bet · H501CU35 · 2018-06-13 00:00:00 — har vi en offentlig utfrågning om tillsyn av ställföreträdare och överförmyndare. Hjärtligt välkomna hit till dagens offentliga utfrågning! Jag heter och är ordförande i civilutskottet. På min högra sida sitter vår vice ordförande, , och på min vänstra sida vår kanslichef, . Frågor om ställföreträdare och överförmyndare har övervägts av regeringen och . Lagändringar har genomförts i syfte att förbättra regleringen på området. har i sin rapport av ställföreträdare och överförmyndare granskat om staten säkerställer att tillsynen av ställföreträdare och överförmyndare är rättssäker. Regeringen har överlämnat en skrivelse till med anledning av den här rapporten. Regeringen redovisar där sin bedömning av iakttagelser och rekommendationer samt de åtgärder som regeringen anser behöver vidtas. Den offentliga utfrågning som vi håller här är ett led i den beredning som civilutskottet gör av den här skrivelsen. Utskottet har bjudit in representanter för myndigheter, Kommuner och Landsting och andra berörda organisationer för att redovisa synpunkter och erfarenheter på området. Migrationsminister och biträdande justitieminister kommer att lämna kompletterande upplysningar om regeringens skrivelse. Vi är mycket glada att ni kommer hit , lämnar information och svarar på frågor. Utfrågningen inleds med att vi kommer att ha åtta talare som ska ge sin syn på dagens tema. Därefter blir det en kort paus. Sedan kommer ledamöterna att ställa frågor. Innan jag lämnar ordet till inledningstalaren vill jag ge lite praktisk information. Utfrågningen spelas in och kommer att sändas på , antagligen måndag. Utfrågningen sänds både nu direkt och i efterhand på . Det som sägs under utfrågningen upptecknas stenografiskt och kommer att publiceras i en bilaga till utskottets kommande betänkande. Därför vill jag också understryka att de deltagare som använder sig av Powerpoint tydligt bör referera till sina bilder, så att det blir bra i de stenografiska uppteckningarna. Eftersom vi har begränsad tid till vårt förfogande vill jag uppmärksamma deltagarna på att ni ska hålla den tid ni har getts. Annars kommer vi att påminna lite om det. Anförandena hålls framme i talarstolen. Jag ska själv föregå med gott exempel genom att avsluta min lilla inledning och lämna ordet till vår första talare, riksrevisor . , : Ordförande! Mina damer och herrar! Tack för att jag får inledningstala i denna del av beredning av den skrivelse regeringen överlämnat med anledning av min rapport om granskning och tillsyn av ställföreträdare och överförmyndare! Det är – tyvärr, får jag säga – tredje gången som genomför en granskning på det här området. Regeringen har sedan vår första granskning genomfört flera ändringar i systemet, och tillsynen har blivit bättre. Den har skärpts på flera sätt. Men det är också så att förutsättningarna på området har ändrats . Till exempel har vi tagit emot ett stort antal ensamkommande barn som haft behov av ställföreträdare. En viktig utgångspunkt för dagens diskussion är naturligtvis att de allra flesta gode män, ställföreträdare och förvaltare gör fantastiska insatser. Men de problem som regeringens åtgärder var tänkta att lösa fortsätter att finnas kvar. Det finns till exempel ställföreträdare som inte sköter sina uppdrag. Det är ibland väldigt svårt att rekrytera ställföreträdare. Överförmyndarna ute i kommunerna genomför sin tillsyn på olika sätt i de olika delarna av landet. Därmed är det min bedömning att rättssäkerheten inte är garanterad. Det här är särskilt problematiskt eftersom det handlar om rättssäkerhet för människor som har svårt att själva föra sin talan och ta vara på sina intressen när det gäller personliga frågor, rättsliga frågor eller ekonomiska frågor. De här människorna har också svårigheter att göra sig hörda i den diskussion som pågår här och . har alltså granskat hur landets överförmyndare i kommunerna skiljer sig åt. Vi har också kartlagt de statliga