bet · H501JuU16 · 2018-03-16 00:00:00 — Utskottet är inte berett att ställa sig bakom de yrkanden om att ta bort villkorlig frigivning m.m. som framförs i motion 2017/18:3450 (M) yrkandena 1–3 eller de yrkanden om att villkorlig frigivning som regel ska ske efter tre fjärdedelar av strafftiden som framförs i motionerna 2017/18:3569 (M) yrkande 52 och 2017/18:3738 (M) yrkande 3. Utskottet avstyrker därför dessa motionsyrkanden. Som framgår ovan har efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att överväga om personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. Regeringen har som nämnts tillsatt en särskild utredare med uppdrag att överväga och föreslå ändringar i systemet med villkorlig frigivning, och utredningen lämnade betänkandet SOU 2017:61. Utskottet ser mot denna bakgrund inte anledning att ställa sig bakom det som motionärerna anför i motion 2017/18:3188 (M, C, L, KD) yrkande 5 och som till skillnad från det tidigare tillkännagivandet avser samtliga brott och inte bara våldsbrott. Utskottet anser inte heller att det finns anledning för att göra något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2017/18:3584 (L) yrkande 7 när det gäller medverkan i Kriminalvårdens behandlingsprogram. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 19 motionsyrkanden med olika förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Jämför särskilt yttrande 1 (M), 2 (SD, -), 3 (C), 4 (V), 5 (L) och 6 (KD). I betänkandet behandlas motionsförslag som rör samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet har behandlat tidigare , se förslagspunkt 29. Motionsyrkandena har behandlats i betänkande 2014/15:JuU17, 2015/16:JuU8, 2015/16:JuU21 eller 2016/17:JuU19. avslog motionsyrkandena i enlighet med utskottets förslag. Utskottet avstyrker de nu aktuella motionsyrkandena med hänvisning till detta. Uppsökande verksamhet, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (M), (L), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3191 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 14. långa häktningstider har länge diskuterats, särskilt då många häktningar även innebär att den häktade är isolerad eller har andra restriktioner. Att vara isolerad och inte få umgås med andra intagna på häktet är särskilt svårt för unga personer varför isolering endast sker för allvarliga brott där det finns synnerliga skäl. Tiden i häktet är dock ofta en gynnsam vändpunkt, framför allt för unga personer. Därför är det viktigt att Kriminalvårdens uppsökande verksamhet även i fortsättningen prioriterar unga häktade som är i behov av olika insatser för att bryta den kriminella banan. För de unga som är häktade med restriktioner är den uppsökande verksamheten också ett exempel på isoleringsbrytande åtgärder som kan underlätta för den unge. Unga som tillhör olika gäng- eller nätverkskonstellationer är också mer benägna att hoppa av om samhället lyckas fånga upp dem när de just anhållits för brott och riskerar en allvarlig påföljd. För att förhindra att unga återfaller i brott är det därför viktigt att den uppsökande verksamheten i häkte ökar. Häktes- och restriktionsutredningens förslag, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3605 av m.fl. (V) yrkande 3. Häktning i sig innebär en stor påfrestning. Redan genom frihetsberövandet har den häktade fått sina fri- och rättigheter inskränkta på ett omfattande sätt. Varje ytterligare inskränkning av den häktades kontakter med omvärlden genom olika former av restriktioner förstärker utsattheten. En sådan isolering riskerar att leda till skadliga effekter för den häktade. Eftersom barn skiljer sig från vuxna när det gäller såväl fysisk som psykisk utveckling samt känslomässiga och utbildningsrelaterade behov är det självklart att unga som häktas är extra utsatta för den stress och påfrestning som både häktningen i sig och isolering innebär. I utredningsbetänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52) slår utredaren därför fast att det är angeläget att antalet barn som är intagna på häkten minskar väsentligt. I artikel 3 i anges att alla åtgärder som rör barn ska vidtas med barnets bästa i främsta rummet. Jag anser att frihetsberövade ungdomar aldrig ska vara helt isolerade och att målsättningen om minst två timmars mänsklig kontakt är ett absolut minimum, ambitionsnivån