bet · H501SoU22 · 2018-05-07 00:00:00 — har det skett en positiv utveckling och bedöms tillförlitligheten vara högre . redovisar 16 landsting tillgängligheten månatligen via automatiserade överföringar. SKL gör därefter uttagen av resultaten för de som SKL beslutat att mätningarna ska gälla. Fem landsting rapporterar fortfarande in data för de aktuella veckorna ”manuellt”. Information om vilka veckor som är aktuella lämnas för att undvika att vårdcentralerna planerar verksamheten på ett sätt som påverkar resultaten. Målet är att samtliga landsting ska redovisa tillgängligheten till allmänläkarbesök via automatiserade överföringar. Vem patienten får träffa avgörs vid den första kontakten med vården. Dagens vårdgaranti utesluter inte att patienten träffar personal från någon annan yrkesgrupp än läkare när han eller hon söker primärvården. träffar dock patienten ofta personal ur dessa yrkesgrupper efter att först ha träffat läkare på vårdcentralen. Patienter med behov som passar dessa yrkesgruppers kompetens skulle enligt regeringen snabbare kunna få hjälp med sitt problem om de fick möta dem direkt. Om patienten efter en första kontakt med primärvården bokas in hos någon annan hälso- och sjukvårdspersonal än läkare, är emellertid inte vårdgarantins tidsgräns tillämplig enligt dagens vårdgaranti. Besöket syns inte i den nationella statistiken i väntetidsdatabasen och det är därför svårt att säga något om hur tillgängligheten till dessa yrkesgrupper är och hur stor andel av nybesöken som sker hos dem. Däremot finns nationell statistik som visar på hur det totala antalet besök i primärvården fördelar sig mellan olika yrkesgrupper. Av den framgår t.ex. att av drygt 42 miljoner besök i primärvården var en dryg tredjedel läkarbesök. Av de ca 27,6 miljoner besök som sker hos andra professionsgrupper än läkare, är ungefär hälften besök hos en sjuksköterska eller barnmorska (13,7 miljoner) och en tredjedel besök hos fysioterapeuter och arbetsterapeuter (8,6 miljoner). Av resterande 5,4 miljoner besök sker många hos undersköterskor och psykologer. En förstärkt vårdgaranti inom primärvården Regeringen föreslår i propositionen att den enskilde inom ska få en medicinsk bedömning av en läkare eller annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal inom primärvården. En stärkt vårdgaranti i primärvården innebär enligt regeringen principiellt viktiga steg i riktning mot regeringens målbild av en god och nära vård. Patienterna ska inte behöva känna att de måste vända sig till sjukhusens akutmottagningar för att få en första kontakt och en väg in i vården för problem som skulle kunna avhjälpas i primärvården. En mer tillgänglig primärvård och förbättrade möjligheter att få rätt vård på rätt nivå i hälso- och sjukvårdssystemet kommer att avlasta akutsjukvården och den öppna specialistvården och därmed ge ökad tillgänglighet även i dessa delar av vården. Regeringen instämmer med utredningen utveckling för god och nära vård i att det tydligare bör öppnas upp för andra sätt att förmedla vård än det fysiska besöket. Regeringen föreslår därför att besöksgarantin inom primärvården ersätts av en bestämmelse om att patienten inom ska få en medicinsk bedömning. Genom att gå från en besöks- till en bedömningsgaranti görs vårdgarantin behovsstyrd vad gäller vårdens förmedlingsform. Det är inte likgiltigt vilken förmedlingsform vårdcentralen använder. Beroende på den enskildes situation, behov och individuella förutsättningar kan det spela stor roll på vilket sätt bedömningen görs och kommuniceras. Bedömningen ska ges via den förmedlingsform som ger patienten störst värde och tillfredsställer patientens behov av förståelig information. Om det är ändamålsenligt kan inhämtande av information och i vissa fall t.o.m. undersökning ske på distans genom någon form av teknisk lösning, och bedömningen om diagnos och/eller vårdbehov kan på samma sätt förmedlas på distans om det är lämpligt. I de flesta fall får man dock räkna med att det är det fysiska besöket som