bet · H501KU20 · 2018-06-12 00:00:00 — Regelverket är inte tillämpligt på avtalen i fråga eftersom leverantörens personal inte har fått del av eller kunnat få del av uppgifter som är sekretessbelagda enligt 15 kap. 2 § OSL (s.k. försvarssekretess). Något beslut om avvikelser avseende säkerhetsskydd har inte fattats. När det gäller frågan om på vilket sätt har säkerställt att leverantörerna omfattas av bestämmelsen i 18 kap. 8 § OSL anförs följande. Vid upphandlingen gjordes sekretessförbehåll för uppgifter som omfattades av sekretess enligt 18 kap. 8 § OSL. I avtalet med leverantören finns bestämmelser om tystnadsplikt i fråga om uppgifter som leverantören fått tillgång till vid utförande av tjänsten. Tystnadsplikten innefattar uppgifter som omfattas av sekretess enligt 18 kap. 8 § OSL. På utskottets fråga om leverantörens personal i sitt uppdrag för har fått del av alternativt kunnat få del av någon hemlig uppgift som omfattas av sekretess enligt någon annan bestämmelse än 15 kap. 2 § OSL anges att leverantörens personal har tagit del av uppgifter som omfattas av sekretess enligt 18 kap. 8 § OSL. Det anges vidare att leverantörens personal uppfyller kraven i säkerhetsskyddsföreskrifterna och därmed har varit behörig att ta del av uppgifterna. Vidare uppges att leverantörens personal varken har eller har haft fysisk möjlighet att använda utrustning i it-system i vilken det har förekommit sekretessbelagda uppgifter. Det anges att de därför inte obehörigen har kunnat få tillgång till uppgifter i nätverk som omfattas av sekretess. Utskottets fråga om skälet till byte av leverantör för support och underhåll av nätverksprodukter besvaras med att det tidigare avtalet löpte ut och efter upphandling tecknades avtal med en annan leverantör. Av granskningen har inte framkommit annat än att upphandlingen av det i ärendet nämnda avtalet för support och underhåll av nätverksprodukter i nätverk skedde i enlighet med gällande lagstiftning och regelverk om bl.a. säkerhetsskydd. Granskningen ger i övrigt inte anledning till något uttalande av utskottet. 3 Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen 3.1 Fråga om campus vid I en anmälan till (dnr 2481-2016/17), bilaga A3.1.1, begärs att utskottet granskar om ett uttalande som ministern för högre utbildning och forskning gjort kan ses som ett sätt att informellt påverka beslutsprocessen vid och därigenom kringgå förbudet mot ministerstyre. Enligt anmälan aviserade rektorn vid att han skulle avgå . Skälet uppgavs vara en markering mot att minister hade blandat sig i hur många campus högskolan skulle ha. Rektorn hänvisade till ett uttalande som ministern gjorde i en artikel i tidskriften : Principiellt är regeringens politik att det ska finnas goda möjligheter att bo och verka i hela landet och där ingår tillgång till högre utbildning av god kvalitet. Vi som regering har också ett ansvar för de effekter som enskilda myndighetsbeslut får för landet som helhet och därför kommer vi att följa frågan. Med tanke på regeringens agerande i ett liknande fall då förbjöds att lägga samman sina campus i och , uppfattade rektorn ministerns uttalande som att campus inte skulle få samordnas med det i . Enligt anmälan låg ett regeringsbeslut till grund för ställningstagandet när det gäller , vilket sedermera skrevs in i regleringsbrevet för . Men när det gäller har regeringen inte fattat något regeringsbeslut, framhåller anmälaren. Anmälaren anser att det är angeläget att granska om ministerns kommentar i medierna kan utgöra en indirekt påverkan på beslutsprocessen vid . Uppenbarligen uppfattades kommentaren av rektorn som ett ingripande i myndighetens inre angelägenheter, anför anmälaren. Till grund för granskningen har legat bl.a. promemorior som har upprättats inom , bilaga A3.1.2–3, och en skrivelse från , bilaga A3.1.4. Av 1 kap. 6 § regeringsformen (RF) följer att regeringen styr riket och att den är ansvarig inför . Av motiven till bestämmelsen