bet · H501CU8 · 2018-03-16 00:00:00 — Det finns en möjlighet, men inte någon skyldighet, för gode män och förvaltare att teckna en ansvarsförsäkring. I finns också bestämmelser om bl.a. gode mäns och förvaltares vård av egendom, om tillsyn över deras verksamhet och om överförmyndare, inbegripet tillsyn över överförmyndares verksamhet. Kompletterande bestämmelser finns i förmynderskapsförordningen (1995:379). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. utvärdera lagstiftningen om förmyndares, gode mäns och förvaltares förvalt-ning av egendom och tillsynen över sådan förvaltning (dir. 2002:55, 2003:23 och 2004:56). Utredningen, som antog namnet Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare, redovisade sitt arbete i slutbetänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112). beslutade om vissa ändringar i som byggde på några av utredningens förslag. Ändringarna innebär bl.a. att det genom uttryckliga regler i klargörs att kommuner har möjlighet att samverka genom att tillsätta en gemensam fullgöra överförmyndaruppgifter (prop. 2005/06:117, bet. 2005/06:LU34, rskr. 2005/06:328). publicerade 2006 en granskning av länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna (RiR 2006:5). Enligt granskningsrapporten fanns flera problem med såväl länsstyrelsernas tillsyn som överförmyndarnas egen verk-samhet. Problemen med länsstyrelsernas tillsyn avsåg länsstyrelsernas plane-ring och genomförandet av inspektionerna för överförmyndarna. Gransk-ningen visade även på bristande nationell samordning och omfattande problem i överförmyndarnas verksamhet. Granskningen visade att regeringen hade ägnat mycket liten uppmärksamhet åt denna tillsyn i sin årliga styrning. Något initiativ till samordning hade inte tagits, och tillsynen hade inte heller använts för att följa upp överförmyndarnas verksamhet. rekommende-rade olika åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna. Vidare rekommenderades regeringen att uppmärksamma åtagandet i sin styr-ning och uppföljning. föreslog i en framställning till (framst. 2005/06:RRS26) att skulle begära att regeringen dels vidtog åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn över de kommunala överförmyndarna, dels tog initiativ till en förutsättningslös utredning av överförmyndarnas organisation och verksamhet. behandling av ärendet ledde till ett tillkännagivande till regeringen om att stärka länsstyrelsernas tillsyn (bet. 2006/07:CU4, rskr. 2006/07:136 och 2006/07:137). I betänkandet anförde civilutskottet att bristerna i länsstyrelsernas tillsyn borde åtgärdas möjligt. Utskottet ansåg att regeringen omgående borde överväga att införa krav på att länsstyrelserna inspekterar överförmyndarna samt ta initiativ till att följa upp länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna och ordna med en nationell samordning av tillsynen. Enligt utskottets mening borde frågorna lämpligen kunna bli föremål för regeringens närmare överväganden i samband med beredningen av de förslag som Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare lagt fram. Efter tillkännagivande beslutade regeringen om vissa ändringar i förmynderskapsförordningen för att stärka länsstyrelsernas tillsyn. Ändringarna, som trädde i kraft , innebär följande. För att åstadkomma en regelbunden tillsyn över samtliga överförmyndare infördes i förordningen en ny bestämmelse som innebär att det som huvudregel ska genomföras årliga inspektioner. För att länsstyrelserna inte ska behöva ödsla resurser på inspektioner som redan på förhand framstår som onödiga får en länsstyrelse dock avstå från en inspektion. Som ett absolut krav gäller dock att varje överförmyndare ska inspekteras minst . I förordningen förtydligades också att syftet med inspektionen är att säkerställa att ärenden handläggs på ett rättssäkert och i övrigt lämpligt sätt i enlighet med lag. Inspektionen ska alltid omfatta, men är inte begränsad till, granskning av det register som överförmyndaren ska föra samt stickprovsvis