i närtid kommer att vara det vanligaste valet och även den form av kontakt som många patienter föredrar. Det avgörande är en strävan att låta kommunikationen ske alltmer på patientens villkor och inte bara utifrån vad som av tradition varit mest praktiskt eller effektivt för vårdinrättningen. Genom att betona den medicinska bedömningen vill regeringen poängtera det kvalitetsmässiga innehållet ur ett patientperspektiv jämfört med det mer passiva begreppet besök. Det bör noteras att en patient får flera bedömningar i samband med kontakten med vårdcentralen. En typ av bedömning sker i samband med den första kontakten, den s.k. nollan i vårdgarantin. Där sker bedömningen av om patientens tillstånd är sådant att vidare kontakt med vårdcentralen är befogad, dvs. att garantin till besök i primärvården aktiveras. Den medicinska bedömning som avses i förslaget syftar dock inte på denna första kontakt utan på den medicinska bedömning som görs av personal ur den yrkesgrupp som patienten därefter möter inom ramen för vårdgarantin. Termen ”medicinsk bedömning” finns i 2 kap. 2 § patientlagen och samma uttryckssätt fanns även i den gamla hälso- och sjukvårdslagen. Av förarbetena framgår att en så tidig bedömning som möjligt är grundläggande för det framtida behandlingsresultatet samt att den första bedömningen bör göras av väl kvalificerad personal med hög kompetens (prop. 1996/97:60 s. 40). En medicinsk bedömning är inte något som enbart kan göras av läkare. Det avgörande är att bedömningen görs av någon med tillräcklig kompetens för att bedöma patientens tillstånd och behov av hälso- och sjukvård. Det medicinska yrkesansvaret innebär att var och en som arbetar inom vården har ett ansvar för sina egna bedömningar, beslut och åtgärder inom yrkesutövningen. Den som innehar en legitimation har dessutom ett särskilt ansvar för patienternas säkerhet i vården och kan få sin legitimation indragen om han eller hon missköter sig allvarligt. I en utvecklad och förstärkt primärvård kommer det enligt regeringen att vara nödvändigt att nyttja befintlig kompetens så bra som möjligt och att utveckla arbetssätten efter patientens behov. Regeringen anför att det är viktigt att den som gör den medicinska bedömningen har den kompetens och behörighet som behövs för det av patienten sökta ändamålet. Inom primärvården finns det ett antal legitimerade yrkesgrupper med specifik yrkeskompetens, t.ex. sjuksköterskor, fysioterapeuter, apotekare och psykologer. I dagens system träffar patienten ofta personal ur dessa yrkesgrupper efter att först ha träffat läkare på vårdcentralen. Patienter med behov som bäst avhjälps av dessa kompetenser kan snabbare få hjälp om de får möta dem direkt. I propositionen konstateras att ett par remissinstanser lyfter risken för att exempelvis patienter med kroniska sjukdomar ska drabbas av undanträngningseffekter. Regeringen vill poängtera att vårdgarantin liksom inte är överordnad den etiska plattformens principer. Den med störst behov ska ges företräde till vården. Det är också rimligt att det är patientens behov som avgör vilken profession som patienten ska träffa och inte lagstiftningen. Vidare anförs att flera remissinstanser anser att begreppet medicinsk bedömning bör förtydligas så att det framgår att bedömningen innefattar mer än en bedömning av patientens vårdbehov. De har uttryckt oro för att den medicinska bedömningen kanske inte kommer att följas av en åtgärd eller diagnos och att besöken får karaktären av ”kulissbesök” för att uppfylla vårdgarantin. Regeringen konstaterar att det inom den nuvarande garantin om att få besöka läkare naturligtvis ingår att läkaren, förutom att rent fysiskt ta emot patienten, även gör en medicinsk bedömning och vidtar de övriga konkreta och adekvata åtgärder som bör och kan vidtas vid besöket. Detta får anses ingå i yrkesansvaret. Samma utgångspunkt bör gälla även i fråga om den medicinska bedömningen. Regeringen förutsätter således att en medicinsk bedömning enligt den föreslagna bestämmelsen i