insatser som finns på området. Vår övergripande frågeställning har varit om den samlade statliga styrningen främjar rättssäkerheten på området. Vi har faktiskt funnit problem i alla delar av systemet. På nivå har vi sett att det finns stora skillnader mellan överförmyndarna. Skillnaderna finns i hur rekryteringen av ställföreträdare går till, i hur lämpligheten hos ställföreträdarna bedöms, i vilken introduktion man får till uppdraget och i hur ställföreträdarnas arbete därefter granskas. Sådana olikheter mellan överförmyndarna i landet innebär problem för en rättssäker hantering av ärendena. På den statliga nivån är det uppenbart att styrningen är för svag. Sju länsstyrelser med endast cirka tio årsarbetskrafter – jämfört med överförmyndarnas samlade 750 årsarbetskrafter – har ansvar för den operativa tillsynen av överförmyndare på regional nivå. Det är bra att länsstyrelserna har fått ett utökat ansvar för tillsynsvägledning. Vi behöver kunskap, nationell statistik, utbildningsmaterial etcetera. Men vår rapport visar att länsstyrelserna egentligen saknar förutsättningar för att genomföra de extra uppgifterna med tillräckligt god kvalitet. Det gäller inte minst resursfrågan men också legitimiteten. Det finns alltså inte någon central aktör som har en nationell överblick och kunskap och som kan analysera och följa upp det som händer på området. , för bara , fanns det inte ens så basala uppgifter som hur många ställföreträdare som finns eller hur mycket pengar som egentligen förvaltas. Överförmyndarnas tillsyn är så pass osynlig från centralt håll att den helt saknades i en kartläggning som gjordes inom ramen för , som visserligen skedde 2002. Jag tycker att det är ett ganska talande exempel. Det här området nämndes inte ens i den utredningen. Bristen på kunskap om hur det här området utvecklas, vad som händer och var problemen finns gör oss dåligt rustade att hantera händelser i vår omvärld som kan påverka systemet. Det är allvarligt, för vi pratar om ett system som ska skydda de allra mest utsatta. Min bedömning är att det behövs en tydligare central styrning genom inrättandet av en funktion med överblick och ansvar för utvecklingen på området. Att lappa och laga i delar av systemet, till exempel med olika uppdrag till länsstyrelser eller andra myndigheter, löser inte det grundläggande problemet. Min bedömning är att regeringen behöver ha en speaking partner med ett tydligt nationellt mandat när nödvändiga förändringar ska genomföras. Utöver de här bristerna i styrningen på den statliga nivån tillkommer problemet att många kommuner har svårt att hitta ställföreträdare till personer som anses svåra, till exempel hotfulla personer. En klar majoritet av ställföreträdarna gör sitt uppdrag på ideell basis, ofta av välvilja för nära och kära och bekanta. En bra kontakt mellan ställföreträdaren och huvudmannen är naturligtvis grundläggande för att de ska kunna göra en bra insats. Vårt system är utformat på ett sådant sätt att det ska bygga på ideella insatser av personer som åtar sig ställföreträdaruppdragen. Det är väl gott så, absolut. Men mycket har hänt i omvärlden sedan det här systemet kom till. Till exempel har psykiatrireformen och ett stort antal flyktingar gjort att många fler grupper behöver ställföreträdare. Enligt min mening har det gjort att systemet inte fullt ut kan bygga på ideella krafter. Systemet är alltså inte utformat utifrån de rådande förutsättningarna. Därför vill att man inom ramen för den utredning som vi hoppas kommer till stånd – vi har ju hört nyheter – tittar på hur en professionalisering av delar av ställföreträdarskapet skulle kunna genomföras. Det måste förstås ske på ett sätt som inte utmanar uppdragets i grunden ideella karaktär. Enligt mitt sätt att se på det bör utredningen utifrån vad man kommer fram till analysera vilka konsekvenser en professionalisering skulle få för tillsynen av ställföreträdare, komma med förslag på hur tillsynen bäst kan utformas och