framgår att den närmare innebörden i stort av att regeringen styr riket framgår av bestämmelserna i olika kapitel i regeringsformen (prop. 1973:90 s. 230). Regeringsärenden avgörs av regeringen vid regeringssammanträden (7 kap. 3 § RF). Beslutsfattandet i regeringen sker alltså genom kollektivt fattade beslut, och regeringsformen tar därmed i princip avstånd från ministerstyre, dvs. rätten för ett statsråd att även statsrättsligt sett avgöra regeringsärenden. Enligt Grundlagberedningen har det ansetts bäst förenligt med det svenska systemet med självständiga ämbetsverk att rätten att ge direktiv till förvaltningsmyndigheterna ligger hos regeringen kollektivt (SOU 1972:15 s. 80). Av 12 kap. 1 § RF följer att under regeringen lyder statliga förvaltnings-myndigheter som inte är myndigheter under . Av bestämmelsen följer att myndigheterna i princip är skyldiga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv för särskilda fall som regeringen meddelar (prop. 1973:90 s. 397). Regeringens rätt att meddela direktiv till myndigheterna begränsas av regeringsformen i två avseenden. För det första följer en begränsning av legalitetsprincipen, dvs. principen om den offentliga maktens lagbundenhet (1 kap. 1 § RF) enligt vilken alla samhällsorgan, inklusive regeringen, är bundna av gällande rätt. Regeringen får således inte utfärda direktiv till myndigheterna i strid med gällande rätt. För det andra följer en begränsning av 12 kap. 2 § RF som föreskriver att ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. Avsikten med dessa begränsningar av regeringens rätt att meddela direktiv till myndigheterna är att garantera den enskildes rättssäkerhet (prop. 1973:90 s. 397 f.). Enligt 2 kap. 1 § högskolelagen (1992:1434) beslutar vilka statliga högskolor som ska finnas. De flesta universitet och högskolor är förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen. Till skillnad från vad som gäller för andra förvaltningsmyndigheter finns det inte någon förordning med instruktion för universitet och högskolor. I stället utgör högskolelagen (1992:1434) och högskoleförordningen (1993:100) viktiga regelverk. Universitet och högskolor har en i vissa avseenden mer självständig ställning än andra förvaltningsmyndigheter. Självständigheten avser i första hand målen för och genomförandet av utbildning, forskning och konstnärligt utvecklingsarbete, den s.k. akademiska friheten. anges också i regeringsformen att forskningens frihet är skyddad enligt bestämmelser i lag (2 kap. 18 § andra stycket RF). Sådana bestämmelser finns i första hand i högskolelagen. Självbestämmandet för statliga universitet och högskolor ökade genom en lagreform som trädde i kraft och innebar bl.a. att universiteten och högskolorna själva ska få bestämma sin interna organisation, bortsett från styrelse och rektor. Av 2 kap. 5 § högskolelagen framgår att en högskola beslutar om sin interna organisation utöver styrelse och rektor, om inte något annat är föreskrivet. Av förarbetena framgår att tanken bakom bestämmelsen var att öka kvaliteten i verksamheten vid universitet och högskolor genom att skapa en större frihet för lärosätena inom ramen för myndighetsformen. Ett område där det ansågs viktigt med ökad självständighet var möjligheten för universitet och högskolor att utforma sin interna organisation (prop. 2009/10:149 s. 31, bet. 2009/10:UbU23, rskr. 2009/10:337). Enligt 2 kap. 2 § högskoleförordningen ska styrelsen för en högskola ha det ansvar och de uppgifter som följer av myndighetsförordningen (2007:515). Styrelsen ska själv fatta beslut om viktigare frågor om verksamhetens övergripande inriktning och högskolans organisation. Regeringen beslutar om förutsättningarna för varje myndighets verksamhet genom regleringsbrev och i särskilda beslut om uppdrag. I regleringsbrevet för () nämns inte något om organisationen. I granskningsanmälan görs en jämförelse med regleringsbrevet för . Av regleringsbrevet (fr.o.m. ändringsbeslut ) och regleringsbreven för framgår under rubriken att högskolan ska bedriva verksamhet i bl.a. och . Verksamheten vid båda orterna ska erbjuda en akademisk miljö för fullvärdig utbildning och forskning. I en artikel på Svenska Dagbladets (SvD) debattsida med rubriken : Regeringen ska inte köra över högskola kritiserade 35 rektorer vid universitet och högskolor regeringens beslut att ändra regleringsbrevet för så att det framgick att högskolan ska bedriva verksamhet i både och . Bland undertecknarna fanns rektorn för . I en replik i med rubriken : Det handlar om att hela ska leva anförde ministern bl.a. följande: har 31 statliga universitet och högskolor, och därtill ett femtontal så kallade enskilda utbildningsanordnare som i olika hög utsträckning får bidrag av staten. Runt 400 000 personer studerar i , och med sina cirka 60 000 anställda är universitet och högskolor även den största statliga arbetsgivaren. Staten investerar i högskoleutbildning och forskning. Universitets och högskolors uppgift är att bedriva utbildning och forskning, och det arbetet måste vara underställt ett reellt demokratiskt inflytande. Medborgarna måste kunna kräva ett ansvarsfullt och effektivt utnyttjande av våra gemensamma resurser. Riksdag och regering ska därför ta ansvar för utbildning och forskning genom att använda de styrmedel som finns till förfogande för detta. Riksdag och regering har bedömt att universitet och högskolor själva har bäst kompetens att utforma innehåll och upplägg på utbildning och forskning. Den autonomi som regering och riksdag ger lärosätena syftar till att underlätta samarbeten, långsiktighet och akademisk frihet för dem som verkar inom forskning och utbildning. Detta är på inget sätt oförenligt med att staten tar ett ansvar för frågor om utbildning och forskning. Den akademiska friheten handlar om att forskare fritt ska kunna välja sitt forskningsämne och formulera sina forskningsfrågor. En högskolas lokaliseringsort är en annan fråga, som bland annat måste utgå från nationella behov, strategier och prioriteringar. Det är viktigt att statliga högskolor och universitet för en god dialog med det omgivandet samhälle och sin uppdragsgivare, regeringen, om stora förändringar som påverkar lärosätet. En myndighets lokalisering är ingen liten eller obetydlig detaljfråga, tvärtom. Enligt en artikel med rubriken utreder nedläggning av campus i Karls-hamn i tidskriften övervägde rektorn för () att flytta campus i till . Rektorn för högskolan betonade att det än så länge inte fanns några planer på en flytt, utan att han bara hade lyft frågan. Bakgrunden var att högskolan på grund av minskade anslag minskat med 1000 utbildningsplatser. Rektorn väckte frågan om högskolan borde skapa ett attraktivt och intressant campus genom att koncentrera utbildningarna till en ort. Minister lämnade enligt tidskriften följande kommentar via e-post: Principiellt är regeringens politik att det ska finnas goda möjligheter att bo och verka i hela landet och där ingår tillgång till högre utbildning av god kvalitet. Vi som regering har också ett ansvar för de effekter som enskilda myndighetsbeslut får för landet som helhet och därför kommer vi att följa frågan. Enligt en annan artikel med rubriken backar: lägga ner campus i tidskriften meddelade rektorn styrelsen att han lägger ned utredningen om att flytta verksamheten i till . Detta skedde efter att rektorn hade tagit del av statsrådets uttalande i Universitetsläraren. Rektorn hänvisade till att han tidigare tillsammans med andra rektorer för landets högskolor och universitet opponerat sig mot att regeringen lade sig i frågan om framtiden för campus i . Enligt rektorn ska inte regeringen lägga sig i sådana frågor; det är att styra den operativa verksamheten. Rektorn ansåg att det endast är ledningen för högskolan som kan avgöra om den kan få tillräckligt god kvalitet på sina campus. Enligt en artikel med rubriken avgår i protest i tidskriften begärde rektorn