bet · H501JuU14 · 2018-04-12 00:00:00 — När väldokumenterat farliga personer som blivit dömda för väldigt grova brott, dock ej till livstid, ska släppas fria och Kriminalvården gör en kvalificerad bedömning att de rent ut sagt är livsfarliga - hur resonerar regeringen? Hur ska man kunna hantera den situationen på ett bättre sätt än att släppa ut dem i samhället så att dessa farliga individer kan mörda och lemlästa folk? STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Straffrättsliga frågor Inledningsvis vill jag erinra om att livstidsstraffet ju inte finns i . Terroristen kunde inte dömas till livstid i . Så hade naturligtvis inte varit fallet här. Det är en grundläggande skillnad mellan det norska och det svenska regelverket för bland annat terroristbrott. När jag läser motion om att man ska kunna förvara folk på obestämd framtid förstår jag inte riktigt vare sig vilka brott det här ska gälla eller vem som ska göra bedömningen och på vilka grunder. Hur säkerställer vi i så fall att det blir en rättssäker prövning? Det som pratar om handlar ju inte om att döma folk för allvarliga brott som de har begått, utan det handlar om att döma folk för brott som de kanske riskerar att begå . Det är en otroligt knepig sak att avgöra eftersom vi inte sitter med spåkulor. Hur får vi en rättssäkerhet i ett system som bygger på att vi siar om framtiden? För mig är det centrala att vi utformar en straffrätt där vi dömer till proportionerliga straff utifrån begångna brott som kan bevisas och lagföras med rättssäkerhetsgarantier i en domstol. förslag uppfyller inte de kriterierna. Jag vill också säga några ord om de situationer där kvinnor blir mördade, trots att de har sökt hjälp från samhället. När samhället brister på det här sättet vidtar vi åtgärder. Jag får återkomma om detta i nästa replik. Precis som säger har vi inte valt att specificera exakt vilka typer av brott som ska inkluderas i det här eller i vilka situationer en förvaringsdom ska vara tillämplig. Eftersom vi inte har specificerat det blir kritiken om att vi inte lever upp till rättsstatens principer eller liknande irrelevant. En utredning ska se över detta, och man ska komma fram till väldigt välgrundade anledningar till att använda sig av just förvaringsdomar. Det kan exempelvis röra sig om terrorister som har återvänt från och och som man vet har begått väldigt allvarliga brott men där vi inte har lagstiftning i för att fälla dessa personer för enskilda brott. En sådan person skulle senare till exempel kunna bli dömd för förberedelse till terrorbrott, ett brott som vanligtvis leder till fängelse. Om det finns en välgrundad misstanke om att personen i fråga efter avtjänat straff fortsätter att utgöra ett hot mot utifrån ett terrormotiv skulle man dock i ett sådant fall kunna döma personen för förberedelse till terrorbrott, med förvaringsdom. Sedan får givetvis Kriminalvården och andra instanser avgöra hur pass farlig personen är. Uppenbarligen har Kriminalvården en god kompetens för att göra en sådan här bedömning. Vi kan se konkreta fall där Kriminalvården har gjort sådana här bedömningar och där man också har haft rätt när man har sagt att vissa personer efter avtjänat straff sannolikt kommer att attackera och kanske döda fler kvinnor. Jag tror därför att det finns goda möjligheter att göra välgrundade avvägningar av när man ska använda förvaringsdom. Detta skulle ge rättssamhället en möjlighet att skydda människor från farliga individer, någonting som saknas och som tyvärr i värsta fall och i flera fall resulterar i dödsfall, till och med i . STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Straffrättsliga frågor Jag tror inte att man ska fokusera på farhågor kring de eventuella bristerna med förvaringsdom, utan jag tror att man ska fokusera på möjligheten framåt: Hur gör vi vårt samhälle mer säkert för människor som vistas i samhället? Hur skyddar vi dem från farliga individer? Där kan förvaringsdom med inspiration från och vara ett alternativ för att stärka säkerheten för vanligt folk. Jag blir helt kall när jag hör det här. Är det irrelevant att diskutera rättssäkerheten när man föreslår den här typen av långtgående inlåsning av människor? Är det irrelevant, enligt ? säger att välgrundad misstanke ska vara grund för att låsa in människor. I är principen att en person döms när man utan rimligt tvivel i en rättssäker rättegång inför domstol kan konstatera att personen har begått ett brott. Det blir så tydligt att inte står upp för grundläggande principer i en rättsstat. Jag ska fråga ungefär samma sak som jag frågade . Jag hör ju i anförande att hon säger: Vi arbetar för att narkotika inte ska komma in i . Men vilket arbete bedrivs, och vad står för när det gäller narkotika som redan har kommit in? Tyvärr kan vi ju inte stoppa allting vid gränsen. Jag tycker att den här frågan