bet · H501JuU15 · 2018-04-19 00:00:00 — Det är omständigheterna i det särskilda fallet som ska läggas till grund för bedömningen av faran (SOU 1995:47 s. 165). Det anses att bl.a. husrannsakan får användas endast inom ramen för en förundersökning (jfr SOU 2005:84 s. 107 f.). Förundersökningen är inledd genom beslutet om åtgärden, om det inte har skett tidigare (JO 2001/02 s. 95). Förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts (23 kap. 1 § RB). Tröskeln för att inleda en förundersökning har satts lågt. Avsikten är att även förhållandevis oklara brottsmisstankar ska utredas inom ramen för reglerna om förundersökning. Misstanken måste dock avse en konkret brottslig gärning men det är inte nödvändigt att man känner till brottets alla detaljer och inte heller exakt när och var det har begåtts (i 1982 s. 658). Pågående utrednings- och beredningsarbete beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över reglerna om beslag och husrannsakan (dir. 2016:20) i syfte att skapa ändamålsenliga regler som möjliggör effektiva och rättssäkra brottsutredningar. Utredaren skulle bl.a. analysera i vilka avseenden det finns anledning att anpassa bestämmelserna om beslag och husrannsakan till modern teknik. Flera av bestämmelserna om beslag och husrannsakan har inte ändrats sakligt sedan de trädde i kraft . Utredningen, som antog namnet , lämnade sitt betänkande Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov (SOU 2017:100) . föreslår nya regler för hur brottsbekämpande myndigheter ska få säkra elektroniskt lagrad information, bl.a. genom att kopiera den. Utredningen föreslår bl.a. att kopiering av innehållet i en dator eller mobil införs som ett nytt tvångsmedel för att säkra information som ett alternativ till beslag. Vidare föreslås att det ska införas en möjlighet att på distans undersöka och kopiera information som har lagrats externt i stället för lokalt i en dator, t.ex. i lagrings- eller kommunikationstjänster i det s.k. molnet. Utredningen föreslår bl.a. också att förbudet mot att ta meddelanden mellan nära anhöriga i beslag avskaffas. Betänkandet, som har remitterats, bereds inom . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att undersöka om bestämmelser om hemlig dataavläsning bör införas i svensk rätt för att säkerställa att de brottsbekämpande myndigheterna kan upprätthålla sin förmåga att bekämpa brott (dir. 2016:36). Utredningen om hemlig dataavläsning (Ju 2016:12) lämnade delbetänkandet Hemlig dataavläsning – ett viktigt verktyg i kampen mot allvarlig brottslighet (SOU 2017:89) . Utredningen föreslår att en tidsbegränsad lag införs som tillåter ett nytt hemligt tvångsmedel, hemlig dataavläsning. Enligt utredningen blir det allt vanligare att brottsbekämpande myndigheter stöter på information och kommunikationsutrustning som är krypterad i samband med sin brottsförebyggande och utredande verksamhet. Bland annat därför anser utredningen att det finns ett stort behov av hemlig dataavläsning och att metoden kommer att förbättra myndigheternas möjligheter att förhindra och utreda allvarlig brottslighet. Hemlig dataavläsning blir enligt utredningen till viss del ett nytt sätt att komma åt uppgifter som brottsbekämpande myndigheter får hämta in med andra tvångsmedel men ibland inte kommer åt på grund av att information t.ex. är krypterad. Med hemlig dataavläsning bedömer utredningen att man med hjälp av tekniska hjälpmedel, t.ex. programvara, i hemlighet kan läsa meddelanden som skickas till eller från exempelvis mobiltelefoner. Det uppges vara tillåtet att samla in sådan information men inte alltid möjligt på grund av bl.a. kryptering. Vidare konstaterar utredningen att lagförslaget skulle ge nya möjligheter att hämta in uppgifter som man inte kommer åt i hemlighet . Till exempel skulle brottsbekämpande myndigheter kunna få tillgång till filer, fotografier och dokument som har lagrats lokalt på en dator eller på en mobiltelefon. Lagen om hemlig dataavläsning föreslås träda i kraft och upphöra att gälla . Övriga lagändringar, vilka är följder av att hemlig dataavläsning föreslås införas som tvångsmedel, föreslås också träda i kraft . Delbetänkandet, som har varit ute på remiss, bereds vidare inom . Utredningen om it-brottskonventionen har haft i uppdrag att analysera behovet av och lämna förslag till författningsändringar för att ska kunna tillträda konvention om it-relaterad brottslighet och dess tilläggsprotokoll. Därutöver har utredningen genom tilläggsdirektiv haft i uppdrag att analysera behovet av och lämna förslag till de författningsändringar som behövs för att genomföra