bet · H501FöU3 · 2018-02-08 00:00:00 — Regeringen har ambitionen att ska delta i och bidra till EU:s permanenta strukturerade samarbete (Pesco), i enlighet med de kriterier och åtaganden som de deltagande länderna enas om. Utskottet konstaterar att har beslutat att målet för det militära försvaret ska vara att enskilt och tillsammans med andra, inom och utom landet, försvara och främja vår säkerhet. Utskottet har tidigare framhållit att säkerhet byggs solidariskt tillsammans med andra och att hot mot fred och säkerhet avvärjs i gemenskap och samverkan med andra länder och organisationer. Utskottet står fast vid sin bedömning att aktivt bör söka deltagande i bilaterala och multilaterala samarbeten med tyngdpunkt i norra . Mot bakgrund av den försämrade säkerhetspolitiska situationen i vårt närområde har regeringen framfört att bi- och multilaterala försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten bör fördjupas. Utskottet menar att den nu fastlagda inriktningen är positiv för utvecklingen av svensk försvarsförmåga. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att redovisa hur de internationella samarbetena utvecklas och anser inte att det finns skäl att vidta ytterligare åtgärder. Utskottet föreslår därför att samtliga motionsyrkanden avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om försvarslogistiken. Jämför reservation 11 (M, C, KD) och 12 (SD). I motion 2017/18:2017 av m.fl. (SD) yrkande 27 anför motionärerna att försvarslogistiken ska vara krigsanpassad. (SOU 2011:36) resulterade i flera stora åtgärdsförslag. Enligt motionärerna tycktes utredningen peka ut den väpnade striden som Försvarsmaktens enda egna verksamhet, resten skulle lämnas till marknaden. Dock kräver den väpnade striden en ständigt närvarande logistik, vilket gör det svårt att överlämna logistikverksamhet till marknaden. föreslog även att skulle ta över ansvaret för all materiel och i stället hyra ut den till Försvarsmakten. Det skulle effektivisera materielhanteringen, men Försvarsmakten skulle förlora flexibilitet och ansvar för logistiken. Utredningens förslag genomfördes inte i sin helhet utan bara till viss del. De besparingar som skulle genereras kunde därmed inte uppnås, som lösningen endast fungerade i ett fredsanpassat försvar. Eftersom en tröskel mot krig endast kan erhållas med ett krigsanpassat försvar behöver det göras ändringar inom förvarslogistiken för att vi åter ska kunna ha ett invasionsförsvar. Den av regeringen tillsatta utredningen för högre försvarsberedskap (SOU 2016:88) beskriver behovet av att dra tillbaka några av de förslag som inneburit att Försvarsmakten förlorat kontrollen över logistikverksamheten. Genom att man genomför utredningens förslag menar motionärerna att verksamheten anpassas för att fungera i krig som onödig byråkratisk tröghet som byggs in i systemet försvinner, vilket även underlättar verksamheten i fred. Motionärerna hoppas därför att regeringen återkommer med en proposition i ärendet och där tar särskild hänsyn till remissvaret från Försvarsmakten. I motion 2017/18:3827 av m.fl. (KD) yrkande 7 anförs att man bör se över Försvarsmaktens förvarings- och logistikstrategi. Dagens logistikorganisation är uppbyggd på ett sätt som saknar mellanled som kan säkerställa flödet av förnödenheter, ammunition, reservdelar m.m. från centrala förråd till de stridande förbanden. Det innebär enligt motionärerna att förbanden riskerar att stå utan förnödenheter efter en första genomförd insats. I yrkande 43 anförs att man bör utreda en samlad logistiktjänststrategi. saknar en sammanhängande försvars-industristrategi där säkerhetspolitiska överväganden, försvarsindustrins roll i det nationella försvaret, dess roll som internationell samarbetspartner samt teknologiska möjligheter vägs samman. Motionärerna anför att en sådan strategi bl.a. bör omhänderta frågor om hur vi säkerställer tillgången till utländsk försvarsmateriel vid kris och konflikt, inom vilka teknologiområden det är