även lämna förslag på vilken central myndighet som bäst skulle vara lämpad att ha den här överblicken och det samlade ansvaret på området, till exempel för uppföljning, officiell statistik, samordning av utbildningsinsatser, rådgivning, stöd och vägledning. har som sagt granskat det här området . Regeringen har glädjande nog i skrivelsen till svarat att det finns tillräckligt med kunskap och har också bejakat att flera av de frågor vi lyfter fram ska ses över. Jag har dock tyckt att det varit lite vagt med vad avsikten är att göra. Kunskapsunderlaget finns ju redan i stor utsträckning, menar jag. Till exempel har våra grannländer genomfört reformer på området. Man kan alltid stjäla goda idéer av andra och omsätta dem i sin egen verksamhet. Jag ser väldigt mycket fram emot att få höra statsrådet komma med de konkreta förslagen. Vilken central aktör ska få ett övergripande ansvar? Vilka ska ta över arbetet med ett nationellt ställföreträdarregister, som absolut behövs? Vilka uppdrag skulle kunna utföras av icke-ideella ställföreträdare? Var ska de i så fall vara anställda? I debatten pratas det väldigt mycket om regelverket och om att lagstiftningen behöver ses över. I våra möten inom ramen för granskningsrapporten har vi också kunnat konstatera att många överförmyndare beskriver området som väldigt juridiskt. är jag själv jurist – det ska inte råda några tvivel om detta. Men jag har svårt att se att det här området skulle vara så väldigt mycket mer juridiskt än många andra tillsynsområden. Jag misstänker att en förklaring till att det har blivit så juridiskt är att många överförmyndare ute på kommunerna brottas med tolkning av rättsfall, snåriga regelverk och rättspraxis. Jag menar att det som gör att handläggningen blir tung och också spretig sannolikt är avsaknaden av en central myndighet med föreskriftsrätt eller rätt att ge ut allmänna råd, vägledningar och stöd. Det görs olika tolkningar ute i de 290 kommunerna. Det är naturligtvis inte rimligt att alla överförmyndare ska tolka rättspraxis och regelverk själva, givet de resurser som finns ute hos överförmyndare. Det är inte heller ett effektivt utnyttjande av kommunernas resurser om alla 290 ska ägna sig åt att göra de här bedömningarna. Vi har inte fokuserat på lagstiftningen i den här granskningen, utan på hur systemet är organiserat. Kanske är det här som det blir en liten krock i diskussionerna och debatten. Jag undrar om man inte gör området en otjänst genom att fokusera alltför mycket på lagstiftningen. Därför är jag väldigt nyfiken på att få höra hur statsrådet ser på organisering som ett statligt styrmedel på området. Därmed tackar jag för er uppmärksamhet och ser fram emot en spännande diskussion efter övriga talares anföranden. Ordföranden: tack för det! Då går ordet över till , byråchef på . , : Tack så mycket för inbjudan! Jag kommer att säga några ord om hur JO arbetar kring frågorna med överförmyndarväsendet och särskilt vad JO anser om dagens bristande kontroll och tillsyn över överförmyndare och ställföreträdare. Jag visar en bild på JO , som har tillsynsansvaret för detta område på JO. JO är en myndighet under och en del av kontrollmakt. JO har till uppgift att å vägnar granska att myndigheterna behandlar medborgarna i enlighet med lagen. Granskningen omfattar både myndigheterna och befattningshavarna. I det här fallet gäller det överförmyndare, ledamöter och ersättare i nämnderna samt alla anställda. I första hand sker JO:s kontroll genom att ämbetet handlägger anmälningar som kommer in från allmänheten. Vi får in ungefär 9 000 anmälningar totalt, men det är bara 100 anmälningar som gäller det här området. Det är ungefär 20 som vi utreder. Det är alltså inte särskilt många. Vi inspekterar våra myndigheter regelbundet, men när det kommer till överförmyndarna och nämnderna är det få inspektioner, oftast bara en . Det beror på att JO är en extraordinär tillsynsmyndighet och att sju av landets länsstyrelser har till uppgift