bet · H501KU32 · 2018-01-26 00:00:00 — Utredningen konstaterar att skyddet har fått dåligt genomslag generellt och särskilt utanför förvaltnings-områdena. Utredningen föreslår en rad förtydliganden i lagen. För det första föreslås att det ska anges i en särskild bestämmelse att kommuner och landsting ska anta dokumenterade minoritetspolitiska mål och riktlinjer, som ska följas upp. För det andra föreslås att de ska vara skyldiga att lämna uppgifter om sådana mål och riktlinjer på begäran från den myndighet som ansvarar för uppföljningen av minoritetspolitiken. För det tredje föreslås en förtydligad reglering av skyldigheten att informera enligt 3 § minoritetslagen. Utredningen behandlar även frågor om de nationella minoriteternas rättig-heter i fråga om samråd med förvaltningsmyndigheter och annat inflytande. Utredningen konstaterar att samråd sker på det allmännas villkor och i för liten utsträckning, samt att de nationella minoriteterna inte har tillräckliga förut-sättningar för att vara jämbördiga parter. Innebörden av förvaltnings-myndigheternas skyldighet att samråda med nationella minoriteter föreslås därför formuleras tydligare i lagen. Utredningen föreslår att vissa myndigheter får i uppdrag att stärka minoritetsorganisationernas förutsättningar att utöva inflytande genom utbildning och andra kunskapshöjande åtgärder. Utredningen konstaterar därtill att barn och unga kommer till tals i för liten utsträckning. Utredningen föreslår därför att det anges i lagen att myndigheter särskilt ska beakta förutsättningarna för barn och unga som tillhör nationella minoriteter i frågor om inflytande och samråd. Utredningen konstaterar även att arbetsbördan för de nationella minori-teternas organisationer på riksnivå har ökat , framför allt på grund av samråd, och att arbetsbördan kan förutses öka. Utredningen föreslår att bidraget enligt förordningen (2005:765) om statsbidrag till nationella minoriteter minst ska fördubblas och att det särskilda stöd som lämnas till Sverigefinländarnas delegation och – Tornionlaaksolaiset ska höjas. Vidare föreslås att staten lämnar ett sådant stöd även till lämpliga riksorganisationer som företräder den judiska och den romska minoriteten. Utredningen behandlar även frågor som rör statsbidraget till kommuner och landsting i förvaltningsområden men kommer fram till att det inte finns skäl att förändra den nuvarande ordningen. Utredningen gör även en översyn av ordningen för uppföljning och samordning av minoritetspolitiken. Utred-ningen kommer fram till att den nuvarande ordningen har brister och föreslår att regeringen inrättar en särskild myndighet för uppföljning, samordning och främjande av minoritetspolitiken. Utredningen gör även bedömningen att det inte är möjligt att stärka de nationella minoriteternas rättigheter genom att införa en överklagandemöjlighet. Som en del av översynen av minoritetslagen har utredningen haft ett särskilt uppdrag att analysera regleringen av rätten till förskola respektive äldreomsorg på nationella minoritetsspråk. Utredningen lämnar en rad förslag som tydliggör rätten till förskola m.m. inom förvaltningsområden. Utredningen föreslår att kommuner ska vara skyldiga att erbjuda hela eller en väsentlig del av förskoleundervisningen på dessa språk, att de ska vara skyldiga att fråga vårdnadshavarna om deras önskemål om förskola på språken och att det tydliggörs att den generella tidsfristen för erbjudande om förskola även gäller erbjudandena om förskola på minoritetsspråk. Utredningen lämnar även vissa förslag som helt eller delvis tar sikte på samtliga nationella minoritetsspråk. föreslås få i uppdrag att ta fram stöd till huvudmän i förskolan. Detta stöd ska avse både de särskilda rättigheterna i förvaltningsområden och de metoder som kan användas generellt i förskolan för att denna ska kunna fylla en funktion i revitaliseringen av de nationella minoritetsspråken. Utredningen föreslår även att regeringen överväger att komplettera begreppet modersmål med begreppet