rimligt att upprätthålla en konkurrenskraftig nivå och hur man säkerställer en nära samverkan mellan Försvarsmakten och försvarsindustrins kompetenser i kris- och krigssituationer. Bakgrund och tidigare behandling I betänkande 2013/14:FöU11 konstaterade utskottet bl.a. att logistikförsörjningen har anpassats för att i första hand tillgodose fredstida krav. Utskottet ansåg att Försvarsmaktens operativa behov ska vara styrande för logistikfunktionen och att logistikförbandens stöd till övriga Försvarsmakten gäller såväl i fred som vid höjd beredskap och ytterst i krig. Utskottet förutsatte att regeringen successivt skulle vidta nödvändiga åtgärder före, under och efter den aviserade utredningen om materiel- och logistikförsörjning för att genomföra denna integrerade del av den nya försvarsinriktningen. Utskottet förordade inga ytterligare åtgärder. I betänkande 2016/17:FöU3 skrev utskottet att Försvarsmaktens operativa behov ska vara styrande för försvarslogistiken. Utskottet betonade vikten av en fungerande logistik som utformas för verksamhet såväl i fred som vid höjd beredskap och krig. Regeringens åtgärd att utreda materiel- och logistikförsörjningen välkomnades. Med tanke på att systemet länge varit fredsanpassat välkomnade utskottet även att regeringen har justerat målen för det pågående omställningsarbetet. Utskottet delade därmed motionärernas utgångspunkt att logistiken måste utformas för att optimalt stödja förbanden i deras uppgifter men ansåg att det inte finns skäl att föregripa vare sig regeringens arbete eller det pågående utredningsarbetet. I budgetpropositionen föreslog regeringen att skulle bemyndiga regeringen att fatta beslut om organiseringen m.m. av den verksamhet som bedrivs inom ramen för materiel- och logistikförsörjningen i enlighet med den inriktning som regeringen redogör för i sin proposition. Som skäl för bemyndigandet anför regeringen att förslagen i betänkandet Logistik för högre försvarsberedskap i allt väsentligt bidrar till en förbättrad och mer ändamålsenlig materiel- och logistikförsörjning. Regeringen delar därmed bedömningen att Försvarsmaktens operativa förmåga, och ytterst förmågan till väpnad strid, ska vara ett överordnat mål i förhållande till en sammanhållen materiel- och logistikförsörjning. När det gäller betänkandets förslag om fördelning av ansvar för vidmakthållande och upphandling gör regeringen bedömningen att frågan måste analyseras vidare bl.a. i fråga om ansvars- och rollfördelning, samordning, legala aspekter, förhållandena i leverantörsledet, affärsmässighet och kompetensförsörjning. Regeringen avser att återkomma med förslag i dessa frågor i budgetpropositionen . I försvarsutskottets budgetbetänkande anförde utskottet att man delade regeringens bedömning om ett försämrat omvärldsläge och framhöll att det är nödvändigt att Försvarsmakten ökar den operativa förmågan i krigsförbanden. En väl fungerande materiel- och logistikförsörjning är en förutsättning för detta. Utskottet delade regeringens och utredningens bedömning att Försvarsmaktens operativa förmåga, och ytterst förmågan till väpnad strid, ska vara ett överordnat mål i förhållande till en sammanhållen materiel- och logistikförsörjning, vilket är den grund som nuvarande styrmodell är utformad utifrån. Utskottet välkomnade därför regeringens förslag på förändrad organisering av den verksamhet som bedrivs inom ramen för materiel- och logistikförsörjningen. Utskottet delade, precis som regeringen, i allt väsentligt bedömningarna i betänkandet Logistik för högre försvarsberedskap (SOU 2016:88). Materiel- och logistikförsörjningen ska vara ett medel för att stödja krigsförbanden i uppbyggnaden av deras operativa förmåga och möjliggöra för krigsförbanden att utföra sina uppgifter i fred och vid höjd beredskap. Materiel- och logistikförsörjningen till Försvarsmakten ska därför utformas utifrån regeringens operativa krav på Försvarsmaktens krigsorganisation. Utskottet delade därmed även regeringens