att åtminstone göra inspektion. Det kan sägas att det inte är många på länsstyrelserna som ägnar sig åt detta. På JO är det ungefär en halv årsarbetskraft totalt sett för dessa frågor. Det finns ungefär 230 överförmyndarmyndigheter i landet. En del har gemensamma nämnder och kanslier, så det är ungefär 160 enheter som ska inspekteras. Det är ungefär 94 000 personer i landet, eller av vår befolkning, som har en ställföreträdare. Det säger sig självt att tillsynen blir svår att utföra med de resurser som tillsynsmyndigheterna har. JO får som en service alla protokoll från länsstyrelsernas inspektioner. Vi får alltså en god blick över verksamheter runt om i landet och vilka frågor som är aktuella. Men än så länge gör vi ingenting med de protokollen, utan de är mer en kunskapskälla vid vår handläggning av anmälningar. Vissa överförmyndare och nämnder blir anmälda till JO oftare än andra, men det är tämligen jämnt fördelat över landet. Många ärenden skriver vi av efter den inledande granskningen. Att en anmälan skrivs av, det vill säga inte utreds vidare, betyder inte att anmälan är obefogad. Det finns flera skäl till att JO skriver av ärenden. Jag har listat de vanligaste skälen och vill nämna några av dem. är det den enskilde eller dennes släktingar som anmäler. De vill oftast ha en ändring av ett beslut som har fattats. Men JO kan aldrig ändra ett beslut. Vi kan bara titta på om något har blivit felaktigt handlagt eller inte. Många anmälningar riktar in sig på ställföreträdarens person och hans eller hennes arbete, åtgärder eller brist på sådana. En god man eller en förvaltare står dock inte under JO:s tillsyn, men väl under överförmyndarens eller nämndens tillsyn. Många klagomål gäller en bedömning av en viss fråga. JO tar inte upp lämplighetsbedömningar. kan man klaga till domstol i de frågorna. Ofta är anmälningarna svåra att tyda och opreciserade. Vi frågar aldrig anmälaren vad han eller hon menar. Vi begär aldrig in förtydliganden. Vi skriver av ärendet, och så får anmälaren återkomma. Hur arbetar vi då med våra utredningar? Vi hämtar in handlingar och hämtar in muntliga upplysningar. Sedan blir det remiss till myndigheten och beslut. Våra beslut av särskilt intresse publiceras på vår hemsida. Vissa av besluten tas också in i JO:s ämbetsberättelse, som presenteras inför KU . har JO inför KU tagit upp överförmyndarväsendet som en särskilt viktig verksamhet i kommunerna vilken inte alltid fungerar så väl eller får den uppmärksamhet som den förtjänar. Vad gäller typiska frågor som vi utreder hoppas jag att den bild jag visar talar för sig själv. Vår granskning är försiktig, men den ska vara extraordinär. Det är alltså i första hand länsstyrelserna som ska stå för tillsynsarbetet. De har en skyldighet att med råd stödja överförmyndarna och nämnderna i verksamheten och främja en enhetlig rättstillämpning. Det är överförmyndarna som ska granska ställföreträdarna. Länsstyrelserna står också under JO:s tillsyn. Det händer att vi riktar kritik mot länsstyrelserna, till exempel vid långsam handläggning av ett tillsynsärende. Men det är ytterst sällan. I de här frågorna har vi sett att det har tagit för en ställföreträdare att bli entledigad. Det har vi kritiserat. Det har tagit uppemot för en överförmyndare att granska ingivna årsräkningar. Det har vi också kritiserat. Mycket av den här passiviteten leder till allvarliga konsekvenser för den enskilde. Så kommer vi till . I den här rapporten analyseras om staten säkerställer att tillsynen av ställföreträdare och överförmyndare är rättssäker. Granskningens övergripande slutsatser är att staten behöver ta ett mycket tydligare ansvar. JO delar den uppfattningen. Uppdragen är mer komplicerade. Frågorna spänner över många olika sakområden och ställer stora krav på bred kompetens, både hos överförmyndarna och hos ställföreträdarna. Rättssäkerheten måste garanteras genom att det finns tillgång till lämpliga ställföreträdare för alla som har behov av