bet · H501KU37 · 2018-04-11 00:00:00 — Utskottet avstyrker mot denna bakgrund motionerna 2016/17:3036 yrkande 3, 2017/18:3501 yrkande 3, 2017/18:3788 yrkande 24 och 2017/18:1843 yrkande 1. Utskottet vidhåller även sitt tidigare ställningstagande i fråga om representation i myndigheternas styrelser och avstyrker motion 2017/18:1843 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om länsstyrelsernas uppgifter. Jämför reservation 7 (KD). (S) anser i motion 2016/17:1148 att det finns ett behov av ett ändrat arbetssätt inom länsstyrelserna och föreslår en översyn av hur man kan återfå en politisk styrning av länsstyrelserna. Motionären anför att enskilda medborgare uppfattar länsstyrelsernas agerande som maktfullkomligt och utan hänsyn till lokalsamhället. En lokal verklighetsförankring skulle stärka människors tilltro till vårt demokratiska system, och därför bör regeringen i regleringsbreven för länsstyrelserna framhålla vikten av att ta hänsyn till lokala förutsättningar och möjligheter. I motion 2016/17:1487 av (M) begärs en översyn av länsstyrelsernas arbetssätt för att säkerställa en enhetlig och rättssäker hantering inom länsstyrelsernas ansvarsområden. Motionären anför att det ofta kommer signaler om att ärenden hanteras mycket olika hos de olika länsstyrelserna. m.fl. (KD) begär i kommittémotion 2016/17:3393 yrkande 5 att länsstyrelsernas uppgifter när det gäller näringsverksamheten på landsbygden och den småskaliga vattenkraften inte ställs mot varandra. I motion 2017/18:1410 begär och (båda S) en effektivisering av länsstyrelsernas handläggningstider. m.fl. (M) föreslår i kommittémotion 2017/18:3408 yrkande 4 att länsstyrelserna får i uppdrag att säkerställa en enhetlig rättstillämpning i hela landet genom rättsliga styrdokument och fortsatt koncentration av uppgifter. I förordningen (2017:868) med länsstyrelseinstruktion anges att det i varje län finns en länsstyrelse som ansvarar för den statliga förvaltningen i länet, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret för särskilda förvaltningsuppgifter. ska verka för att nationella mål får genomslag i länet som hänsyn ska tas till regionala förhållanden och förutsättningar. ska utifrån ett statligt helhetsperspektiv arbeta sektorsövergripande och inom myndighetens ansvarsområde samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser. Regeringen beslutade att ge en kommitté i uppdrag att bl.a. föreslå en ny läns- och landstingsindelning som innebär att delas in i väsentligt färre län och landsting (dir. 2015:77). Kommittén har antagit namnet . Regeringen beslutade (dir. 2017:72) att detta uppdrag och tillhörande deluppdrag ska utgå. Kommittén ska inte heller utreda länsstyrelsernas organisation eller lämna förslag till hur det regionala utvecklingsansvaret ska tilldelas landstingen. Kommittén behåller dock uppdragen i fråga om beteckningen för kommuner på regional nivå och statliga myndigheters regionala indelning. När det gäller det regionala utvecklingsansvaret behåller kommittén uppdraget om finansiering av förvaltningsutgifter. överlämnade betänkandet Myndighetsgemensam indelning – samverkan på regional nivå (SOU 2018:10). Kommittén föreslår bl.a. en myndighetsgemensam regional indelning för tio statliga myndigheter och att region blir ny beteckning på landstingen. Regeringen överlämnade proposition 2017/18:206 Ett enhetligt regionalt utvecklingsansvar. I propositionen föreslås att lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län ändras så att lagen omfattar samtliga län. Det regionala utvecklingsansvaret innefattar uppgifter inom bl.a. regionalt tillväxtarbete och den regionala transportinfrastrukturen. Ändringen föreslås träda i kraft . I betänkande 2012/13:KU19 (s. 25 f.) avstyrktes motioner om länsstyrelsernas uppgifter med hänvisning till att beredningen av betänkandet från Utredningen om den statliga regionala förvaltningen inte borde föregripas. I