bet · H501KU11 · 2018-01-25 00:00:00 — Slutligen välkomnar vi att utskottet uppmärksammar JO:s egen inspektionsverksamhet men vi hade önskat en ambitionshöjning från sida för att förmå JO att öka antalet inspektioner. anslog till exempel medel för sådana inspektioner i sin budget . Då vi alltså redan har motionerat om dessa angelägenheter vid ett flertal tillfällen ger vi i nu aktuellt ärende istället återigen uttryck för vår politik i detta särskilda yttrande. Förteckning över behandlade förslag Redogörelse /18:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Ordföranden: är . Jag vill hälsa er alla välkomna till dagens öppna sammanträde i konstitutionsutskott. ska vi bland annat diskutera utifrån justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Vi hälsar särskilt chefsJO , JO , JO och kanslichef välkomna till . Vi har ju en tradition att ombudsmän kommer till och vid ett öppet möte redovisar sina iakttagelser och slutsatser under det år som har varit. Detta uppskattar vi. Vi kommer att få en redogörelse från er och sedan en möjlighet för ledamöter att ställa frågor. Utgångspunkten för justitieombudsmännens arbete är ju att säkerställa den enskildes intresse av att få en lagenlig och i övrigt korrekt behandling av våra myndigheter, enkelt uttryckt. Detta är viktigt också för oss i , och då är det viktigt att återkommande följa upp och diskutera de iakttagelser som görs, så att man kan rätta till det som eventuellt skulle ha gått fel. Ämbetsberättelsen är en ganska tjock bok, så man förstår att det finns ett och annat att göra framöver. Med detta vill jag överlämna ordet till chefsjustitieombudsmannen . , JO: Jag vill börja med att tacka för att vi får komma hit och tala om JO:s verksamhet. Som ordföranden har sagt är den fokuserad på att främja rättssäkerheten och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte kränks i den offentliga verksamheten. Jag kommer inledningsvis att säga något om verksamheten som helhet, för att sedan beröra en del frågor som hör till mitt eget tillsynsområde och slutligen nämna Opcatenhetens arbete med JO:s särskilda uppdrag att besöka institutioner där människor sitter frihetsberövade, i syfte att förebygga omänsklig och förnedrande behandling. Jag tillträdde som chefsJO och har alltså varit med under större delen av –2017. Förutom de ombudsmän som är här har under den tiden också tjänstgjort som JO. Han tillträdde , men stod det klart att han hade erbjudits anställning som i Förvaltningsrätten i och skulle lämna uppdraget som JO, och det gjorde han också . Vi väntar alltså på att ska utse en ny ombudsman som efterträdare för . Under det verksamhetsår som vi nu redovisar har JO:s arbetsordning ändrats, bland annat med avseende på ombudsmännens ansvarsområden. flyttades vissa ärenden, bland annat när det gäller lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade och socialförsäkringarna, från mitt ansvarsområde, område 2, till ansvarsområde. Jag fick i stället ärenden om hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Till ansvarsområde fördes också arbetslöshetsförsäkringen, som tidigare hade hört till ansvarsområde. Det fanns flera skäl för denna omfördelning, men ett av dem var att ge chefsJO lite mer utrymme för det administrativa ledningsarbetet och för den internationella verksamheten. När det gäller andra styrdokument inleddes under det här verksamhetsåret en översyn av JO:s interna riktlinjer på flera områden. Det gäller bland annat representation, tjänsteresor, jäv och arbetsmiljöfrågor. Denna översyn har slutförts . Vi gjorde också en översyn av styrningen och uppföljningen av Opcatverksamheten. Om man ser till den interna verksamheten vill jag nämna att vi har arbetat en hel del med att utveckla samarbetet och erfarenhetsutbytet mellan de fyra tillsynsavdelningarna, bland annat genom en satsning på internutbildning med gemensamma seminarier av olika slag. De fyra ombudsmännen är ju oberoende och självständiga i förhållande till varandra i sin