det. Det behovet lär öka framöver. De fem slutsatser som kommer fram till i sin rapport har jag listat i den bild jag visar. Vi ställer oss bakom samtliga fem slutsatser. Vi tror att en professionalisering är nödvändig för att systemet ska vara rättssäkert. Det finns förvaltarenheter. Det finns privata företag. Men lagstiftningen måste anpassas till detta. Man ska även hålla i minnet att det inte finns några formella kompetenskrav på överförmyndarna och nämnderna. Det finns kommuner som har en förtroendevald – med kontoret hemma i vardagsrummet. Det finns också kommuner som har ett stort kontor med både överförmyndarnämnd och många anställda. Det säger sig självt att verksamheten blir väldigt olika runt om i landet. Vi menar även att länsstyrelserna saknar förutsättningar att genomföra förändringar på nationell nivå. Det finns ingen central aktör som har ett tydligt samlat ansvar för frågan på nationell nivå. JO välkomnar en utredning på det här området. Jag har listat något om vad vi tycker om dagens system. Det finns få ingripandemöjligheter när en ställföreträdare missbrukar sitt uppdrag och till och med begår brott. Det enda som överförmyndare och nämnder kan göra är att entlediga personerna och polisanmäla dem. Några andra skarpa sanktioner finns inte. Inte heller handlar det alltid om ekonomisk brottslighet. Det kan lika gärna handla om att ställföreträdaren har missat att söka bidrag som den enskilde har rätt till eller inte betalar räkningar . Det får stora konsekvenser för den enskilde. Vad kan överförmyndare och JO göra då? JO kan inte göra någonting. Det gäller ju hur uppdraget som ställföreträdare har utförts. Vi ser exempel på sådana anmälningar nästan . Vi ser att personer har hamnat hos kronofogden för misstag och fel som ställföreträdaren har gjort. Men vi skriver av dessa anmälningar. I vissa kommuner finns det svårigheter att rekrytera bra ställföreträdare. Lagen säger att man ska vara rättrådig, erfaren och lämplig. Lämpligheten ska kontrolleras i den utsträckning som behövs, inget mer. Vid tillsättningen kontrolleras så gott som alltid om personen har ett brottsligt förflutet, om personen förekommer hos kronofogden och möjligen om personen finns hos någon annan nämnd. Men något annat görs inte. En del kommuner håller intervjuer, tar referenser och låter personen göra ett kunskapstest, men inte alla. Det borde kunna vara ett krav. Jag skulle också vilja säga att ett problem med dagens system är att överförmyndarna och nämnderna är beroende av de ställföreträdare de får tag i, så att det blir svårt att utöva en kritisk tillsyn över dem. Det går åt andra hållet också. Ställföreträdare känner inte alltid att de kan begära det stöd och få den hjälp som behövs för att inte riskera att verka inkompetent. Detsamma gäller i förhållandet mellan överförmyndaren och länsstyrelserna. Det är inte alltid överförmyndarna känner att de kan fråga om råd hos , för man riskerar att bli ifrågasatt och till och med kritiserad. JO tror att ett system med framtidsfullmakter kommer att avlasta överförmyndarna och nämnderna med några ärenden, men det blir ingen stor revolution. finns också regler som gör att anhöriga får företräda en person som har fyllt och som har blivit sjuk, fått en psykisk störning eller på grund av andra förhållanden kan ta hand om sina ekonomiska angelägenheter. Den anhörige får till exempel betala räkningar. Vi tror att det kommer att avlasta något, men den anhörige får till exempel inte hantera värdepapper eller ta lån. Då krävs det en god man. Jag har i mina kontakter med överförmyndare runt om i landet fått höra att denna möjlighet för anhöriga har skapat en del problem med banker. Bankerna accepterar inte denna formlösa behörighet. Jag hoppas att det görs en utvärdering av den här reformen. Det som länsstyrelserna men inte JO kan göra är att ansöka hos en allmän domstol om entledigande av en överförmyndare eller en ledamot i nämnden. Det sista görs aldrig, men vi vet