betänkande 2013/14:KU26 (s. 39) avstyrktes motioner om länsstyrelsernas uppgifter efter förenklad beredning. Utskottet avstyrkte ett motionsyrkande om länsstyrelsernas uppgifter i betänkande 2015/16:KU17 (s. 84 f.). Utskottet ville inte föregripa arbete. har överlämnat sitt slutbetänkande till regeringen. Regeringen har också lämnat en proposition om ett enhetligt regionalt utvecklingsansvar till . Utskottet, som avser att bereda propositionen i 2017/18:KU46, vill inte föregripa det fortsatta beredningsarbetet. Därmed avstyrks motionerna. Antalet myndigheter och opinionsbildande verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår motioner om antalet myndigheter och opinionsbildande verksamhet. Jämför reservation 8 (SD). I motion 2016/17:1450 av och (båda M) begärs ett tillkännagivande om att minska antalet myndigheter i . Målsättningen måste vara att minska antalet ytterligare genom sammanslagningar eller nedläggningar av överflödiga myndigheter. En del myndigheter sysslar enligt motionen med opinionsbildning. Opinionsbildande myndigheter är ett demokratiproblem. Ansvaret för opinionsbildning i ett demokratiskt samhälle ska inte vara en statlig uppgift utan ska ligga hos enskilda människor, intresseorganisationer, partier, medier m.m. I motion 2017/18:629 av (-) föreslås att varje form av skattefinansierad åsiktspåverkan ska upphöra. Motionären anför att många statliga verk har till uppgift att påverka medborgarna. m.fl. (SD, -) begär i kommittémotion 2017/18:877 en inventering av de befintliga myndigheterna och att förvaltningen görs mer effektiv (yrkande 4) samt att man ska se över hur myndighetsaktivism kan bemötas (yrkande 2). I motionen anförs att man behöver ta ett helhetsgrepp på myndighetsfrågan och genomföra en myndighetsinventering för att avgöra vilka myndigheter som inte är samhällsnyttiga. Myndigheter som är politiserade, överflödiga eller vars uppdrag överlappar andra myndigheters bör läggas ned eller reformeras. I motion 2017/18:1293 föreslår (M) att man ska se över lagstiftningen och vidta nödvändiga åtgärder för att stoppa myndigheters och statliga företags möjligheter att bedriva politisk åsiktsbildning. (M) begär i motion 2017/18:2704 yrkande 1 att regeringen ser över myndigheternas regleringsbrev för att de inte ska ägna sig åt politisk opinionsbildning. I motion 2017/18:3448 begär (M) ett förbud för offentlig förvaltning att ägna sig åt politisk opinionsbildning. (M) föreslår i motion 2017/18:3311 en utredning om ett förbud för statliga myndigheter och företag att lobba mot riksdag, regering och andra beslutsfattare. och (båda M) efterfrågar i motion 2017/18:3259 en utredning om ett förbud mot att använda statliga medel för att bedriva lobbning gentemot svenska beslutsfattare. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen gäller att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Härutöver finns det vissa generella bestämmelser i lagar och förordningar som behandlar myndigheternas informationsverksamhet, såsom i förvaltningslagen och myndighetsförordningen. Några särskilda bestämmelser som reglerar opinionsbildande informationsverksamhet finns inte. Statsbidrag om sammanlagt ca fördelades till det civila samhällets organisationer (prop. 2017/18:1 utg.omr. 17 s. 187). har det –2017 utretts hur statliga bidrag till stöd för det civila samhällets organisationer ska kunna bli mer långsiktiga, förutsebara och enhetliga. Resultatet av utredningen bereds nu inom . I sitt delbetänkande (SOU 2007:107) definierade förvaltningskommitté (förvaltningskommittén) opinionsbildande verksamhet som en extern informationsaktivitet riktad mot allmänheten för att aktivt påverka dess kunskaper, attityder eller beteenden i en avsedd riktning. I förvaltningskommitténs slutbetänkande Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118 s. 69 f.) föreslog kommittén att när statliga myndigheter inrättas ska dessa som huvudregel