praktiken får en vidare innebörd än en ren bedömning av patientens hälsotillstånd och vårdbehov. Vilka åtgärder som kan vidtas i samband med den medicinska bedömningen beror dock bl.a. på vilken profession som den hälso- och sjukvårdspersonal som gör bedömningen tillhör. Användningen av begreppet ”medicinsk bedömning” ifrågasätts av några remissinstanser, såsom som anser att det kan uppfattas som onödigt inskränkande till kunskapsområdet medicin medan andra yrkesgrupper kanske gör sina bedömningar utifrån andra kunskapsområden. Regeringen vill framhålla att avsikten med förslaget är att vårdgarantin i denna del ska vara professionsneutral. Begreppet omfattar således inte uteslutande bedömningar av medicinskt utbildad personal i uttryckets strikta betydelse. Det kan konstateras att ordet ”medicinsk” används i flera andra författningar på hälso- och sjukvårdsområdet utan att tillämpningsområdet begränsats, se exempelvis definitionerna av hälso- och sjukvård och primärvård i 2 kap. 1 respektive 6 §§ HSL. I förarbetena till den gamla hälso- och sjukvårdslagen anges för övrigt att med medicinskt utbildad personal avses även personal vars utbildning inriktas på patientomvårdnad och rehabilitering (prop. 1981/82:97 s. 44). Vissa remissinstanser föreslår att den nuvarande garantin om att få besöka en läkare ska gälla parallellt med den nya bestämmelsen om medicinsk bedömning. Regeringen konstaterar att det saknas underlag att i detta lagstiftningsärende föreslå en sådan ordning. Att på ett patientsäkert sätt styra patienten mot rätt profession innebär enligt regeringen utmaningar som behöver tas på största allvar. Lokalt behöver vården säkerställa strukturer för hur patientens behov styrs till rätt vård-kompetens. Några remissinstanser uttrycker oro för att patienter som behöver träffa en läkare hänvisas till andra professioner och att detta skulle innebära att kompromissa med patientsäkerheten. Regeringen bedömer att denna oro bör tas på allvar och att det bl.a. är viktigt att den funktion som sköter triageringen, dvs. bedömningen och prioriteringen av patienters vårdbehov, har tillgång till ett väl fungerande beslutsstöd. sköter ofta erfarna sjuksköterskor eller distriktssköterskor triageringen, och framöver kommer de sannolikt i ökad utsträckning att ha behov av goda möjligheter att samråda med olika kompetenser på plats. Regeringen vill framhålla vikten av att vårdgarantin kontinuerligt följs upp och utvärderas för att man sedan, på basis av bättre kunskap, ska kunna ta nya steg för att ytterligare stärka tillgängligheten och förbättra uppföljningen. Den utökade omfattningen av vårdgarantin kommer enligt regeringen att ge förbättrade möjligheter till detta genom att även tillgången till övriga legitimerade yrkesgrupper inom primärvården än läkare rapporteras kontinuerligt, då uppföljningen via väntetidsdatabasen också kommer att inkludera dem. De föreslagna lagändringarna utgör tillsammans de första stegen i en önskad omstrukturering av svensk hälso- och sjukvård. För att ge utrymme för förberedelser hos huvudmännen, föreslår regeringen att lagändringarna ska träda i kraft . Övergripande konsekvenser av förslagen Både förslaget om styrande principer och förslaget om en förstärkt vårdgaranti innebär viktiga steg i omstruktureringen av hälso- och sjukvården till en god och nära vård. Regeringens förslag syftar till att bättre möta dagens ohälsoutmaningar som de gemensamma resurserna används mer effektivt. Regeringen bedömer att förslaget om styrande principer kan anses begränsa den kommunala självstyrelsen men att förslaget anger en inriktning för organiseringen av hälso- och sjukvården på ett övergripande plan och inte är detaljstyrande. Regeringens förslag om en förstärkt vårdgaranti i primärvård bedöms innebära en ökad frihet för huvudmännen att organisera sin verksamhet eftersom förslaget inte, som dagens besöksgaranti, styr patienten till en specifik yrkesgrupp (läkare) utan breddar till att inkludera övriga legitimerade professioner. Regeringen