bet · H501KU31 · 2018-02-02 00:00:00 — Utskottet ansåg att den nuvarande representationen i är väl avvägd med att ordförande och vice ordförande ska vara eller ha varit ordinarie domare och att nämnden ska bestå av en ordförande och sex andra ledamöter. Utskottet vidhöll även att övriga ledamöter borde vara personer med kompetens och integritet och med erfarenhet från olika delar av kultur- och samhällsliv och att samtliga ledamöter borde utses av regeringen. Därmed avstyrktes motionen. En reservation lämnades (SD). sammansättning och verksamhet regleras i lag. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande om att representationen i är väl avvägd och avstyrker motionsyrkandet om hur ledamöter ska utses. Utskottet finner inte heller skäl i övrigt att föreslå något tillkännagivande med anledning av motionsyrkandena om verksamhet. De avstyrks därmed. Lättare att få upprättelse gentemot medier Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att det ska bli lättare att ställa medier till svars och få upprättelse. Jämför reservation 4 (SD). I motion 2017/18:3649 av och (båda SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att det ska bli lättare att ställa medier till svars och få upprättelse. Motionärerna anför att det i praktiken är svårt att få upprättelse när en person anser sig ha blivit utsatt för förtal eller annan otillbörlig behandling av medier. Motionärerna menar att regeringen bör utreda hur en bättre balans kan uppnås mellan mediers grundlagsskyddade rättigheter och rättigheterna för de som blir föremål för mediers granskning att slippa kränkande och oschyst behandling. Utredningen bör återkomma med konkreta förslag som innebär kraftiga förenklingar för den som önskar få sin sak prövad, utan att denna på något sätt ska riskera lida någon ekonomisk skada. Enligt 20 kap. 6 § (RB) ska åklagare väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal om inte något annat är föreskrivet. Av 20 kap. 8 § första stycket RB framgår att målsäganden i vissa fall får väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. En förutsättning är att målsäganden har angett brottet till åtal och att åklagaren har beslutat att åtal inte ska äga rum. Målsäganden har alltså en sekundär åtalsrätt i fråga om brott som hör under allmänt åtal. När det gäller åtal för förtal, grovt förtal och förolämpning finns särskilda bestämmelser i 5 kap. 5 § första stycket (BrB). Enligt denna bestämmelse får dessa brott inte åtalas av någon annan än målsäganden. Om det rör sig om förtal, grovt förtal eller vissa typer av förolämpning – som t.ex. förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse – och brottet riktar sig mot någon som är , eller om i annat fall målsäganden anger brottet till åtal, får dock åklagaren väcka åtal om det anses påkallat från allmän synpunkt. Bestämmelsen gäller också när dessa brott begås i medier som omfattas av tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). TF innehåller en särskild brottskatalog, dvs. en uppräkning av de gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag (7 kap. 4–5 §§ TF). Det gäller bl.a. ärekränkningsbrotten, dvs. förtal och förolämpning. Genom en hänvisning i 5 kap. 1 § YGL ska tryckfrihetsbrotten anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställning som omfattas av YGL och är straffbara enligt lag. Justitiekanslern () är ensam åklagare på dessa områden (9 kap. 2 § TF och 7 kap. 1 § YGL). JK har således att tillämpa åtalsprövningsregeln som JK har att tillämpa den s.k. instruktionen i 1 kap. 4 § TF och 1 kap. 5 § YGL. Enligt instruktionen ska den som dömer över missbruk av yttrandefriheten eller vakar över denna betänka att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, uppmärksamma syftet mer än framställningssättet och hellre fria än fälla. Den innebär således att JK särskilt ska iaktta yttrandefrihetsintresset, bl.a. när det är fråga om att väcka åtal, vilket har en återhållande verkan vid bedömningen av om åtal ska väckas. gällde att allmänt åtal för förtal och förolämpning endast kunde väckas om det av särskilda skäl ansågs påkallat från allmän synpunkt. Genom en lagändring som trädde i kraft togs kravet på särskilda skäl bort (prop. 2013/14:47, bet. 2013/14:KU17). Ändringen innebar en viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten. Som skäl för förslaget anförde regeringen att framför allt internet möjliggjort en mycket stor och snabb spridning av information (prop. 2013/14:47). Informationen är lätt sökbar och blir ofta kvar på internet . Detta var, menade regeringen, i allmänhet positivt ur ett yttrandefrihets- och demokratiperspektiv, men inte när det rör sig om brottsliga meddelanden, t.ex. förtal. Regeringen anförde vidare