bet · H501KU33 · 2018-04-04 00:00:00 — Deras uppdrag är att långsiktigt arbeta brottsförebyggande, trygghetsskapande och kontaktskapande utifrån en lokal problembild. Områdespolisens uppdrag är inte definierat i arbetsordningen så som kommunpolisens uppdrag är. Enligt fanns det 447 områdespoliser , fördelade på 63 lokalpolisområden. Statskontorets slutsats är att det brottsförebyggande arbetet riskerar att inte få genomslag även om den övergripande samverkan har förbättrats. Bland annat beror detta enligt Statskontoret på att införandet av områdespoliser, som ska förstärka det brottsförebyggande arbetet, inte har varit strukturerat och att det brottsförebyggande arbetet har låg status inom polisen. En del av medborgarlöftena är vaga, och polisens uppföljning av dem är svag. Sammantaget riskerar detta att innebära att polisen inte kommer att nå målet om en förbättrad kontakt med medborgarna. Regeringen anför i budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 4 s. 42) att den ser positivt på det utvecklingsarbete som pågår inom flera rättsvårdande myndigheter, bl.a. arbete för att säkerställa en lokalt förankrad polisverksamhet. Väl utarbetade lokala problembilder med konkreta och uppföljningsbara aktiviteter är enligt regeringen grunden för ett framgångsrikt brottsförebyggande och brottsbekämpande arbete. Regeringen ser även positivt på det utvecklingsarbete som Brå har påbörjat och som innebär förstärkta insatser för ett mer kunskapsbaserat, effektivt och samordnat brottsförebyggande arbete över hela landet. Lokal samverkan mellan såväl myndigheter som andra aktörer inom det brottsförebyggande arbetet är enligt regeringen nödvändigt (s. 24). En metod som har använts för att få en tydlig struktur i samverkan mellan bl.a. polisen och kommunerna är samverkansöverenskommelser. Vid utgången av 2016 hade tecknat samverkansöverenskommelser i 250 av landets 290 kommuner. Regeringen anser dock (s. 42) att det är nödvändigt att utvecklar metoder för att följa upp, utvärdera och redovisa resultaten av den förebyggande verksamheten. Detta gäller även tillämpningen av samverkansöverenskommelser och medborgarlöften. Regeringen anför att det brottsförebyggande arbetet måste fortsätta att utvecklas. Till exempel är aktörer utanför rättsväsendet inte tillräckligt involverade, och det brottsförebyggande arbetet bedrivs generellt sett inte tillräckligt strukturerat på lokal, regional och nationell nivå. fick Brå i uppdrag att beskriva det brottsförebyggande arbetet i en årsrapport (Ju 0062/17). Den första rapporten lämnades . I rapporten beskrivs uppbyggnaden och utvecklandet av den verksamhet som Brå bedriver i form av stöd till lokalt brottsförebyggande arbete. I kommande rapporter ska Brå ge en mer utförlig beskrivning av verksamheten och organisationen av regionalt och lokalt brottsförebyggande arbete och göra mer utförliga bedömningar av utvecklingsbehoven. På () presenteras några av de projekt som Brå arbetar med inom det brottsförebyggande området. Projektet brottsförebyggande arbete grundar sig i att Brå har i uppdrag att stödja länsstyrelser i deras brottsförebyggande arbete. Brå ska bistå länsstyrelserna i arbetet med att inrätta och utveckla regionala samordnare. Brås stöd till länsstyrelserna ska bidra till utvecklingen av ett kunskapsbaserat regionalt och lokalt hållbart brottsförebyggande arbete. I Brås projekt ges ett riktat processtöd till särskilt angelägna utvecklingsområden för det lokala brottsförebyggande arbetet. I typområdena ingår representanter från bl.a. polis och kommun. Stödet ges för att förbättra förmågan att ta fram lokala lägesbilder, prioritera mellan problem och sätta mål för det brottsförebyggande arbetet. Erfarenheterna och kunskaperna från typområdena ska sedan spridas till andra kommuner och lokalpolisområden som har liknande utmaningar och förutsättningar. Brå har valt ut tre typer av utvecklingsområden: fördjupning och utveckling av samverkan mellan polis och kommun, brottsförebyggande arbete som är ny- eller omstart samt brottsförebyggande arbete för mindre kommuner. Projektet genomförs –2018. Brå bedriver även ett utvecklingsprojekt kring brottsförebyggande arbete i socialt utsatta områden. Fokus för projektet ligger särskilt på att utveckla en metodik för ett konkret samverkansarbete som fungerar i det vardagliga arbetet i dessa områden. I projektet arbetar Brå tillsammans med lokal polis, lokala fastighetsägare och kommuner från sju områden med att utveckla ett arbetssätt som omfattar både långsiktigt brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete och ett mer incidentinriktat