att det borde göras. Det borde finnas fler sanktionsmöjligheter, till exempel vitesförelägganden mot överförmyndarna. Nya ställföreträdare borde ha en skyldighet att tillvarata huvudmannens intressen när det finns misstanke om brott som den tidigare ställföreträdaren begått. All makt behöver granskas, och JO är och medborgarnas granskningsman. Många som har en ställföreträdare behöver hjälp med att kontrollera att deras sårbara ställning inte utnyttjas. Men de som vänder sig till JO tror att JO kan göra mer än vad JO kan göra. JO är inte främmande för en förändring av vårt system. Tack för att ni har lyssnat! Jag svarar mycket gärna på frågor efteråt. Ordföranden: för det! Jag lämnar nu ordet till nästa talare, som är , enhetschef på i . , i : Tack för att jag har fått komma hit och tala! Jag företräder alltså i . Jag tänkte visa ett bildspel med fyra bilder som visar uppdrag, nationella samverkan, erfarenheter av tillsyn och reformbehov. ska inspektera överförmyndaren. Vi har möjligheter att avstå om det är uppenbart obehövligt, men då sker inspektion i stället nästföljande år. ska också ge råd och stöd till överförmyndarna. Syftet är att understödja en enhetlig rättstillämpning. Vi ska även se till att utbildningen av överförmyndarna är tillfredsställande. koncentrerades tillsynsuppdraget från 21 länsstyrelser till 7 länsstyrelser. Men det är viktigt att komma ihåg att varje länsstyrelse är en självständig myndighet. Vi granskar hela 230 överförmyndare och överförmyndarnämnder i . Att detta är ett väldigt viktigt område har framkommit av det som andra talare har sagt. Men få vet att det finns hela 125 000 ställföreträdarskap och att det sammanlagda värdet av tillgångar och inkomster som ställföreträdarna i kommunerna förvaltar åt sina huvudmän är ca . Det är väldigt mycket! Det här är färsk statistik, som tyvärr inte kan göra anspråk på att vara helt fullkomlig. Men det är i alla fall en väldigt hög siffra. Även om länsstyrelserna är självständiga myndigheter samverkar vi. har samarbetet ökat. Det finns en nationell samverkansgrupp med deltagare från varje länsstyrelse. Syftet med samverkansgruppen är erfarenhetsutbyte och kunskapsspridning och att understödja en likartad rättstillämpning. Samverkansgruppen tar fram en nationell tillsynsinriktning , och den är framtagen med stöd av en risk- och konsekvensanalys. Syftet är att kunna jämföra resultat och att kunna lyfta upp aktuella frågor och ta fram särskilda fokusområden för varje enskilt år. Som en del i arbetet att skapa en likartad rättstillämpning har samverkansgruppen tagit fram gemensamma riktlinjer för tillsynen, en checklista för granskning av akter hos överförmyndarna och en gemensam kritiktrappa. Kritiktrappan tar upp exempel på brister och hur de bedöms och på olika kritiknivåer. Alla dessa dokument samverkar för att ensa tillsynen nationellt. I vår tillsyn har länsstyrelserna kunnat konstatera att förutsättningarna för överförmyndarnas arbete varierar väldigt mycket i landet. Vissa verksamheter är små, med kanske en överförmyndare som ensam handlägger ärenden, medan andra har större kanslier och fler handläggare och en överförmyndarnämnd. Antalet årsarbetskrafter som jobbar med områden kan variera från en halv till kanske 50. Även kompetensen kan variera hos överförmyndarna, men båda dessa faktorer gör att verksamheten kan vara sårbar. har vi dock kunnat konstatera att det har skett stora förändringar och förbättringar av överförmyndarnas organisation. I många delar av landet har flera överförmyndare gått samman till gemensamma kanslier och gemensamma överförmyndarnämnder. Det finns betydligt färre riktigt små verksamheter. Vi bedömer att den tillsyn som ska bedriva och att de råd, det stöd och den kunskapsöverföring som ålagts att lämna inte kan täcka alla behov som överförmyndarna har. Länsstyrelserna fick i uppdrag av regeringen att gemensamt vidta åtgärder för att förbättra tillsynen och stödet till landets överförmyndare.