kulturarvs-språk för de nationella minoritetsspråken i lagstiftning som rör skola och förskola. Utredningen lämnar förslag som stärker de nationella minoriteternas rättigheter inom äldreomsorgen och föreslår en förtydligad reglering av äldreomsorg på minoritetsspråk såväl inom som utanför förvaltningsområden. Utredningen föreslår att även jiddisch och chib ska ges ett visst skydd, samt att kommuner ska vara skyldiga att informera den som ansöker om äldreomsorg om minoritetsrättigheterna. Det har under utredningens gång blivit tydligt att möjligheterna för det allmänna, främst kommuner och landsting, att leva upp till skyldigheterna i lagen begränsas av brist på språkkunnig personal. Utredningen föreslår uppdrag till myndigheter att utveckla uppdragsutbildningar och att pröva att komplettera relevanta yrkesexamina. Utredningen går igenom de nationella minoriteternas behov när det gäller hälso- och sjukvård och konstaterar bl.a. att behovet av kunskaper om dessa gruppers hälsosituation är stort, samt att det saknas stöd för vårdgivare vad gäller bemötande och kunskap om de nationella minoriteterna. Utredningen bedömer att de nationella minoriteternas rättigheter behöver stärkas inom vården. Utredningen föreslår att det införs ett krav på kunskap om de nationella minoriteterna, deras hälsosituation och deras olika behov i vårdutbildningar på högskolenivå samt att nationella minoriteter lyfts fram särskilt i patientlagen och hälso- och sjukvårdslagen. Utredningen gör även bedömningen att regeringen bör överväga att etablera ett centrum för samisk hälsa. Därtill föreslås ett tydligare uppdrag till myndigheter inom hälso- och sjukvårdsområdet. Utredningen har även haft i uppdrag att utvärdera de samiska språk-centrumen. Utredningen bedömer att språkcentrumens arbete är ett nödvändigt och värdefullt bidrag till revitaliseringen av det samiska språket samt att dessa bör fortsätta sitt arbete. Utredningen föreslår att och folkminnen får i uppdrag att utreda formerna för att inrätta språkcentrum även för meänkieli och finska, samt att utreda förutsättningarna för att skapa motsvarande funktion för jiddisch och chib. Utredningen lämnar även förslag till kunskapshöjande åtgärder och synlig-görande av nationella minoriteter och minoritetsspråk. Utredningen kon-staterar att kunskapsnivån är låg. UR är den enskilda aktör som mer omfattande tagit fram kunskapshöjande program såväl för skolan som riktade till allmänheten genom sändningar i public service. Utredningen bedömer bl.a. att det i det kommande sändningstillståndet för public service-medierna bör tas hänsyn inte enbart till kvantitet utan även kvalitet i fråga om sändningar på de nationella minoritetsspråken. Utredningen bedömer vidare att jiddisch bör ges samma ställning i sändningstillståndet som övriga minoritetsspråk. När det gäller utbildningsväsendet konstaterar utredningen att målet i skolans läroplaner för kunskap om de nationella minoriteterna uppfylls i alltför låg utsträckning. Utredningen föreslår att uppdrag ges till att genomföra en riktad efterhandsgranskning av läromedel, när det gäller hur de nationella minoriteterna och deras rättigheter framställs, samt att regeringen överväger att ge i uppdrag att utöka utbudet av utbildningsmaterial om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Därtill föreslår utred-ningen att regeringen ser över möjligheterna att införa ett krav på kunskap om de nationella minoriteterna och deras rättigheter i examensmålen för lärare, samt ger i uppdrag att vidta kunskapshöjande insatser i skolan. Utredningen föreslår även att regeringen ger i uppdrag att utarbeta en handlingsplan för ökad medvetenhet om de nationella minori-teterna och deras rättigheter inom folkbildningen. I fråga om examensmålen för folkhögskolelärare föreslås ett tillägg om att beakta nationella minoriteters rättigheter. Utredningen föreslår dessutom att Kungl. , Myndig-heten för kulturanalys, , och ges i uppdrag att också beakta nationella minoriteter och minoritetsspråk