för sitt entledigande som en markering mot ministern. Som skäl angav han följande: Regeringen har visat att man inte ger mig oreserverat mandat i en fråga som rör en så grundläggande sak som högskolans utbildningskvalitet. Därför väljer jag att på principiella grunder göra en markering. Minister lämnade enligt tidskriften följande kommentar via e-post: Precis som jag lyft tidigare så är det en viktig utgångspunkt i regeringens politik att det ska finnas tillgång till högre utbildning av hög kvalitet i hela landet. Mitt uttalande förmedlade regeringens politik på ett principiellt och generellt plan. Jag vill också betona att jag utgår från att ledning och styrelse ser till verksamhetens bästa utifrån det uppdrag som de har från regeringen. Som svar på en interpellation (ip. 2015/16:223) om framtida lokalisering anförde ministern för högre utbildning och forskning bl.a. följande: En högskola har en stor grad av självständighet, bland annat när det gäller sin egen strategiska planering, vilken regeringen generellt också värnar om. Hur en högskola väljer att utföra forskning och utbildning, inklusive campuslokalisering och lokaler, ligger därför till stor del inom högskolans eget mandat. Det gäller också förläggningen av utbildningen på campus respektive distans. styrelse har beslutat att utreda en eventuell flytt av campus i . Det ligger inom högskolans mandat att göra en sådan utredning, och det är viktigt att framhålla att det är just en utredning. Något eventuellt beslut om förändringar i lokaliseringen kommer inte att fattas förrän tidigast . Av styrelsens beslut framgår också att utredningen allsidigt ska belysa förutsättningar för och konsekvenser av en samlokalisering till , bland annat när det gäller regionala effekter. Jag vill avslutningsvis återigen betona att det för regeringen är viktigt med utbildning och forskning i hela landet och att vi noga kommer att följa utvecklingen. Ministern anförde även följande: Det finns viktiga mål som man som myndighet ska uppfylla. Det måste vi som regering säkerställa att man faktiskt klarar av. Men inom ramen för den målstyrningen har alla myndigheter en ganska stor frihet. Jag skulle säga att högskolor och universitet efter de reformer som har beslutats av har en ännu större autonomi . När det gäller riksdagsbeslutet som togs är det så att efter det har ett antal reformer och högskolepropositioner gått igenom i . En av dem, , handlar om den ökade autonomin för högskolor och universitet. Det är någonting som vi står bakom och som jag gissar att även står bakom. Därför kan man inte säga att det beslut som fattades 1977 är ett bindande beslut. Det är de reformer som har kommit därefter som är de bindande. reform tydliggjordes högskolornas uppgift och ansvar att dimensionera utbildningen, men det inkluderar stor frihet i fråga om lokalisering av utbildningen. Som svar på en skriftlig fråga (fr. 2016/17:357) om vilka rättsliga grunder som låg bakom regeringens beslut att stoppa planer på samlokalisering anförde minister bl.a. följande: lyder liksom andra statliga myndigheter enligt 12 kap. 2 § regeringsformen under regeringen. Riksdag och regering kan välja att bestämma om myndigheters lokalisering. Om eller regeringen inte gör det, är en myndighets lokalisering en fråga för myndighetens ledning. När en myndighet själv bestämmer om sin lokalisering ska vissa förordningar och riktlinjer beaktas. Sådana beslut ska t.ex. utgå från myndighetens uppdrag, som anges i instruktion, verksamhetsspecifika författningar och regleringsbrev. Sådana beslut ska också beakta kraven i 3 § myndighetsförordningen (2007:515), som enligt 1 kap. 5 § högskoleförordningen (1993:100) gäller för statliga universitet och högskolor. Vidare ska en myndighet vid beslut om lokalisering enligt förordningen om regionalt tillväxtarbete (2007:713) ta hänsyn till regional tillväxt. har beslutat om universitets och högskolors lokalisering, vilket också regeringen har gjort