utvalda akter. För att det klart ska framgå att särskilda inspektioner kan ingå som en del i handläggningen av anmälningsärenden infördes en bestämmelse om sådana inspektioner i förordningen. Av bestämmelsen framgår att en sådan inspektion inte måste genomföras på samma sätt som den årliga inspektionen, utan att den kan anpassas till vad som är ändamålsenligt i det enskilda fallet. För att åtgärda bristerna i dokumentationen av inspektionerna infördes en bestämmelse som dels klargör att det ska upprättas protokoll över en genomförd inspektion, dels anger vad som ska redovisas i protokollet. Det anges särskilt att anmärkningar mot överförmyndarens handläggning och skälen för dessa ska antecknas i protokollet. Vikten av att brister som upptäcks och leder till anmärkningar också följs upp betonades genom att det särskilt reglerades att kan ålägga en överförmyndare att rapportera vilka åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med påpekade missförhållanden. För att stärka det allmännas tillsyn genomfördes även vissa ändringar i , vilka trädde i kraft (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). Lagändringarna innebar sammanfattningsvis att överförmyndarens tillgång till information förbättrades och att länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna utvidgades och kompletterades. För att förbättra utbildningen av överförmyndare, ledamöter i överförmyn-darnämnder och ersättare infördes en bestämmelse om att ska se till att utbildningen är tillfredsställande. I förarbetena anför regeringen att överförmyndares och nämndledamöters kompetens är av stor betydelse för fullgörandet av de viktiga uppgifter som överförmyndarverksamheten innefattar. Det har i olika sammanhang framförts att krav på viss formell kompetens borde ställas. Det krav som enligt regeringen då skulle kunna vara aktuellt att ställa är genomgången juristutbildning. Något formellt krav i detta hänseende bör dock inte riktas mot vare sig överförmyndare eller ledamöter i en överförmyndarnämnd. Däremot utgår regeringen från att kommunerna, i större utsträckning än , ska se till att det i överförmyndarverksamheten finns tillgång till juridisk kompetens. Dessutom, anför regeringen, bör kompetensen hos utsedda överförmyndare och nämndledamöter stärkas genom att det säkerställs att de får en god utbildning för uppgifterna (prop. 2007/08:150 s. 57). I samma syfte kompletterades länsstyrelsernas tillsyn med en rådgivande funktion i förhållande till överförmyndarna och deras tjänstemän. I förarbetena anför regeringen att rådgivningen bl.a. bör innebära att länsstyrelserna på eget initiativ sprider relevant information till överförmyndarna. Denna kan bestå av domstolsavgöranden, JO-uttalanden och iakttagelser vid egna inspektioner. En sådan informationsspridning kan enligt regeringen förväntas bidra till ökad rättslikhet, genom att tillgången till rättskällor som är relevanta för överförmyndarverksamheten säkras över hela landet. Råden kan även gälla sådant som administrativa rutiner, organisatoriska frågor eller utbildningsfrågor, där länsstyrelserna torde kunna bidra med information om modeller och arbetssätt som visat sig fungera väl. Överförmyndare och tjänstemän bör även kunna vända sig till en länsstyrelse för mer specifik rådgivning. Rådgivningen bör inte avse hur man ska göra i ett visst konkret ärende utan mer fokusera på sådant som tolkningen av en viss lagregel och upplysningar om praxis och metodfrågor. Att länsstyrelserna ska ha en rådgivande funktion torde inte heller begränsa länsstyrelserna i deras roll som tillsynsmyndighet. Det är emellertid viktigt att det inte uppfattas så att länsstyrelsernas rådgivning om arbetssätt eller metoder tar ifrån kommunerna ansvaret för att verksamheten lever upp till de krav som ställs. Regeringen anförde att det ska vara tydligt gentemot överförmyndarna när länsstyrelserna utövar tillsyn respektive agerar i sin rådgivande funktion (prop. 2007/08:150 s. 60). publicerade 2009 en uppföljningsgranskning av granskning av länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna (RiR 2009:31). Resultatet av uppföljningsgranskningen indikerade enligt att regeringens insatser för att komma till rätta med problemen med länsstyrelsernas tillsyn över överförmyndarna inte hade varit tillräckliga. föreslog i en framställning till (framst. 