bet · H501KU39 · 2018-05-23 00:00:00 — Resultatet varierar dock mycket mellan olika regelgivare. Av statistiken framgår att fyra av fem konsekvensutredningar från förvaltningsmyndigheter uppfyllde kraven enligt . För konsekvensutredningar som remitterades från uppfyllde drygt ett av tre kraven. Enligt har en stor andel av förvaltningsmyndigheterna en väl inarbetad metod för konsekvensutredningsarbetet, vilket visar sig i kvaliteten på de konsekvensutredningar som remitteras till . Andra delar som framför som viktiga är att konsekvensutredningsarbetet prioriteras och att ett engagemang för dessa frågor finns hos samtliga departement och myndigheter. anser också att en granskning av konsekvensutredningarnas kvalitet i ett tidigare skede skulle ge förutsättningar för förslagsställare att komplettera konsekvensutredningarna innan de skickas ut på extern remiss. Statskontoret redovisade i rapporten uppgifter för att rådet bör arbeta mer med EU-lagstiftning och digitalisering (2018:1). I rapporten lyfter Statskontoret bl.a. fram att kvaliteten på de konsekvensutredningar som granskar långsamt har blivit bättre, att döma av statistiken över antalet godkända utredningar. Enligt egen statistik verkar förbättringen särskilt komma från de myndigheter som återkommande arbetar med konsekvensutredningar. Statskontoret menar att det kan tolkas som att arbete har effekt; myndigheterna lär sig mer och mer om att göra konsekvensutredningar där granskningar bidrar till lärandet. Vidare lyfter Statskontoret fram att statistiken däremot visar att konsekvensutredningarna från och i fortfarande ofta är undermåliga. Närings- och innovationsminister besvarade en interpellation om konsekvensutredningar (ip. 2016/17:131). Interpellationen rörde bl.a. vilka åtgärder som ministern vidtagit för att säkerställa att resultaten ska bli avsevärt bättre när det gäller konsekvensutredningarnas kvalitet vid nästa årliga granskning. Statsrådet anförde att konsekvensutredningarnas kvalitet behöver höjas och framförde att de nödvändiga förutsättningarna för att kunna förbättra konsekvensutredningarnas kvalitet nu finns på plats. har permanentats, fått ett tydligare uppdrag och en ny organisationsform med koppling till . Detta talar för ett effektivt resursutnyttjande och tydlighet gentemot regelgivarna. arbetar brett för att ge alla regelgivare råd, stöd och utbildning i konsekvensutredningsarbetet. Att och arbetar närmare varandra ger också möjlighet att sätta in konkreta stödåtgärder där behovet är som störst. Dessutom ser regeringen över styrningen av när det gäller arbetet med konsekvensutredningar i syfte att höja kvaliteten och ser det som en angelägen fråga att det finns fullgoda beslutsunderlag. besvarade närings- och innovationsminister en skriftlig fråga om bristfälliga konsekvensutredningar (fr. 2017/18:873). Frågan rörde vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att fler konsekvensanalyser ska bli bättre. Statsrådet anförde i sitt svar bl.a. att konkreta stödinsatser måste sättas in där behovet är som störst, vilket är gentemot och kommittéerna, och att digitala handledning för konsekvensutredning vid regelgivning ska utvecklas kontinuerligt. Statsrådet anförde också att det är viktigt att de rådgivande insatserna framöver utgörs av ett konkret stöd så att regelgivare kan förbättra kostnadsberäkningarna i konsekvensutredningarna då identifierat att det ofta är beräkningar av kostnader för företagen som brister i utredningarna. Utskottet utgår från att de konsekvensutredningar som genomförs är av god kvalitet. Utskottet konstaterar vidare att det pågår arbete med att höja konsekvensutredningarnas kvalitet och att bl.a. och har i uppdrag att utveckla konsekvensanalyserna. Med detta avstyrks motionen. Äganderättens ställning i lagstiftningen Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om äganderättens ställning i lagstiftningen. (M) begär i motion 2017/18:2961 att äganderätten bör stärkas i lagar och förordningar. Motionären anför att äganderätten säkerställer att människor kan utveckla och förvalta sina tillgångar – till nytta för dem själva, deras familjer och bygden de bor i. Vetskapen om att man kan förfoga över det man äger, att man kan bruka och nyttja det, är grunden för samhällsutveckling i vårt land och i världen. Med äganderätten skapas viljan och tryggheten att investera. I 2 kap. 15 § regeringsformen anges att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. En ny förvaltningslag antogs av (prop. 2016/17:180, bet. 2017/18:KU2, rskr. 