tillsynsverksamhet, men det får naturligtvis inte innebära att vi inte tillvaratar de möjligheter till kollegiala diskussioner och erfarenhetsutbyte som kan få stor betydelse för myndigheten i stort. Vi har också arbetat med att utveckla samordning och informationsutbyte mellan Opcatenheten och den traditionella inspektionsverksamheten för att få ut det mesta möjliga av de två kompletterande verksamheterna. Vi har också gjort en del förändringar och kompletteringar när det gäller statistikkoder för JO:s beslut, så att vi ska få bättre överblick och bättre underlag för att redovisa tydligare våra olika typer av beslut och vad de innebär. De förändringarna har inte fått genomslag i den här ämbetsberättelsen, utan det kommer först . Låt mig då gå över till tillsynsarbetet. Som ni vet har klagomålen till JO fortsatt att öka också under det senaste verksamhetsåret, med jämfört med året innan. Det totala antalet nya ärenden hos JO uppgick under det gångna verksamhetsåret till 8 748. Det är nytt rekord i JO:s historia. De största ökningarna gällde områdena socialförsäkring och migration men också socialtjänstärenden rörande barn. Vi avgjorde också ungefär 450 fler ärenden än förra verksamhetsåret, men trots detta och trots effektiviseringar har våra balanser ökat något. Jag har ju berättat att klagomålen till JO har ökat stadigt under . I ett tioårsperspektiv är det så mycket som en 50-procentig ökning. För att kunna hantera den stora mängden klagomål måste vi nu utöka personalen något, och det är glädjande att JO har beviljats anslag för det. tvingas jag dock konstatera att både andelen och det faktiska antalet fullt utredda ärenden och kritikbeslut har sjunkit lite grann det senaste verksamhetsområdet. Vi har alltså inte förmått utreda riktigt lika många ärenden som . får man komma ihåg att en del avskrivningar görs med hänvisning till att samma fråga har utretts och föranlett kritik i ett annat ärende. Avskrivning av ett ärende är alltså inte alltid ett klartecken om att inget fel har begåtts. Handläggningen av klagomålsärendena är alltså kärnan i JO:s verksamhet. Det är detta som vi fokuserar på. Under verksamhetsåret genomförde vi också ungefär 50 inspektioner, hälften vid tillsynsavdelningarna och hälften inom ramen för Opcatenhetens verksamhet. KU har återkommande betonat att hanteringen av klagomålsärendena ska prioriteras. Det är detta som ska vara huvudsaken. Jag vill dock gärna påminna om det viktiga sambandet mellan dessa båda delar av verksamheten. När vi är ute och inspekterar får medarbetarna tillfälle att lära sig mer och förstå hur olika verksamhetsområden och myndigheter fungerar rent praktiskt. Det är till stor nytta när vi sedan handlägger klagomålsärenden. Inspektionerna ger också möjlighet till dialog med myndigheterna, och vi kan få tillfälle att påminna om JO:s existens och funktion. Vi kan också skaffa oss bättre överblick över förhållandena vid en myndighet och därmed också ett bredare beslutsunderlag än ett enstaka klagomålsärende kan ge. Inte minst viktigt, med tanke på JO:s uppdrag, är ju att JO vid inspektionerna kan få information på områden där enskilda människor har begränsade möjligheter att själva upptäcka brister eller komma med klagomål. Det är till exempel verksamheter som berör de mest utsatta grupperna i samhället. Det kan också handla om personer som är föremål för hemliga tvångsmedel och inte själva ens vet om det och därför inte heller kan klaga på det. Sammanfattningsvis är inspektioner och andra initiativ som JO har möjlighet till ett oumbärligt komplement till klagomålshanteringen. Vi försöker ständigt att hitta en bra balans mellan dessa båda delar av verksamheten. Som ni ser i bilagorna till ämbetsberättelsen har JO också i övrigt en ganska omfattande utåtriktad verksamhet både i och utanför . Det har vi för att sprida information om svenska JO:s verksamhet och för att själva få inspiration till utveckling och lära av erfarenheter från andra länder, där man kanske har en