uppfattning att Försvarsmakten bör ta över ansvaret för den verksamhet som bedrivs inom verksamhetsområdet förråd, service och verkstäder samt ansvaret för att driftstyra myndighetens materiel, och att dessa funktioner bör föras över till Försvarsmakten från . borde Försvarsmaktens besluts- och beställarfunktioner förstärkas. Utskottet ansåg att förändringen, tillsammans med regeringens övriga förändringsförslag som rör materiel- och logistikförsörjningen, i allt väsentligt skulle komma att bidra till en förbättrad och mer ändamålsenlig materiel- och logistikförsörjning. Vad gäller ansvaret för vidmakthållandet av Försvarsmaktens materiel och därtill hörande offentliga upphandlingar föreslår utredningen att ansvaret för detta ska överföras från till Försvarsmakten för att ge Försvarsmakten en sammanhållen krigsorganisation med tillhörande logistikresurser. Enligt utredningen måste logistiken, precis som Försvarsmaktens övriga delar, utgå från principen lika ledning i fred, kris och krig för att skapa förutsättningar för en organisation som klarar förändrad beredskap med snabba övergångar i våldsamma förlopp. Regeringen anförde dock i budgetpropositionen att ansvarsfrågan var så komplex att det behöver genomföras en fördjupad analys och att man därför avsåg att återkomma med ett lösningsförslag i samband med nästa budgetproposition. Enligt utskottet hade dock regeringen inte preciserat vilken bakomliggande komplexitet som utredningen inte omhändertagit som är av större vikt än Försvarsmaktens förmåga att hantera kraven vid höjd beredskap. Utskottet konstaterade att utredningens förslag bygger på och regeringens krav på högre tillgänglighet och beredskap i krigsförbanden för att öka Försvarsmaktens operativa effekt. Utskottet konstaterade vidare att utredningen påtalat de affärsmässiga riskerna med två upphandlande myndigheter men att möjligheten att tillmötesgå Försvarsmaktens beredskapskrav var överordnad detta. Utskottet föreslog därför ett tillkännagivande från om att Försvarsmakten omgående skulle tillföras ansvaret för vidmakthållandet av myndighetens materiel och anslutande offentlig upphandling för att skapa möjlighet för Försvarsmakten att tillmötesgå regeringens beredskapskrav. Försvarsmaktens operativa behov ska vara styrande för försvarslogistiken. Utskottet vill återigen betona vikten av en fungerande logistik som utformas för verksamhet såväl i fred som vid höjd beredskap och krig. Regeringens åtgärder för att förbättra försvarslogistiken genom att genomföra ett flertal av förslagen från utredningen för högre försvarsberedskap (SOU 2016:88) ser utskottet som positiva. gav i budgetbetänkandet regeringen till känna att Försvarsmakten omgående skulle tillföras ansvaret för vidmakthållandet av myndighetens materiel och anslutande offentlig upphandling för att skapa möjlighet för Försvarsmakten att tillmötesgå regeringens beredskapskrav. Kombinationen av dessa åtgärder kommer enligt utskottet att få en positiv inverkan på logistikens krigsorganisering. Utskottet delar motionärernas utgångspunkt att logistiken måste utformas för att optimalt stödja förbanden i deras uppgifter men anser att det inte finns skäl att föregripa regeringens och myndigheternas arbete med att genomföra den omorganisering som regeringen och beslutat. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2017/18:2017 yrkande 27 och 2017/18:3827 yrkandena 7 och 43. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vissa försvarsindustriella frågor och allokering av forsknings- och utvecklingskapital. Jämför reservation 13 (SD). I motion 2017/18:900 av m.fl. (SD) yrkande 14 anförs att svensk försvarsexport bör utvecklas. En fortsatt satsning på och utveckling av svensk försvarsexport är en grundläggande förutsättning för ett starkt och kostnadseffektivt inhemskt försvar. I motion 2017/18:2017 av m.fl. (SD) yrkande 17 anförs att bör avstå från att bli underställt en försvarsindustristrategi inom EU. Genom en koncentration av finansiella medel till EU finns det enligt motionärerna en risk för att strategin utarmar den svenska försvarsindustrin. I yrkandena 26 och 30 anförs att forsknings- och utvecklingskapital ska riktas mot områden där den svenska försvarsindustrin är framgångsrik och tillverkar strategiska system samt att en försvarindustristrategi bör upprättas som tydligt definierar säkerhetspolitiska intressen kopplade till särskilda kompetenser. Slutligen anförs i yrkande 31 att i vissa fall bör återta kraven på motköp vid försvarsmaterielupphandlingar för att gynna svenska små och medelstora företag. I motion 2017/18:3331 av m.fl. (SD) yrkande 7 anför motionärerna att ska ha en fungerande försvarsindustri. För att bevara som ett alliansfritt land och garantera en stabil och god tillgång till försvarsmateriel måste förfoga över en försvarsindustri som på egen hand kan ge ett tillräckligt bidrag till utvecklingen av ny materiel, framför allt genom export. Principerna för en väl reglerad export ska baseras på en avvägning mellan försvarsindustriella och säkerhetspolitiska intressen å ena sidan, och hänsynstaganden till utrikespolitiska mål och mänskliga rättigheter i mottagarlandet samt hur vapnen kan tänkas användas å den andra. I yrkande 8 framhåller motionärerna att EU:s gemensamma principer för vapenexport ska följas utan att handlingsfrihet eller möjlighet att bedriva en inhemsk dynamisk försvarsindustri inskränks. Medlemsstaternas möjlighet att tillämpa artikel 346 i om skyddandet av inhemska försvarsindustrier måste respekteras. I motion 2017/18:2673 av och (båda S) anförs att regeringen bör se över möjligheterna till ett teknikdemonstratorprogram inom radar och radio på högre tekniknivåer samt se över möjligheterna att utpeka radarteknologiområdet som ett väsentligt nationellt säkerhetsintresse. I motion 2017/18:3826 av och (V) yrkandena 2 och 3 anförs att regeringen bör utreda relevansen i begreppet ”den svenska vapenindustrin” och därmed också hur stor andel av den svenska vapenindustrin som helt eller delvis är utlandsägd eller som helt eller delvis produceras i andra länder eller utvecklas i olika transnationella samarbeten. Regeringen bör även utreda vilken roll de vapen som tillverkas och monteras ihop i har för att säkra försvarsförmågan och den militära alliansfriheten. Motionärerna anser att det finns anledning att bättre definiera vad svensk försvarsindustri är och vad den bör vara. Både den svenska vapenexportlagstiftningen och Försvarsmaktens budgetproblem påverkas av värderingen av en inhemsk krigsmaterielindustri. Därmed påverkas också den svenska försvarsförmågan. Det är enligt motionärerna länge sedan de vapen som tillverkas i var helt svenskproducerade. De flesta vapensystem utvecklas och produceras i samarbete med andra. Relevansen i begreppet den svenska vapenindustrin och vilken roll den har för att säkra den svenska försvarsförmågan behöver därför utredas. Bakgrund och tidigare behandling Regeringen har i den försvarspolitiska inriktningspropositionen anfört att all materielförsörjning bör bedömas utifrån uppgiften att höja krigsförbandens operativa förmåga. Regeringen redovisade att följande principer för materielförsörjning bör tillämpas: • vidmakthållande och uppgradering av befintlig materiel bör, om det är ekonomiskt försvarbart och operativa krav kan uppnås, väljas före nyanskaffning • nyanskaffning bör, när sådan är nödvändig, i första hand ske av på marknaden befintlig, färdigutvecklad och beprövad materiel • utveckling bör genomföras först när behoven inte kan tillgodoses enligt ovan. Utskottet ansåg vid behandlingen av propositionen att materielförsörjningen måste ses som instrumentell för att höja krigsförbandens operativa förmåga . Den operativa förmågan måste säkerställas, och de utmaningar som försvarets stora omsättnings-, nyanskaffnings- och uppgraderingsbehov innebär måste hanteras. Utskottet delade regeringens bedömning att en operativ balans behöver säkerställas på och att en samlad