att en viss utvidgning av möjligheten till allmänt åtal bl.a. möjliggör något fler ingripanden från det allmännas sida mot förtal och förolämpningar på internet. Regeringen konstaterade att sådana brott är vanligast på webbplatser som inte omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen hänvisade till yttrandefrihetskommittén som ansåg att förändringarna inte bara borde gälla för sådana webbplatser utan även på det grundlagsskyddade området samt för förtal och förolämpningar som tar sig andra uttryck. Regeringen framhöll att ett antal medier och branschorganisationer påtalat att förslaget riskerar att medföra en större försiktighet hos medierna på grund av den ökade risken att drabbas av ett allmänt åtal och därmed inverka negativt på yttrandefriheten. Regeringen ansåg att mediernas farhågor byggde på antagandet att allmänt åtal kommer att kunna väckas i fler fall än tidigare, vilket kan tänkas leda till fler fällande domar. Därmed skulle medierna påverkas när de fattar beslut om publicering eller inte. Regeringen ansåg dock att denna farhåga inte skulle överdrivas. Det var inte fråga om en utökning av det straffbara området, utan endast om en ökad möjlighet till allmänt åtal. I detta sammanhang ansåg regeringen att det även ska beaktas att JK ska iaktta den s.k. instruktionen, vilket enligt regeringen innebär att man får utgå från att JK inte kommer att ingripa i andra fall än då det verkligen är motiverat. Dessutom måste medierna förhålla sig till gränsdragningen mellan vad som är brottsligt eller inte när de väljer att publicera. De medier som omfattas av de pressetiska reglerna fick också enligt regeringen antas anpassa sina publiceringsbeslut efter dessa villkor. Vid behandlingen av regeringens proposition framhöll följande i sitt ställningstagande (bet. 2013/14:KU17): Mot bakgrund av bl.a. utvecklingen på internet anser regeringen i likhet med att det finns skäl att stärka enskilda personers processuella ställning i ärekränkningsmål och att öka skyddet för den personliga integriteten. Förslaget innebär inte någon utvidgning av det straffbara området utan endast en ökad möjlighet att väcka allmänt åtal. I detta sammanhang ska också beaktas att när det gäller grundlagsskyddade medier måste Justitiekanslern ta hänsyn till yttrandefrihetsintresset vid väckande av åtal. Sammanfattningsvis ansåg utskottet att regeringens förslag till ändring i var väl avvägt. Utskottet anser att nuvarande reglering är väl avvägd med hänsyn till vikten av vidast möjliga yttrandefrihet. En viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten gjordes , vilket möjliggör något fler ingripanden från det allmännas sida mot förtal och förolämpningar. Medierna måste dessutom alltid förhålla sig till gränsdragningen av vad som är brottsligt eller inte när de väljer att publicera. De medier som omfattas av de pressetiska reglerna får antas anpassa sina publiceringsbeslut efter dessa regler. Utskottet avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att se över etikkraven för pressen och om rättelser i samband med felaktigheter i pressen. I motionerna 2016/17:2517 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att se över etikkraven för pressen. Motionären anför att den svenska journalistkåren bör följa pressens publicistregler och pressens yrkesregler. Om en person känner sig kränkt kan han eller hon vända sig till Allmänhetens för att få hjälp. Motionären påpekar att dessa regler har tagits fram på frivillig väg, vilket är bra, men att det inte sällan är så att journalister tänjer på de pressetiska gränserna och sällan får sona sina övertramp. Enligt motionären bör regeringen få i uppgift att se över möjligheten att tydliggöra det ansvar som medier har och att de som söker presstöd måste agera pressetiskt för att inte riskera minskat eller indraget presstöd. Även i motion 2017/18:3336 yrkande 1 begär samme motionär (SD) ett tillkännagivande om ett nytt medieetiskt system. Motionären anser att regeringen bör se över möjligheten att tydliggöra det pressetiska ansvar som medier som söker presstöd har. I samma motion yrkande 2 begär (SD) ett tillkännagivande om att regeringen ska begränsa möjligheten för personer med kriminell bakgrund att åsiktsregistrera under journalistikens täckmantel. Motionären anför att den s.k. researchgruppen har gjort sig känd för att publicera uppgifter om näthatare. I två likalydande motioner 2016/17:2517 yrkande 2 och i motion 2017/18:3336 yrkande 3 begär (SD) ett tillkännagivande till regeringen om rättelser i samband med felaktigheter i medierna. Rättelser görs vid grövre övertramp, men är dock ofta otydliga och placeras ofta på ställen som de som läser tidningar eller följer andra nyhetsinslag