i sin verksamhet. Utredningen behandlar slutligen ett antal frågeställningar som inte uttrycks i utredningens direktiv men ändå har bäring på utredningens huvuduppdrag – språk som diskrimineringsgrund – behovet att se över vilka nationella minoriteter och minoritetsspråk som bör erkännas av och benämningen av dessa – bevarandeprogram för de nationella minoritetsspråken – Institutets för språk och folkminnen ansvar för språkvård i fråga om de nationella minoriteternas varieteter och dialekter – hanteringen av historiska övergrepp och kränkningar – behovet av egna institutioner för de nationella minoriteterna och minoritetsspråken och behovet av att regeringen i dialog med Kommuner och Landsting lyfter frågan om efterlevnaden av minoritets-lagen. Utredningen tar särskilt ställning mot den negativa särbehandlingen av det nationella minoritetsspråket jiddisch i flera sammanhang såsom vid utfärdande av sändningstillstånd för public service-företagen och insatser för lärar-utbildning. Slutbetänkandet Nästa steg? Del 2–Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU 2017:88) Utredningen hade inledningsvis i uppdrag att göra en översyn av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetslagen) samt en sammanhållen analys av minoritetspolitiken. I uppdraget ingick även att utreda ett antal särskilda frågor inom minoritetspolitiken. Utredningen redovisade delbetänkandet Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU 2017:60) . Flertalet av de frågor som ingick i direktiven avhandlas där. I samband med detta förlängdes utredningens uppdrag . Betänkandet är nu skickat på remiss. Sista dag att svara på remissen är . Utredningen fick mot bakgrund av ett tillkännagivande från (bet. 2016/17:KU16 s. 33) i uppdrag att analysera vad den finlandssvenska gruppen i har för ställning och att överväga om den ska erkännas som nationell minoritet. Utredningen konstaterar att det inte går att belägga närvaron av en i förhållande till en majoritetssvensk kultur väsentligt annorlunda finlands-svensk kultur i det som är . Utredningen föreslår därför att finlandssvenskar inte bör erkännas som nationell minoritet i . innebar förlängningen av uppdraget att utredningen kunde arbeta vidare med ytterligare frågor. Utöver frågan om finlandssvenskarnas ställning har utredningen behandlat två frågor som särskilt angetts i de ursprungliga direktiven: för det första frågan om huruvida bör utöka sina nuvarande åtaganden enligt den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (språkstadgan) och för det andra uppdraget att överväga behovet av åtgärder för att förbättra kvalitativa data om de nationella minoriteterna. Därutöver har utredningen, inom ramen för sitt kvarstående breda mandat att göra en sammanhållen analys av minoritetspolitiken, valt att behandla ett antal frågor som tillkommit under den fortsatta utredningstiden. Utökade åtaganden enligt språkstadgan Utredningens uppdrag har varit att överväga om bör utöka sina åtaganden enligt språkstadgan i förhållande till finska, meänkieli och samiska, vilka erkänts som s.k. territoriella språk. Utredningen har gått igenom alla de punkter i språkstadgan som skulle ge ett starkare skydd än , och som formellt skulle kunna utöka sitt åtagande till. I förhållande till vissa punkter bedömer utredningen att kan utöka sina nuvarande åtaganden. Andra punkter har utredningen inte kunnat föreslå att utökar sitt åtagande till, men ändå valt att framhålla som viktiga. Utredningen bedömer bl.a. i fråga om artikel 8 i språkstadgan att kan utöka sina åtaganden som rör förskolan, grund- och gymnasieskolan samt universitetsutbildning och högre utbildning (punkt 1.a–1.e). Bedömningen grundar sig dels på utredningens förslag i delbetänkandet, dels på förändringar som har genomförts sedan ratificerade stadgan. För förskolan, grund- och gymnasieskolan innebär ett utökat åtagande, jämfört med det nuvarande, att krav på efterfrågan från ett minsta antal barn eller elever inte kan ställas upp. I fråga om