yngre ombudsmannainstitution med andra idéer och arbetssätt. Detta är viktigt för oss. Innan jag går in på mitt eget tillsynsområde vill jag säga att eftersom vi inte har någon efterträdare för har vi inte heller någon ombudsman som svarar för presentationen av hans ansvarsområde. Jag får hänvisa till redogörelse i ämbetsberättelsen. Jag vill dock särskilt nämna hans initiativ om hantering av det stora antalet ensamkommande flyktingbarn som anlände till . I detta projekt visade utredningen att många socialförvaltningar genom ett stort engagemang och betydande arbetsinsatser tidigt lyckades lösa de akuta problemen. Det fanns dock allvarliga brister vid placeringen av de ensamkommande barnen och, kanske än mer bekymmersamt, vissa kommuner hade så sent som ännu inte fått riktig kontroll över sina ärenden när det gällde utredningen av barnens behov och uppföljningen av vården. Här hade svårt att fullgöra sitt uppdrag på ett bra sätt. Med detta går jag över till mitt eget tillsynsområde, ansvarsområde 2, som omfattar Försvarsmakten, Kriminalvården och hälso- och sjukvården med näraliggande myndigheter. Fram till hade jag alltså, i stället för hälso- och sjukvården, hand om socialförsäkringarna och LSS. Till mitt ansvarsområde hör också ett ganska stort antal mindre myndigheter av skilda slag – , , , , , med flera, liksom frågor om offentlig upphandling. Den största ärendegruppen gäller Kriminalvården. Det är fortfarande det tredje största klagomålsområdet hos JO, efter och polisen. Vi får in ungefär 900 ärenden på det området. Här finns det ingen ordinarie tillsynsmyndighet externt, men Kriminalvården har under det här året kommit i gång med inspektioner inom ramen för sin interna tillsynsenhet. De anmälningar som JO får handlar bland annat om miljön på anstalterna och de intagnas möjligheter till kontakt med omvärlden liksom, inte minst, olika brister i bemötande. Det kan gälla alltifrån mer subtila kränkningar till allvarligare övergrepp, tvångsåtgärder och frihetsinskränkningar som inte har stöd i lag. Här vill jag mer allmänt understryka hur viktigt det är i en rättsstat att grundläggande principer och rättigheter upprätthålls också i förhållande till människor som har frihetsberövats på grund av brott. Det kan vara mycket allvarliga brott som det är frågan om. Det är inte acceptabelt att intagna i kriminalvården blir föremål för olagliga eller oproportionerliga frihetsinskränkningar, tvångsåtgärder eller andra rättighetsbegränsningar eller utsätts för kränkningar av olika slag. En av de åtgärder som en intagen i kriminalvården kan bli föremål för är så kallad avskildhetsplacering, alltså isolering. Vistelse i avskildhet från andra människor är något som vi vet att man tar skada av. Det rör sig om en mycket ingripande åtgärd som ytterst kan utgöra en kränkning av grundläggande mänskliga rättigheter. I fängelselagen är huvudregeln att de intagna ska vistas i gemenskap, och det är viktigt att undantagen är tydligt reglerade och att det också i efterhand går att följa om de inskränkningar och undantag som har gjorts har lagstöd och är motiverade. Detta är ett område där har fått internationell kritik, och JO har också tidigare uppmärksammat detta. Vi har flera pågående ärenden. Jag kommer alltså att få anledning att återkomma till det här området. Men i ämbetsberättelsen finns det ett initiativärende som inleddes av min företrädare, , efter en inspektion av Anstalten . Här handlade det om avskildhetsbeslut, och det visade sig att det fanns en hel del brister. Bland annat hade vissa avskildhetsplaceringar pågått än den tillämpliga bestämmelsen medgav. I andra fall hade man lagt fel bestämmelse till grund för beslutet. Motiveringarna var i många fall bristfälliga. Då blev det svårt att utläsa varför den intagne hade placerats i avskildhet och kontrollera om det hade funnits tillräckliga skäl för detta beslut. Kriminalvården har uppgett att avskildhetsåtgärder är ett prioriterat område, och man har vidtagit flera åtgärder