måste vara betydligt högre än så. Barn ska behandlas med särskild varsamhet i ett rättssamhälle som . Det gäller även för barn som misstänks för brott. Jag vill att det införs ett förbud både mot isolering av unga och att placera barn och unga i häkten. Jag vill även att det skyndsamt genomförs förändringar som innebär att barn som misstänks för brott som kräver häktning placeras i en miljö som är särskilt anpassad för barn och unga. I SOU 2016:52 lämnas förslag som går i linje med vad jag efterfrågar. Häktade som vid tiden för verkställigheten av häktningsbeslutet inte har fyllt föreslås förvaras på ett särskilt ungdomshem. I de fall det finns mycket starka skäl mot förvaring på ett särskilt ungdomshem får dock åklagaren besluta att barnet i stället ska förvaras i häkte. Utredningen vill också att isolering av unga förbjuds. Dock föreslår utredningen att den som inte har fyllt och är häktad, alternativt anhållen men placerad på häkte, ska ha rätt till minst fyra timmars vistelse tillsammans med någon annan , men understryker att det är en absolut miniminivå. Mot bakgrund av att utredningen föreslår att häktning av barn som huvudregel ska verkställas på särskilda ungdomshem får förslaget framför allt konsekvenser för de häktade barn som på grund av att det finns mycket starka skäl har placerats i häkte. Utredningen framhåller även att det är viktigt att fyratimmarsregeln inte blir normerande i begränsande riktning för de barn som placeras på särskilda ungdomshem. På de särskilda ungdomshemmen förutsätts det att barnen får betydligt mer mänsklig kontakt än så. Regeringen bör återkomma med förslag som ligger i linje med vad som föreslås i utredningsbetänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52) när det gäller barn och häktning. Användningen av restriktioner och isolering, punkt 4 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3837 av m.fl. (KD) yrkande 5. har kritiserats av och barnkommitté för att unga på häkten sitter med restriktioner som innebär att de inte har någon egentlig kontakt med andra människor. Varje enskild restriktion ska enligt nya riktlinjer motiveras av åklagaren och det ska dokumenteras. Fortlöpande ska restriktionerna omprövas. Av de personer som häktas i är det ungefär två tredjedelar som har restriktioner, oftast . Jag menar att restriktioner och isolering ska användas med yttersta försiktighet när det gäller barn för att häktestiden inte ska skada den häktade. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Utökad närvaro av i anstalt och häkte, punkt 5 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkande 4. finns det en stark samverkansskyldighet mellan Kriminalvården och . För att förstärka denna samverkan är det viktigt att Kriminalvården och utvecklar sitt samarbete. Detta gäller särskilt i förhållande till yngre lagöverträdare samt klienter som har barn. Olika försök har gjorts med ökad närvaro av socialtjänst på landets häkten, exempelvis på häktet i där häktade under regelbundet får besök av . Detta upplevs som positivt av både häktade, personal och . Det är viktigt att de unga häktade får förtroende för socialsekreterarna och därmed är villiga att samarbeta. Vid besök planeras akuta saker, t.ex. var den unge ska bo efter eventuell frigivning, skola, vård m.m. Unga häktade kan på så sätt få större förtroende för och lättare ta kontakt med efter frigivningen vilket är viktigt för att etablera positiva nätverk kring den unge. Vi anser därför att de försök med utökad närvaro av i anstalt och häkte som har initierats bör utvärderas noggrant eftersom ett närmare samarbete kan underlätta övergången från anstalt till frihet och bättre förbereda klienterna för utbildning och arbete. Avhopparverksamhet, punkt 6 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (M), (L), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3192 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 2 och 2017/18:3582 av m.fl. (L) yrkande 19 och 2017/18:2375 av Finn (M). Arbetet mot grov organiserad brottslighet måste gå hand i hand med arbetet med att förebygga nyrekrytering och hindra att ungdomar fastnar i en kriminell livsstil. Ingen föds till grovt kriminell, utan rekryteringen sker ofta vid unga år. Ingen är heller dömd på förhand att förbli grovt kriminell livet ut. Det behöver finnas stöd