arbete, där man snabbt kan mobilisera gemensamma resurser. bedriver Brå också ett utvecklingsprojekt kring situationell prevention som syftar till att höja kunskapsnivån om sådant arbete. Projektet riktar sig främst till lokala brottsförebyggande aktörer inom kommun och polis. Uppföljning av det brottsförebyggande programmet Utskottet har fått information av om att departementet arbetar med en uppföljning av det brottsförebyggande programmet Tillsammans mot brott. Det innebär bl.a. att departementet samlar information om hur andra departement och myndigheter arbetar med de målsättningar som framgår av programmet och om vilka åtgärder som har vidtagits. Brå ska även lämna sin årsrapport för det brottsförebyggande arbetet . Därefter kommer regeringen att ha ett underlag för att bedöma vilka konkreta åtgärder som behöver vidtas. Av skrivelsen Tillsammans mot brott framgår också att regeringen har för avsikt att återkomma med en ny skrivelse när programmet har varit i kraft för att beskriva utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet. Motioner om lokalt brottsförebyggande arbete behandlades av utskottet i betänkande 2014/15:KU18. Utskottet uttryckte sitt stöd för att kommunerna deltar aktivt i ett brottsförebyggande arbete som bedrivs lokalt och i samverkan mellan olika aktörer, som polisen och kommunerna. Utskottet betonade även vikten av att kommunernas socialnämnder lever upp till sitt ansvar enligt socialtjänstlagen när det gäller brottsoffer. Utskottet, som utgick från att denna uppfattning även delades av regeringen, föreslog att skulle avslå motionerna (s. 45). Motionsyrkanden om lokalt brottsförebyggande arbete var i betänkande 2016/17:KU17 föremål för förenklad beredning. Regeringens skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program behandlades av justitieutskottet i betänkande 2016/17:JuU15. föreslog att skulle lägga skrivelsen till handlingarna. Utskottet föreslog även ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden om att regeringen dels inte ska tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor, dels ska återkomma till med en redovisning av vilka konkreta brottsförebyggande åtgärder regeringen avser att vidta och när man avser att vidta dessa åtgärder. I en reservation (S, MP, V) föreslogs att inte skulle göra något tillkännagivande. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2016/17:321). Motioner om lokalt brottsförebyggande arbete behandlades även av justitieutskottet i samband med behandlingen av budgetpropositionen (bet. 2017/18:JuU1 s. 91). uttalade bl.a. att det är viktigt för människors känsla av trygghet att polisen känns närvarande i alla delar av landet. Det är därför enligt justitieutskottet viktigt att åtgärder vidtas för att åtgärda de brister som redovisats i Statskontorets delrapport när det gäller områdespoliser och kommunpoliser. hänvisade även till ett tidigare tillkännagivande om områdespoliser och kommunpoliser (bet. 2016/17:JuU1 s. 69) och konstaterade att regeringen anfört att man kommer att avvakta vidare redovisning från i årsredovisningen och Statskontorets slutrapport för att därefter ta ställning till eventuella åtgärder. Mot denna bakgrund fanns det enligt utskottet inte anledning att föreslå ytterligare tillkännagivanden om områdespoliser och kommunpoliser. Utskottet såg vidare positivt på att användningen av medborgarlöften ökar. Dessa kan enligt utskottet bidra till att utveckla kontakterna mellan polisen och medborgarna. Utskottet hänvisade till att Brå påbörjat ett flerårigt arbete med att utvärdera metodiken kring medborgarlöften och avslog ett motionsyrkande om att medborgarlöftena ska utvärderas löpande. En reservation lämnades (M, C, L, KD). Det brottsförebyggande arbetet behöver långsiktighet och förankring i den lokala miljön där arbetet bedrivs. Därför har kommunerna och andra lokala aktörer en nyckelroll i det brottsförebyggande arbetet. Utskottet anser att lagen behöver förtydligas så att kommunerna får en uttalad uppgift att arbeta brottsförebyggande inom ramen för sina ansvarsområden. finns det bestämmelser i socialtjänstlagen som belyser ansvaret för stöd till brottsoffer, och kommunerna har också ett särskilt ansvar för unga. Däremot finns det skilda uppfattningar inom kommunsektorn om hur långt kommunernas ansvar sträcker sig för de brottsförebyggande insatserna i stort. För att skapa och upprätthålla tryggheten lokalt måste det finnas en samverkan där både kommun och polis deltar. arbete med lokala samverkansöverenskommelser och medborgarlöften m.m. bör kompletteras med att kommunernas roll i det brottsförebyggande arbetet får en tydligare reglering i lag. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2017/18:3576 yrkande 20 och tillstyrker delvis motionerna 2017/18:3125 och 2016/17:2659 yrkande 6. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om kommunala pensionärsråd. (C) anför i motion 2017/18:243 att det i samtliga kommuner i landet bör finnas ett kommunalt pensionärsråd. För att kunna vidta rätt åtgärder behöver politikerna få vetskap om vad som är angeläget för de äldre. Ett samarbete mellan kommunerna och det civila samhället är enligt motionären nödvändigt för att möta de behov som dagens pensionärer har. Åtgärder måste därför vidtas för att förmå kommunerna att inrätta fungerande kommunala pensionärsråd. En liknande begäran framförs av (S) i motion 2017/18:2229 yrkande 2. Enligt motionären bör regeringen se över möjligheten att införa en lagstadgad skyldighet för kommuner, landsting och regioner att samverka med pensionärsorganisationer i särskilda pensionärsråd. I många kommuner finns det pensionärsråd som är organ för samråd och ömsesidig information mellan kommunen och företrädare för pensionärernas organisationer inom kommunen. diskuterade i rapporten i och , Äldreuppdraget 2000:6, erfarenheter från lokala pensionärsråd både i och i de övriga nordiska länderna. En enkätundersökning bland pensionärsråden som genomfördes visade att mindre än hälften av de kommunala pensionärsråden ansåg att de fungerade tillfredsställande. Något fler pensionärsråd uppfattade sig som en remissinstans än vid en motsvarande undersökning 1988. De landstingskommunala pensionärsråden tycktes fungera bättre än de kommunala. I rapporten hänvisades till att det i och finns en tvingande lagstiftning om pensionärsråd. Även i har det förts en diskussion om lagstiftning. Företrädare för de fem fria pensionärsförbunden förordade detta. Det var dock osäkert om lagstiftning verkligen skulle leda till ett större inflytande, anförde . Troligare var att när pensionärskollektivet växte, när de stora 40-talskullarna skulle gå i pension, skulle detta kollektiv ställa andra och större krav på verkligt inflytande och ha resurser att göra sin röst hörd. För att pensionärsråden skulle fungera bättre krävdes enligt styrelsen dels att politiker och tjänstemän tog till vara den resurs som råden kunde utgöra, dels att pensionärsledamöterna var pålästa och väl insatta i de frågor som behandlades och vågade och orkade ställa berättigade krav. avstyrkte socialutskottet (bet. 2000/01:SoU9) en motion om lagstiftning om pensionärsråden. framhöll att många äldre aktivt deltar i föreningsliv och frivilligverksamheter liksom i politiska organisationer. ville betona betydelsen av såväl pensionärsorganisationernas arbete som pensionärsråden. delade dock bedömningen att det var osäkert om en lagstiftning om pensionärsråd skulle leda till ett större inflytande för dessa. Det ankom på kommuner och landsting att utveckla pensionärsrådens verksamhet ytterligare och att bättre ta till vara dessas kunskap och kompetens. gjorde samma bedömning under påföljande (bet. 2001/02:SoU12). I regeringens skrivelse 2003/04:110 Demokratipolitik hänvisades till Äldreberedningen Senior 2005:s slutbetänkande Äldrepolitik (SOU 2003:91). Äldreberedningen Senior 2005 framhöll i sitt slutbetänkande att människor i alla åldrar måste omfattas av arbetet med att utveckla inflytande och delaktighet i samhället. Med anledning av detta föreslogs bl.a. att pensionärsråden utvecklas så att rådens möjligheter att förmedla äldre människors kunskaper och erfarenheter tas till vara i alla berörda beslutsprocesser. Pensionärsråden kunde däremot inte kompensera bristen på äldre personer i politiskt valda församlingar i kommuner och landsting. Likaså borde andra typer av rådslag och dialoger prövas, t.ex. i forum där grupper med personer i olika åldrar i bostadsområden kan mötas. Skrivelsen behandlades av (bet. 2003/04:KU19) och ledde i denna del inte till något uttalande från utskottets sida. gjorde utskottet inte någon annan bedömning än den socialutskottet tidigare gjort och som ställt sig bakom (bet. 2008/09:KU11). Senast utskottet behandlade motioner om obligatoriska pensionärsråd avstyrktes motionerna med hänvisning till tidigare ställningstaganden (bet. 2012/13:KU22 och 2013/14:KU12). demokratiutredning har haft i uppdrag att utreda hur engagemanget inom den representativa demokratin kan öka och breddas och hur individens möjligheter till delaktighet i och inflytande över det politiska beslutsfattandet mellan de allmänna valen kan stärkas. I betänkandet Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5) föreslår