bet · H501CU17 · 2018-03-21 00:00:00 — Enligt 8 § lagen om flyttning av fordon i vissa fall behöver ett fordon inte återlämnas till ägaren förrän han eller hon har ersatt kostnaden för flyttningen och de övriga åtgärder som har vidtagits med stöd av lagen. Det framgår vidare av samma lag att ett fordon som förvaras på en särskild uppställningsplats tillfaller kommunen om ägaren inte har hämtat fordonet inom en månad från det att han eller hon underrättats om att fordonet flyttats eller, om ägaren inte kunnat anträffas, efter det att kungörelse om flytten skett (6 § första stycket). Utskottet behandlade motionsyrkanden om fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter i betänkande 2016/17:CU8. Utskottet föreslog ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheten att skärpa lagstiftningen mot fordonsmålvakter. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:166 och 167). Som skäl för ställningstagandet anförde utskottet följande. Som redovisats [...] genomfördes lagändringar som bl.a. syftade till att motverka problemet med fordonsmålvakter. Utskottet kan konstatera att de nya reglerna i viss utsträckning har minskat möjligheterna till och lönsamheten i att utnyttja fordonsmålvakter. Enligt utskottets mening är de genomförda lagändringarna emellertid inte tillräckliga för att komma till rätta med problemet med fordonsmålvakter. Utskottet anser att det är angeläget att ytterligare åtgärder nu vidtas. Regeringen bör därför se över möjligheten att skärpa lagstiftningen. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 22) anförde regeringen att det finns ett behov av att vidta olika åtgärder för att minska förekomsten av fordonsmålvakter. Regeringen aviserade en översyn av lagstiftningen och föreslog därutöver att ska anvisas –2020 som ett riktat statsbidrag till kommunerna. Regeringens avsikt är att dessa medel ska användas för att öka kommunernas möjligheter till bortforsling, uppställning och skrotning av de aktuella fordonen. beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen mot fordonsmålvakter (/2018/00442/KLS). Utredaren ska utvärdera lagstiftningen som infördes utifrån hur tillämpbar den är för myndigheterna och utifrån vilka effekter den har haft för antalet fordonsrelaterade skulder, fordonsmålvakter och målvaktsfordon. Utredaren ska överväga om det är lämpligt att öka möjlighet att ianspråkta fordon på distans, bredda tillämpningsområdet för lagen om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter till att omfatta fordon som saknar värde och införa utökade möjligheter att tillämpa användningsförbud eller brukandeförbud vid fordonsrelaterade skulder. Med utgångspunkt i sin utvärdering och analys ska utredaren lämna författningsförslag och förslag till andra åtgärder som syftar till att komma till rätta med problemet med fordonsmålvakter. Utredaren ska bl.a. lämna förslag till en förordning om stöd till kommuner för kostnader i samband med bortforsling, uppställning och skrotning av fordon med skulder. Utredaren ska samverka med relevanta myndigheter, såsom och , och företrädare för kommunerna. Uppdraget ska redovisas . I en interpellationsdebatt (ip. 2017/18:308) redogjorde infrastrukturminister för uppdraget och anförde att regeringen ser allvarligt på problemet med fordonsmålvakter och att de fordonsrelaterade skulderna fortsätter att öka. Enligt statsrådet orsakar målvaktsfordon stora problem i gatumiljön eftersom de upptar värdefull mark för kommunerna när de står felparkerade, och de är ofta i dåligt skick ur både ett trafiksäkerhetsperspektiv och ett miljöperspektiv. På utskottets initiativ beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen bör se över möjligheten att skärpa lagstiftningen mot fordonsmålvakter. Som redovisats ovan har ansvarigt statsråd beslutat att ge en utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen mot fordonsmålvakter. I uppdraget ingår bl.a. att utvärdera gällande lagstiftning och dess effekter på antalet fordonsmåvakter. Utredaren ska lämna nödvändiga författningsförslag och även förslag till andra åtgärder som behövs för att komma till rätta med problemen med fordonsmålvakter och redovisa detta . Utskottet konstaterar att uppdraget i allt väsentligt tar sikte på de problem som motionärerna framhåller i motionerna. Mot den bakgrunden bedömer utskottet att kan avstå från ett ytterligare tillkännagivande i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. Skärpt kontroll vid konkursansökan Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skärpt kontroll vid konkursansökan. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. Jämför reservation 2 (L, KD). I kommittémotion 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkande 18 anförs att det saknas ett effektivt skydd mot falska konkursansökningar, eftersom det är möjligt för en person att felaktigt utge sig för att vara gäldenären i en konkursansökan. Det ställs inte några krav på att den sökande ska legitimera sig, och tingsrätten ska endast göra en närmare granskning av ansökan om det finns särskilda skäl. Motionärerna anför vidare att det saknas uttryckliga regler om vem som är behörig att ansöka om konkurs för en bostadsrättsförenings räkning. Det framhålls också att juridiska personer inte behöver visa upp någon dokumentation i form av t.ex. ett styrelseprotokoll eller stämmobeslut vid konkursansökan. Motionärerna anser att lagstiftningen bör ses över och begär ett tillkännagivande om ett bättre skydd mot falska konkursansökningar. I kommittémotion 2017/18:3652 yrkande 57 begär m.fl. (KD) ett tillkännagivande om att det bör ställas krav på säkrare identifiering vid personlig konkurs. Motionärerna anför att sökanden bör legitimera sig, t.ex. genom bank-id, och därefter bekräfta ansökan. När det gäller bostadsrättsföreningar och aktiebolag framhålls att det bör införas krav på ett styrelsebeslut eller stämmobeslut som styrker att konkursansökan är ett gemensamt beslut samt att det bör införas tydligare regler om vem som är behörig att ansöka om konkurs. Samma och liknande förslag läggs också fram i motionerna 2017/18:7 av (KD) och 2017/18:269 av (C). I motion 2017/18:1922 av (M) begärs ett tillkännagivande om att tingsrätterna bör få i uppdrag att vid ansökan om konkurs kontrollera hos om det finns en polisanmälan om kapad identitet. Bestämmelser om förfarandet vid konkurs finns i konkurslagen (1987:672), förkortad KL. I 2 kap. 1 § KL anges att en ansökan om konkurs ska göras skriftligen hos behörig tingsrätt och vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. Avser ansökan en fysisk person ska ett hemortsbevis bifogas, och om ansökan gäller en juridisk person (aktiebolag, ekonomisk förening eller handelsbolag) ska ett registreringsbevis bifogas. Ett registreringsbevis innehåller uppgifter om bl.a. företagets namn, verksamhet, firmatecknare, adress och styrelse. Enligt 2 kap. 7 § KL ska en uppgift om att gäldenären är insolvent godtas, om det inte finns särskilda skäl att inte göra det. I förarbetena till motsvarande bestämmelse i den tidigare gällande konkurslagen anförs att gäldenärens uppgift om obestånd undantagsvis bör prövas närmare och att det i normalfallet inte ligger någon undersökningsplikt på domstolen. Särskilda skäl att inte godta en uppgift om insolvens anges t.ex. vara att det råder oenighet bland ställföreträdarna om huruvida bolaget kan anses vara på obestånd (se prop. 1975:6 s. 117 f.). Har domstolen tillgång till sådan information bör den som regel pröva sökandens uppgift om obestånd. I 2 kap. 14–23 §§ KL finns bestämmelser om prövning av konkursansökan m.m. Enligt huvudregeln ska en ansökan prövas genast – utan förhandling – om gäldenären är sökande eller han eller hon har medgett en borgenärs ansökan. I övriga fall ska ansökan prövas vid en förhandling. Enligt 2 kap. 22 § KL får en konkursansökan inte återkallas sedan beslut om konkurs meddelats. Beslutet kan dock hävas i högre instans om gäldenären kan visa att han eller hon är solvent. Behörighet att företräda juridiska personer och befogenhet att besluta om konkursansökan Behörigheten