion som möjliggör individer att skicka gps-koordinater till alarmtjänsten för att underlätta för räddningstjänsten att lokalisera personer i nöd. Motionären föreslår att det bör möjliggöras att ett liknade system kan införas i för att kunna skicka gps-koordinater till SOS Alarm (yrkande 2). I motion 2017/18:1927 understryker (M) att hinder för automatisk informationsdelning mellan den nödställde och SOS Alarm kan leda till att möjligheterna att hjälpa begränsas. När det gäller hjälpsökande som ringer från smarta mobiltelefoner, skulle positioneringen t.ex. kunna ske snabbt och mer exakt. Tekniken finns, men gällande lagstiftning hindrar detta, om inte den hjälpsökande uttryckligen godkänner positionering med hjälp av funktionerna i den smarta telefonen. Detta är dock inte alltid möjligt, exempelvis om den hjälpsökande är mycket allvarligt skadad. Motionären föreslår att det bör göras förtydliganden i lagen om elektronisk kommunikation med syfte att alarmeringstjänst ska tillåtas att positionera hjälpsökandes mobiltelefoner per automatik (yrkande 2). (L) anför i motion 2017/18:408 att för att man i ska kunna rädda så många liv som möjligt måste samhällets alarmeringstjänst också följa med i den tekniska utvecklingen. Lagändringen för positionering vid utskick av Viktigt meddelande till allmänheten (VMA), som trädde i kraft , var ett viktigt steg i rätt riktning men det finns fortfarande många områden där alarmeringstjänsten begränsas av omodern lagstiftning eller bristande möjligheter till utvecklingsarbete, menar motionären. Ett exempel är positionering. Då man ringer 112 kan inte SOS-operatören se positionen på den som ringer, utan bara närmaste telemast, på grund av omodern lagstiftning. Just nu pågår en utredning av alarmeringstjänst. Framtidssäkrad teknik bör vara centralt i denna utredning och i det lagförslag som senare når . Motionären föreslår sammanfattningsvis att åtgärder bör vidtas för att framtidssäkra samhällets alarmeringstjänst genom att satsa på teknikutveckling. I betänkande 2016/17:FöU12 välkomnade utskottet regeringens förslag i proposition 2016/17:113 Viktiga meddelanden till allmänheten via telefon och ansåg att av de skäl som anförs i propositionen borde anta regeringens lagförslag som krävs för att viktiga meddelanden till allmänheten ska kunna skickas till mobiltelefoner som använts i ett område som drabbats av en olycka eller någon annan allvarlig händelse, inte bara till fasta telefoner och till mobilabonnenter som har en registrerad adress i det drabbade området. Propositionen tillstyrktes därmed i sin helhet. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 6) uttrycker regeringen att den vill säkerställa att polis, räddningstjänst, ambulansverksamhet och alarmeringstjänst på ett effektivt sätt kan dela information med varandra av betydelse för personalens säkerhet och trygghet vid hjälpinsatser samt för ett effektivt genomförande av insatser. Vidare är en säker positionering av nödställda personer av central betydelse för snabba hjälpinsatser. Således behöver polis, räddningstjänst, ambulansverksamhet och alarmeringstjänst tillgång till geodata av hög kvalitet, och alla aktörer bör använda samma referenssystem för att beskriva det geografiska läget. Mot denna bakgrund har regeringen gett utredningen samordnad alarmeringstjänst (dir. 2015:113) i tilläggsuppdrag att analysera och föreslå hur informationsdelningen mellan aktörerna kan bli mer effektiv i ovanstående avseenden (dir. 2017:84). Uppdraget ska redovisas . Utskottet instämmer med vad regeringen anför i det senaste tilläggsdirektivet till utredningen om en samordnad alarmeringstjänst, dvs. att polis, räddningstjänst och ambulans snabbt ska kunna vara på plats och påbörja en hjälpinsats och att en så säker positionering som möjligt av nödställda är av central betydelse i det avseendet. Utskottet välkomnar därför utredningens kommande analys av bl.a. hur den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen ska kunna använda geodata vid hjälpinsatser på ett effektivt och enhetligt sätt genom ett gemensamt system, samt eventuella författningsförslag. Utskottet önskar inte föregripa utredningens resultat och ser för tillfället därför inte skäl till att föreslå ytterligare åtgärder i fråga om positionering av nödställda människor. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om räddningstjänstpersonal i beredskap. Jämför reservation 36 (M, C, L, KD), 37 (M) och 38 (C). m.fl. (L, M, C, KD) anför i motion 2017/18:3220 att människor på landsbygden och i glesbygd också måste ha tillgång till den trygghet och säkerhet som räddningstjänsten ger men att det har varit svårt att rekrytera räddningstjänstpersonal i beredskap, s.k. deltidsbrandmän, av olika skäl.