utredningen bl.a. att det ska framgå av kommunallagen att fullmäktige ska verka för att medlemmarna har förutsättningar att delta och framföra sina synpunkter inför beslut. Med en sådan bestämmelse motiveras fullmäktige enligt utredningen till att stämma av och förankra beslut som fullmäktige har ansvar för beredningen och beslutsfattandet. Den föreslagna bestämmelsen är en målsättningsparagraf och ska enligt utredningen ses som en demokratisk princip. Det är fullmäktige som beslutar om hur medlemmarna ska kunna delta och framföra sina synpunkter och om vilka beslut som ska beredas med ett medborgerligt deltagande. Utredningen har gjort en översyn som visar att en majoritet av kommunerna har medborgarråd av olika slag. Pensionärsråd, ungdomsråd och tillgänglighetsråd är de vanligast förekommande. Även i landstingen är råd för särskilt utvalda medborgargrupper vanligt förekommande. Utredningen anser att möjligheterna att utveckla råden i riktning mot mer effektiva och representativa organ förutsätter att formerna för medborgarråden regleras. I utredningen konstateras att en övervägande majoritet av kommunerna och landstingen redan har styrande dokument av det slag som förordas. Utredningen ser inget behov av lagreglering i dessa frågor, men bedömer att fullmäktige i kommunerna och landstingen själva bör reglera förekomsten, syftet och organiseringen av medborgarråden i ett styrdokument. Reglementen bör enligt utredningen upprättas för alla typer av medborgarråd (s. 439 f.). förslag bereds inom . Utskottet anser att den pågående beredningen av förslag inte bör föregripas och avstyrker motionsyrkandena. Undantag från lokaliseringsprincipen för bredbandsutbyggnad, punkt 2 (KD) av Skånberg (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:1413 av m.fl. (S), 2017/18:2256 av m.fl. (M) yrkande 4, 2017/18:3672 av och (båda M) och 2017/18:3766 av m.fl. (KD) yrkande 58. Tillgång till bredband med hög hastighet är en förutsättning för att människor ska kunna driva företag, jobba och studera på distans. Ett problem som sätter käppar i hjulet för utbyggnaden av bredband är lokaliseringsprincipen. Den hämmar stadsnätens utveckling och i förlängningen även bredbandsutbyggnaden på landsbygden. Stadsnäten kompletterar andra aktörer och bidrar till målet om ett helt uppkopplat . För att kunna nå statens bredbandsmål krävs en liknande ändring i kommunallagen som den som gjort det möjligt för kommunala energibolag att erbjuda sina tjänster över kommungränserna. Det är bra att har fått i uppdrag att se över möjligheterna till undantag från lokaliseringsprincipen. Det är viktigt att regeringen skyndsamt återkommer till med ett förslag som möjliggör ett sådant undantag för utbyggnad av bredband över kommungränserna. Representation i styrelsen, nämnder och utskott, punkt 3 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3845 av och (båda SD). Nämnder, utskott och styrelser är ofta betydligt mindre än den församling de tillhör. Om representativiteten ska säkras innebär det att det ofta inte finns plats i arbetsgruppen för alla partier som har valts in i församlingen. Detta får till följd att mindre partier inte kan delta i det politiska arbetet på samma villkor som större partier, och inte delta alls i vissa beslut, trots att de är invalda i församlingen. I diskussionerna som föregår beslut är det rimligt att alla representerade partier får föra fram de åsikter de fått mandat av medborgarna att lyfta. Vi vill särskilt framhålla att detta är viktigt eftersom vissa beslut tas direkt av nämnder och arbetsutskott, och således aldrig lyfts i den större församlingen. Dessutom är det i de olika nämnderna som de verkliga diskussionerna sker, och det är där alla fakta lyfts och klargörs, i beredningen av olika ärenden som senare ska upp till beslut. Utan att själva ha en representant närvarande vid dessa diskussioner är det svårt för enskilda partigrupper att fatta väl underbyggda beslut och ta ställning i frågor. För att säkerställa att väljarnas förtroende förvaltas på bästa sätt menar vi att det bör säkras i lag att alla partier som är representerade i en folkvald församling ska ha rätt att ha en representant närvarande med yttranderätt, men inte nödvändigtvis rösträtt, i alla församlingens olika nämnder, arbetsutskott och styrelser. Byte av partitillhörighet, punkt 4 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:2089 av (SD) och 2017/18:1096 av (S). I kommuner och landsting finns styrelser och nämnder vars medlemmar utses av de politiska partierna baserat på storlek. Enligt kommunallagen är det inte möjligt för ett parti