bet · H501CU8 · 2018-03-16 00:00:00 — Utskottet behandlade ett motsvarande motionsyrkande i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet ansåg då att det som anfördes i motionen inte utgjorde skäl att föreslå något initiativ från , och motionsyrkandet avstyrktes. följde utskottets förslag. Utskottet anser, i likhet med tidigare, att det som anförs i motionen inte utgör skäl att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2017/18:2350 föreslår Boriana (M) ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av laglottssystemet. Motionären anser att systemet är otidsenligt och i grunden strider mot äganderätten, och att det i stället bör stå var och en fritt att själv få besluta om sin kvarlåtenskap. Liknande yrkanden finns i motionerna 2017/18:2169 av (M) och 2017/18:3248 av (M). Enligt 2 kap. går ett arv i första hand till den avlidnes bröstar-vingar, dvs. barn (eller barnbarn), med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar make eller maka. Hälften av den arvslott som en bröstarvinge har rätt till enligt dessa regler kallas laglott. Bröstarvingen har alltid rätt att få ut laglotten i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom som omfattas av laglottsanspråket, kan bröstarvingen begära jämkning av testamentet . Sker inte det, har bröstarvingen förlorat sin rätt. Bröstarvingens laglott skyddas inte bara mot ett testamente utan även mot gåvor som till syftet är att likställa med ett testamente. De flesta länder i har ett laglottssystem av något slag som begränsar arvlåtarens rätt att testamentera. I proposition 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m. föreslog regeringen de nu gällande reglerna i 3 kap. om efterlevande makes arvsrätt. I pro-positionen gjorde regeringen även bedömningen att de nuvarande reglerna om rätt till laglott skulle behållas. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. 1986/87:LU18) påminde lagutskottet om att laglottsinstitutet har två syften, nämligen dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt hans eller hennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög grad gynnar någon eller några av dem på de övrigas bekostnad. Enligt utskottets mening kunde det med visst fog hävdas att ingen i dagens samhälle är beroende av ett arv från sina föräldrar för sin försörjning. Utskottet ansåg att laglotten som en ekonomisk garanti därför har mindre vikt numera. Enligt utskottet kunde laglotten dock inte anses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn har den fortfarande betydelse, och i ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kan den ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulle, fortsatte utskottet, innebära att fältet lämnades fritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådan ordning framstod enligt utskottet inte som tillfredsställande, särskilt med tanke på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först fick rätt till arv efter sin far och hans släkt och att denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. För ett bibehållande av rätten till laglott talade vidare, enligt utskottets mening, att denna är djupt förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och att det i detta avseende i princip råder nordisk rättslikhet. På grund av vad som anförts ansåg utskottet att laglottsinstitutet som sådant inte borde avskaffas. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet stod då fast vid sitt ställningstagande i betänkande 2014/15:CU6 att det saknas tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om bröstarvingars rätt till laglott. Motionsyrkandena avstyrktes därför. följde utskottets förslag. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för, och därför bör motionsyrkandena avslås. Särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av regelverket för särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 27 (M). I kommittémotion 2017/18:3217 av m.fl. (M) yrkande 16 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av regelverket för särkullbarns respektive efterlevande makes rätt till arv. Enligt motionärerna bör reglerna utvärderas och eventuella behov av moderniseringar utredas. I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna trädde i kraft och hade samband med den nya som trädde i kraft . Reglerna innebär att en make vid den andra makens död tar arv efter honom eller henne framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar ärver i stället den först avlidna maken vid den efterlevande makens död (s.k. efterarv). Om det finns bröstarvingar efter den först avlidna maken som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den efterlevande maken. Om särkullbarnen avstår sin rätt, blir de berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Det finns möjlighet för makar att genom testamente begränsa särkullbarnens arvsrätt till förmån för den efterlevande maken. Testamentsrätten begränsas dock på vanligt sätt av särkullbarnens rätt till laglott. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. under-söka om 1988 års ändringar i arvsordningen slagit igenom på det sätt som varit avsett samt utvärdera reformen utifrån den frågeställningen och föreslå de lagändringar som kunde vara motiverade. Uppdraget redovisades i betänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). I betänkandet gjorde utredningen bedömningen att ändringar i arvsordningen verkade överensstämma väl med allmänhetens rättsuppfattning och alltså hade fått önskat genomslag. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet ansåg då, liksom tidigare, att det saknades tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt och avstyrkte motionsyrkandet. följde utskottets förslag. Utskottet anser fortfarande att det inte finns tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om registrering av testamenten. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 28 (M, SD, L, KD). I kommittémotion 2017/18:982 av m.fl. (SD) yrkande 52 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheten att inrätta ett frivilligt, statligt testamentsregister. Samma förslag läggs fram i kommittémotion 2017/18:983 av och (båda SD) yrkande 14. Förslag om att se över möjligheten att inrätta ett frivilligt testamentsregister i offentlig regi läggs också fram i kommittémotionerna 2017/18:3217 av m.fl. (M) yrkande 18 och 2017/18:3589 av m.fl. (L) yrkande 4. I kommittémotion 2017/18:3652 av m.fl. (KD) yrkande 58 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att ge i uppdrag åt att inrätta ett testamentsregister. I motion 2017/18:1194 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda förutsättningarna för ett testamentsregister. lämnade förslag till en reglering av testaments-register i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian fann regeringen i ett beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med förslagen (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningens bestämmelser började tillämpas . I kommissionens förslag till arvsförordning (KOM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Frågesvar och pågående arbete Justitie- och inrikesminister framhöll i ett frågesvar att det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Statsrådet anförde att han som ett första steg avsåg att ta ini-tiativ till att frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister skulle övervägas på nytt inom (fr. 2015/16:1058). Enligt uppgift från är frågan om ett offentligt testamentsregister föremål för överväganden inom departementet. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet anförde då följande: Utskottet konstaterar att frågan om att inrätta ett offentligt register för testamenten har varit föremål för riksdagsmotioner vid ett stort antal tillfällen och att också påtalat att det finns goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten (bet. 2006/06:LU10). Utskottet anser att det fortfarande finns goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten och kan därför i allt väsentligt ställa sig bakom motionärernas önskemål. Justitie- och migrationsminister har uppgett att han avser att ta initiativ till att frågan om ett offentligt testamentsregister ska övervägas på nytt inom . Utskottet anser därför att det inte finns behov av något tillkännagivande till regeringen i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. följde utskottets förslag. Som utskottet tidigare uttalat finns det goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten, och utskottet kan därför i allt väsentligt ställa sig bakom motionärernas önskemål. Som redovisats ovan är frågan om att inrätta ett offentligt testamentsregister föremål för överväganden inom . Utskottet anser mot den bakgrunden att det inte finns behov av något tillkännagivande till regeringen i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. Underårigas rätt att upprätta testamente Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om underårigas rätt att upprätta testamente. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. I motion 2017/18:3246 föreslår (M) ett tillkännagivande till regeringen om att göra en översyn av barns rätt att testamentera sin kvarlåtenskap. Motionären anför att det finns barn med väsentliga tillgångar, t.ex. genom arv, som helt saknar kontakt med sina arvtagare och att det för dessa särskilda fall kan behövas en möjlighet att upprätta ett testamente med hjälp av en god man, så att barnet själv tillåts att bestämma om sin kvarlåtenskap. Enligt 9 kap. 1 § får den som har fyllt genom testamente förordna om sin kvarlåtenskap. Testamente får också upprättas av en underårig, som efter fyllda vill förordna om egendom som han eller hon själv får råda över. Med detta avses den underåriges arbetsförtjänst samt avkastningen av sådan egendom och vad som trätt i dess ställe. Detsamma gäller egendom som den underårige har fått genom gåva, testamente eller förmånstagarförordnande vid försäkring eller pensionssparande enligt lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, under villkor att den underårige själv ska få råda över egendomen. (Se 9 kap. 3 och 4 §§ .) Testationsrätten är personlig, och ingen – dvs. vare sig förmyndare eller annan – kan upprätta testamente i arvlåtarens ställe. Om det inte finns ett testamente som är upprättat av arvlåtaren gäller den legala arvsordningen. Utskottet behandlade ett motsvarande motionsyrkande i betänkande 2016/17:CU10. Utskottet ansåg då att det saknades skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av vad som anfördes i motionen, och motionsyrkandet avstyrktes. följde utskottets förslag. Utskottet anser fortfarande att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Ändringar i lagen om personnamn Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändringar i lagen om personnamn. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 29 (M, C, L, KD). I kommittémotion 2017/18:3344 av m.fl. (KD, M, C, L) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som gör det möjligt att vid samtycke förvärva en tidigare makes efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Den nya lagen om personnamn beslutade om den nya lagen (2016:1013) om personnamn, som trädde i kraft (prop. 2015/16:180, bet. 2016/17:CU4, rskr. 2016/17:31). Den nya lagen, som bl.a. syftar till att stärka enskildas möjligheter att själva välja sitt namn, innebär bl.a. följande. Det är möjligt att förvärva ett dubbelt efternamn. Ett dubbelt efternamn ska bestå av två enkla efternamn, som vart för sig kan förvärvas som efternamn. Den som förvärvar ett dubbelt efternamn får bestämma ordningsföljden mellan namnen och om dessa ska vara förenade med bindestreck eller inte. Den som har ett dubbelt efternamn får ansöka om byte eller ändring av namnet. När det gäller makars efternamn är utgångspunkten att vardera maken behåller sitt efternamn när han eller hon gifter sig, om inte makarna ansöker om att byta till ett gemensamt namn. Makar kan uppnå namngemenskap antingen genom att den ena maken förvärvar den andra makens efternamn eller genom att makarna förvärvar varandras efternamn som ett gemensamt dubbelt efternamn. Om bara en av makarna vill ha ett dubbelt efternamn, kan den maken förvärva den andra makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. En efterlevande make kan förvärva den avlidna makens efternamn som ett enkelt efternamn eller som en del i ett dubbelt efternamn. I lagstiftningsärendet om den nya lagen om personnamn behandlade utskottet också ett motsvarande motionsyrkande som det som är aktuellt om möjligheten att efter en äktenskapsskillnad förvärva en tidigare makes efternamn med hans eller hennes medgivande. Utskottet hänvisade till att det ställt sig bakom regeringens lagförslag i denna del, av de skäl som anfördes i propositionen. Regeringen redovisade där att föreslagit att en make som inte hade förvärvat den andra makens efternamn under äktenskapet med den andra makens samtycke skulle få förvärva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn efter en äktenskapsskillnad. Regeringen framhöll dock att situationen är annorlunda när äktenskapet upplösts genom äktenskapsskillnad än om äktenskapet upplösts genom den andra makens död. I det förstnämnda fallet har makarna själva valt att bryta upp sin familjegemenskap. Eftersom syftet med de dubbla efternamnen främst är att göra det möjligt för medlemmar i samma familj att markera sådan gemenskap, och med hänsyn till de goda möjligheter som finns att uppnå detta under äktenskapet, finns det enligt regeringens mening inte beaktansvärda skäl att tillåta ett förvärv av den f.d. makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Det lär också, tillade regeringen, vara mycket ovanligt att en frånskild make som har behållit sitt eget efternamn under hela äktenskapet vill få namngemenskap med den tidigare partnern. Enligt regeringens mening borde förslag i denna del därför inte genomföras. Utskottet ansåg att vad som anfördes i motionen inte gav utskottet skäl att föreslå något initiativ från sida. Motionsyrkandet avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. Utskottet står fast vid det ställningstagande som gjordes i lagstiftningsärendet om den nya lagen om personnamn. Motionsyrkandet bör därför avslås. Elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang. Utskottet hänvisar till pågående arbete och tidigare ställningstagande. Jämför reservation 30 (L). I kommittémotion 2017/18:3589 av m.fl. (L) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att förbättra möjligheten att använda elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang. Enligt motionärerna bör det t.ex. vara möjligt att ansöka om hindersprövning och om registrering av äktenskapsförord samt lämna in faderskapsbekräftelser och liknande elektroniskt. I budgetpropositionen presenterade regeringen en fyraårig satsning 2015–2018 på att förstärka styrningen och samordningen av e-förvaltningen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 22 avsnitt 5.5.1). Den fyraåriga satsningen hålls ihop i programmet Digitalt först och dess delar – Digital förnyelse – styrning och digital mognad – Ett smartare – innovativa digitala lösningar – En stabil bas – en digital infrastruktur. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att analysera och lämna förslag till en effektiv styrning av utveckling, införande och förvaltning av nationella digitala tjänster (dir. 2016:39). Utredningen antog namnet Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster. För att stärka styrningen av samarbetet och samverkan över myndighetsgränserna på det aktuella området fick utredningen genom tilläggsdirektiv (dir. 2016:97) också i uppdrag att analysera hur digitaliseringen i den offentliga sektorn kan stärkas genom att, inom ramen för den befintliga myndighetsstrukturen, samla ansvaret för dessa frågor till en myndighet. Uppdraget redovisades i denna del i delbetänkandet digitalforvaltning.nu (SOU 2017:23). I delbetänkandet bedömer utredningen att halkat efter jämförbara länder när det gäller den digitala förvaltningen. Utredningen föreslår bl.a. att ansvaret för digitaliseringen i den offentliga sektorn ska samlas hos en myndighet. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer lagstiftning som i onödan försvårar digital utveckling och samverkan inom den offentliga förvaltningen (dir. 2016:98). Utredaren ska lämna förslag till de författningsändringar som bedöms ha störst potential att stödja den fortsatta digitaliseringen av förvaltningen. Uppdraget ska redovisas . Regeringen beslutade om strategin För ett hållbart digitaliserat – en digitaliseringsstrategi (N2017/03643/D). Strategin innehåller fem delmål om digital kompetens, digital trygghet, digital innovation, digital ledning och digital infrastruktur. Regeringen fattade också beslut om bl.a. att inrätta ett råd med uppgift att främja genomförandet av den allmänna digitaliseringspolitiken – (N2017/01899/D). I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 2 avsnitt 6.2 och 6.4) anför regeringen bl.a. följande i fråga om digitalisering och it inom offentlig förvaltning: Regeringens mål för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen är en enklare vardag för medborgare, en öppnare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet samt högre kvalitet och effektivitet i verksamheten. Vidare har regeringen gjort bedömningen att digitalt ska vara förstahandsval i den offentliga förvaltningens verksamhet och i kontakter med privatpersoner och företag. Digitalt som förstahandsval innebär att den offentliga förvaltningen, när det är lämpligt, ska välja digitala lösningar vid utformningen av sin verksamhet. ska säkerheten och skyddet för den personliga integriteten säkerställas. Med det i beaktande ska det vara enkelt att digitalt komma i kontakt med det offentliga och uppgifter ska om möjligt bara behöva lämnas en gång. Den offentliga förvaltningen ska vara effektiv och samarbeta samt återanvända information, uppgifter och gemensamma lösningar, när det är möjligt och lämpligt. Den offentliga förvaltningen ska vidare verka för öppenhet, innovation och delaktighet i digitala lösningar. Den offentliga förvaltningen behöver öka förmågan att ta tillvara digitaliseringens möjligheter för att möta behoven hos privatpersoner och företag samt behovet av miljö- och klimatomställning. Vidare behöver styrning och samordning inom den offentliga sektorn stärkas för att de besparingar och nyttor som digitalisering medför ska kunna realiseras. I detta arbete måste säkerheten och skyddet för den personliga integriteten säkerställas. Regeringen anser att fler gemensamma insatser krävs för att nå målet för digitaliseringen av den offentliga förvaltningen. Mot denna bakgrund gör regeringen en långsiktig satsning för att stärka och effektivisera styrningen av digitaliseringen i den offentliga sektorn, bl.a. genom att inrätta en ny myndighet med uppgift att samordna och stödja den förvaltningsövergripande digitaliseringen. Det medför förbättrade förutsättningar för en säker, effektiv och innovativ verksamhetsutveckling, som utgår från användarnas behov. Den nya myndigheten avses att inrättas och bl.a. ansvara för uppgifter som utförs av . Nämnden kommer därför att avvecklas. Regeringen bedömer att det finns behov av en framtidssäkrad och resurseffektiv nationell digital infrastruktur samt av åtgärder för att få ordning och reda på den offentliga sektorns gemensamma informationsförsörjning. Med informationsförsörjning avses hanteringen och utbytet av registerinformation, s.k. grunddata, och annan information som behövs för att tillhandahålla tjänster inom den offentliga sektorn. Regeringen avser därför att stärka styrningen och samordningen av den offentliga sektorns informationsförsörjning genom att tydliggöra ansvarsfördelningen och öka standardiseringen. Sådana åtgärder förbättrar också förutsättningar för att öka informationssäkerheten och skyddet för den personliga integriteten. Regeringen avser återkomma med formerna för detta. Den nya myndigheten kommer att ha en viktig uppgift i att samordna den nationella digitala infrastrukturen. Digital identitet är en del av den nationella digitala infrastrukturen och en förutsättning för fortsatt utveckling av digital service till privatpersoner och företag. Alla som behöver det ska kunna få tillgång till enkla och säkra e-legitimationer. Lösningarna ska uppfylla högt ställda krav på säkerhet och användbarhet och nödvändig samordning mellan inblandade aktörer ska ske. Identifiering och underskrifter i samband med användning av digitala tjänster ska fungera på ett enkelt sätt för användaren, oavsett om denna befinner sig i eller i något annat land. Regeringen förstärker därför satsningen på elektronisk identifiering och underskrift. Digitalisering av den offentliga förvaltningen underlättas av internationell samverkan. Därför arbetar regeringen aktivt med digitalisering av den offentliga förvaltningen inom ramen för såväl det europeiska som det nordisk-baltiska samarbetet. Digital förvaltning främjar en tillgänglig och likvärdig service i hela landet. Genomförandet av och rådets direktiv (EU) 2016/2102 av om tillgänglighet avseende offentliga myndigheters webbplatser och mobila applikationer, som regeringen arbetar med, kommer att öka tillgängligheten till digital offentlig service, särskilt för personer med funktionsnedsättning. Det finns ett fortsatt behov av att stärka förmågan att leda den digitala utvecklingen hos statliga myndigheter, kommuner och landsting. En ökad digital mognad avseende it-drift och informationssäkerhet skapar förutsättningar för effektiv verksamhetsutveckling, en prövning av utkontraktering och säker it-drift. Regeringen fortsätter arbetet med det internationella ramverket på området för att bl.a. kunna göra jämförelser av it-kostnader och kundnöjdhet. Regeringen genomför en ny satsning på öppna data och datadriven innovation inom den offentliga förvaltningen. Tillgängliggörande, matchning och vidareutnyttjande av data ska främjas. Strukturerad samverkan kring utbyte av data mellan enskilda och offentliga aktörer ska förstärkas i syfte att stödja innovation och delaktighet.