för den som vill lämna det kriminella livet. Kriminalvårdens generella insatser är av stor betydelse, men till detta bör också läggas den särskilda s.k. avhopparverksamhet som riktar sig till den som vill lämna en kriminell livsstil. Den som varit aktiv i grov organiserad brottslighet löper ofta en betydande risk som avhoppare. som den kriminelle ska ta ansvar för sina gärningar och avtjäna straff för dem, behöver det därför finnas en individuell hotbildsanalys och bedömning av vilka insatser som kan bidra till att personen bryter med en kriminell livsstil och håller sig borta från brottslighet i fortsättningen. Det är viktigt att det finns en väl fungerande avhopparverksamhet. Vidare är det angeläget att utvärderingar av olika avhopparprojekt sammanställs skyndsamt för att utveckla en nationell praxis som innebär att avhopparverksamheten kan drivas enligt bästa möjliga modell. Avhopparverksamheten är nämligen inte utan brister. Medan vissa polisområden rapporterar om en handfull lyckade avhopp bland tungt kriminella finns det i vissa andra områden inga bekräftade exempel på lyckade avhopp. Vi vill därför att det görs en samlad översyn av all avhopparverksamhet med en grundlig genomgång av metoder och resultat som kan utvecklas till samlade nationella riktlinjer för avhopparverksamhet. Samverkan mellan myndigheter, punkt 7 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 66. En effektiv brottsbekämpning kräver en framgångsrik återanpassning efter avtjänat straff, och för att åstadkomma det krävs en bättre samverkan mellan olika myndigheter, landsting och kommuner. Frigivningen måste förberedas av den enskilde och mellan myndigheter när det exempelvis gäller behov av missbruksbehandling, arbete, utbildning och bostad. Enligt vår uppfattning ska det finnas ett tydligt krav på samverkan mellan berörda myndigheter, såsom Kriminalvården, kommunerna och Arbetsförmedlingen, i frågor som rör personer som avtjänar och har avtjänat fängelsestraff. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu har anfört. Sociala stödgrupper, punkt 8 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 68. Vi anser att ett nationellt pilotprojekt med sociala stödgrupper för unga vuxna i åldern 18–som är dömda till fängelsestraff bör inrättas. Vi vill ge en tydlig uppgift att tillsammans med bl.a. polisen och Arbetsförmedlingen leda och samordna arbetet med att slussa in denna grupp i utbildning, praktik, arbete eller behandling efter det att fängelsestraffet har avtjänats. Arbetet ska ske på individnivå. Vid misstanke om återfall i brott eller drogmissbruk ska personen som huvudregel lämna stödgruppen. Vid behov ska sekretessregler kunna lättas upp så att myndigheterna som ingår i stödgrupperna i större utsträckning ska kunna dela information med varandra. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu har anfört. Tillsätta en utredning med motsvarande uppdrag som den nedlagda utredningen flexibel och effektiv kriminalvård, punkt 10 (S, MP, V) av (MP), i (S), (S), (S), (S), (V), Lawen Redar (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 11 och 2017/18:3837 av m.fl. (KD) yrkande 1. Arbetet för att förstärka det återfallsförebyggande arbetet pågår på olika nivåer. Som framgår ovan och som utskottet konstaterat vid beredningen av regeringens skrivelse om om återfall i brott (bet. 2015/16:JuU8 s. 18) är flera av de åtgärder som den tidigare utredningen flexibel och effektiv kriminalvård fick i uppdrag att titta närmare på uppmärksammade av regeringen. Mot den bakgrunden saknas det enligt vår mening anledning för att göra något sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Sociala utfallskontrakt, punkt 11 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3751 av m.fl. (KD) yrkande 2, 2017/18:3837 av m.fl. (KD) yrkande 7 och 2017/18:3899 av m.fl. (KD) yrkande 13. Jag anser att frivilligorganisationer ska ha en naturlig plats i återanpassningen av den dömde, både före och efter frigivningen. Det civila samhället har stor betydelse för att stötta tidigare dömda personers återanpassning. Föreningar bör uppmuntras att finnas med som en del i livet före och efter frigivningen. Avhopparjourer dit kriminella kan vända sig när de vill lämna sitt kriminella liv har drivits av bl.a. Exit (främst avhoppare från nazistisk miljö), Kriminellas