att byta ut en representant även om han eller hon missköter sig så grovt att partiet inte längre har förtroende för honom eller henne. Skulle det dessutom gå så långt att representanten lämnar partiet och blir s.k. politisk vilde uppstår ett allvarligt demokratiskt problem, eftersom många väljare då riskerar att sakna den representation som de är berättigade till genom sitt val av parti. För att försvara folkviljan i kommuner, landsting och regioner krävs att kommunallagen ändras så att de politiska partierna kan styra över vilka ledamöter och ersättare som ska vara partiets representanter i nämnder, beredningar och styrelser i kommuner och landsting. Partierna bör alltså få möjlighet att byta ut passiva representanter och s.k. politiska vildar genom att platserna knyts till ett parti i stället för en person. Partistöd, punkt 7 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3648 av och (båda SD). Det kommunala partistödet får enligt kommunallagen inte utformas så att det otillbörligt gynnar eller missgynnar ett parti. Det är dock mycket vanligt att de största partierna lägger beslag på de högst arvoderade uppdragen som exempelvis nämndordförande. Eftersom de personer som innehar sådana poster också lär ägna sig åt respektive partis angelägenheter fungerar de extra ersättningarna som ett indirekt partistöd till de största partierna. De ersättningar som betalas ut till ett partis ledamöter för sådana uppdrag bör därför avräknas det partiets kommunala partistöd. Motsvarande bör också gälla om kommunerna bekostar politiska sekreterare. Revision, punkt 12 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3843 av och (båda SD) yrkande 1, 2017/18:1291 av (M) och 2017/18:1712 av (MP) yrkande 2 och 2017/18:1712 av (MP) yrkandena 1 och 3 samt 2017/18:2798 av (M) yrkandena 1–3. Politiker ställs till svars inför medierna mer eller mindre , och det råder näst intill nolltolerans gentemot politiker som missköter sig i det privata. Politiker ställs också till svars av medborgarna i allmänna val. De som aspirerar på att styra landet eller ha makt över andra människors liv ska självklart föregå med gott exempel. Förväntningarna på folkvalda politiker bör därför vara höga. De förtroendevalda är också föremål för en omfattande granskning. Mot denna bakgrund bör det ifrågasättas att kommunpolitikerna kan välja sina egna partivänner för granskning av den kommunala verksamheten. En översyn av den kommunala revisionen bör därför göras. Regionalisering, punkt 14 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3855 av m.fl. (C) yrkandena 24 och 25 samt 2017/18:2345 av Boriana (M) yrkandena 1 och 2 samt 2017/18:3391 av (SD) yrkandena 1 och 2. En utveckling mot regioner med ett bredare ansvarsområde ger ett tydligare demokratiskt ansvar och större möjligheter att bedriva en kraftfull politik för regional utveckling. har utvecklats mot en alltmer komplicerad stat. Lokalt och regionalt finns en brokig samling stora och små kommuner, kommunalförbund, regionförbund, landsting och ett fåtal nyetablerade regioner. Det gör det svårt för invånarna att utkräva demokratiskt ansvar. Därför behövs folkvalda regioner i hela landet som ger människor bättre överblick över det demokratiska beslutsfattandet, mer inflytande och större påverkan. arbete har handlat om regioners och statliga myndigheters geografi. Det som främst krävs för regional utveckling är att uppgifter flyttas från statlig till regional nivå. Det behövs en regionaliseringsprocess där fler ansvarsområden decentraliseras från staten till regionerna. Regionerna måste ha tillräcklig kapacitet för att tillhandhålla specialiserad vård, kraft att driva frågor nationellt och internationellt samt ekonomiska resurser för strategiska investeringar. Regionerna ska därför vara funktionella regioner som innebär bättre möjligheter till utveckling och jobb i hela landet. En riktig decentralisering och regionalisering bygger på att funktion, ansvar och finansiering flyttas från central nivå till regioner med valda församlingar. En överföring av ansvar till regionerna ska dock inte leda till ett samlat högre skattetryck. Stora delar av arbetsmarknads- och integrationsfrågor, en större del av infrastrukturfrågor, regionala planerings- och tillväxtfrågor samt delar av det som handlägger, t.ex. jordbruks- och landsbygdsprogram, bör kunna decentraliseras. På så sätt kan statens stuprörstänkade överbryggas och små kommuner göras mindre sårbara. För väl fungerande regioner behöver frågan om hur nya regioner ska se ut ske på initiativ av de direkt berörda i de områden där de nya regionerna ska komma till stånd.