sällan uppmärksammar. Om en felaktighet fått en förhållandevis stor spridning bör rimligen rättelsen få en någorlunda jämförbar spridning, anför motionären. Med tryckfrihet förstås enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen (TF) bl.a. varje svensk medborgares rätt att, utan några av myndighet eller annat allmänt organ i förväg lagda hinder, utge skrifter. Uppgiften att vara utgivare för en periodisk skrift ska enligt 5 kap. 3 § TF innefatta befogenhet att utöva inseende över skriftens utgivning och att bestämma över dess innehåll så att inget i skriften införs mot utgivarens vilja. Den som sänder radioprogram ska enligt 3 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) självständigt avgöra vad som ska förekomma i programmen. Vad som sägs i YGL om radioprogram gäller enligt 1 kap. 1 § tredje stycket YGL förutom program i ljudradio också program i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor samt innehållet i vissa offentliga uppspelningar ur en databas. Utgivaren ska enligt 4 kap. 3 § YGL ha befogenhet att utöva tillsyn över framställningens offentliggörande och att bestämma över dess innehåll så att ingenting införs i den mot hans eller hennes vilja. Enligt 5 kap. 4 § radio- och tv-lagen (2010:696) ska uppgifter som har förekommit i ett program i tv-sändning, som inte är reklam och som sänts på något annat sätt än genom tråd, beriktigas när det är befogat. Även uppgifter som har förekommit i program i tv-sändning som inte är reklam och som sänts genom tråd bör beriktigas när det är befogat. Ett tillstånd att sända andra ljudradioprogram än närradio och kommersiell radio får förenas med villkor om skyldighet att sända genmälen (11 kap. 3 §). Sändningstillstånd får enligt 4 kap. 8 § radio- och tv-lagen förenas med villkor som innebär att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sakligt och med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda i tv. Ett sändningstillstånd får enligt 4 kap. 9 § och 11 kap. 3 § därutöver förenas med villkor om skyldighet bl.a. att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft, att sända genmälen och att respektera den enskildes privatliv. Sändningstillstånden för (), () och () innebär bl.a. att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sakligt och med beaktande av att en vidsträckt yttrande- och informationsfrihet ska råda. SVT, SR och UR är också skyldiga att ge den som har ett befogat anspråk på att bemöta ett påstående tillfälle till genmäle. Enligt sändningstillstånden måste SVT, SR, UR och de digitala markbundna tv-kanalerna (TV4) vidare ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen. De måste också respektera den enskilda individens privatliv. och tv vid Myndigheten för press, radio och tv övervakar genom granskning i efterhand om program som sänds står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna (16 kap. 2 § radio- och tv-lagen). får besluta att den som sänder tv på lämpligt sätt ska offentliggöra nämndens beslut när nämnden har funnit att någon har brutit mot villkor om att sända genmälen eller mot bestämmelsen om beriktigande. Beslutet, som får innefatta ett föreläggande vid vite, får dock inte innebära att offentliggörandet måste ske i den sändandes program. har det i funnits en självsanerande verksamhet inrättad av pressbranschen. Den nuvarande ordningen kom till . Syftet med denna är att upprätthålla god publicistisk sed och ge den enskilde ett skydd mot publicitetsskador utöver det som lagen erbjuder. Verksamheten är fristående från staten och bekostas av branschens organisationer. har fastställt och gett ut etiska regler, s.k. spelregler för press, tv och radio. Bakom reglerna står , , , , SVT och UR. För programbolagen gäller dock att reglerna ska gälla i den utsträckning som de kan tillämpas med hänsyn till radio- och tv-lagen och programbolagens villkor från staten. De pressetiska reglernas syfte beskrivs i ingressen till reglerna: Press, TV och radio ska ha största frihet inom ramen för tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen för att kunna tjäna som nyhetsförmedlare och som granskare av samhällslivet och för att kunna publicera det som är av vikt och betydelse för medborgarna. Det gäller dock att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. Etiken tar sig inte i första hand uttryck i en formell regeltillämpning utan i en ansvarig hållning inför den publicistiska uppgiften. De etiska reglerna för press, radio och tv är ett stöd för den hållningen. Av publicitetsreglernas första punkt framgår att massmediernas roll i samhället samt allmänhetens förtroende för dessa medier kräver en korrekt och allsidig nyhetsförmedling. Enligt publicitetsreglernas femte punkt ska en felaktig