ges ett tidsbegränsat mandat. Efter en i förväg bestämd tid bör uppnådda resultat i myndigheten prövas. Om behovet av myndighetens verksamhet därefter bedöms kvarstå och om de uppnådda resultaten bedöms vara tillräckliga, kan beslut fattas om att inrätta myndigheten som ordinarie. Förfarandet borde enligt kommittén vara tvingande och regleras i lag. Betänkandet behandlades i regeringens förvaltningspolitiska proposition (prop. 2009/10:175). I proposition 2009/10:175 (s. 38 f.) bedömer regeringen att det inte bör vara en uppgift för en myndighet att bedriva opinionsbildning eller företräda särintressen inom sitt verksamhetsområde. Informationsverksamheten bör enligt regeringen ligga inom ramen för myndigheternas instruktionsenliga uppgifter eller särskilda regeringsuppdrag. Vidare anser regeringen att när myndigheten har informationsuppgifter som ska påverka människors attityder eller beteenden bör informationsinsatserna prövas särskilt noggrant av myndigheten. För att förtydliga och avgränsa myndigheternas informationsuppgifter bedömer regeringen att berörda myndigheters instruktioner bör ses över. I fråga om förvaltningskommitténs definition av opinionsbildning framgår det av propositionen att remissinstansernas synpunkter visar att begreppet opinionsbildning inte är entydigt utan kan definieras på olika sätt. Regeringen anser, i likhet med flera remissinstanser, inte att det är relevant att använda begreppet opinionsbildning för den sakliga och opartiska information som myndigheterna enligt sina uppdrag ska tillhandahålla och sprida. Regeringen delar kommitténs bedömning att myndigheter bör få använda information i sin verksamhetsutövning som ett medel för att påverka kunskaper, attityder och beteenden, under förutsättning att informationen är saklig och opartisk, att insatsen ligger inom ramen för myndighetens uppgifter och att den inte står i konflikt med någon annan uppgift eller roll som myndigheten har. Utformningen av informationsinsatser som har som uttalat syfte att påverka attityder och beteenden bör dock enligt regeringen prövas noggrant av myndigheten. Regeringen anför att det är av största vikt att myndigheternas information präglas av det kommittén benämner god förvaltningssed och som bl.a. innebär att en försiktighetsprincip bör iakttas vad gäller val av form för opinionsbildande verksamhet. Regeringen bedömer att myndighetschefernas och de anställdas omdöme är av avgörande betydelse. I propositionen (s. 108) skriver regeringen också att den inte delar förvaltningskommitténs förslag att statliga myndigheter bör inrättas med ett tidsbegränsat mandat. Regeringen följer löpande sina myndigheter och lägger ned, ombildar och inrättar nya myndigheter i den utsträckning som anses mest lämplig för olika verksamheter vid olika tillfällen. Vidare skriver regeringen att kommitténs föreslagna ordning med stor sannolikhet skulle försvåra myndighetens arbete med exempelvis rekrytering och möjligheten att skapa långsiktiga relationer med myndigheter, näringsliv, kommuner och andra organisationer, vilket flera av remissinstanserna pekar på. Vidare finns det risk för att myndighetens ledning utvecklar ett kortsiktigt perspektiv som inte gynnar verksamheten på lite . Enligt budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 2 bilaga 2 s. 7) har antalet myndigheter fortsatt att minska, men med en avtagande takt. fanns det 343 myndigheter under regeringen, vilket var en minskning med fyra myndigheter . Statistiken omfattar förvaltningsmyndigheter och domstolar som lyder under regeringen och som regeringen har utfärdat en specifik förordning med instruktion för, eller som styrs av en särskild lag. Statistiken omfattar inte myndigheter som har ett tidsbegränsat uppdrag, såsom delegationer och kommittéer. De s.k. utlandsmyndigheterna ingår i statistiken i . Motioner om myndigheters opinionsbildande verksamhet avstyrktes av utskottet (bet. 2006/07:KU12 s. 7 f.). Utskottet anförde då att opinionsbildande åtgärder som myndigheter vidtar i vissa fall kan vara ett mer ändamålsenligt styrmedel än regler, och utskottet utgick från att myndigheterna i sådana sammanhang iakttar regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. Utskottet angav vidare att regeringen hade tillsatt en utredning med bl.a. uppgiften att granska och ompröva myndigheters opinionsbildande verksamhet, samt att det står regeringen fritt att ändra myndigheternas arbetssätt om den anser det motiverat. Motioner om antalet myndigheter behandlades av utskottet (bet. 2008/09:KU13 s. 12 f.). Utskottet avstyrkte då motionsyrkanden om en översyn av antalet myndigheter med hänvisning till en pågående beredning av delbetänkande och slutbetänkande inom . Motioner om myndigheternas opinionsbildande verksamhet behandlades också av (bet. 2008/09:KU13 s. 15 f.). Utskottet avstyrkte då motionerna med hänvisning till att beredningen av förvaltningskommitténs förslag inte borde föregripas. Även avstyrktes motioner med samma motivering (bet. 2009/10:KU29 s. 5 f.). Utskottet behandlade motioner om antalet myndigheter och opinionsbildande myndigheter (bet. 2010/11:KU23 s. 16 f.). Inledningsvis noterade utskottet att antalet myndigheter –2010 minskade och att antalet årsarbetskrafter minskade . Utskottet delade regeringens bedömning att det är av största vikt att myndigheternas information präglas av det förvaltningskommittén benämner god förvaltningssed och som bl.a. innebär att en försiktighetsprincip bör iakttas vid valet av form för opinionsbildande verksamhet. Utskottet ansåg att frågor om såväl antalet statliga förvaltningsmyndigheter som myndigheters verksamhet främst är regeringens uppgift att ta ställning till. Mot den bakgrunden fann inte utskottet skäl att bifalla yrkandena i motionerna. behandlade utskottet motioner om antalet myndigheter och opinionsbildande myndigheter. Utskottet gjorde följande ställningstagande (bet. 2012/13:KU19 s. 21): Utskottet noterar inledningsvis att antalet myndigheter har fortsatt att minska. Utskottet delar regeringens bedömning att statliga myndigheter som regel inte bör inrättas med ett tidsbegränsat mandat. Som tidigare delar också utskottet regeringens bedömning att det är av största vikt att myndigheternas information präglas av det benämner god förvaltningssed och som bl.a. innebär att en försiktighetsprincip bör iakttas vad gäller val av form för opinionsbildande verksamhet. Utskottet vidhöll också sitt tidigare ställningstagande att det i första hand är en uppgift för regeringen att ta ställning till frågor om antalet statliga myndigheter och myndigheters verksamhet. Mot denna bakgrund avstyrkte utskottet motionerna. Kammaren följde utskottet. I betänkande 2013/14:KU26 (s. 39) avstyrktes motioner om antalet myndigheter efter förenklad beredning. avstyrkte utskottet senast motioner om antalet myndigheter och opinionsbildande myndigheter (bet. 2015/16:KU17 s. 56). Utskottet konstaterade att antalet myndigheter hade fortsatt att minska. Som utskottet påpekat tidigare var det av största vikt att myndigheternas information präglades av det förvaltningskommittén benämner god förvaltningssed och som bl.a. innebär att en försiktighetsprincip bör iakttas vid valet av form för opinionsbildande verksamhet. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande i fråga om antalet myndigheter och opinionsbildande verksamhet och avstyrker motionerna 2016/17:1450, 2017/18:629, 2017/18:877 yrkandena 2 och 4, 2017/18:1293, 2017/18:2704 yrkande 1, 2017/18:3448 och 2017/18:3311. Utskottet är inte heller berett att ta något initiativ till ett sådant tillkännagivande som föreslås i motion 2017/18:3259. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om arbetet mot korruption. I motion 2016/17:1514 av (M) anförs att regeringen bör se över förekomsten av korruption i det svenska samhället och föreslå hur arbetet mot korruption kan effektiviseras. Det bör enligt motionären även införas nolltolerans mot korruption. Enligt den definition som regeringen använder för den offentliga sektorn innebär korruption att utnyttja en offentligrättslig ställning för att uppnå otillbörlig för sig själv eller andra (Värdegrundsdelegationen, En kultur som motverkar korruption, dnr S2014.024). Definitionen omfattar brottsliga handlingar som att ta emot eller ge mutor, missbruk av förtroende och tjänstefel men även jäv, nepotism och andra liknande olämpliga beteenden. Flera utredningar har konstaterat att de statliga myndigheternas arbete för att förebygga och motverka korruption inte är tillräckligt bra utan bör bli bättre (se Statliga myndigheters skydd mot korruption, RiR 2013:2 och Myndigheternas arbete för att förebygga och upptäcka korruption, Statskontoret 2015:23). I svar på skriftlig fråga 2016/17:1814 om vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att minska korruptionen i anförde civilminister bl.a. följande: För att säkerställa förtroendet för staten, inklusive våra myndigheter, har regeringen stärkt arbetet med att motverka korruption. Statskontoret fick i uppdrag av regeringen att inom ramen för arbetet med en god förvaltningskultur särskilt utveckla och intensifiera arbetet med att upptäcka och förebygga korruption och andra oegentligheter i staten. Särskild uppmärksamhet ska riktas mot de myndigheter som gör stora inköp eller verkar nära byggbranschen. Vidare har Statskontoret inrättat ett nätverk mot korruption som i stort sett alla myndigheter har anslutit sig till. Statskontoret utarbetar dessutom riktlinjer för hur statliga myndigheter kan arbeta för att underlätta för anställda, uppdragstagare, leverantörer och kunder som vill meddela misstankar om korruption. Regeringen har också gett Statskontoret i uppdrag att göra en översyn av hur arbetar med en god förvaltningskultur. Därutöver har fått i uppdrag att se över vissa myndigheters tillämpning av förordningen (2007:603) om intern styrning och kontroll. En viktig målsättning med den Nationella upphandlingsstrategin, som regeringen tagit fram, är att alla upphandlande myndigheter och enheter bör ha interna riktlinjer för hur de motverkar förekomsten av korruption och jäv i upphandlingar. Att motverka korruption och andra oegentligheter inom den offentliga sektorn är en prioriterad åtgärd för regeringen. Regeringen följer därför myndigheternas arbete mot korruption och kommer vidta de åtgärder som behövs. Statskontoret överlämnade promemorian Ett stärkt arbete mot korruption och andra oegentligheter i statsförvaltningen till regeringen. Promemorian innehåller en beskrivning av arbetet inom nätverket mot korruption och en sammanfattning av ett förslag till riktlinjer för visselblåsarfunktioner. Utskottet noterar det arbete som pågår och finner inte skäl att ta några initiativ med anledning av motionen. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om ett modernare och tydligare tjänstemannaansvar genom ett utvidgat straffansvar för tjänstefel och tillkännager detta för regeringen. Jämför särskilt yttrande 2 (SD). m.fl. (M, C, L, KD) begär i kommittémotion 2017/18:3119 ett tillkännagivande om ett modernare och tydligare tjänstemannaansvar genom ett utvidgat straffansvar för tjänstefel. En sådan förändring skulle enligt motionärerna ha flera syften, bl.a. att stärka skyddet för medborgarnas rättssäkerhet och öka förtroendet för den offentliga verksamheten. m.fl. (SD, -) föreslår i kommittémotion 2017/18:877 att ett moderniserat och ändamålsenligt ämbetsansvar ska införas för tjänstemän i förvaltningen (yrkande 3). Motionärerna efterfrågar även en utredning av hur och i vad mån det straffrättsliga och allmänna ansvaret för högre myndighetschefer och generaldirektörer kan skärpas (yrkande 1). I motionen anförs att det måste bli lättare att ingripa straffrättsligt