revansch i samhället () och X-CONS. Vi kan inte utgå från att civilsamhället kommer att ställa upp automatiskt om inte de ekonomiska förutsättningarna finns. Jag vill också ge frivilligorganisationer ersättning i förhållande till hur väl de lyckas återanpassa tidigare dömda. har begreppet ”social impact bonds”, sociala utfallskontrakt, etablerats i och . Detta innebär att civilsamhället får ekonomisk ersättning från staten i förhållande till hur väl man lyckas med att återanpassa tidigare brottslingar. Den offentliga sektorn formulerar klara och tydliga målsättningar inom ett visst område, t.ex. att minska antalet brott som begås av unga. Därefter får företag och organisationer erbjuda sig att genomföra projektet och nå målen. Eftersom offentliga pengar bara betalas ut när målen nås är den ekonomiska risken för skattebetalarna obetydlig. Om målen nås är vinsten potentiellt enorm, eftersom kostnaderna som hänger ihop med kriminalitet och utslagning är just enorma. Utmaningarna och orsaken till den dåliga framväxten av sociala utfallskontrakt ligger dels i bristen på kunskap bland de offentliga aktörerna i hur man använder sociala investeringsfonder, dels i att relationen mellan risk och avkastning för den externa finansiären ofta är blygsam i den här typen av sociala investeringar. För att öka förekomsten av sociala utfallskontrakt behövs satsningar för att lösa både kunskapsbrist och den bristfälliga viljan att investera. Jag anser därför att det borde inrättas en nationell strategi för att möta behoven och underlätta framväxten av sociala utfallskontrakt. Det borde även införas en nationell fond för att göra det attraktivare att investera. Arbetsförberedande insatser, punkt 13 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (M), (L), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 2 och 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 65. Majoriteten av de fängelsestraff som döms ut är förhållandevis korta, vilket är en utmaning för Kriminalvården när det gäller att anpassa verkställighetens innehåll till fängelsestraffets längd. Ofta behövs inom ram för att kunna bedriva ett effektivt påverkans- och behandlingsarbete så att den dömde står starkare att lämna ett liv i kriminalitet eller droger bakom sig när verkställigheten är slut. Arbetslinjen är av central betydelse för möjligheten till återanpassning. Fokus på arbetsförberedande insatser under fängelsevistelsen bör därför förstärkas. För att förbättra klienternas förutsättningar på arbetsmarknaden behöver arbetslinjen på anstalterna utvecklas. Detsamma gäller de intagnas möjligheter att genomgå utbildningsinsatser. En intagen är skyldig att delta i de insatser som anvisas honom eller henne. Skyldigheten måste gälla fullt ut i praktiken. Det finns behov av en ännu större grad av plikt för den enskilde att delta i arbete, studier och behandlingsprogram som bedöms lämpliga för att bryta ett brottsligt eller på annat sätt destruktivt beteende. För de intagna som vägrar deltar i arbete, utbildning eller programverksamhet ska Kriminalvården vara tydlig med att detta kan få konsekvenser för deras verkställighet, t.ex. i form av uppskjuten villkorlig frigivning och sämre möjligheter till permission. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu har anfört. Kontroll av försändelser, punkt 14 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: 2017/18:3188 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 10. Av 7 kap. 6–7 §§ fängelselagen framgår att med undantag för vissa försändelser, t.ex. mellan en intagen och en advokat, får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas av Kriminalvården om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något annat liknande förfarande. Som framgår har Kriminalvårdens personal en lagreglerad befogenhet att utföra sådana kontroller av försändelser som motionärerna efterfrågar, och så sker också. Det har enligt min mening inte framkommit något om omfattningen av dessa kontroller som ger anledning för att göra något sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Upptäcka och motverka radikalisering, punkt 15 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (M), (L), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3685 av m.fl. (C) yrkande 52 och 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 