att företräda ett aktiebolag tillkommer i första hand dess styrelse enligt 8 kap. 35 § aktiebolagslagen (2005:551). Om styrelsen består av flera personer, har en enskild styrelseledamot inte någon rätt att på egen hand företräda bolaget. Styrelsen kan dock utse en s.k. särskild firmatecknare enligt 8 kap. 37 § aktiebolagslagen. En särskild firmatecknares behörighet sammanfaller i princip med styrelsens (se NJA 1995 s. 437). Den omständigheten att någon är behörig firmatecknare innebär inte i sig att han eller hon också har befogenhet att för bolagets räkning fatta beslut om att ansöka om konkurs. Ett beslut om att ett aktiebolag ska ansöka om att bli försatt i konkurs ska fattas av bolagsstämman eller styrelsen (jfr prop. 1975:6 s. 117, 8 kap. 4 § aktiebolagslagen och NJA 2012 s. 97). En bostadsrättsförening är en ekonomisk förening som har till ändamål att i föreningens hus upplåta lägenheter med bostadsrätt enligt 1 kap. 1 § bostadsrättslagen (1991:614). Lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar tillämpas på bostadsrättsföreningar i den utsträckning som anges i bostadsrättslagen. I en bostadsrättsförening ska det finnas en styrelse som är föreningens företrädare och tecknar föreningens firma. Även för bostadsrättsföreningar finns en möjlighet att utse en särskild firmatecknare. Bestämmelserna om likvidation och upplösning i 11 kap. lagen om ekonomiska föreningar gäller i tillämpliga delar för bostadsrättsföreningar. I stället för 11 kap. 1 § andra och tredje styckena den lagen gäller dock 9 kap. 29 a § bostadsrättslagen. Där anges att ett beslut om likvidation är giltigt om det har biträtts av samtliga röstberättigade i föreningen. Beslutet är även giltigt om det har fattats på två på varandra följande föreningsstämmor och minst två tredjedelar av de röstande på den senare stämman har biträtt beslutet. Motsvarande bestämmelser om hur ett beslut om konkurs ska fattas eller när ett sådant beslut är giltigt finns inte i bostadsrättslagen eller i lagen om ekonomiska föreningar. Skriftliga frågor och interpellation Statsrådet har i sitt svar på en skriftlig fråga (fr. 2016/17:1751) om en modernisering av konkurslagen med skärpt identitetskontroll anfört följande. Att utge sig för att vara någon annan och använda hans eller hennes identitet i olika sammanhang har blivit ett växande problem i samhället. Ofta handlar det om att någon annans identitetsuppgifter används för att köpa varor på kredit i butiker eller för att få ut kreditkort eller lån. Att använda någon annans identitetsuppgifter för att försätta denne i konkurs är däremot ovanligt. Den som utsätts för att någon olovligen använder hans eller hennes identitetsuppgifter kan drabbas av kostnader, besvär och obehag. Det är angeläget att komma till rätta med denna typ av brottslighet. Regeringen arbetar därför aktivt för att stärka skyddet mot bedrägerier och identitetskapningar. Som exempel på åtgärder kan nämnas att olovlig identitetsanvändning på förslag av regeringen blev ett särskilt brott i . Vidare kommer regeringen, vilket tidigare aviserats, att tillsätta en utredning som ska lämna förslag på åtgärder för att förhindra användningen av falska identitetshandlingar. Regeringens ambition är att fortsätta motverka missbruk av identitetsuppgifter. Jag kommer att i detta sammanhang följa frågan om förfalskade konkursansökningar. Ett liknande svar lämnade hon på en annan skriftlig fråga om falska konkurser (fr. 2016/17:1842). I en efterföljande interpellationsdebatt (ip. 2016/17:605) anförde statsrådet bl.a. att frågan om stulna identiteter är en komplex fråga som måste sättas i ett större sammanhang där även andra frågor som vikten av ett öppet samhälle måste beaktas. Det är, enligt statsrådet, naturligtvis önskvärt med en god kontroll av vem som ansöker om konkurs, men är det nödvändigt att en konkurs beslutas så snabbt som möjligt. Statsrådet pekade på att det inte finns något som hindrar domstolar från att ta kontakt med andra myndigheter för att kontrollera identiteten vid granskning av en