bet · H501JuU14 · 2018-04-12 00:00:00 — Av 4 § första stycket samma lag framgår att den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker under vissa omständigheter ska dömas för rattfylleri till böter eller fängelse . Enligt tredje stycket döms också den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt för rattfylleri enligt första stycket. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Av andra stycket framgår vidare att den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit sådan narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet också ska dömas för rattfylleri enligt första stycket. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med en läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. Enligt tredje stycket döms också den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt för rattfylleri enligt första stycket. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. I 4 a § samma lag stadgas att om ett brott som avses i bl.a. 4 § första eller andra styckena är att anse som grovt ska föraren dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om föraren har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Av 24 kap. 1 § (1942:740) framgår att den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller därutöver, får häktas om övriga förutsättningar i bestämmelsen är uppfyllda. besvarade justitie- och migrationsminister en skriftlig fråga om vilka åtgärder han tänker vidta för att förhindra situationer där en person som misstänkts för ett stort antal trafikbrott kan fortsätta med att begå sådana brott. Han gav följande svar (fr. 2016/17:1741): Förare som begår trafikbrott innebär en stor trafiksäkerhetsrisk, inte minst för andra trafikanter. Jag delar helt uppfattningen att det är angeläget att förhindra återfall i trafikbrott och härigenom förbättra trafiksäkerheten. Det är viktigt att samhällets markering mot återfall i brott blir konsekvent och tydlig. Den som är dömd och begår nya brott ska mötas av en skärpt reaktion. Regeringen ökade möjligheterna att förverka fordon som har använts vid trafikbrott (prop. 2014/15:26) i syfte att förhindra återfall i olovlig körning, rattfylleri eller grovt rattfylleri. skärptes vidare regleringen när det gäller återfall på så sätt att fler gärningar ska behandlas som återfall och därmed mötas av en skärpt straffrättslig reaktion. Möjligheten att låta en tidigare påföljd omfatta ytterligare brott har begränsats. måste domstolen döma ut en ny påföljd vid återfall (prop. 2015/16:151). Möjligheterna för polis och åklagare att ingripa mot den som begår trafikbrott har genom dessa åtgärder förbättrats. Regeringen kommer fortsätta att noga följa utvecklingen på området. I betänkande 2014/15:JuU10 behandlas proposition 2014/15:26 Skärpta regler om förverkande av fordon vid trafikbrott. Regeringen föreslår i propositionen ökade möjligheter att förverka fordon som har använts vid trafikbrott, om gärningsmannen tidigare gjort sig skyldig till olovlig körning eller rattfylleribrott. Propositionen innehåller vidare förslag om en skärpning av oskälighetsrekvisitet. Endast om ett förverkande är uppenbart oskäligt ska förverkande inte ske. Utskottet tillstyrkte lagförslaget och anförde att möjligheten att förverka fordon som har använts vid trafikbrott utgör ett viktigt led i arbetet med att förhindra återfall i trafikbrott och därigenom förbättra trafiksäkerheten. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:112). I betänkande 2016/17:JuU16 behandlas ett yrkande om skärpning av straffen för drograttfylleri genom att låta påverkansgraden inverka på rubricering och påföljd. Motionen avstyrktes med motiveringen att den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika under vissa omständigheter kan dömas för rattfylleri eller grovt rattfylleri och att denna reglering enligt utskottets uppfattning är väl avvägd. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:211). Alkohol och droger är en av de absolut viktigaste orsakerna till olyckor i trafiken, ofta med allvarliga skador eller dödsfall som resultat. Att identifiera påverkade förare och få dem ur trafik handlar inte bara om brottsbekämpning, utan också om att rädda liv i trafiken. är straffet för rattfylleri böter eller fängelse och för grovt rattfylleri fängelse i högst . Straffet för olovlig körning är böter och för grov olovlig körning fängelse . Det är utskottets uppfattning att en skärpning av straffskalorna för rattfylleri och grov olovlig körning så att straffmaximum uppgår till fängelse skulle göra att straffskalorna står i bättre proportion till brottens allvar. Dagens straffskalor för rattfylleri, drograttfylleri och grov olovlig körning innebär dessutom att personer som är misstänkta för dessa brott inte kan anhållas och häktas. Enligt utskottets uppfattning är det inte acceptabelt att en person som gör sig skyldig till rattfylleri eller grov olovlig körning inte kan frihetsberövas i väntan på huvudförhandling. En skärpning av straffmaximum för dessa brott till fängelse skulle ge åklagare möjlighet att anhålla och begära dessa personer häktade. Mot denna bakgrund anser utskottet att det bör göras en översyn av straffskalorna för rattfylleri, grovt rattfylleri och grov olovlig körning. I samband med översynen bör vidare en utvärdering göras av det gällande regelverket för polisens, tullens och befogenhet att tillfälligt omhänderta fordonsnycklar för att hindra fortsatt färd i dessa situationer. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2017/18:19 (MP), 2017/18:863 (S), 2017/18:3090 (M), 2017/18:3569: (M) yrkande 53, 2017/18:3581 (L), 2017/18:3766 (KD) yrkande 10 och 2017/18:3867 (KD) yrkande 2. Utskottet vidhåller vidare sin tidigare angivna uppfattning om att regleringen kring rattfylleri och grovt rattfylleri efter intag av narkotika är väl avvägd. Detta innebär att utskottet avstyrker motion 2017/18:1223 (M) om att skärpa straffen för drograttfylleri genom att låta påverkansgraden inverka på rubricering och påföljd. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kriminalisera framförandet av falska polisfordon. I motion 2017/18:1006 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera framförandet av falska polisfordon. Enligt lagen (2016:1122) om skydd för vissa polisiära kännetecken på motorfordon får och Säkerhetspolisens heraldiska vapen och ordet polis som huvudregel endast användas på och Säkerhetspolisens motorfordon och på sådana fordon där det inte finns risk för förväxling, t.ex. veteranbilar. kan därutöver ge tillstånd till användning av polisiära kännetecken på motorfordon för konstnärlig verksamhet, för musei- eller samlarverksamhet eller för annat ändamål om det finns särskilda skäl. Om en fordonsägare utan tillstånd använder något av de skyddade kännetecknen, kan förelägga ägaren att avlägsna detta. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. I betänkande 2016/17:JuU6 behandlades proposition 2016/17:18 Falska polisbilar där regeringen lade fram förslaget till ovannämnda lag. Utskottet föreslog att regeringens lagförslag skulle bifallas och föreslog därutöver fyra tillkännagivanden till regeringen: • Regeringen bör återkomma med förslag om att framförandet av falska polisbilar ska kriminaliseras. • Regeringen bör återkomma med förslag om att ges möjlighet att hindra fortsatt färd med en falsk polisbil. • Regeringen bör återkomma med förslag om att den aktuella lagstiftningen även ska omfatta andra fordon och transportmedel än motorfordon. • Regeringen bör återkomma med förslag om att den aktuella lagstiftningen även ska omfatta kännetecken för andra myndigheter som har befogenhet att använda tvångsmedel. Utskottet motiverade sitt ställningstagande bl.a. enligt följande. anser utskottet att lagförslaget är alltför begränsat och att det finns risk att det inte ger önskat resultat. Regeringen bör därför återkomma till med kompletterande förslag i enlighet med vad som anförs nedan. Regeringens förslag om att ska ges möjlighet att förelägga fordonsägare att avlägsna de skyddade kännetecknen är enligt utskottets mening inte tillräckligt ingripande. En anledning till detta är bl.a. utnyttjandet av s.k. bilmålvakter. I dessa fall finns det risk att ett föreläggande och vite riktas mot någon helt annan än den faktiska ägaren av fordonet. Ofta är dessa målvakter också så skuldbelastade att de i stor utsträckning får anses vara immuna såväl mot bötesstraff som mot viten. Problemet är vidare inte bara att någon felaktigt förser fordonet med skyddade kännetecken utan även att någon faktiskt framför det. Detta är ett ytterligare skäl för en kriminalisering. Sammanfattningsvis finns det en risk att förslaget inte har samma avskräckande effekt som en straffbestämmelse normalt har och att det inte är tillräckligt effektivt. Mot den bakgrunden föreslog utskottet som framgått ovan bl.a. att skulle göra ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag om att kriminalisera framförandet av falska polisbilar. En kriminalisering för även med sig att förverkandebestämmelserna i 36 kap. får genomslag. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2016/17:45). I skrivelse 2017/18:75 (s. 35–36) uppger regeringen att de ovan nämnda tillkännagivandena inte är slutbehandlade och att regeringen följer utvecklingen av tillämpningen av lagen. Utskottet är alltjämt av uppfattningen att den nuvarande lagstiftningen är alltför begränsad, men mot bakgrund av att redan har gett regeringen ett tillkännagivande om saken och regeringen har meddelat att frågan bereds inom saknas det anledning för att ånyo göra ett tillkännagivande om att framförandet av falska polisfordon ska kriminaliseras. Utskottet avstyrker därför motion 2017/18:1006 (KD). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ett straffbelagt förbud mot inköp, innehav och nyttjande av skyddsvästar. I motion 2017/18:123 av (L) begärs ett tillkännagivande om att utreda ett straffbelagt förbud mot inköp, innehav och nyttjande av skyddsvästar. Motionären skriver att det har blivit mycket vanligt bland unga kriminella i att bära skyddsväst på allmän plats. Motionären menar att bärande av skyddsväst medverkar till att sänka tröskeln för användande av grovt våld och skapar en djup känsla av otrygghet hos allmänheten och att det därför bör kriminaliseras. Definitionen av krigsmateriel återfinns i det regelverk som meddelats med stöd av lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Som krigsmateriel definieras bl.a. vissa typer av skyddsvästar. Lagen om krigsmateriel ställer emellertid bara krav på tillstånd till produktion, utförsel och införsel av krigsmateriel. Däremot är det t.ex. inte förbjudet för privatpersoner i att köpa, inneha och bära skyddsvästar. Ett likalydande yrkande behandlades av försvarsutskottet i betänkande 2016/17:FöU10. gjorde följande ställningstagande: Utskottet konstaterar att det utredningsuppdrag som har bildat grund för propositionen inte har omfattat införandet av ett särskilt straffstadgande som gör innehav och användning av krigsmateriel förbjuden för privatpersoner. Därför har det inte heller funnits möjlighet att ordentligt behandla detta inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. Utskottet ser fram emot resultatet av både den inledda översynen av befogenheter när det gäller kontroll av införsel av brandfarliga och explosiva varor som regeringen aviserar i propositionen och en kommande redovisning av vidtagna åtgärder med anledning av det tillkännagivande som har riktat till regeringen om behovet av en översyn av lagstiftningen om handgranater i sin helhet (bet. 2015/16:FöU11, rskr. 2015/16:200). Det finns inte skäl att vidta ytterligare åtgärder, och därför avstyrks samtliga nu aktuella motionsyrkanden. Utskottet är inte berett att ta något initiativ med anledning av motionen. Därmed avstyrks motion 2017/18:123 (L). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa förvaring som påföljd och en sänkning av åldersgränsen för livstidsstraff. Jämför reservation 12 (M) och 13 (SD, -). I motion 2017/18:3055 av och (SD, -) begärs ett tillkännagivande om att utreda möjligheten att införa förvaring som påföljd. Förvaring skulle vara ett tidsobestämt straff som kan dömas ut när det finns en återfallsrisk och den dömde bedöms som farlig för samhället om han eller hon släpps ut. I motion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 48 begärs ett tillkännagivande om att utreda en sänkning av åldersgränsen för livstidsstraff alternativt att straffskalan för de som är för unga för att dömas till livstids fängelse ses över. Enligt 26 kap. 1 § kan fängelse dömas ut enligt vad som gäller för det enskilda brottet eller på livstid. Fängelse på livstid är stadgat endast för ett fåtal brott och aldrig som enda möjliga straff. Ett livstidsstraff kan omvandlas till ett tidsbestämt straff, se lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Omvandling kan också ske genom nåd av regeringen, se 12 kap. 9 § regeringsformen. Om omvandling sker tillämpas därefter vanliga frigivningsregler. Livstids fängelse kan dömas ut för ett femtontal brott i fredstid, exempelvis mord, grovt spioneri, folkmord, människorov och grov mordbrand. För terroristbrott kan livstids fängelse dömas ut i ytterligare ett antal fall. Vid brott i krigstid tillkommer ett femtontal brott som har fängelse på livstid i straffskalan. Enligt 29 kap. 7 § andra stycket får ingen dömas till fängelse på livstid för brott som han eller hon begått . Justitie- och migrationsminister gav följande svar på en skriftlig fråga om skärpta