mot såväl generaldirektörer som handläggare. Även i kommittémotion 2016/17:3470 av m.fl. (L) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om ett modernt ämbetsansvar. Det finns enligt motionärerna skäl att utvärdera gällande lagstiftning och utreda om tjänsteansvarsbestämmelserna behöver skärpas. I flera motioner begärs att tjänstemannaansvaret ska återinföras. Sådana yrkanden finns i motionerna 2016/17:1784 av (L), 2016/17:1875 av och (båda M), 2016/17:2276 av och (båda SD), 2017/18:142 av (L), 2017/18:2346 av Boriana (M), 2017/18:3144 av (M) yrkande 2 och 2017/18:3446 av (M). En översyn av lagstiftningen för att utvidga och förstärka tjänstemannaansvaret begärs i motionerna 2016/17:2178 av (M), 2017/18:1862 av (C), 2017/18:1941 av (M), 2017/18:1957 av m.fl. (M), 2017/18:1961 av (M), 2017/18:1991 av (M), 2017/18:2238 av (M), 2017/18:3225 av (M) och 2017/18:3843 av och (båda SD) yrkandena 2 och 3. (M) föreslår i motion 2017/18:2799 att brottet tjänstefel ska utvidgas till att omfatta även annan myndighetsverksamhet än myndighetsutövning, t.ex. hantering av offentliga medel (yrkande 1), att de straffrättsliga påföljderna suspension och avsättning ska återinföras (yrkande 2) och att bestämmelsen om tjänstefel ska ändras så att ansvar även kan utdömas för ringa tjänstefel (yrkande 3). (M) anför i motion 2017/18:2762 att det personliga ansvaret för offentliganställda bör skärpas vid grova tjänstefel i samband med myndighetsutövning. I motion 2017/18:557 av (-) anförs att tjänstemän i högt uppsatta positioner som har inflytande över penningtransfereringar ska hållas personligt ansvariga om inte pengarna hamnar rätt. De nuvarande bestämmelserna om ansvar för tjänstemän fick sin huvudsakliga utformning genom den s.k. ämbetsansvarsreformen (prop. Reformen var genomgripande och medförde en betydande avkriminalisering. Före ämbetsansvarsreformen gällde ett långtgående, särskilt straffrättsligt ansvar för offentligt anställda tjänstemän som innebar att de kunde dömas för tjänstefel (att genom försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosätta vad som åligger tjänstemannen enligt lag, instruktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet) eller tjänstemissbruk (att som tjänsteman missbruka sin ställning till förfång för det allmänna eller någon enskild). Den som ämbetsansvaret gällde kunde vid sidan av vanliga straff dömas till de särskilda ämbetsstraffen avsättning och suspension (som avskaffades i samband med reformen). Utöver dessa straffrättsliga regler gällde för statstjänstemän bestämmelser om disciplinansvar i den numera upphävda statstjänstemannalagen (1965:274). Enligt denna (19 §) kunde en tjänsteman åläggas disciplinstraff – varning, löneavdrag, suspension eller, med vissa begränsningar, avsättning – för förseelser enligt en gärningsbeskrivning som i princip var densamma som för tjänstefel. För högre statstjänstemän skulle brott i tjänsten i stället beivras efter åtal (18 §). De kommunalt anställdas disciplinansvar var i huvudsak reglerat i kollektivavtal. Enligt 20 kap. 1 § (BrB) ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel till böter eller fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar. Straffansvaret utvidgades (jfr prop. 1988/89:113) till fall där gärningen har begåtts vid myndighetsutövning; tidigare krävdes att den begåtts i myndighetsutövning. Genom ändringen kom tillämpningsområdet, åtminstone i princip, att bli detsamma som enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Frågor om skiljande från tjänsten regleras i lagen (1982:80) om anställningsskydd och lagen (1994:260) om offentlig anställning, förkortad . I finns även bestämmelser om att arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, om felet med hänsyn till samtliga omständigheter inte är ringa, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse (14 §). Disciplinpåföljder är varningar och löneavdrag (15 §).