universitetsutbildning och högre utbildning innebär det att inte kan använda svagare styrmedel än de nuvarande. Utredningen bedömer i fråga om artikel 10 att det bör finnas möjlighet för att utöka sina åtaganden till punkt 1.b. Utredningen bedömer att punkten kan genomföras genom att regeringen ger i uppdrag till vissa myndigheter att tillhandahålla översättningar till finska, samiska och meänkieli av deras mest använda och relevanta förvaltningstexter. Sådana texter kan utgöras av blanketter och anvisningar som hör till blanketterna, elektroniska formulär samt allmän information. , Försäkrings-kassan, Arbetsförmedlingen, och be-döms vara lämpliga myndigheter för sådana uppdrag. Utredningen bedömer att bör kunna genomföra punkt 3 i artikel 11 genom att regeringen, i samråd med de nationella minoriteterna, säkerställer att åtminstone någon i styrelsen för service-bolagen samt i och tv kan representera de nationella minoriteternas och minoritetsspråkens perspektiv, inklusive perspektivet hos den judiska och romska minoriteten samt jiddisch och chib. Utredningen har inte inom ramen för uppdraget kunnat lämna förslag om hur staten kan stödja utbildning av journalister och annan personal för minoritetsspråksmedier enligt punkt 1.g i artikel 11. Utredningen bedömer dock att frågan är angelägen och bör ses över av regeringen. När det gäller artikel 12 anser utredningen att det finns förutsättningar för att utöka det nuvarande åtagandet i fråga om meänkieli till att omfatta även punkt 1.c och 1.h. Det nuvarande åtagandet omfattar endast finska och samiska. Punkterna innebär att staten ska främja tillgång på minoritetsspråket till verk framställda på andra språk, respektive vid behov skapa och/eller främja och bekosta tjänster som avser översättning och terminologisk forskning. Utredningen konstaterar att bör kunna uppfylla åtagandet genom Statens kulturråds och verksamhet. Därtill bedömer utredningen att det bör finnas möjlighet för att utöka sitt åtagande till punkt 2.e i artikel 13 i förhållande till finska, samiska och meänkieli. Ett sådant åtagande bör kunna genomföras genom att regeringen ger i uppdrag till att tillhandahålla den mest väsentliga konsumentinformationen på de tre språken. Stöd för nationella minoritetsspråk i förskolan Utredningen föreslår att kravet på att myndigheter ska samråda med de nationella minoriteterna omfattar även organisations- eller verksamhetsfrågor, om dessa kan få betydelse för minoriteternas rättigheter. Samråd ska dessutom hållas i så god tid att minoriteterna har möjlighet att påverka kommande beslut. Det är av vikt att detta framhålls i den uppföljning som bedrivs av och i . Ett exempel på när samråd borde ha hållits är de förändringar som genomförts i hur modersmålsstödet i förskolan organiseras och bedrivs i vissa kommuner. Såväl uppföljnings-myndigheterna som och Skolinspektionen hade på ett tydligare sätt behövt förmedla till berörda kommuner vad som gäller för de nationella minoritetsspråken enligt minoritetslagen. Utredningen om förbättrade möjligheter för elever att utveckla sitt nationella minoritetsspråk (U 2016:07) Regeringen beslutade (dir. 2016:116) att ge en särskild utredare i uppdrag att kartlägga behovet av åtgärder med anledning av dels regeringens strävan att värna och revitalisera de nationella minoritetsspråken, dels kritik mot när det gäller undervisningen i de nationella minoritetsspråken. Om åtgärder behövs ska utredaren föreslå sådana. Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 2017:91). I betänkandet konstateras att alla elever i enligt 1 kap. 8 § skollagen har rätt till en likvärdig utbildning. Oavsett var eleven bor och oavsett elevens sociala och ekonomiska hemförhållanden ska utbildningen bedrivas med hög kvalitet. Utbildningen ska också kompensera för elevers olika bakgrund och andra olikartade förutsättningar. Detta gäller även modersmålsundervisningen och undervisningen i och på nationella minoritetsspråk. Dessa förutsättningar beträffande likvärdighet i undervisningen av dessa språk finns inte . Ett nytt ämne föreslås – nationellt minoritetsspråk Undervisningen i de fem nationella minoritetsspråken ska därför enligt utredningens förslag lyftas ut från de nuvarande generella bestämmelserna om modersmålsundervisning. Dessa språk ska regleras separat i lagstiftning som rör det svenska skolsystemet, och ämnet ska benämnas nationellt minoritets-språk. Ämnet nationellt minoritetsspråk ska anges som ämne i skollagen (2010:800), och det ska införas nya bestämmelser om undervisning i nationellt minoritetsspråk för alla de obligatoriska skolformerna, för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Utredningen har funnit att det finns ett behov av att särskilja undervisningen i dessa språk från modersmålsundervisningen generellt. Detta tydliggör den särskilda status som dessa språk har och de nationella minoriteternas ställning i . Det är, enligt utredningen, viktigt att skilja på ämnet modersmål och ämnet nationellt minoritetsspråk, som delvis har olika syften. Ämnet nationellt minoritetsspråk ska utöver målen att utveckla kunskaper i och om språken och om minoriteternas kultur fungera som ett revitaliserande stöd för språken. Införandet av ett nytt ämne möjliggör även för Skolinspektionen att särskilt granska dessa språk i sitt granskningsförfarande. Vidare ger ett avgränsat ämne lärare bättre förutsättningar för ämnesutveckling och förstärkt kompetensutveckling. Det är även i linje med många elevers önskemål. En naturlig följd blir att får i uppdrag att revidera styrdokument såsom kursplaner, i samarbete med representanter för de nationella minoritets-språken. Ämnet nationellt minoritetsspråk ska ingå i timplanerna För de obligatoriska skolformerna (, grundsärskolan, special-skolan och sameskolan) finns s.k. timplaner enligt vilka eleverna är garanterade en minsta undervisningstid i varje ämne. I timplanerna anges den totala undervisningstid som eleven ska få i ett visst ämne under hela sin tid i skolan. Det rådande rättsläget innebär att modersmålsundervisningen i de nationella minoritetsspråken (och övriga språk) ges utanför garanterad under-visningstid och ibland ligger utanför en sammanhållen skoldag. Det innebär att en elevs förutsättningar att få tillgång till modersmålsundervisning ser olika ut i kommunerna och hos skolhuvudmännen. Utredningens förslag om en minsta garanterad undervisningstid inom timplanen förväntas bidra till att öka likvärdigheten mellan de elever som får tillgång till undervisning. En minsta garanterad undervisningstid föreslås. För ämnet nationellt minoritetsspråk ska minsta garanterad undervisningstid vara totalt i de obligatoriska skolformerna , grundsärskolan och specialskolan fördelat lika över stadierna. För sameskolan, som innefattar årskurs 1–6, ska timtalet för nationellt minoritetsspråk uppgå till 640. Kartläggning och förslag om tvåspråkig undervisning Utredningen har lämnat förslag om förstärkta möjligheter till tvåspråkig undervisning. Den nuvarande situationen för tvåspråkig undervisning är otillräcklig för finska och samiska samt obefintlig för meänkieli, vilka varit de tre språk som kritik omfattat vad gäller den tvåspråkiga under-visningen. granskningsorgan har föreslagit att ska utöka eller etablera tvåspråkig undervisning för dessa språk. Emellertid finns det också anledning att i samråd med representanter för jiddisch och chib diskutera på vilka sätt och i vilken utsträckning sådan undervisning ska arrangeras även för dessa språk. För alla språk gäller enligt skolförordningen (2011:185) att tvåspråkig undervisning får anordnas i årskurs 1–6. Enligt skolförordningen får två-språkig undervisning i finska anordnas även i årskurs 7–9. Utöver bestäm-melserna i skolförordningen finns bestämmelser om tvåspråkig undervisning i förordningen (2003:306) om försöksverksamhet med tvåspråkig undervisning i . Enligt denna förordning får en huvudman anordna försöks-verksamhet med tvåspråkig undervisning i årskurs 7–9. Det omfattar således alla