bedömer att båda förslagen skapar behov av förändrade arbetssätt som t.ex. omfördelning av arbetsuppgifter, s.k. arbetsväxling mellan olika yrkesgrupper eller mellan olika vårdnivåer. Regeringen bedömer att förslagen innebär en omfördelning av ekonomiska och personella resurser snarare än ett behov av omfattande tillskott och nyanställningar. innebär båda förslagen en betydande besparingspotential för hälso- och sjukvården. I motion 2017/18:3989 av (C) föreslås i yrkande 1 att avslår proposition 2017/18:83. Motionären motsätter sig förslaget att ge patienten rätt till en medicinsk bedömning av en läkare eller annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal. Svaret på krisen i primärvården och den akuta läkarbristen är enligt motionären inte att ta bort patientens rätt att träffa en läkare. I kommittémotion 2017/18:3983 av Per Ramhorn m.fl. (SD) föreslås att avslår propositionen i de delar den avser ändringar i 9 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 2 kap. 3 § patientlagen (2014:821). Motionärerna anser bl.a. att förslaget om att en medicinsk bedömning kan göras av annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal än läkare kommer att leda till ett försämrat värdeerbjudande och riskerar att urholka förtroendet för primärvården. I motion 2017/18:3989 av (C) föreslås i yrkande 2 ett tillkännagivande om att skärpa vårdgarantin och ge patienter rätt till läkarbedömning . Motionären motsätter sig regeringens förslag om att en medicinsk bedömning kan göras av annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal än läkare. Motionären vill i stället se en skärpt vårdgaranti som ger patienten rätt till en läkarbedömning . I kommittémotion 2017/18:3987 av m.fl. (KD) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att ytterligare förstärka vårdgarantin. I yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att vårdgarantin bör ge patienter rätt till bedömning av rätt vårdprofession . Motionärerna anser att bedömningen ska ske , i stället för som regeringen föreslår. I yrkande 4 föreslås ett tillkännagivande om att rätten att träffa en läkare inte ska minska. Syftet med den förändrade vårdgarantin bör enligt motionärerna vara att stärka rätten till bedömning hos andra vårdprofessioner än läkare – utan att minska rätten att träffa en läkare då det behövs. Uppföljning av den förstärkta vårdgarantin I kommittémotion 2017/18:3990 av m.fl. (M) föreslås i yrkande 2 ett tillkännagivande om kontinuerlig uppföljning av den förstärkta vårdgarantin. Motionärerna anför att det behövs en tidig första kontrollstation för att säkerställa att alla patienter som så önskar får komma i kontakt med en läkare och för att i övrigt följa upp att den förstärkta vårdgarantin efterlevs. Även i kommittémotion 2017/18:3988 av m.fl. (L) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om en utvärdering av den breddade vårdgarantin. Motionärerna anför att de farhågor som förts fram bör tas på stort allvar. Effekterna av den nya vårdgarantin behöver följas noga, så att den i praktiken inte urholkas. Motionärerna anser att en utvärdering bör göras från ikraftträdandet, med beredskap att förtydliga lagen om den visar sig ha haft oönskade konsekvenser. I kommittémotion 2017/18:3987 av m.fl. (KD) yrkande 5 föreslås ett tillkännagivande om att följa upp hur förändringen av vårdgarantin påverkar dess tillämpning när det gäller rätten att träffa en läkare. Det finns en risk att tillgängliga resurser lokalt kommer att styra vilken vårdprofession patienten får möta snarare än vårdbehovet. Detta skulle öka de regionala skillnaderna ytterligare. Begreppet nära vård och primärvårdens uppdrag I kommittémotion 2017/18:3651 av m.fl. (KD, M, C, L) yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att öka tillgängligheten i primärvården. Motionärerna anser bl.a. att det behövs en samlad definition av primärvårdens uppdrag och funktion. I kommittémotion 2017/18:3987 av m.fl. (KD) föreslås i yrkande 1 ett tillkännagivande om