2009/10:RRS23) att skulle begära att regeringen dels vidtog åtgärder för att förbättra tillsynen över överförmyndarna, dels tog initiativ till en förutsättningslös utredning av överförmyndarnas organisation och verksamhet. I samband med behandling av ärendet konstaterade utskottet att regeringen var medveten om att vissa brister kvarstod i länsstyrel-sernas tillsynsverksamhet, att man höll på att åtgärda bristerna och att arbetet var prioriterat (bet. 2009/10:CU27). Utskottet ansåg därför att det inte var motiverat att ta initiativ till en ny utredning med ytterligare tidsåtgång som följd. Utskottet föreslog att styrelses framställning skulle avslås. följde utskottets förslag. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i upp-drag att föreslå åtgärder som ger bättre förutsättningar för gode män och för-valtare. Utredningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare lämnade betänkandet Vissa frågor om gode män och förvaltare (SOU 2013:27). I proposition 2013/14:225 Bättre förutsättningar för gode män och förval-tare behandlade regeringen de förslag som lämnats av utredning. Regeringen behandlade även de förslag som lämnats av utredning och som rörde gode mäns och förvaltares utbildning, lämplighet och kvalifika-tioner och den enskildes inflytande i frågor om ställföreträdarskapet. beslutade om vissa lagändringar med anledning av den nämnda propositionen (bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). Lagändringarna innebär bl.a. följande. Den person som den enskilde önskar bli företrädd av ska i regel utses till ställföreträdare, och kontrollen av att de som föreslås som ställföreträdare är lämpliga för uppdraget skärps. Överförmyndaren ska erbjuda gode män och förvaltare utbildning. män och förvaltare ges en lagreglerad rätt att lämna sitt uppdrag trots att någon ersättare ännu inte utsetts, exempelvis vid hot eller våld. Ett dödsbo efter en god man eller förvaltare kan få lättnad i sin skyldighet att redovisa den egendom som ställföreträdaren har förvaltat. Överförmyndaren ska hjälpa tingsrätten med att hämta in underlag i ställföreträdarskapsärenden. ska föra statistik över överförmyndarnas verksamhet. Lagändringarna trädde i kraft . beslutade om en lag (2017:310) om framtidsfullmakter (prop. 2016/17:30, bet. 2016/17:CU11, rskr. 2016/17:221). Lagen ger enskilda en möjlighet att utse någon som kan ha hand om deras personliga och ekonomiska angelägenheter, om de senare i livet inte själva kan det. Framtidsfullmakter är ett alternativ till ordningen med gode män och förvaltare och ett komplement till vanliga fullmakter. Framtidsfullmakter syftar till att stärka enskildas självbestämmande genom att förbättra möjligheterna att planera framtiden och behålla kontrollen över frågor som är av stor betydelse för dem. Framtidsfullmakten träder i kraft när den enskilde blir beslutsoförmögen. Det är fullmaktshavaren som avgör när detta inträffar. Det finns därutöver en möjlighet att få frågan prövad av domstol. Fullmaktshavaren har en lojalitets- och samrådsplikt i förhållande till den enskilde, och han eller hon får utse en särskild granskare som har rätt att begära redovisning av uppdraget. Även överförmyndaren har en sådan rätt och kan agera om fullmaktshavaren t.ex. missbrukar sitt förtroende. med den nya lagen infördes i behörighetsregler för anhöriga till personer som kan ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Behörighetsreglerna skapar en rättslig ram för sådana vardagliga rättshandlingar som många anhöriga redan tidigare brukade utföra. Den nya lagen och lagändringarna trädde i kraft . beslutade, på utskottets förslag, om ett tillkännagivande