strategisk avvägning och prioritering för materielförsörjningen måste utarbetas. Utskottet såg därför positivt på regeringens avsikt att tillsätta en utredning med uppgift att ta fram förslag till hur materielförsörjningen kan prioriteras och effektiviseras för att säkra operativ förmåga efter 2020. Vidare delade utskottet regeringens bedömning i fråga om principerna för materielförsörjning. Utöver detta menade utskottet att en prövning alltid bör göras av möjligheterna att låta förbandsutformningen påverkas av befintlig tekniskt och operativt relevant materiel med lång kvarvarande livslängd. För att undvika glapp i den operativa förmågan underströk utskottet vikten av att materiel som ska ersättas inte avvecklas förrän den nyanskaffade materielen är förbandssatt. När det gäller stridsflygsförmågan och undervattensförmågan delade utskottet regeringens bedömning att de är tydliga exempel på förmågor av väsentligt säkerhetsintresse för . Därtill välkomnade utskottet regeringens avsikt att en gång föreslå för vilka investeringar den skulle bemyndiga regeringen att göra under budgetåret och de två efterföljande åren. Mot bakgrund av regeringens redovisning av materielförsörjningen och den aviserade planeringsramen ansåg utskottet inte att ytterligare åtgärder krävdes. Samtliga motionsyrkanden avstyrktes. I den försvarspolitiska inriktningspropositionen framhöll regeringen även att det fortsatta arbetet med industri- och marknadsfrågor inom EU bör beakta försvarsmaterielmarknadens särart och behovet av att tillgodose medlemsstaternas säkerhetsintressen inom ramen för den gemensamma marknaden. I sammanhanhanget beskrev regeringen att artikel 346 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ger medlemsstaterna möjligheter att under vissa förutsättningar göra sådana undantag från , inklusive från försvarsupphandlingsdirektivet, som är nödvändiga för att skydda nationella väsentliga säkerhetsintressen. Regeringen konstaterade att även fortsättningsvis avser att utnyttja den möjligheten i de fall det är nödvändigt för att skydda ett väsentligt säkerhetsintresse. I betänkande 2015/16:FöU1 uttryckte utskottet bl.a. att styrningen av materielinvesteringarna behöver förbättras och att upphandlingskompetensen behöver ses över. Utskottet förutsatte att regeringen gör detta inom ramen för den pågående planeringen för en förändrad process för investeringar i försvarsmateriel. Utskottet såg precis som regeringen allvarligt på att vissa beslutade materielinvesteringar inte hade genererat något ekonomiskt utfall och att i vissa upphandlingar hade tagit emot industriofferter som överskred den ekonomiska ram som regeringen beslutat. Utskottet har i betänkandet Strategi för en konkurrenskraftig europeisk försvarsindustri (bet. 2013/14:FöU9) konstaterat att försvarsmarknaden visserligen har vissa drag med specifik särart men att den gynnas av goda allmänna förutsättningar som bygger på marknadsmässiga principer och en näringspolitik som utgår från företagens egna behov. Utskottet välkomnade att regeringen avsåg att föra en aktiv näringspolitik och bidra till att skapa förutsättningar för en mer öppen och effektiv försvarsmaterielmarknad i . I betänkande 2016/17:FöU3 vidhöll utskottet att all materielförsörjning bör bedömas utifrån uppgiften att höja krigsförbandens operativa förmåga. Utskottet välkomnade det pågående arbetet för att förbättra materielförsörjningsprocessen och den aviserade utredningen om hur materielförsörjningen kan prioriteras och effektiviseras för att säkra operativ förmåga efter 2020. När det gäller myndigheternas upphandlingskompetens har utskottet vid upprepade tillfällen uttryckt en oro över vissa anskaffningars ekonomiska och leveransmässiga avvikelser. Utskottet underströk återigen vikten av att anskaffningsprocessen fungerar och sa sig förutsätta att regeringen i det pågående förbättringsarbetet säkerställer att myndigheterna har den kompetens som krävs för en effektiv process. Av betänkandet