vikten av att skyndsamt presentera en nationell definition av begreppet nära vård och primärvårdens uppdrag. skiljer sig primärvårdens uppdrag, organisation och styrning kraftigt åt från landsting till landsting. Detta utgör enligt motionärerna ett hinder för att alla – i hela landet – ska få tillgång till god vård. I partimotion 2017/18:3568 av m.fl. (M) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om att ta fram och införa en nationell samlad definition av primärvården och den nära vårdens uppdrag. Motionärerna anför att denna definition bör tas fram av tillsammans med huvudmännen, patientorganisationer och vårdens medarbetare. Den ska beskriva vilken vård som ska ges inom primärvården och hur exempelvis öppettider ska anpassas efter patienternas behov. Ett likalydande förslag finns i motion 2017/18:3421 av m.fl. (M) yrkande 7. I partimotion 2017/18:3568 av m.fl. (M) yrkande 10 föreslås ett tillkännagivande om att ge ett nationellt primärvårdsuppdrag till samtliga landsting, regioner och kommuner. Ett likalydande förslag finns i kommittémotion 2017/18:3421 av m.fl. (M) yrkande 10. Styrande principer inom hälso- och sjukvården I kommittémotion 2017/18:3982 av m.fl. (V) föreslås i yrkande 1 ett tillkännagivande om att det av de styrande principerna för sjukvårdens organisation bör framgå att patientsäkerheten – förutom kvalitetsskäl och effektivitetsskäl – ska vara i fokus vid centralisering av vården geografiskt. I yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att landstingen bör organisera digitala förutsättningar för att kunna nå patienter som ett komplement till den stationära primärvården. Motionärerna anför att landstingen själva bör bygga upp digitala tjänster med läkarkontakter och att digitala vårdgivare helst ska ha en koppling till en fysisk mottagning som härbärgeras av landstingen. I motion 2017/18:2147 av m.fl. (S) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om behovet av nya styrande principer för hälso- och sjukvården. I yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att inriktningen bör vara att vården ska ges nära befolkningen och genom öppenvård i första hand, och i yrkande 3 föreslås ett tillkännagivande om att vårdstrukturering bör börja genomföras så att vården kan utformas närmare befolkningen. Fast läkare eller vårdkontakt I kommittémotion 2017/18:3990 av m.fl. (M) föreslås i yrkande 3 ett tillkännagivande om fast vårdkontakt för alla patienter i den nära vården. Motionärerna anför att patienter ska kunna få en fast vårdkontakt, t.ex. en läkare eller kontaktsjuksköterska. Ett samordningsansvar bör införas, så att patienter och anhöriga alltid vet vart de ska vända sig i vården. Liknande yrkanden föreslås i partimotion 2017/18:3568 av m.fl. (M) yrkande 8 och i kommittémotion 2017/18:3421 av m.fl. (M) yrkande 9. I partimotion 2017/18:3685 av m.fl. (C) yrkande 56 föreslås ett tillkännagivande om människors möjlighet att få en fast läkarkontakt i primärvården bl.a. genom att människor får rätt att lista sig hos läkare i stället för på mottagningar I kommittémotion 2017/18:3988 av m.fl. (L) föreslås i yrkande 1 ett tillkännagivande om att nästa steg i att utveckla den nära vården bör vara en fastläkarreform. Alla patienter ska i denna reform ha rätt till en fast husläkare som ansvarar för sina listade patienter och samordnar den vård som behövs. I kommittémotion 2017/18:3990 av m.fl. (M) föreslås i yrkande 1 ett tillkännagivande om att låta utreda ett prestationsbaserat statsbidrag för att stimulera och belöna ett systematiskt arbete med att korta vårdköerna och för att öka efterlevnaden av den förstärkta vårdgarantin. I kommittémotion 2017/18:3651 av m.fl. (KD, M, C, L) föreslås i yrkande 1 ett tillkännagivande om en stärkt vårdgaranti. Motionärerna anser att de statsbidrag som utbetalas ska vara prestationsbaserade för att landstingen ska få förutsättningar och drivkraft att arbeta kontinuerligt, strategiskt och metodiskt för att korta vårdköerna och stärka vårdgarantin. Utvärdering