2017/18:2). Förvaltningslagen (2017:900) träder i kraft . Genom lagen upphävs förvaltningslag. I 5 § i den nya lagen regleras de grundläggande kraven på legalitet, objektivitet och proportionalitet i myndigheternas verksamhet. Bestämmelsen har inte någon motsvarighet lag. Av bestämmelsens tredje stycke framgår att en myndighet får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. Bestämmelsen ger uttryck för den allmänna proportionalitetsprincip som har utvecklats genom Högsta förvaltningsdomstolens praxis och innebär ett skydd för enskilda intressen mot en ensidig prioritering av det allmännas önskemål vid myndigheternas agerande. Den gäller i all verksamhet som en myndighet bedriver, dvs. vid såväl handläggning av och beslutsfattande i enskilda ärenden som s.k. faktiskt handlande (prop. 2016/17:180 s. 290). Regeringen anför i propositionen om den nya förvaltningslagen (prop. 2016/17:180 s. 290) att bestämmelsen inte ska tolkas alltför vidsträckt. Avsikten är t.ex. inte att ställa något krav på myndigheterna att i detalj väga en från allmän synpunkt angelägen åtgärd mot varje tänkbart motstående enskilt intresse. Kravet på rimlighet innebär att det inte får föreligga ett klart missförhållande mellan det allmänna intresset av ett visst ingripande och den belastning som detta medför för den enskilde. Innan myndigheten väger olika intressen mot varandra måste den ha tagit ställning till om åtgärden uppfyller principens krav på lämplighet och nödvändighet. Det krävs alltså att myndigheten först prövar om den tilltänkta åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Myndigheten måste också konstatera att åtgärden är det minst ingripande av de alternativ som finns för att uppnå samma resultat. Bestämmelsen avser enligt regeringen inte att hindra myndigheterna från att vidta åtgärder utan att säkerställa att de åtgärder som vidtas är proportionella. Utskottet behandlade liknande motionsyrkanden om äganderätten och proportionalitetsprincipen i betänkande 2017/18:KU37. Utskottet fann då att det inte fanns skäl för att ta något initiativ i frågan. Reservation (C). Utskottet anser liksom tidigare att det inte finns skäl för att ta något initiativ i frågan. Motionen avstyrks således. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om teknikneutral lagstiftning. (C) begär i motion 2017/18:2872 att svensk lagstiftning bör genomlysas och göras teknikneutral och målstyrd i stället för teknikstyrd. Motionären anför att den tekniska utvecklingen är snabbare . Många av de lagar och regler vi har styrs fortfarande efter vilken teknik som får användas, inte syftet med användningen. Det skapar onödiga hinder och kostar både tid, pengar och miljö och är ett hot mot som innovationsnation samt bromsar våra möjligheter att utvecklas. Med en målstyrd lagstiftning skapar vi istället stora möjligheter i teknikrevolutionen inom många områden och kan locka utveckling av spjutspetsteknik till . redovisade betänkandet Juridik som stöd för förvaltningens digitalisering (SOU 2018:25). Utredningen har haft i uppdrag att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer lagstiftning som i onödan försvårar digital utveckling och samverkan inom den offentliga förvaltningen. I betänkandet diskuteras fördelar och nackdelar med teknikneutral reglering. Fördelar med en teknikneutral reglering är att regleringen blir mer långsiktigt hållbar i den bemärkelsen att den inte behöver anpassas eller reformeras i samma tempo som den tekniska utvecklingen. I betänkandet bedöms en alltigenom teknikneutral reglering att riskera att försvåra regleringens förutsebarhet, till nackdel såväl för tillämpande myndigheter som för enskilda. Otydliga rättsliga förutsättningar bedöms också föra med sig exempelvis risker för rättsosäkerhet när varje myndighet för varje utvecklingsarbete finner sina egna rättsliga lösningar. Vidare bedöms det att det kan uppstå risker för onödiga kostnader, eller avsaknad av effektiva lösningar, om eller när systemen i efterhand inte visar sig hållbara från rättslig synvinkel. har tidigare behandlat motionsyrkanden om teknikneutral lagstiftning i relation till elektroniska kommunikationer i betänkande 2011/12:KU13 och 2003/04:KU24 och teknikneutral mediapolitik i betänkande 2004/05:KU26 och 2004/05:KU31. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena. har i betänkande 2016/17:NU23 behandlat ett motionsyrkande om teknikneutral lagstiftning för att förbättra upphovsrätt vid bl.a. streaming. Reservation (M, C, L, KD). Utskottet konstaterar att frågan om teknikneutral lagstiftning är aktuell. Utskottet noterar vidare att fördelar och nackdelar med teknikneutral reglering har diskuterats i en utredning. Utskottet vill dock inte föregripa regeringens arbete och avstyrker därmed motionen. Märkning av propositioner med berört utskott Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om märkning av propositioner med berört utskott. I motion 2017/18:2092 yrkande 2 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att propositioner ska märkas med berörda utskott. Motionären anför att studenter och andra intresserade ofta använder sig av propositioner för att lära sig mer om hur lagstiftningen går till eller hur regeringen lägger fram förslag till . Propositioner bör inte bara ses som regeringens förslag till ledamöter, utan också som handlingar för allmänheten. Med anledning av detta bör propositioner tydligt märkas med det utskott som berörs av den aktuella propositionen. Enligt 4 kap. 3 § regeringsformen (RF) väljer inom sig utskott, där-ibland ett konstitutionsutskott och ett finansutskott, enligt bestämmelser i riksdagsordningen (RO). Av 7 kap. 2 § RO följer att inom sig för varje valperiod ska välja ett konstitutionsutskott, ett finansutskott och ett skatteutskott samt så många övriga utskott som behövs för riksdagsarbetet. kan även välja utskott för längst den tid som återstår av valperioden. Av en tilläggsbestämmelse i RO framgår vilka utskott som ska välja. Enligt 4 kap. 4 § RF får regeringen och varje riksdagsledamot i enlighet med bestämmelser i väcka förslag i fråga om allt som kan komma under prövning, om inte annat anges i RF. Ett ärende som har väckts av regeringen eller en riksdagsledamot bereds av ett utskott innan det avgörs, om inte annat anges i RF (4 kap. 5 § RF). Regeringen lämnar förslag till genom propositioner (9 kap. 2 § RO). En proposition ska innehålla regeringens protokoll om ärendet, en redo-visning av ärendets beredning och skälen för regeringens förslag. Propositioner med lagförslag ska i förekommande fall innehålla Lagrådets yttrande. En proposition ska lämnas in till . Den anmäls vid ett sammanträde med kammaren efter det att den har gjorts tillgänglig för ledamöterna. Propositioner ska hänvisas av kammaren till ett utskott för beredning (10 kap. 2 § RO). Ärendefördelningen mellan utskotten framgår av bestämmelser i . Enligt 7 kap. 5 § RO föreskriver i en tilläggsbestämmelse enligt vilka grunder som ärenden fördelas mellan utskotten, utöver vad som framgår av 7 kap. 8–10 §§ RO. Sistnämnda bestämmelser reglerar och finansutskottets uppgifter och ämnesområden samt skatteutskottets ämnesområden. Av tilläggsbestämmelse 7.5.1 framgår att utskottens ämnesområden anges i en bilaga till RO. Ärenden som hör till ett och samma ämnesområde ska hänvisas till samma utskott. I 10 kap. RO finns bestämmelser om utskottens beredning och behandling av ärenden. Utskotten ska avge betänkanden till kammaren över de propositioner som hänvisats till dem eller överlämnats från ett annat utskott. Ett utskott får ge ett annat utskott tillfälle att yttra sig i ett ärende eller en fråga som berör det andra utskottets beredningsområde. Utskottet behandlade i betänkandena /15:KU19, 2015/16:KU29 och 2016/17:KU24 motionsyrkanden med begäran om ett tillkännagivande till regeringen om att propositioner skulle märkas med berörda utskott. Utskottet anförde bl.a. då att det framgår av bestämmelser i riksdagsordningen hur ärendena ska fördelas mellan utskotten. Utskottet påpekade att det dock inte sällan förekommer att förslagen i en proposition rör flera utskotts ämnesområden. Det är alltså först efter att en proposition lämnas till som beslut fattas om vilket utskott som ska bereda ett ärende. Berört utskott framgår därefter på webbplats. Utskottet tillade vidare att utskottsindelningen liksom departementsindelningen kan ändras . Efter att regeringen lämnat en proposition till anmäls den vid ett sammanträde i kammaren. Kammaren hänvisar propositionen till ett utskott för beredning. Berört utskott framgår sedan på webbplats. Utskottet finner liksom tidigare att det inte finns skäl för att ta något initiativ i frågan om märkning av propositioner. Regelförenkling och tidsbegränsning av regler, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), Dag Klackenberg (M), (L) och Skånberg (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1081 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3 samt 2017/18:3118 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkandena 1 och 2 samt 2016/17:1489 