och rådets direktiv /40/EU av om angrepp mot informationssystem och om ersättande av rådets rambeslut /222/RIF. Utredningen fick dessutom i uppgift att överväga behovet av skärpta straff för brytande av post- eller telehemlighet och dataintrång. Utredningen lämnade betänkandet konvention om it-relaterad brottslighet (SOU 2013:39). I betänkandet lämnas bl.a. förslag till de lagändringar som bedöms nödvändiga för att tillträda konventionen och dess tilläggsprotokoll samt för att genomföra direktivet. De frågor som omfattades av utredningens tilläggsuppdrag, dvs. genomförandet av direktivet och frågan om skärpta straff för dataintrång och brytande av post- eller telehemlighet, behandlades i proposition /14:92. Genom den straffskärpning som föreslogs i propositionen och som trädde i kraft (bet. 2013/14:JuU27, rskr. 2013/14:244) uppfyller kraven i direktivet. Utredningens övriga förslag bereds vidare inom . Utskottet behandlade frågan om tillgång till dokument som lagrats i molntjänster senast i betänkande 2016/17:JuU17. I betänkandet behandlades även en motion om att skyndsamt anpassa reglerna om beslag och husrannsakan till modern teknik (s. 26 f.). Utskottet konstaterade att fått i uppdrag att se över reglerna om beslag och husrannsakan i syfte att skapa ändamålsenliga regler som möjliggör effektiva och rättssäkra brottsutredningar och att utredaren bl.a. skulle analysera i vilka avseenden det finns anledning att anpassa bestämmelserna till modern teknik. Utskottet noterade också att det pågick en utredning om hemlig dataavläsning och att delar av betänkandet konvention om it-relaterad brottslighet fortfarande var föremål för beredning. Mot bakgrund av det pågående berednings- och utredningsarbetet avstyrkte utskottet motionerna. Som framgår ovan pågår beredning av betänkandet Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov. Även delbetänkandet Hemlig dataavläsning – ett viktigt verktyg i kampen mot allvarlig brottslighet är föremål för beredning. Vidare är delar av betänkandet konvention om it-relaterad brottslighet fortfarande föremål för beredning. Enligt utskottet bör denna beredning inte föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:2568 (M) och 2017/18:3569 (M) yrkande 22. Av samma skäl är utskottet, som även noterar att en polisman vid fara i dröjsmål får besluta om en reell husrannsakan, inte berett att ställa sig bakom vad som anförs i motion 2017/18:3582 (L) yrkande 18 om en översyn av möjligheten till husrannsakan i bostäder vid misstanke om vapenbrott kopplade till organiserad brottslighet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av regelverket för förundersökningsbegränsning och om att möjligheterna att inte påbörja eller att lägga ned brottsutredningar bör begränsas. Jämför reservation 7 (M, C, L, KD). I partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 13 anförs att möjligheterna att inte påbörja eller att lägga ned brottsutredningar bör begränsas. Motionärerna anför att de möjligheter som finns att inte inleda eller på förhand avsluta en brottsutredning ska användas på ett rimligt sätt. Att en så stor andel av alla brottsutredningar läggs ned är fel. Det ska aldrig löna sig att begå brott; brott ska få tydliga konsekvenser och hederliga människor ska få upprättelse. Enligt motionärerna bör av den anledningen möjligheterna till direktavskrivning, förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse minska. Ett likalydande yrkande framställs i motion 2017/18:3738 av m.fl. (M) yrkande 6. I motion 2017/18:3739 av m.fl. (M) yrkande 13 begärs en översyn av regelverket för förundersökningsbegränsning för att få fler brott utredda. De grundläggande bestämmelserna om åtal finns i 20 kap. (RB). Enligt 20 kap. 6 § RB ska åklagare, om inte annat är föreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Åklagaren har enligt denna regel en absolut åtalsplikt. Principen om absolut åtalsplikt innebär att åklagaren är skyldig att väcka åtal så snart bevismaterialet är sådant att åklagaren på objektiva grunder kan förvänta sig en fällande dom. Den absoluta åtalsplikten har emellertid åtskilliga undantag. Enligt 20 kap. 7 § RB får en åklagare under vissa förutsättningar besluta om åtalsunderlåtelse för ett brott i vissa angivna fall, nämligen om det kan antas att brottet inte skulle leda till någon annan påföljd än böter, om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse, om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det aktuella brottet, eller om psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd. Åtal får underlåtas även i andra fall