till regeringen i fråga om överförmyndare, gode män och förvaltare. Enligt tillkännagivandet bör regeringen ta initiativ till en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar, och i det sammanhanget bör regeringen även överväga andra förbättringar av systemet med gode män och förvaltare (bet. 2016/17:CU10, rskr. 2016/17:189). Utskottet anförde i betänkandet bl.a. följande: Utskottet vill inledningsvis framhålla att det utifrån utskottets utgångspunkt är ett oeftergivligt krav att rättssäkerheten i frågor rörande gode män och förvaltare upprätthålls. De personer som på grund av ålder eller sjukdom har behov av gode män eller förvaltare har ett stort behov av samhällets stöd eftersom de själva sällan har möjlighet att ifrågasätta förvaltningen av sin egendom. Utskottet har således inte någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller vikten av att de personer som har behov av hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person måste kunna förlita sig på att ställföreträdarna utför ett fullgott arbete och på att tillsynen över förvaltningen är tillräcklig. Regeringen och har arbetat för att successivt förbättra reglerna om gode män och förvaltare. moderniserades reglerna om förvaltning av egendom och tillsynen över sådan förvaltning. Bland annat flyttades tillsynen över överförmyndarna från tingsrätten till länsstyrelserna. Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare, som tillsattes 2002, har därefter gjort en översyn av reform. Regeringen har kunnat konstatera att reformen i huvudsak fallit väl ut (prop. 2007/08:150 s. 27 f.). genomfördes ytterligare ändringar i regelverket i syfte att minska risken för missbruk av enskildas tillgångar och stärka det allmännas tillsyn, bl.a. genom att har fått en rådgivande funktion. beslutades lagändringar som syftade till att förbättra den ordningen vad gäller enskilda, ställföreträdare, överförmyndare och länsstyrelser. Lagändringarna trädde i kraft . Regeringen har lämnat en proposition med förslag till en lag om framtidsfullmakter som ger enskilda möjlighet att utse någon som kan ta hand om deras personliga och ekonomiska angelägenheter om de senare i livet inte själva kan det. Lagstiftningen föreslås träda i kraft . Utskottet kan således konstatera att frågor om gode män och förvaltare har övervägts . Det finns dock fortfarande brister och utrymme för förbättringar. Liksom motionärerna är utskottet allvarligt bekymrat över de brister i tillsynen över gode män och förvaltare som har framkommit i medierapporteringen. Vad först gäller länsstyrelsernas tillsyn vill utskottet framhålla att en fungerande tillsyn skapar förutsättningar för att brister på ett tidigt stadium ska kunna identifieras och korrigeras. Länsstyrelsernas tillsyn är av central betydelse för en fungerande överförmyndarverksamhet, och tillsynen måste fungera även i praktiken. Utskottet ser därför positivt på att regeringen gett länsstyrelserna i uppdrag att förbättra sin tillsyn. Uppdraget ska redovisas . Liksom justitie- och migrationsministern förväntar sig också utskottet att överförmyndarna vidtar åtgärder för att förbättra sin tillsyn. Som ministern påpekar är det avgörande att kommunerna i det arbetet ser till att överförmyndarna ges den kompetens och organisation som uppdraget kräver. När det därefter gäller övriga frågeställningar om lagstiftningen på området kan utskottet konstatera att de senast beslutade lagändringarna varit i kraft . Enligt utskottet är det därför lämpligt att nu göra en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar. Regeringen bör ta initiativ till en sådan uppföljning och i det sammanhanget bör regeringen även över-väga andra förbättringar av systemet med gode män och förvaltare. Förslag som bör övervägas är bl.a. utbildningen för gode män och förvaltare, ett offentligt ställföreträdarregister, ett nationellt blankettsystem och ett system för enhetlig redovisning. Regeringens uppdrag till länsstyrelserna Regeringen gav de sju