övriga språk (förutom finska som regleras i skolförordningen). De villkor som gäller för finska bör även, enligt utredningen, gälla jiddisch, meänkieli, chib och samiska. Denna reglering om minoritetsspråken bör vara lika för alla fem språken. Det kan också synliggöra möjligheten till tvåspråkig undervisning och är en förutsättning för långsiktighet. Utredningen föreslår att jiddisch, meänkieli, chib och samiska läggs till i 9 kap. 12 § första stycket andra meningen skolförordningen. I de obligatoriska skolformerna är de krav som generellt gäller för rätt till modersmålsundervisning borttagna för de nationella minoritetsspråken. Krav på att språket ska vara ett dagligt umgängesspråk samt att eleven ska ha grundläggande kunskaper i språket gäller således inte nationella minoritets-språk. Vad gäller tvåspråkig undervisning finns fortfarande krav på att språket ska vara elevens dagliga umgängesspråk. För att överensstämma mer med verkliga förhållanden och med förutsättningarna för modersmålsundervisning i de nationella minoritetsspråken bör kravet på dagligt umgängesspråk tas bort. Utredningen föreslår att kravet på dagligt umgängesspråk för att en elev ska få delta i tvåspråkig undervisning i ett nationellt minoritetsspråk inte längre ska gälla som villkor för rätt till tvåspråkig undervisning i de nationella minoritetsspråken i . Regeringen bör enligt utredningen överväga att införa en finansierad för-söksverksamhet för ett antal kommuner som kan anmäla intresse till regeringen om att påbörja tvåspråkig undervisning i de nationella minoritetsspråken. Det finns enligt utredningen tydliga behov av att öka antalet elever som läser de nationella minoritetsspråken även inom gymnasieskolan och gymnasie-särskolan. Dessa skolformer är viktiga för påbyggnad av kunskaper i språken som studerats inom och motsvarande skolformer. I gymnasie-åldern är det också ofta aktuellt för elever att fatta självständiga beslut om studier av språk, och detta kan ha koppling till identitetsskapande och sökande efter rötter. Möjligheten att börja läsa minoritetsspråken som nybörjare i gymnasieskolan föreslås därför av utredningen. Utredningen har efter diskussioner med representanter för de nationella minoriteterna funnit att det finns behov av att författningsmässigt möjliggöra för riksrekryterande gymnasieutbildningar i de olika språken och därmed skapa bättre förutsättningar för studier i och på de nationella minoritetsspråken och deras kulturer på denna nivå. Utredningen föreslår bestämmelser som ska möjliggöra riksrekrytering för högskoleförberedande program för samtliga nationella minoriteter, t.ex. med inriktning mot deras respektive språk och kultur. I samråd har även andra åtgärder för att effektivisera minoritetspolitiken diskuterats. Utredningen föreslår att bör få ansvar för att samla in och presentera statistiska data även om tvåspråkig undervisning. Vidare bör få i uppdrag att skapa modeller för samordning av den information som ska ges från huvudmännen till vårdnadshavare om nationella minoriteters språkliga rättigheter. Uppdrag till att främja utgivning och spridning av litteratur på nationella minoritetsspråk Regeringen gav i uppdrag att –2019 genomföra insatser som har till syfte att främja utgivning och spridning av litteratur på de nationella minoritetsspråken. ska besluta om uppdragets närmare genomförande i samråd med företrädare för de nationella minoriteterna och begära synpunkter från och folkminnen samt . Utskottet avstyrkte i betänkande 2013/14:KU24 en motion om barns rätt till minoritetsspråk. Utskottet konstaterade att barn som tillhör de nationella minoriteterna skulle få stärkt tillgång till undervisning i sitt minoritetsspråk om kravet på grundläggande kunskaper som förutsättning för modersmåls-undervisning togs bort enligt regeringens förslag i proposition 2013/14:148. Vidare konstaterade utskottet att barnen bland de nationella minoriteterna därmed ges stärkta möjligheter att tillägna sig, använda och utveckla sina språk.