om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och om det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks. Även en absolut förundersökningsplikt gäller. Enligt 23 kap. 1 § RB ska förundersökning inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts. Förundersökningen ska bedrivas skyndsamt. Finns det inte längre anledning att fullfölja den ska förundersökningen läggas ned (23 kap. 4 § RB). Skäl till att förundersökningen inte längre bör fullföljas kan vara att det saknas spår efter brottslingen eller att den misstänkte har avvikit. Om det visar sig att den påstådda gärningen inte är brottslig eller att den misstänkte var vid brottet eller har avlidit ska förundersökningen inte heller fullföljas. Att brottet har begåtts av en utländsk medborgare som hunnit lämna landet kan vara ett annat skäl för nedläggande (se JO 1980/81 s. 117) men däremot inte en allmänt pressad arbetssituation (JO 2002/03 s. 139). De vanligaste skälen för nedläggning torde dock vara att någon misstanke inte längre kvarstår eller att utredningsmöjligheterna har tömts ut. Det anses inom åklagarväsendet att det avgörande för om beslutet ska rubriceras som nedläggande eller beslut i åtalsfrågan är om beslutet meddelas före eller efter slutdelgivning med den misstänkte enligt 23 kap. 18 § RB (Karnovs nätkommentar till 23 kap. 4 § RB). Undantag från den absoluta förundersökningsplikten finns i reglerna om förundersökningsbegränsning. Med förundersökningsbegränsning avses ett beslut med stöd av 23 kap. 4 a § om att inte inleda förundersökning eller att lägga ned en förundersökning. Av 23 kap. 4 a § första stycket 1 RB följer att en förundersökning får läggas ned om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottets straffvärde inte överstiger fängelse (s.k. disproportionsfall, bestämmelsen utvidgades efter regeringens förslag i prop. 2011/12:10 från böter till fängelse ). Bestämmelsen syftar till att förhindra en orimlig resursanvändning i den brottsutredande verksamheten och ska tillämpas i de undantagsfall då kostnaderna för utredningen är till den grad oproportionerliga i förhållande till sakens betydelse att det inte är rimligt att fortsätta utredningen. Tillämpningsområdet är bl.a. resurs- och kostnadskrävande utredningar som har samband med jorddelnings- och grannelagsrättsliga förhållanden, exempelvis brott av typen markintrång, olovligt fiske och olovlig jakt (prop. 1981/82:41 s. 20 och 34). Även brottsanmälningar som har sitt ursprung i civilrättsliga tvister om bl.a. affärsrörelser, arv och skilsmässor är typiskt sett sådant som kan motivera förundersökningsbegränsning (prop. 2011/12:10 s. 30). Vid avvägningen ska de allmänna och enskilda intressen som i det särskilda fallet talar emot att förundersökningen läggs ned beaktas. Skäl som kan tala emot en förundersökningsbegränsning i det enskilda fallet är bl.a. brottets art, omständigheterna när brottet begicks samt brottsoffrets ställning eller att det behövs ett klargörande av ett osäkert rättsläge. Möjligheten att begränsa en förundersökning av processekonomiska skäl motiverades när bestämmelsen infördes i med att polis och åklagare skulle få bättre möjligheter att använda sina resurser till att utreda allvarlig brottslighet (prop. 1981/82:41). Föredraganden framhöll då att förundersökningsbegränsning ger en möjlighet att lägga ned en förundersökning av det skälet att förundersökningens fullföljande skulle föra med sig kostnader eller arbetsinsatser som ter sig oproportionerliga eller meningslösa när man sätter dem i relation till den samhällsreaktion som kan komma i fråga för brottsligheten. Regeringen uttalade att även om inget fall i teorin är omöjligt att utreda är det närmast självklart att verkligheten sätter en gräns för vilka insatser som kan göras för att utreda ett brott (prop. 1994/95:23 s. 96). Av 23 kap. 4 a § första stycket 2 RB följer vidare att en förundersökning får läggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse eller om särskild åtalsprövning samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. Någon motsvarande allmän möjlighet att besluta om förundersökningsbegränsning om man kan förvänta sig en åtalsunderlåtelse enligt 17 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare finns inte. Det har förutsatts att en förundersökning och ett beslut om åtalsunderlåtelse i allmänhet har en särskild betydelse som varning för en ung person som begår brott (prop. 1981/82:41 s. 21 och prop. 1984/85:3 s. 26). Om det finns förutsättningar för att lägga ned en förundersökning enligt 23 kap. 4 a § första stycket RB redan