för att höja kvaliteten och göra besluten mer enhetliga. Ett annat område där det är viktigt att åtgärderna inte blir mer ingripande än nödvändigt gäller säkerhetsarrangemangen i samband med att antagna vistas utanför anstalten, till exempel för att besöka en vårdinrättning. Kriminalvården måste naturligtvis ha en tillfredsställande säkerhetsnivå för att förhindra fritagningar och rymningar, men det måste också göras en avvägning i det enskilda fallet, så att man hamnar på rätt nivå. Ett ärende som har tagits in i ämbetsberättelsen gäller bland annat en intagen som hade påbörjat förlossningsarbete och skulle transporteras till sjukhus för att föda. Hon försågs med midje- och handfängsel under transporten, och flera kriminalvårdare var också närvarande under förlossningen. Jag var mycket kritisk till de bristfälliga individuella proportionalitetsbedömningarna i det här fallet, och jag kommer att följa upp Kriminalvårdens arbete med bättre anpassade och mer individuella riskbedömningar i sådana här situationer. Socialförsäkringsområdet låg under mitt ansvar större delen av verksamhetsåret. Det är ett område där antalet anmälningar ökade kraftigt, faktiskt under verksamhetsåret. Här gäller klagomålen ganska ofta utgången i sak. Man är missnöjd med det beslut som har meddelat, och detta brukar JO inte gå in på. Men många klagar också på långa handläggningstider. I ämbetsberättelsen finns ett beslut som gällde handläggningstiderna för omprövning av beslut. De ökade kraftigt under det här verksamhetsåret och blev till slut 20–, alltså för att få en omprövning av det beslut meddelat, i stället för de som myndigheten i sina allmänna råd hade satt upp som rimlig tid. Sådana långa handläggningstider för omprövning i en verksamhet som många enskilda är beroende av för sin försörjning blir ett allvarligt rättssäkerhetsproblem, bland annat för att den enskilde inte kan utnyttja sin rätt att gå vidare till domstol och få till stånd en domstolsprövning. var förstås medveten om problemet och hade vidtagit åtgärder för att komma till rätta med det, men fick ändå allvarlig kritik för att ha brustit i sitt ansvar att se till att omprövningsbeslut kunde fattas inom rimlig tid. Detta är ett exempel där ett åttiotal andra ärenden med samma klagomål skrevs av med hänvisning till det här ärendet. Sedan kan jag tillägga att handläggningstiderna förkortades avsevärt framåt , men tyvärr har jag nu hört att JO åter får anmälningar med uppgifter om handläggningstider på 20–. har alltså fortsatta problem på det här området. När man talar om den enskildes rätt att få sin sak prövas kan jag också nämna ett ärende som gällde lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Det var ett klagomål mot en nämnd som lade ned utredningen i en ansökan om insatser enligt LSS, i stället för att pröva den i sak. Nämnden tyckte att det saknades underlag som styrkte att den sökande tillhörde den personkrets som kan ha rätt till sådana insatser, men man tog alltså inte in ytterligare underlag och man avslog inte heller ansökningen utan lade ned utredningen. I det här beslutet redovisar jag en del förutsättningar för att en myndighet ska kunna avvisa eller avskriva ett ärende i stället för att pröva det. Den kommunala nämnden får i det här beslutet kritik för sin bristfälliga hantering av ansökningen. Alla ombudsmän handlägger ärenden om offentlighet och sekretess. Från mitt ansvarsområde kan jag nämna ett beslut som visar på vikten av att myndigheternas handlingar diarieförs och hålls tillgängliga på det sätt som är föreskrivet för att rätten att ta del av allmänna handlingar, som ju är skyddad i grundlagen, inte ska bli en ren illusion. Det här ärendet gällde och e-postkorrespondens i samband med en uppmärksammad upphandling av räddningshelikoptrar. Företrädare för myndigheterna hade i viss utsträckning använt sina privata e-postadresser och hade inte diariefört eller lämnat ut meddelandena vid förfrågan. Anmälaren till JO hade i ett svar från fått