sakuppgift rättas när det är påkallat. Den som gör anspråk på att bemöta ett påstående ska, om det är befogat, ges tillfälle till genmäle. Rättelser och genmälen ska i lämplig form publiceras utan dröjsmål och på ett sådant sätt att de kan uppmärksammas av dem som har fått del av de ursprungliga uppgifterna. Den som känner sig personligen kränkt eller på annat sätt orättvist behandlad i en tidningspublicering kan vända sig till Allmänhetens () som kan försöka bidra till en rättelse eller ett genmäle. I åtskilliga fall görs en utredning som kan leda till att PO överlämnar anmälan till () med förslag till . behandlar ärenden som gäller tillämpningen av god publicistisk sed. Nämnden ska fritt pröva innebörden av detta begrepp. Om PO avskriver ett ärende kan anmälaren själv överklaga beslutet till . Ett företag vars tidning eller internetpublicering har klandrats bör, enligt , utan dröjsmål i oavkortat skick och på väl synlig plats publicera opinionsnämndens hela uttalande. Under /16 behandlade utskottet motioner om pressetik och genmälesrätt (bet. 2015/16:KU18). Utskottet anförde att med hänsyn till vikten av vidast möjliga yttrandefrihet bör det i första hand vara en angelägenhet för massmedierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet var inte berett att föreslå något tillkännagivande om etikkrav för pressen och avstyrkte därför motionen. Med hänvisning till vad utskottet tidigare hade anfört var utskottet inte heller berett att föreslå något tillkännagivande om rättelser i samband med felaktigheter i medierna. Under /14 behandlade utskottet en motion om laglig genmälesrätt i förenklad ordning (bet. 2013/14:KU23). Utskottet vidhöll sin tidigare bedömning och fann inte skäl att ta upp motionen till närmare behandling. Även under /12 behandlade utskottet en motion om laglig genmälesrätt (bet. 2011/12:KU13). Utskottet var inte berett att införa en laglig genmälesrätt med hänvisning till vad det tidigare anfört. Utskottet behandlade likalydande motionsyrkanden i förenklad ordning vid riksmötena /05 och 2005/06 (bet. 2004/05:KU31 och bet. 2005/06:KU14). Under /03 avstyrkte utskottet motioner om rätten till genmäle med hänvisning till att enligt TF ska en ansvarig utgivare för en periodisk skrift under straffansvar bestämma över skriftens innehåll så att inget i den införs mot utgivarens vilja (bet. 2002/03:KU17). Motsvarande bestämmelser finns i YGL. Utskottet framhöll att det därmed inte fanns utrymme att införa en laglig genmälesrätt. Utskottet hänvisade till de pressetiska reglerna och att den som känner sig kränkt har en möjlighet att vända sig till Allmänhetens och till samt att och tv genom granskning i efterhand övervakar om sända program står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna. Med hänsyn till detta var utskottet inte berett att införa en laglig genmälesrätt och avstyrkte motionen. Med hänsyn till vikten av vidast möjliga yttrandefrihet bör det i första hand vara en angelägenhet för massmedierna själva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en i etiskt hänseende godtagbar nivå. Utskottet är inte berett att föreslå något tillkännagivande om etikkrav för pressen och avstyrker därför motionerna. Med hänvisning till vad utskottet har anfört är utskottet inte heller berett att föreslå något tillkännagivande om rättelser i samband med felaktigheter i medierna. Motionen avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att motverka ägandekoncentration. I motion 2016/17:693 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att medieägandet bör fördelas på fler oberoende företag och personer. Enligt motionären ägs av medierna av en och samma ägare. För att förändra detta föreslås slopat presstöd och att börjar koda sina sändningar. Syftet med det nuvarande presstödet är, som redan nämnts, att värna mångfalden på dagspressmarknaden. Stödet lämnas i form av driftsstöd och distributionsstöd. Utgifterna för stödet styrs bl.a. av antalet stödberättigade dagstidningar och storleken på dessa tidningars upplagor. Bestämmelser om presstöd finns i presstödsförordningen (1990:524), och förordningen gäller t.o.m. utgången av 2019. Regeringen gav, som nämnts, en särskild utredare i uppdrag att analysera behovet av nya mediepolitiska insatser när presstödet i dess nuvarande form upphör (dir. 2015:26). Enligt direktiven skulle en utgångspunkt för analysen vara de demokratiska utmaningar som följer av medieutvecklingen och den förändrade medieanvändningen. Allmänhetens behov av allsidig information och individens möjlighet att vara demokratiskt delaktig oberoende av bostadsort skulle vidare stå i fokus. Med utgångspunkt i analysen skulle utredaren lämna förslag till utformning av nya mediepolitiska