innan en sådan har inletts, får det beslutas att förundersökning inte ska inledas (23 kap. 4 a § första stycket RB). Beslut om förundersökningsbegränsning fattas av åklagare eller av undersökningsledare vid . Ytterligare undantag från åtals- och förundersökningsplikten finns i reglerna om åtalsprövning för vissa brott och om preskription av gamla brott. Även möjligheterna att lagföra lindrigare brottslighet genom ordningsbot eller strafföreläggande enligt bestämmelserna i 48 kap. medger undantag från huvudregeln att åtal ska väckas. Polismans befogenhet att meddela rapporteftergift utgör också undantag från huvudregeln. Av årsredovisning framgår att beslut om förundersökningsbegränsning utgjorde av de beslut som fattats om att inte inleda en förundersökning (motsvarande ca 3 500 beslut). Det framgår vidare att av besluten om att lägga ned en förundersökning (motsvarande ca 17 000 beslut) var beslut om förundersökningsbegränsning. Beslut om åtalsunderlåtelse utgjorde av det totala antalet beslutade brottsmisstankar (ca 14 000 beslut). Av om tillämpningen av reglerna om förundersökningsbegränsning framgår att andelen beslut om förundersökningsbegränsningar har motsvarat av brottsmisstankarna som hanteras vid myndigheten. Utredningen om förundersökningsbegränsning, som 2010 bl.a. föreslog utökade möjligheter till förundersökningsbegränsning, redovisade i sitt betänkande viss statistik för åren 2006–2009. Utredningen konstaterade att antalet beslut om förundersökningsbegränsning hade ökat från 30 000 beslut till 41 000 beslut . av besluten var beslut att lägga ned en förundersökning. Antalet beslut om att inte inleda förundersökning på grund av förundersökningsbegränsning varierade mellan 5 500 och 6 300 . Åtalsprövningsreglerna var den främsta anledningen till förundersökningsbegränsning inledningsvis. Under pågående förundersökning fattades enligt utredningen beslut om förundersökningsbegränsning oftast för att personen misstänktes eller hade dömts för annat brott. (Jfr SOU 2017:7 s. 56 f.) Pågående utrednings- och beredningsarbete Regeringen beslutade att låta en särskild utredare analysera hur handläggningen av stora brottmål med omfattande bevisning ska kunna moderniseras och effektiviseras med bevarade krav på rättssäkerhet (dir. 2016:31). Utredningen om processrätt och stora brottmål (Ju 2016:10) överlämnade delbetänkandet Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål (SOU 2017:7) . I betänkandet föreslås två huvudinriktningar i arbetet för en modernisering och effektivisering av handläggningen av stora brottmål: att reglerna om straffprocessens ramar utreds och att reglerna om vad som ska gälla för domstolens beslutsunderlag ses över. Utredningen uttalar bl.a. följande (s. 151). Det behov av att kunna prioritera i brottsutredningar som har funnits ända sedan infördes har stegvis lett till en rättsutveckling med åtalsregler som innehåller lämplighetsbedömningar av olika slag. Ändringarna har haft såväl kriminalpolitiska (exempelvis hänsyn till särskilda omständigheter i det enskilda fallet) som processekonomiska (nödvändiga prioriteringar av arbetsresurser) motiv. Utvecklingen har inneburit att det finns goda möjligheter att göra prioriteringar inom ramen för gällande rätt. Det har under vårt utredningsarbete inte framkommit något som tyder på att det finns ett behov av att överväga förändringar på ett generellt plan av nuvarande ordning med förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Däremot har vi noterat behovet av ett lagstöd för att bättre kunna avgränsa brottmål med utgångspunkt i förutsättningarna i det enskilda ärendet. Vår uppfattning är, med hänvisning till de överväganden om en större processuell betydelse för parternas positioner i straffprocessen som vi har utvecklat i det föregående, att det bör övervägas om åklagaren ska ges utökade befogenheter att prioritera förundersökningens omfattning och inriktning i förhållande till den misstänktes medverkan i utredningen av brottsmisstankar mot honom eller henne. Det som vi i första hand föreslår bör utredas är alltså i vilken utsträckning den misstänktes medverkan i förundersökning som rör egen brottslighet ska påverka vilka prioriteringar som åklagaren kan besluta om vid förundersökningen (överenskommelser inför åtal). lämnade Utredningen om processrätt och stora brottmål delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98). Betänkandet innehåller förslag på nya bevisregler i brottmål om att det ska införas utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol, vilket kan minska risken för press och hot mot