framgår vidare att utskottet har konstaterat att försvarsmarknaden gynnas av goda allmänna förutsättningar som bygger på marknadsmässiga principer och en näringspolitik som utgår från företagens egna behov. Utskottet har även välkomnat att regeringen arbetar för en öppen och effektiv försvarsmaterielmarknad i och vidhållit den bedömningen i grunden när det gäller förutsättningarna för försvarsmaterielmarknaden. har utskottet poängterat nödvändigheten av att säkra de förmågor som och regeringen pekat ut som väsentliga säkerhetsintressen för . Utskottet bedömde att regeringen agerade med den inriktning som anges i den försvarspolitiska inriktningspropositionen, vilken inkluderar möjligheterna att nyttja artikel 346 i EUF-fördraget, och noterade att regeringen gett Försvarsmakten och i uppdrag att bibehålla och utveckla stridsflygs- och undervattensförmågan på ett sätt som är rationellt i förhållande till kraven på krigsduglighet och god hushållning med statens resurser. I försvarsutskottets utlåtande Start för Europeiska försvarsfonden (utl. 2017/18:FöU10) skriver utskottet att man anser att bör vara drivande i att utveckla samarbetet på de områden där det finns samarbets- och effektiviseringsvinster och där man genom samarbete kan höja såväl enskilda försvarsförmågor som den EU-gemensamma försvarsförmågan men att medlemsstaternas kompetens på området bör värnas och att det bör finnas handlingsfrihet att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att främja det nationella försvaret. Utskottet skriver också att bör verka för en effektiv och återhållsam budgetpolitik inom EU. I budgetpropositionen under avsnittet om väsentliga säkerhetsintressen (prop. 2017/18:1 utg. omr. 6) redovisar regeringen att det för vissa områden är betydelsefullt att upprätthålla en nationell integritet och självständighet i förhållande till andra stater. Tillgången till teknisk kompetens och avancerade materielsystem kan behövas i för att säkerställa att sådan även finns vid höjd beredskap och i krig. Regeringen bedömer att integritetskritiska delar av ledningssystemområdet bör ses som ett väsentligt säkerhetsintresse på samma sätt som stridsflygsförmågan och undervattensförmågan. Även fortsättningsvis finns delar av system som kan komma att betraktas som väsentliga säkerhetsintressen. Regeringen avser att fortsätta att analysera hur säkerhetsintressen bäst tillgodoses och att utnyttja de möjligheter som ges för att skydda ett väsentligt säkerhetsintresse. En utgångspunkt för regeringens fortsatta arbete är att totalförsvarets behov samt statens krav på kostnadseffektivitet, rationalitet och ekonomisk balans tillgodoses. Utskottet vidhåller att all materielförsörjning bör bedömas utifrån uppgiften att höja krigsförbandens operativa förmåga. Utskottet har tidigare konstaterat att höjd operativ förmåga är det enskilt viktigaste . Mot den bakgrunden har utskottet ställt sig bakom rådande materielförsörjningsprinciper och att materielförsörjningen är att betrakta som instrumentell. Utskottet välkomnar dels det arbete som pågår för att förbättra materielförsörjningsprocessen, dels den aviserade utredningen om hur materielförsörjningen kan prioriteras och effektiviseras för att säkra operativ förmåga efter 2020. Utskottet kan inte nog understryka vikten av att anskaffningsprocessen fungerar. Utskottet förutsätter att regeringen i det pågående förbättringsarbetet säkerställer att myndigheterna har den kompetens som krävs för en effektiv process där hänsyn tas till förändringar i lagstiftning och ekonomiska konsekvenser. Med utgångspunkten att Försvarsmaktens operativa behov ska vara styrande för materielförsörjningen och det arbete som pågår med att utveckla verksamheten ser utskottet inte skäl att förändra materielförsörjningsstrategin och de principer för materielförsörjning som fastställts för att tjäna detta syfte. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2017/18:3331 yrkande 7 och 2017/18:3826 yrkandena 2 och 3.