och utvidgning av den nationella vårdgarantin I partimotion 2017/18:3568 av m.fl. (M) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att ge en eller två myndigheter i uppdrag att följa upp, utvärdera och redovisa efterlevnaden av vårdgarantin. Ett liknande förslag finns i kommittémotion 2017/18:3421 av m.fl. (M) yrkande 2. I kommittémotion 2015/16:3226 av m.fl. (M) föreslås i yrkande 52 ett tillkännagivande om att lika viktigt som att en operation eller annan vårdinsats utförs är att uppföljning och rehabilitering sker inom skälig tid. I kommittémotion 2017/18:1638 av Per Ramhorn m.fl. (SD) yrkande 24 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att vårdgarantin efterlevs och säkerställs. I yrkandena 75 och 80 föreslås tillkännagivanden om att tydliggöra i hälso- och sjukvårdslagen att landstingen (vårdgivare) aktivt ska arbeta med att vårdgarantin efterlevs och säkerställs. I yrkande 28 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att gällande vårdgaranti kompletteras med rätten att vid behov garanteras en vårdplats på rätt klinik, bemannad och med rätt kompetens. I yrkande 53 föreslås ett tillkännagivande om att verka för målsättningen att korta ned den nuvarande vårdgarantin till max . Vid särskilt allvarliga sjukdomar ska maximal väntetid vara . I kommittémotion 2017/18:2940 av m.fl. (V) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att vårdgarantin och väntetiderna bör utvärderas ur patienternas perspektiv. I motion 2017/18:802 av m.fl. (S) yrkande 4 föreslås ett tillkännagivande om att utreda en ny vårdgaranti i två delar. Den nuvarande vårdgarantin i specialistsjukvården bör ersättas av en ny garanti i två delar som innebär dels en lagreglerad tidsfrist för bedömning/utredning, dels en individuellt anpassad behandlingsgaranti baserad på patientens medicinska behov. Fast vårdkontakt och individuell planering Patientlagen (2014:821) syftar till att inom hälso- och sjukvårdsverksamhet stärka och tydliggöra patientens ställning och att främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet (1 kap. 1 §). Enligt 6 kap. 1 § patientlagen ska patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet tillgodoses. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. En fast vårdkontakt ska utses för patienten om han eller hon begär det eller om det är nödvändigt för att tillgodose hans eller hennes behov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet (6 kap. 2 §). Vidare ska patienten få möjlighet att välja en fast läkarkontakt inom primärvården (6 kap. 3 §). I 7 kap. 3 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) anges att ska organisera primärvården så att alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster och få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). Enligt 6 kap. 4 § patientlagen ska en individuell plan upprättas under de förutsättningar som anges i 16 kap. 4 § HSL för en enskild som har behov av både hälso- och sjukvård och insatser från . Enligt 9 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, ska erbjuda vårdgaranti åt dem som omfattas av ansvar enligt 8 kap. 1 eller 2 § HSL. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får besöka läkare inom primärvården besöka den specialiserade vården Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före-skrifter om de tidsperioder inom vilka vårdgarantin ska vara uppfylld samt föreskrifter i övrigt om vårdgarantins innehåll (9 kap. 4 § HSL). Enligt 9 kap. 2 § HSL ska , om det inte uppfyller besöksgarantin eller behandlingsgarantin enligt 9 kap. 1 § första stycket 3 eller 4 HSL, se till att patienten får vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för patienten. Enligt 9 kap. 3 § HSL ska rapportera in uppgifter om väntetider till en nationell databas, och enligt 9 kap. 4 § HSL får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om de tidsperioder inom vilka vårdgarantin enligt 1 § ska vara uppfylld och i övrigt om garantins innehåll, och landstingens rapporteringsskyldighet enligt 3 §.