13. beslutade om ett tillkännagivande till regeringen om att säkerställa Kriminalvårdens arbete mot våldsbejakande extremism. Enligt vår uppfattning bör arbetet med att upptäcka och motverka radikalisering inom utvecklas ytterligare och även utökas till frivården. Det finns ett antal internationella exempel på att personer som har begått islamistiskt motiverade terrordåd med stor sannolikhet har radikaliserats i fängelsemiljö, i samband med att de avtjänat fängelsestraff. Detta påvisar betydelsen av att Kriminalvården bedriver ett aktivt arbete för att motverka radikalisering av personer som är intagna på anstalt eller som är klienter inom frivården. Kriminalvården presenterade rapporten i Kriminalvården – Redovisning av regeringens uppdrag att kartlägga metoder och arbetssätt för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism i Kriminalvården. Där redovisas bl.a. nuvarande arbetssätt och metoder för att motverka radikalisering, deltagande i internationell samverkan och förslag till fortsatt arbete. Rapporten visar att det pågår ett arbete men också att mycket återstår att göra. Det föreligger lika stora utmaningar när det gäller arbetet som bör riktas mot individer som driver på radikaliseringsprocesser och rekrytering av stridande som att motverka radikalisering i sig. Även från ett kriminalvårdperspektiv är det angeläget att det finns ett system för urskiljning och identifiering av individer som kan riskera att radikaliseras, individer som redan är inne i en radikaliseringsprocess samt individer som redan tillägnat sig en våldsbejakande uppfattning och som riskerar att påverka och rekrytera andra. När individer som kan riskera att radikaliseras, individer som redan är inne i en radikaliseringsprocess samt individer som redan tillägnat sig en våldsbejakande uppfattning har identifierats måste verksamma åtgärder sättas in för att hantera dessa individer. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Kriminalvårdens roll i de nationella insatsteamen mot extremism, punkt 16 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3837 av m.fl. (KD) yrkande 4. presenterade , , , , och en överenskommelse om åtgärder mot terrorism. I överenskommelsen beslutades att nationella insatsteam mot extremism ska införas, att en permanent funktion för nationell samordning ska inrättas och att ett stärkt stöd till avhoppare ska byggas upp. I detta ingår att ta fram en nationell vägledning och uppföljning, en förstärkning av Totalförsvarets forskningsinstituts uppdrag på området och att ska genomföra en kompetensutveckling så att lärare bättre ska kunna hantera rasism och extremism i klassrummet bland elever i riskzonen. Enligt min uppfattning måste Kriminalvården medverka i detta arbete. I flera fall av terrorism runt om i är det personer som är kända av polisen som kriminella, men inte som jihadister, som ligger bakom. Det finns en risk att dessa personer radikaliseras. Eftersom de redan bevisat sig besitta ett våldskapital är det rimligt att anta att det ligger närmare till hands för dessa personer att genomföra våldsdåd än för andra. Kriminalvården har här en mycket viktig roll i att upptäcka, larma om och bekämpa extremism. Verkställighet i annat land trots förlängd faktisk strafftid, punkt 18 (SD, -) av (SD) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3546 av (SD). Det finns en risk att personer inte kan överföras till ett annat land för fortsatt verkställighet av ett fängelsestraff därför att fängelsestraffet där riskerar att bli längre än vad det skulle bli i (se t.ex. beslut i mål ÖÄ 9885-16). Enligt vår mening är detta helt orimligt. En längre fängelsetid på grund av villkorlig frigivning i ska inte hindra att en utlänning överförs till sitt hemland för att avtjäna straffet. Regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som ser till att dömda kan överföras till sitt hemland eller ett annat anvisat land för verkställighet av straffet, oavsett om det innebär förlängd faktisk strafftid eller inte. Avtjäna fängelsestraff i hemlandet, punkt 19 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3738 av m.fl. (M) yrkande 9. Den låga risken för att bli fälld för olika tillgreppsbrott i kombination med låga straffskalor i har lett till att allt fler internationella brottsnätverk har valt att etablera sig i .