tillsynsansvariga länsstyrelserna i uppdrag att gemensamt vidta åtgärder för att förbättra tillsynen över och stödet till landets överförmyndare och överförmyndarnämnder. I uppdraget ingick bl.a. att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att få till stånd en kvalitativ, effektiv och enhetlig tillsyn över överförmyndarna. Uppdraget skulle redovisas . I beslutet anförde regeringen vidare att den, med utgångspunkt i den kritik som framförts, förutsätter att kommunerna nu ser till att överförmyndarna ges den kompetens och organisation som uppdraget kräver och i övrigt gör de förändringar som är nödvändiga. I länsstyrelsernas redovisning av uppdraget anges sammanfattningsvis att länsstyrelserna bedriver samverkan inom området för överförmyndartillsyn, och att arbetet har intensifierats bl.a. med anledning av regeringsuppdraget. Länsstyrelserna har även inlett samverkan med Kommuner och Landsting (SKL) och flera intresseorganisationer för att vidga arenan av synpunkter och behov. Länsstyrelserna arbetar med att utveckla ett riskbaserat arbetssätt på alla nivåer, från riktlinjer och checklistor samt enskilda tillsynsplaner till en gemensam tillsynsinriktning, en gemensam kritiktrappa, råd och kompetensöverföring samt genomförande av såväl planerad som händelsestyrd tillsyn. Med stöd av uppföljning av bedriven tillsyn, uppföljning av vilken genomslagskraft den gemensamma tillsynsinriktningen fått och insamlad statistik kan länsstyrelserna finna risker och relevanta fokusområden. På så sätt kan, anförs det, länsstyrelsernas tillsyn bli kvalitativ, effektiv och enhetlig samt få ett bättre genomslag såväl enskilt som generellt. Det anges vidare att länsstyrelserna genom en fortsatt utveckling av riktlinjer för utbildning av ställföreträdare kan bidra till en ökad kompetens hos dessa och en ökad rättssäkerhet för huvudmännen. Länsstyrelserna framför även ett behov av vissa lagändringar för att tillsynen över och stödet till överförmyndarna ska bli tillfredsställande. Bland annat anser länsstyrelserna att lagstiftningen om tillsynen över förvaltningen av huvudmannens tillgångar bör ses över. publicerade en granskningsrapport om tillsynen över ställföreträdare och överförmyndare (RiR 2017:33). I granskningsrapporten anges att systemet med ställföreträdare och överförmyndare är sårbart, eftersom utvecklingen på området till stor del bygger på ideella krafter och eldsjälar. Granskningens övergripande slutsats är att staten behöver ta ett mycket tydligare ansvar. Ställföreträdar- och överförmyndartillsynen är, anförs det, ett av mycket få tillsynsområden där det saknas en central myndighet med ett övergripande ansvar. Flera problem som framkommit i granskningen anges kunna kopplas till denna brist. Länsstyrelserna har förvisso fått ett allt tydligare nationellt tillsynsvägledande uppdrag vid sidan av den operativa tillsynen, men saknar enligt granskningen legitimitet och personella resurser att genomföra sina nationella uppgifter. anges att det finns stora skillnader i landets överförmyndares handläggning och bedömningar av ärenden, vilket riskerar rättssäkerheten. pekar i rapporten på att utvecklingen med allt fler komplexa ärenden och svårigheter att rekrytera ställföreträdare har lett till att allt fler ställföreträdare är anställda, och inte ideellt engagerade. Systemet anses dock inte vara utformat på ett sätt där det är tydligt när och hur en ställföreträdares anställning bör regleras. Det är alltså, anförs det, inte bara tillsynen som brister utan systemets utformning som helhet. lämnar med anledning av granskningens iakttagelser och slutsatser följande rekommendationer: Regeringen bör tillsätta en utredning som ser över systemet som helhet. I en sådan bör rapporter och systemens utformning i , och tjäna som utgångspunkter. • analysera och identifiera vilka uppdrag som kan utföras av professionella ställföreträdare, i syfte att kunna tillgodose att alla som har behov kan få en lämplig ställföreträdare • föreslå var i