förklaringen att myndigheten hade befunnit sig i ett exceptionellt läge där offentlighetsprincipen var direkt kontraproduktiv. Det är förstås mycket allvarligt om viktig myndighetskorrespondens på det här sättet hanteras vid sidan av systemet och därmed inte blir tillgänglig för medborgarna. Lägger man därtill uttalanden som kan ge misstanke om att myndigheterna avsiktligt har försökt komma undan offentlighetsprincipen blir det naturligtvis risk för betydande förtroendeskada. Detta var ett ärende som ledde till allvarlig kritik. Med detta tänkte jag lämna mitt eget primära tillsynsområde och avslutningsvis säga några ord om Opcatverksamheten. JO har haft uppdraget som nationellt besöksorgan i enlighet med tilläggsprotokollet Opcat, som här till mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling. Den särskilda Opcatenheten bistår ombudsmännen med att bland annat genomföra inspektioner vid olika institutioner och anstalter där människor hålls frihetsberövade. Det är chefsJO som ansvarar för Opcatenheten, men verksamheten berör i praktiken tre av ombudsmännens tillsynsområden. Under det senaste verksamhetsområdet genomförde enheten 26 inspektioner. 16 av dem var oanmälda, till skillnad från hur JO:s vanliga inspektioner brukar vara. Man besökte häkten, polisarrester, förvar, psykiatriska kliniker och hem för missbrukare som var föremål för tvångsvård. hade denna verksamhet som särskilt tema att titta på informationen till de intagna om deras rättigheter. har temat varit myndigheternas tillsyn över de intagna för att skydda deras hälsa och liv. Inspektionerna är ett viktigt komplement till tillsynsavdelningarnas arbete och har lett till ett flertal JO-uttalanden och initiativärenden på olika områden. Opcatenheten deltar också i internationella nätverk för nationella besöksorgan. Man deltar aktivt och utbyter erfarenheter med dem. Med detta tänkte jag avsluta min presentation. Jag tackar för uppmärksamheten. Ordföranden: så hemskt mycket! Jag är säker på att ledamöterna har många frågor, men dem tar vi inte nu utan . lämnar jag i stället ordet till justitieombudsman . , JO: Jag har här i utskottet berättat att mitt tillsynsområde är splittrat på så sätt att det finns många myndigheter att granska, och ingen av dessa myndigheter är riktigt stora när det gäller att generera klagomål till JO. Men i gengäld är de alltså många, och de sköter sig mer eller mindre bra. är det något område som sticker ut. När jag började var det förvaltningsdomstolarna som stack ut och hade väldiga besvär. pekade jag på Lantmäteriet, som då drogs med svårigheter att rekrytera personal, vilket ledde till väldigt långa handläggningstider. har dock dykt upp som nästa problembarn. –kom det in 154 klagomål mot myndigheten, och är det 258 klagomål som har kommit in, och det är en ökning med , vilket är påfallande. Det man klagar på är framför allt det som hos myndigheten kallas för medelshanteringen, alltså den del av verksamheten som tar hand om de pengar som kommer in från de skuldsatta, gäldenärerna, och som Kronofogden sedan ska vidarebefordra till fordringsägarna. Detta är själva kärnan i verksamheten, kan man säga. Det är ca 26 tjänstemän som jobbar med detta, och de är fördelade på två grupper, en i och en i . Det har kommit klagomål på detta till mig ända sedan jag började som JO. I början var det spridda skurar – ett och annat ärende där man kunde tycka att det var konstigt att det blivit fel på en sådan viktig sak – men det var inte uppseendeväckande många fall. I mina första ärenden fick jag också svar från myndigheten som inte alls verkade så oroande. Men med tiden blev felen, och därmed myndighetens svar till JO, fler och fler. Myndigheten tog på sig att det hade blivit fel och sa att det pågick arbete med att förbättra hanteringen. Detta trodde jag förstås på, men klagomålen har inte minskat utan ökat mycket, särskilt under den allra . Det man klagar på är alltså bokföringen och redovisningen av de pengar som de skuldsatta, gäldenärerna, betalar