förhörspersoner. Utredningen föreslår en bevisreform med två delar. • Det ska införas utökade möjligheter att ta upp berättelser vid förhör i rätten under förundersökningen eller förberedelsen av brottmålet. Dessa berättelser ska sedan kunna användas som bevis i rättegången. Det kan handla om förhör med målsägande, misstänkta och vittnen. • Det ska införas utökade möjligheter att använda berättelser som lämnats under förundersökningen, t.ex. i polisförhör, som bevisning vid rättegångar. Detta förutsätter att det finns en ljud- och bildupptagning av berättelsen. Utredningen bedömer att de presenterade förslagen bl.a. kommer att leda till en mer effektiv brottmålsprocess, kortare häktningstider, minskad restriktionsanvändning, ett effektivare brottsutredningsarbete, bättre förutsättningar för materiellt riktiga domar och minskad risk för press och hot mot förhörspersoner. Betänkandet, som har remitterats, bereds vidare inom . Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv för Utredningen om processrätt och stora brottmål (dir. 2017:109). Övervägandena ska ske inom ramen för en bibehållen grundprincip om obligatorisk åtalsplikt och en vidmakthållen objektivitetsplikt för åklagare. Syftet med uppdraget är att skapa ytterligare möjligheter att begränsa de största målens omfattning och att säkerställa en effektiv och rättssäker förundersökning och förberedelse av alla brottmål, med särskild inriktning på stora och komplicerade mål. Utredningen ska bl.a. ta ställning till om parterna i ett mål bör få ett större inflytande under förundersökningen och under förberedelsen av brottmålet. Dessutom ska utredningen se över om det bör införas utökade möjligheter till skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål, bl.a. genom att se över möjligheterna att avgöra mål utan huvudförhandling i domstol. Uppdraget ska i den del som omfattas av tilläggsdirektiven redovisas . Utskottet anser att det är mycket angeläget att anmälda brott skyndsamt upp. Utskottet anser emellertid att nuvarande bestämmelser om bl.a. förundersökningsbegränsning framstår som ändamålsenliga och väl avvägda. En förundersökning får läggas ner exempelvis om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottets straffvärde inte överstiger fängelse . Skäl som kan tala mot en förundersökningsbegränsning i det enskilda fallet är bl.a. brottets allvar, omständigheterna vid brottets begående samt brottsoffrets ställning eller att det behövs ett klargörande av ett osäkert rättsläge. Utskottet noterar även att det enligt den bedömning som Utredningen om processrätt och stora brottmål redovisat 2017 inte har framkommit något som tyder på att det finns ett behov av att överväga förändringar på ett generellt plan av nuvarande ordning med förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Det har heller inte i övrigt framkommit något som ger anledning för att göra något sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Därför avstyrks motionerna 2017/18:3569 (M) yrkande 13, 2017/18:3738 (M) yrkande 6 och 2017/18:3739 (M) yrkande 13. Frihetsberövande utan föregående domstolsprövning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av möjligheterna att inrätta ett system som innebär att personer för ett antal förseelser ska kunna bli satta i arrest för utan rättegång. I motion 2017/18:3528 av (SD) föreslås att regeringen tillsätter en utredning om hur ett system kan inrättas som innebär att personer för ett antal förseelser ska kunna bli satta i arrest för utan rättegång. Om en annan myndighet än en domstol har berövat någon friheten med anledning av brott eller misstanke om brott, ska han eller hon enligt 2 kap. 9 § regeringsformen kunna få frihetsberövandet prövat av domstol utan oskäligt dröjsmål. Enligt 11 § andra stycket ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Reglerna om häktning finns i 24 kap. RB. På åklagarens begäran får den person häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Dessutom krävs att – med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet – någon av följande omständigheter föreligger (1 § första stycket): Det finns en risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara). Med detta menas att den misstänkte lämnar sin bostads- eller vistelseort eller på något annat sätt håller sig undan, i avsikt att undgå lagföring eller straff. Det finns en risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Med detta avses att den misstänkte gör sig av med spår efter brottet eller förstör eller gömmer föremål som kommits åt genom brottet eller annars har betydelse för utredningen.