vid ett antal tillfällen. Regeringen har ett samlat ansvar för de effekter enskilda myndigheters beslut får för staten som helhet, och kan som inledningsvis nämnts bestämma om en myndighets lokalisering när det bedöms befogat. Statskontoret har på uppdrag av regeringen lämnat rapporten lokalisering. Ett samlat underlag. I rapporten konstateras bl.a. på s. 16 att ”Statliga myndigheter styrs av instruktion, verksamhetsspecifika författningar och regleringsbrev. Där anges myndighetens uppgift, och det är denna som är utgångspunkten för myndighetens lokalisering.” Detta har även varit regeringens utgångspunkt i frågan om . Regeringen har tidigare angett att beslutet att behålla Campus ligger i linje med regeringens syn på att statlig verksamhet bör spridas över landet. I arbetet med ett som håller ihop avser regeringen att fortsätta verka för att öka spridningen av statliga myndigheter över landet. gjorde utskottet en översiktlig genomgång av utskottets granskning av uttalanden som gjorts av statsråd fr.o.m. /92 /06 (bet. 2006/07:KU20 s. 210 f.). I några fall har utskottet framhållit att det är angeläget att ett uttalande av ett enskilt statsråd inte riskerar att uppfattas som direktiv till en myndighet, vilket ska meddelas av regeringen kollektivt i form av t.ex. förordningar och regleringsbrev. Detta framhöll utskottet vid granskning av statsrådet agerande gentemot när det gällde inhysning av bostadssökande på bostadsplattformar (bet. 2002/03:KU30 s. 150 f.). hade i ett uttalande till TT ifrågasatt det lämpliga i lösning. Granskningen i denna del ledde inte till något annat uttalande från utskottets sida. I två anmälningar under /05 begärdes att utskottet skulle granska skolminister uttalande i SVT där han ifrågasatte om en rapport som presenterat borde ha släppts ut från (bet. 2004/05:KU20 s. 204 f.). Rapporten drogs tillbaka, och frågan var om detta skedde på grund av ministerns uttalande. Utskottet hänvisade inledningsvis till behovet av försiktighet och till vad utskottet tidigare uttalat om statsråds rätt att yttra sig. Utskottet anförde, liksom vid den tidigare granskningen av statsrådet 2003, att det också är angeläget att ett uttalande av ett enskilt statsråd inte riskerar att uppfattas som direktiv till en myndighet, vilka ska meddelas av regeringen kollektivt i form av förordningar och regleringsbrev (bet. 2004/05:KU20 s. 207 f.). Granskningen föranledde inte något annat uttalande från utskottets sida. Frågan om informella kontakter mellan och myndigheterna har behandlats i den s.k. verksledningspropositionen (prop. 1986/87:99 om ledningen av den statliga förvaltningen). I propositionen anfördes att kontakter inom området för regeringsformens begränsningsregel i den mån de är nödvändiga präglas av mycket stor återhållsamhet med hänsyn till de rättssäkerhetsgarantier som åsyftas med 11 kap. 7 § RF (nuvarande 12 kap. 2 § RF) och att sådana för regeringens del bör skötas på tjänstemannanivå. Under sin behandling av propositionen uttalade (bet. KU 1986/87:29 s. 13) att det enligt utskottets uppfattning finns ett stort behov av informella kontakter mellan förvaltningsmyndigheterna och . Genom sådana kontakter kan regeringen hållas informerad om den aktuella situationen på olika myndighetsområden. Myndigheterna kan å sin sida via informella kontakter få regeringens intentioner och krav på myndigheterna klarlagda. Enligt utskottet är det över huvud taget svårt att föreställa sig en smidig och väl fungerande förvaltningsapparat utan informella kontakter av olika slag. Utskottet pekade även på att det svenska systemet kännetecknas av att regeringsbesluten fattas av regeringen som ett kollektiv, inte av de enskilda regeringsledamöterna. Att de informella kontakterna innebär vissa risker för ministerstyre kan inte förnekas. Därför bör, anförde utskottet, dessa kontakter vara mer inriktade på information än på styrning. Genom en skrivelse till begärdes följande redogörelser och svar