av (M) och 2017/18:1987 av (M) yrkandena 1 och 2. Införandet av statliga regelverk ska alltid motiveras. Naturligtvis finns det många situationer när offentlig reglering behövs eller rentav är nödvändig. Den enskildes trygghet och säkerhet, skyddet för miljön eller upprätthållandet av en fri och öppen konkurrens är några av de intressen som kan motivera reglering. Men alltför ofta utformas regelverken utan hänsyn till följderna för privatpersoner eller företag, och alltför ofta lever föråldrade regler kvar långt efter att de upphört att fylla något syfte. Det är i vardagen som meningslösheten i en regel avslöjas. Den personal som arbetar i myndigheter och förvaltningar har stor kunskap om vilka bestämmelser som skapar onödigt krångel. Alltför ofta upprätthålls föråldrade eller stelbenta bestämmelser därför att det inte finns en öppen process för att ifrågasätta dem. I har socialförvaltningen infört Meningssamlingen som ett verktyg för att komma åt vad man kallar ”regeltyranniet”. Meningssamlingen består av valda representanter för beslutsfattare, chefer och andra anställda. När anställda hittar en regel de tycker är dålig eller meningslös anmäler de den till Meningssamlingen. De som skapat regeln eller ansvarar för den får då motivera varför de tycker den är meningsfull. Övertygar de inte Meningssamlingen avskaffas regeln. Den danska Meningssamlingen illustrerar hur viktigt det är att de yrkesgrupper som tillämpar reglerna också aktivt inbjuds att delta i regelförenklingen. Svenska myndigheter bör inrätta ett system liknande Meningssamlingen, så att medarbetare får ett redskap för att uppmärksamma regler som bör avskaffas. Landsting och kommuner kan med fördel arbeta efter samma princip. Vidare bör fler myndigheter ha ett uttryckligt uppdrag att arbeta med regelförenklingar likt . Liknande uppdrag har också getts åt andra myndigheter, t.ex. 2013 när 15 myndigheter fick i uppdrag att rapportera till hur de arbetar med att samråda med företag om förenklingsfrågor. Det är viktigt att arbetet ges samma vikt oavsett om den onödiga byråkratin drabbar företag eller privatpersoner. Den enskildes tid är lika värdefull som företagarens, även om tidsförlusten inte lika lätt kan mätas i pengar. I första hand gäller detta de myndigheter som tillämpar omfattande lagstiftning eller utövar tillsyn eller som har långtgående befogenheter att utfärda föreskrifter, men det kan också ges punktvisa uppdrag till enskilda myndigheter. Vissa frågor om regelförenkling, punkt 3 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1081 av m.fl. (L) yrkande 1. För att förhindra ökad regelbörda och ökade administrativa kostnader för företag har flera länder infört en s.k. ”En in, en ut”-princip (”one in, one out”) för ny betungande lagstiftning som riktas mot företag. För varje ny betungande administrativ börda som införs måste en motsvarande börda tas bort. Lagstiftningsprincipen syftar till att garantera att den samlade regelbördan för den som berörs av en ny regel inte ökar och är införd i bl.a. , och . bör införa en motsvarande princip som i så stor utsträckning som möjligt ska tillämpas på både privatpersoner och företag. Om en ny lagstiftningsåtgärd införs inom ett tidigare oreglerat område kan andra förhållningssätt användas, t.ex. som i där den totala administrativa kostnaden bedöms. Detta borde kunna vara en förebild för en motsvarande svensk ordning. Systematisk översyn av regler, punkt 4 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:2899 av m.fl. (L) yrkande 3. Personer med funktionsnedsättning behöver inte sällan stöd från flera olika myndigheter och förvaltningar, t.ex. från , , hälso- och sjukvården och Arbetsförmedlingen. söker dessa personer även stöd från flera olika avdelningar inom samma myndighet. Då blir det särskilt tydligt när regelverk krockar och samordningen brister. Regelverk bör systematiskt förenklas och regelkrockar undanröjas. fick i uppdrag att se över möjligheterna till regeländringar som kunde göra socialförsäkringen enklare och mer effektiv, både för och för de medborgare som kommer i kontakt med myndigheten. följde upp detta med ett antal förslag, och har därefter fortsatt med årliga s.k. antikrångelkataloger med konkreta förslag. Liknande uppdrag har också getts åt andra myndigheter. Fler myndigheter bör få ett uttryckligt uppdrag att arbeta med att uppmärksamma regelförenklingar och regelkrockar. För att sedan genomföra dem som de själva har rådighet över. Tillämpning av EU-bestämmelser, punkt 5 