systemet dessa professionella ställföreträdare bör vara anställda • föreslå, utifrån resultatet av ovanstående, hur tillsynen på området bäst bör organiseras • identifiera och föreslå en central förvaltningsmyndighet med ansvar för tillsyn. I uppdraget bör t.ex. ingå att följa utvecklingen, ta fram officiell statistik, samordna utbildningar samt ge råd och stöd på området. Regeringen bör ta ställning till det underlag som tagit fram angående nationellt ställföreträdarregister och ge en central myndighet i uppdrag att ta fram och förvalta det. Regeringen bör, på kort sikt, ge en av länsstyrelserna huvudansvar för att samordna tillsyn, utbildning, statistik samt råd och stöd på regional nivå. Regeringen ska i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidta med anledning av iakttagelserna i granskningsrapporten. Svar på skriftlig fråga Migrationsminister och biträdande justitieminister förklarade i ett frågesvar (fr. 2017/18:599) att det inom pågår arbete med att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att anpassa och modernisera ordningen med gode män och förvaltare. Utskottet konstaterar att , på utskottets förslag, riktade ett tillkännagivande till regeringen om överförmyndare, gode män och förvaltare. Enligt tillkännagivandet bör regeringen ta initiativ till en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar, och i det sammanhanget bör regeringen även överväga andra förbättringar av systemet med gode män och förvaltare. Utskottet konstaterar vidare att i sin granskningsrapport om tillsynen över ställföreträdare och överförmyndare (RiR 2017:33) rekommenderar att regeringen tillsätter en utredning som ser över systemet som helhet, att regeringen tar ställning till det underlag som tagit fram om ett nationellt ställföreträdarregister och ger en central myndighet i uppdrag att ta fram och förvalta det samt att regeringen, på kort sikt, ger en av länsstyrelserna huvudansvar för att samordna tillsyn, utbildning, statistik samt råd och stöd på regional nivå. Regeringen ska i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidta med anledning av granskningsrapporten. Enligt migrationsminister och biträdande justitieminister pågår det inom arbete med att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att anpassa och modernisera ordningen med gode män och förvaltare. Utskottet anser mot bakgrund av det pågående arbetet inom att det inte finns skäl för något ytterligare tillkännagivande till regeringen. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om framtidsfullmakter. Utskottet hänvisar till tillkännagivande på området, pågående arbete och tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 22 (L) och särskilt yttrande 3 (M, C, L, KD). I kommittémotion 2017/18:3344 av m.fl. (KD, M, C, L) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som skapar utrymme för att registrera elektroniskt upprättade framtidsfullmakter. I kommittémotion 2017/18:3589 av m.fl. (L) föreslås flera tillkännagivanden om att regeringen bör återkomma till med olika lagförslag som har anknytning till bestämmelserna om framtidsfullmakter. Motionärerna anser att man bör ges möjlighet att upprätta en framtidsfullmakt för åtgärder inom hälso- och sjukvård samt tandvård, med beaktande av dessa frågors särskilda karaktär (yrkande 5). Motionärerna anser åtminstone att gränsdragningen till hälso- och sjukvård bör förtydligas (yrkande 6). Dessutom anser motionärerna att fullmaktshavarens befogenheter att lämna gåvor på ett tydligt sätt bör avgränsas till personliga presenter av mindre värde (yrkande 7). Enligt motionärerna är den nuvarande lagtextens formulering om att personliga presenters värde inte får stå i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor inte tillräckligt tydlig och kan leda till missbruk. Slutligen anser motionärerna att det måste vara möjligt att anlita en juridisk person som tillfällig ställföreträdare för fullmaktshavaren i både särskilda ekonomiska och juridiska frågor (yrkande 8).