på följande frågor: – Stämmer det att ministern uttalat sig på det sätt som återges i tidskriften ? I vilket syfte gjordes uttalandet? – En redogörelse önskas för vilka överväganden som låg bakom uttalandet. – Har det förekommit några kontakter mellan ministern eller departementet och (rektor, styrelseordförande eller någon annan) som rör frågan om hur många campus högskolan ska ha? Om ja, på vems initiativ togs kontakten? När togs kontakten? Vad var syftet med kontakten? Utskottet önskar en redogörelse för vad som avhandlades vid kontakten. Som svar överlämnades en promemoria som hade upprättats inom (bilaga A3.1.2). I svarspromemorian anförs att det stämmer att ministern uttalat sig på det sätt som återges i tidskriften och att uttalandet var ett svar på en fråga från en journalist. Inför uttalandet gjordes inte några överväganden i fråga om hur många campus högskolan skulle ha. Uttalandet gav uttryck för regeringens principiella hållning att det ska finnas goda möjligheter att bo och verka i hela landet med tillgång till högre utbildning av god kvalitet. I svaret framhålls också att ministern inte haft någon kontakt med i frågan. har inte initierat någon kontakt med högskolan i den aktuella frågan. Däremot har departementet fått löpande information från högskolans ledning om utmaningen med campus , t.ex. vid en myndighetsdialog . Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande fråga: – Vilka kommentarer ger svaret från om huruvida det har förekommit några kontakter mellan ansvarig minister eller och och på vems initiativ kontakterna togs och vad som framfördes vid kontakterna anledning till? Som svar överlämnades en promemoria som hade upprättats inom (bilaga A3.1.3). I svaret framhålls följande. Statsrådet har inte haft någon kontakt med om hur många campus högskolan ska ha. Det stämmer att kontakt har förevarit mellan den tidigare statssekreteraren och rektorn vid högskolan om utmaningarna med campus . Det finns inom inte någon dokumentation från telefonsamtalen mellan statssekreteraren och rektorn om vad som avhandlats eller som visar att kontakt med myndigheten har initierats av . Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på frågor bl.a. om det förekommit några kontakter mellan högskolan och ministern eller departementet och vad som framfördes vid kontakterna. En skrivelse med svar på frågorna från kom in till utskottet (bilaga A3.1.4). Av skrivelsen framgår att det förekom flera kontakter i campusfrågan –. I skrivelsen anförs bl.a. följande. En myndighetsdialog ägde rum på , och statssekreteraren, men inte ministern, närvarade vid den. Rektorn vid högskolan informerade om att högskolan efter neddragningar har en utmaning i att kunna erbjuda studenterna hög kvalitet på två campus. Enligt uppgift ska statssekreteraren ha bett om att departementet skulle hållas informerat. Rektorn lämnade information via mejl till en handläggare på departementet om att styrelsen vid ett extra styrelsemöte fattat beslut om att utreda campusfrågan. Vid ett telefonsamtal på initiativ av rektorn lämnades information till statssekreteraren om den uppskruvade debatten i och om det extra styrelsemötet . Statssekreteraren uppges ha sagt att det av politiska skäl kan bli svårt för högskolan att fortsätta att driva frågan. tog rektorn initiativ till ett telefonsamtal med statssekreteraren för att informera om den fortsatt intensiva regionala debatten. Statssekreteraren uppges ha gett uttryck för att det sannolikt är omöjligt för högskolan att fortsätta att driva campusfrågan med hänsyn till valåret. Enligt uppgift ska statssekreteraren ha kontaktat rektorn per telefon för att meddela att ministern ville tala med högskolestyrelsens ordförande, men ordföranden ska ha avböjt samtalet. tog rektorn initiativ till ett telefonsamtal med statssekreteraren med information om att rektorn kommer att dra tillbaka campusfrågan. Enligt uppgift ska statssekreteraren ha svarat att det var uppfattat.