in till , pengar som sedan ska redovisas till fordringsägarna. Det har i många fall tagit orimligt för myndigheten att bokföra att en gäldenär har betalat sin skuld till . Det kan leda till att myndigheten gör utmätning i gäldenärens lön eller i hans pension trots att han eller hon, långt innan, frivilligt har betalat sin skuld till myndigheten i god ordning. Detta är, måste man säga, ett elände för dem som drabbas. Det är ju oftast inga lyxlirare det är frågan om, utan det är människor som är i behov av varenda slant de kan tjäna ihop. Det är många som har drabbats av detta. Felen beror, såvitt jag förstår, på en delvis maskinell hantering hos myndigheten som inte har fungerat. Vid sidan av detta har det också kommit ganska uppseendeväckande klagomål på den hanteringen, den så kallade mänskliga faktorn. Ett sådant ärende finns redovisat i årets ämbetsberättelse. En person hade i domstol dömts för att han begått ett brott mot en annan. Gärningsmannen dömdes att betala skadestånd till brottsoffret. Brottsoffret vände sig till Kronofogden för att få hjälp med att driva in sin fordran på gärningsmannen. Det började bra. Gärningsmannen betalade in pengarna till Kronofogden efter att han blivit krävd på pengarna. Vad Kronofogden då skulle göra med pengarna var att betala dem vidare till brottsoffret. Det kan verka som en enkel uppgift som ligger i linje med uppdrag, men Kronofogden misslyckades med detta. I stället för att betala pengarna till brottsoffret som man skulle, skickade Kronofogden tillbaka pengarna till gärningsmannen, som alltså hade betalat in pengarna till Kronofogden. Gärningsmannen blev uppenbarligen nöjd med att få tillbaka de pengar som han hade betalat in och hörde inte av sig till Kronofogden. Men brottsoffret satt hemma och väntade på sina pengar och tyckte till slut att det tog , så han ringde till Kronofogden och frågade vart hans pengar tagit vägen. Då upptäckte Kronofogden sitt misstag och satte sig ned för att skriva ett kravbrev till gärningsmannen för att kräva honom på de pengar som han av misstag hade fått tillbaka. Det kan också tyckas vara en enkel uppgift, men även denna uppgift misslyckades Kronofogden med. Man lyckades tota ihop ett kravbrev, men precis som när det gällde pengarna skickade man även kravbrevet till fel person. Det var ju gärningsmannen som skulle krävas på pengar, men det var brottsoffret som i stället fick kravbrevet, där det stod att han genast skulle betala in pengar till . Då – det får man förstå – rann sinnet på brottsoffret, och han anmälde saken till JO. har denna bedrövliga historia slutat med att brottsoffret har fått sina pengar, men alldeles . Denna hantering har närmast varit farsartad, och det är klart att Kronofogden fick kritik för detta. Det är också klart att man frågar sig: Vad är det som har hänt? Varför har en så central del av verksamheten funkat undermåligt? Som jag har fattat saken blev det fel , när Kronofogden blev en egen myndighet. Den nya myndigheten fick, som det förefaller, inte tillräcklig kompetens inom ekonomi- och redovisningsområdena. En annan orsak till problemen är, som så ofta, brister när det gäller it-stödet. Ända har Kronofogden arbetat med att byta ut sitt it-stöd. Att det har rasat in klagomål till JO har också sin förklaring i att myndigheten , i hopp om att it-stödet skulle börja funka, minskade personalstyrkan inom medelshanteringen ganska rejält. Det visade sig snart att detta var förhastat, och myndigheten fick lov att snabbt ordna fram 30 extra medarbetare för att sköta medelshanteringen. Här har vi alltså en situation där en av landets största och viktigaste myndigheter har låtit en vital del av sin verksamhet fungera under all kritik . Detta tycker jag stämmer illa med regeringens instruktion för Kronofogden, där det står att Kronofogden ska bidra till ett väl fungerande samhälle och utföra sina uppgifter på ett sätt som är rättssäkert, kostnadseffektivt och enkelt för såväl myndigheten som allmänheten.