blir lite intressant, för har ju en partikollega som har öppnat för legalisering. Han säger att de kriminella gängen har blivit våldsammare, vilket tyder på att den politik som vi har fört inte har fungerat. Då finns det i alla fall någon i som ser sambandet mellan narkotika och våldet i förorterna, i de särskilt brottsutsatta områdena och de utsatta områdena. Men lösningen ska alltså inte vara att döma till strängare straff eller så, utan han talar om att man ska slå ut den olagliga försäljningen med laglig försäljning av narkotika, oklart vilka preparat. Man kan ju tro att det handlar om cannabis, och jag hoppas verkligen att han inte har funderat på försäljning även av tyngre droger. Jag tycker att det här är en intellektuell härdsmälta, men uppenbarligen finns ändå den typen av åsikter i För mig är problemet helt klart det motsatta. Efter att sänkte straffvärdena till ungefär hälften när det gäller vissa narkotiska preparat är ju risken mycket mindre för de här personerna. De kommer ut dubbelt så fort och kan fortsätta sin narkotikaförsäljning. Eventuella försök att med så kallad laglig försäljning konkurrera ut en försäljning som ska vara olaglig i hela världen, vilket är grunden för FN:s narkotikakonventioner, har inte fungerat någon annanstans. Vad är syn på det här? STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Straffrättsliga frågor linje och linje är att det som är kriminaliserat fortsatt ska vara kriminaliserat. Vi vill inte legalisera användandet av cannabis eller ha något slags laglig försäljning. Jag vet att det finns enskilda ledamöter både i mitt parti och i andra partier som har sådana idéer, och det bottnar naturligtvis i en gemensam ambition att få bukt med det våld som också är en följd av den kriminalitet där narkotika förekommer. linje är att vi ska bekämpa narkotikan till exempel genom den typ av polisinsatser som vi nu ser exempelvis i . Där kraftsamlar polisen mot spridningen och försäljningen av narkotiska preparat och också mot den brottslighet som finns runt omkring och som en följd av densamma. Det är också viktigt för oss, förutom satsningen på tullen och polisen, att vi ser till att alla preparat som är av den typen blir narkotikaklassade. Där har regeringen också vidtagit åtgärder för att få en snabbare klassning av narkotiska preparat. I mitt förra replikskifte utlovade jag ytterligare några ord om mäns våld mot kvinnor. Jag vill hänvisa till regeringens nationella strategi på området med långtgående förslag för att komma åt problemen med att många kvinnor är rädda för att anmäla. Var finns förslagen? Det handlade om snabbare klassning. Frågan om familjeklassificering av narkotika har diskuterats till och från, och det finns en utredning som också har visat att en sådan klassificering kanske inte ska införas av det skälet att det inte alltid går att säga med tillräckligt stor säkerhet vad som är straffbart. Det är egentligen inte ett problem. Där finns möjligheten att vidta åtgärder. Men det finns inga andra förslag på narkotikaområdet. Här säger både Lawen Redar och , som företräder de partier som sitter i regeringen, att man gör en massa på narkotikaområdet, men det finns inga förslag. Det finns inte någonting som heller bemöter det som jag tycker är fullt rimligt. Låt oss se på bevisfrågorna när det gäller narkotikans farlighet. Det är inte rimligt att man i läser en tidningsartikel i en amerikansk, brittisk eller tysk tidning och sedan utifrån den blir osäker på hur farliga narkotiska preparat är. Det finns i tidigare utredningar tydligt utpekat att en av de viktigaste uppgifterna för är att klassificera narkotika och säga hur farlig den är. Det finns evidens från hela världen. Detta är ett problem. anser att narkotikans farlighet är en bevisfråga. Men om det inte förs fram bevisning får man utgå från vad som är allmänt veterligt. Det vore en mycket bättre ordning att faktiskt utgå från vetenskaplig bedömning av narkotikans farlighet. Där finns möjlighet att återkomma i enlighet med det som vi har skrivit i vår reservation om narkotikabrott. För övrigt finns även flera andra bra förslag där. Jag vet inte om budgetförslagen har gått honom förbi, våra tidigare förslag om att förstärka polisen, som ytterligare byggs på, eller våra nya förslag på satsningar på tullen och de tidigare förslagen som rör narkotikabrott och så vidare. De har presenterats, och flera av dem har redan behandlats i . Polisens arbete mot narkotika har förstärkts. På många håll i ser vi också resultat. Jag har stort förtroende för dem som arbetar inom svensk polis. Jag vill också avhålla mig från att recensera Högsta domstolens resonemang, även om det naturligtvis alltid är relevant att diskutera vilken lagstiftning som ska finnas och om lagstiftning behöver förändras. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 13.)