ungdomspåföljder (fr. 2017/18:605): Det är viktigt med tidiga insatser för barn och unga som riskerar att hamna i kriminalitet. Det är också viktigt att vi har tydliga och konsekventa ungdomspåföljder som kan bidra till att förebygga och hindra att unga fortsätter begå brott. , som lämnade sitt betänkande 2012, föreslog att det skulle införas nya påföljder för unga. Den borgerliga regeringen vidtog dessvärre inga åtgärder för att gå vidare med förslagen. Sedan utredningens ställningstaganden gjordes har vissa av förutsättningarna för dessa förändrats. Jag gav därför en utredare i uppdrag att överväga och komplettera de bedömningar och förslag som lämnats av om nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare. Utredaren redovisade sitt uppdrag i promemorian Nya ungdomspåföljder (Ds 2017:25). I promemorian föreslås två nya påföljder för unga. Förslaget om ungdomsövervakning med åtgärder som gör att unga kan hållas borta från platser med droger och kriminalitet och kvällar tycker jag är särskilt intressant. Påföljden innefattar tydliga inskränkningar i den unges rörelsefrihet, som utgångspunkt i form av s.k. helghemarrest. Till skillnad från förslag föreslås de rörelsebegränsade inslagen i princip alltid kontrolleras med elektronisk övervakning. (SiS) föreslås vara huvudman för påföljden. Promemorian har remissbehandlats. Förslaget om ungdomsövervakning har överlag mottagits väl av remissinstanserna. Några av remissinstanserna ifrågasätter dock valet av huvudman för påföljden och om det inte vore bättre att huvudmannaskapet ankom på Kriminalvården. Frågan om nya ungdomspåföljder är mycket viktig för regeringen och förslagen bereds vidare i högt tempo inom . Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå ändringar av den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–(dir. 2017:122). Syftet är att åstadkomma att påföljdsbestämningen för denna åldersgrupp ska motsvara den som gäller för andra myndiga lagöverträdare. I uppdraget ingår därför att lämna förslag som innebär att den åldersgruppen behandlas som andra myndiga lagöverträdare vid straffmätningen och när det gäller val av påföljd. Det ingår också i uppdraget att analysera vad en sådan ordning kan få för konsekvenser för lagöverträdare i åldern 15–och mot den bakgrunden överväga olika modeller för hur straffmätningen för lagöverträdare i den åldersgruppen skulle kunna göras. Uppdraget ska redovisas . Regeringen utsåg en särskild utredare som fick i uppdrag att lämna förslag på hur bestämmelsen om mord bör utformas för att åstadkomma ett skärpt straff för brottet genom en ökad användning av livstidsstraffet. mottog regeringen promemorian Ds 2017:38 Livstidsstraff för mord. Utredaren konstaterar att uppdraget gått ut på att hitta en lagteknisk lösning som innebär att påföljden för de mord där straffet bestäms till ett längre fängelsestraff än , framöver ska vara livstids fängelse. I promemorian föreslås att livstids fängelse pekas ut som normalstraff för mord. Först om omständigheterna inte påkallar ett livstidsstraff ska det vara möjligt att välja ett tidsbestämt straff. Lagändringen bör enligt utredningen leda till en väsentlig ökning av användningen av livstidsstraffet. Tanken är att de mord som har ett mycket högt straffvärde, men som ändå leder till ett tidsbestämt straff, i fortsättningen ska bestraffas med livstids fängelse. Det kan enligt utredningen förutses att en majoritet av de personer som döms till fängelse för mord kommer att dömas till livstids fängelse. Enligt uppgift från regeringen ska en proposition lämnas till . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att straffrabatten för gärningsmän mellan ska tas bort eller minskas, senast i ett betänkande om unga lagöverträdare (bet. 2016/17:JuU21 s. 21 f.). Utskottet föreslog ett tillkännagivande om att regeringen borde göra en översyn av bestämmelsen om att gärningsmannens ungdom ska beaktas särskilt i fråga om personer som fyllt men inte för brottet. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:224). I betänkande 2017/18:JuU18 avstyrkte utskottet motionsyrkanden om att ta bort den s.k. straffrabatten för unga lagöverträdare mot bakgrund av att regeringen utsett en särskild utredare som ska överväga och föreslå ändringar av den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Regeringen beslutade som framgått att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå ändringar av den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–för att påföljdsbestämningen för denna åldersgrupp ska motsvara den som gäller för andra myndiga lagöverträdare. Mot denna bakgrund anser utskottet att det här aktuella motionsyrkandet om att utreda en sänkning av åldersgränsen för livstidsstraff alternativt att se över straffskalan för de som är för unga för att dömas till livstids fängelse får anses i huvudsak tillgodosett, och utskottet avstyrker därför motion 2017/18:3569 (M) yrkande 48. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om att införa förvaring som påföljd. Utskottet avstyrker motion 2017/18:3055 (SD). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om borttagande av straffrabatter och om försvårande och förmildrande omständigheter. Jämför reservation 15 (M, C, L, KD), 16 (L), 17 (M) och 18 (SD, -). I motion 2017/18:880 av och (SD, -) yrkande 3 (i denna del) begärs ett tillkännagivande om straffskärpning för återfallsförbrytare bl.a. genom att det i bestämmelsen i 26 kap. 2 § om fängelsestraffets längd vid flerfaldig brottslighet införs ett minimitillägg. Även i motion 2017/18:2323 av (M) yrkas ett tillkännagivande om straffskärpning för återfallsförbrytare. I motion 2017/18:2554 av (M) yrkas ett tillkännagivande om avskaffad mängdrabatt vid upprepade återfall i brottslighet. Ett liknande yrkande framförs i motion 2017/18:1013 av (M) yrkande 1, 2017/18:2879 av (M) och i partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 50. I partimotion 2017/18:3569 av m.fl. (M) yrkande 51 begärs ett tillkännagivande om att det ska införas en särskild straffskärpningsgrund vid återfall i brott. I motion 2017/18:3582 av m.fl. (L) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om en straffskärpningsregel för innehav av vapen, explosiva varor eller krigsmaterial då en person tidigare är dömd för brott. beslutade (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272) om en reform om straffmätning som syftade till att höja straffen för allvarliga våldsbrott och för grovt vållande till annans död, att öka spännvidden mellan straffen för brott i allmänhet och att skärpa straffen vid återfall i brott. Straffen för allvarliga våldsbrott höjdes generellt. En särskild straffskala – fängelse i lägst fyra och högst – infördes för misshandel som är synnerligen grov. Straffminimum för grov utpressning och grovt vållande till annans död höjdes från fängelse till fängelse . Försvårande och förmildrande omständigheter gavs ett ökat genomslag vid straffvärdesbedömningen av brott i allmänhet. Den försvårande omständigheten att brottslighet har bedrivits i organiserad form utvidgades särskilt på så sätt att det ska beaktas som försvårande om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. Dessutom förtydligades att återfall i brott ska beaktas i skärpande riktning vid bestämmande av straff. beslutade (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241) om en reform av regleringen om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom. Syftet var att förenkla och förtydliga de regler som gäller för hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. I en sådan situation ska rätten som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Möjligheten att bestämma att en tidigare dom ska omfatta också tillkommande brottslighet, s.k. konsumtionsdom, eller att undanröja en utdömd påföljd och bestämma ny gemensam påföljd för den samlade brottsligheten ska enligt lagändringen bara användas i undantagsfall. Regleringen gjordes också mer konsekvent när det gäller hur brott som utgör återfall ska behandlas. Enligt de nya bestämmelserna ska det göras en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet), och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller annars upphört (ny brottslighet). Förslagen innebär bl.a. att gemensam straffmätning fortsättningsvis endast ska tillämpas vid nyupptäckt brottslighet. Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vidare framgår av 29 kap. 2 och 3 §§ vilka försvårande och förmildrande omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. I 29 kap. 4 § regleras betydelsen av återfall vid straffmätningen. Det framgår av bestämmelsen att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skärpande riktning ska ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott, om inte förhållandet beaktas genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten samt om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. Hänsyn till tidigare brottslighet ska i första hand tas genom påföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligt medgiven frihet.