verktyg. Enligt direktiven skulle förslagen syfta till att främja möjligheterna för allmänheten att ta del av journalistik som präglas av mångfald, allsidig nyhetsförmedling, kvalitet och fördjupning, oavsett var i man bor. Analysen av behovet av insatser skulle presenteras i ett delbetänkande. Utredningen, som tog namnet (Ku 2015:01), presen-terade delbetänkandet Medieborgarna & medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar (SOU 2015:94). I delbetänkandet lämnades en analys av det svenska medielandskapet utifrån ett medborgarperspektiv. presenterade medieutredningen sitt slutbetänkande En gränsöverskridande mediepolitik. För upplysning, engagemang och ansvar (SOU 2016:80). I betänkandet anförs bl.a. att ägarkoncentrationen har ökat på den svenska tidningsmarknaden . Marknadsandelen för de åtta största tidningskoncernerna hade vid utgången av 2015 stigit till . Tillsammans kontrollerar de 76 av landets 93 medel- och högfrekventa dagstidningar. Enligt utredningen är detta ingen situation som är unik för . Ägarkoncentrationen på den svenska tidningsmarknaden avviker till sin omfattning inte nämnvärt från den i de övriga nordiska länderna. Några specifika förhållanden särskiljer likafullt den svenska situationen i förhållande till våra nordiska grannar enligt utredningen. Ett första sådant förhållande är den relativa avsaknaden av utländska ägare. Endast tre av landets dagstidningar ägs av icke-svenska aktörer. Det är de och samt fyradagarstidningen , som ägs av , en norsk mediekoncern med koppling till bl.a. . är dessutom det enda av de på den svenska tidningsmarknaden verksamma företagen som är placerat på en fondbörs. Den svenska tidningsmarknaden består i övrigt uteslutande av svenskägda, icke-publika tidningsföretag. I jämförelse med läget i övriga ägs en ovanligt stor andel av dessa av familjer. Trots en viss tillbakagång är fyra av landets åtta största tidningsföretag alltjämt familjeägda. Ett sista särdrag, som den svenska dagspressen dock delar med den danska, är den stora och dessutom växande andelen stiftelseägda dagstidningar. Det är i första hand de stiftelsekontrollerade tidningskoncernerna som kommit att flytta fram sina marknadspositioner på den svenska tidningsmarknaden . I betänkandet lämnar förslag till ett nytt mediestöd för allmänna nyhetsmedier. Förslag lämnas till en ny lag om mediestöd och mediestödsförordning. Enligt förslaget skulle det nya stödsystemet ha ersatt det befintliga presstödet . Betänkandet bereds i . I rapporten Den svenska mediemarknaden av (Nordicom, ) anförs att i likhet med övriga har den svenska mediemarknaden genomgått en process mot allt färre men större medieföretag, och allt färre men mäktigare medieägare. Det gäller inte minst inom dagspressen, där man under har sett en rad stora strukturaffärer som inneburit att flera, företrädesvis lokala, ägare lämnat branschen. Också de svenska marknaderna för radio och tv har kommit att präglas av en påtaglig ägarkoncentration. Den svenska mediemarknaden domineras av en liten grupp företag. En närmare granskning av de största aktörerna på medieområdet visar dock att det rör sig om en relativt brokig skara, både vad gäller ursprung och ägarförhållanden. Till de allra största ägarna av medier hör den förvaltningsstiftelse som äger public serviceföretagen , och . Inom dagspressen ägs flera av de dominerande tidningskoncernerna av ideella tidningsstiftelser. I diskussionen om de redaktionella neddragningarna måste enligt författaren till rapporten beaktas de möjligheter till redaktionell samordning som följer av ett mer koncentrerat ägande. En betydande andel av det minskade antalet lokalkontor kan exempelvis hänföras till de marknader där första- och andratidningen ingår i samma koncern. Ägarkoncentrationen på tidningsmarknaden har möjliggjort en ökad synkronisering av de redaktionella resurserna i termer av såväl lokaler som personal mellan tidningar som var regelrätta konkurrenter. Den utveckling som inneburit ett alltmer koncentrerat ägande på tidningsmarknaden har i allmänhet också motiverats utifrån besparings- och effektivitetsskäl. Den svenska tidningsmarknaden har i allt högre utsträckning kommit att koncentreras till ett fåtal koncerner. Ett sätt att mäta ägarkoncentrationens omfattning är att se hur stor del av den samlade tidningsupplagan som ägs av den största, de två största, de fyra största ägarna osv. Vid utgången av 2015 ägde den största ägaren av marknaden, de två största och de fyra största ägarna av marknaden. Två förhållanden uppmärksammas särskilt i rapporten. För det första att ägarkoncentrationen i termer av marknadsandelar för såväl den enskilt störste som de två största ägarna varit påfallande stabila .