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), Dag Klackenberg (M), (L) och Skånberg (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1081 av m.fl. (L) yrkande 4 och 2017/18:3118 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 3 och 2017/18:2245 av (M) och 2017/18:2547 av och (båda M). Lagstiftning på EU-nivå beslutas antingen i form av förordningar, som får verkan som lag i medlemsländerna, eller genom direktiv vars innehåll genomförs i form av att medlemsländerna anpassar sin nationella lagstiftning. Direktiv har fördelen att medlemsländerna kan anpassa EU-reglerna på ett mer flexibelt sätt när de infogar bestämmelserna i sina egna lagar. De allra flesta direktiv bygger på minimiregler som ger medlemsländerna möjlighet att ha mer långtgående regler. Men det förekommer alltför ofta att utan tillräckliga skäl har genomfört mer omfattande reglering än andra EU-länder. Då handlar det om ren överimplementering. För att komma till rätta med onödig överimplementering av EU-direktiv behöver det finnas en vägledande princip. Utgångspunkten vid genomförandet av EU-lagstiftning bör vara miniminivån, dvs. att uppfyller grundkraven enligt direktivet. Om det finns skäl att överskrida denna nivå ska dessa tydligt redovisas och effekterna för företag och allmänhet bedömas. I många situationer finns det som sagt goda skäl för att överskrida grundkraven, men det behövs då en analys som visar att fördelarna med mer ambitiösa nationella regelverk (t.ex. för miljön, folkhälsan eller arbetarskyddet) överväger den nackdel som ligger i en ökad regelbörda. Förenkling av EU-lagstiftning, punkt 6 (M) av (M), (M), (M) och Dag Klackenberg (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3240 av m.fl. (M) yrkande 19. Det bör ske ett tillbakadragande eller upphävande av EU-lagstiftning när så är lämpligt. EU behöver en bättre användning av konsekvensanalyser och utvärderingar under hela lagstiftningsprocessen, på såväl EU-nivå som nationell nivå. Detta arbete bör bygga vidare på de framsteg som redan gjorts inom programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet och resultat (Refit). Efterhandsutvärderingar skulle för svensk del bidra positivt till de diskussioner som ofta återkommer om att EU-lagstiftning i har en tendens att implementeras för ambitiöst, vilket missgynnar . Det bör även sättas in större insatser för att minska den totala bördan av för företag, särskilt för små och medelstora företag. EU:s lagstiftningsprocess måste på ett bättre sätt ta hänsyn till vilken påverkan ett nytt lagförslag har på exempelvis företagsklimatet och den ekonomiska tillväxten. E-samråd om EU-arbetet, punkt 7 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3194 av m.fl. (L) yrkande 19. Möjligheten till delaktighet och insyn i regeringens och myndigheternas EU-arbete bör stärkas väsentligt, så att inspel och förslag tas om hand under förhandlingsprocessen i ministerrådet. Regeringen och myndigheterna ska vara skyldiga att informera och bjuda in till samråd om EU-arbetet. Även digitala e-samråd kan vara aktuella för att främja delaktighet. Konsekvensanalyser om den personliga integriteten, punkt 8 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3588 av m.fl. (L) yrkande 8 och 2017/18:3150 av och (båda M). Redan på ett tidigt stadium i lagstiftningsprocessen måste integritetshänsyn spela en viktig roll. Den parlamentariska integritetsskyddskommittén presenterade i sitt delbetänkande Skyddet för den personliga integriteten - Kartläggning och analys (SOU 2007:22) sina iakttagelser om hur integritetshänsyn tillgodoses i lagstiftningsarbetet. En övergripande slutsats var att ett påfallande drag i den lagstiftning som på olika sätt berör skyddet för den personliga integriteten är att integritetskänsliga åtgärder av olika slag sällan sätts in i ett systematiskt sammanhang. Detta kan, menade kommittén, leda till att de additiva effekterna av ny lagstiftning som begränsar den personliga integriteten inte blir tillräckligt uppmärksammad. Kommittén framhöll också vikten av systematisering vid behandlingen av frågor om integritetsskydd. Det finns dock andra sätt att åstadkomma denna systematik. I sammanhanget vill vi särskilt lyfta fram behovet av en obligatorisk integritetsanalys i ett tidigt skede av lagstiftningsarbetet. föreskriver kommittéförordningen (1988:1474) att statliga utredningar alltid ska göra konsekvensbeskrivningar av de föreslagna åtgärdernas effekter på t.ex. den statliga och kommunala ekonomin, den kommunala självstyrelsen, jämställdheten och integrationen.