konkursansökan. Statsrådet betonade också att hon ser allvarligt på att det förekommer falska konkursansökningar, och skulle det visa sig vara nödvändigt är hon beredd att vidta åtgärder. Statsrådet hänvisade vidare till den utredning som regeringen beslutade att tillsätta . Som berörts ovan beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda och lämna förslag till förändringar av de krav och rutiner som gäller för svenska identitetshandlingar. Syftet är att minska det ökande antalet bedrägerier som begås med förfalskade identitetshandlingar (dir. 2017:90). Utredningen har antagit namnet ID-kortsutredning. Utredningen ska bl.a. föreslå hur antalet identitetshandlingar och utfärdare ska begränsas, analysera och föreslå hur verifieringen av äktheten och giltigheten av identitetshandlingar kan förbättras samt utreda och vid behov föreslå hur identitetshandlingar bör utfärdas och utformas för att bli säkrare. Utredningen ska också lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Det är givetvis otillfredsställande om enskilda eller juridiska personer försätts i konkurs efter en ansökan av någon som oriktigt uppger sig för att vara gäldenär. Även om konkursbeslut kan hävas efter ett överklagande kan det innebära betydande problem för den som drabbas. Som redovisats ovan har regeringen tillsatt en utredning som har till uppgift att föreslå åtgärder för att minska antalet bedrägeribrott genom användandet av falska identitetshandlingar. Säkrare identitetshandlingar kan medföra att det blir svårare att kapa någon annans identitet och t.ex. ansöka om konkurs i vederbörandes ställe. Ansvarigt statsråd har anfört att hon avser att följa frågan och att hon vid behov är beredd att vidta åtgärder. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns anledning för att ta ett initiativ i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om utökade möjligheter till distansutmätning för . Utskottet hänvisar till pågående arbete. (M) anför i motion 2017/18:3035 att om en myndighet inte har stöd i det egna regelverket för att kunna beslagta egendom som påträffas, kan egendomen inte heller utmätas av . Motionären anser att det inte är en effektiv ordning och begär ett tillkännagivande om ändrad lagstiftning som utökar möjligheter till distansutmätning. Bestämmelser om utmätning finns i 4 kap. utsökningsbalken (UB). Enligt huvudregeln i 7 § får lös egendom utmätas endast om egendomen är tillgänglig vid förrättningen. Utmätning av lös egendom kan också göras om den inte är tillgänglig, s.k. distansutmätning, om den kan identifieras på grund av registrering, upplysningar vid förhör eller annan utredning, under förutsättning att det inte kan antas finnas hinder för att säkerställa utmätningen enligt bestämmelserna i 6 kap. UB. Om egendom som tillhör en gäldenär anträffas hos en tredje man, får säkerställandet av utmätningen som regel ske genom att egendomen tas i förvar, förseglas eller märks. Om egendom som finns i tredje mans besittning inte tas i förvar, ska i stället innehavaren förbjudas att utan tillstånd lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd som kan innebära skada för sökanden, ett s.k. förbudsmeddelande. När egendom anträffas av en annan myndighet har tolkat besittningskravet på så sätt att egendomen måste vara omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk. Denna bedömning har även gjort i ett beslut där polisen fick kritik för att i samband med en trafikkontroll ha omhändertagit egendom efter att lämnat polisen ett förbudsmeddelande, utan att det fanns stöd för ett omhändertagande av egendomen enligt polisens egen lagstiftning (JO-beslut , dnr 584-2013 och 666-2013). Egendomen ansågs inte vara i polisens besittning på det sätt som föreskrivs i 6 kap. 7 § UB. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av utsökningsbalken och anslutande regler i syfte att modernisera utsökningsrätten (dir. 2014:127). Utredningen, som tog namnet , överlämnade betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81). Utredningen hade bl.a. i uppdrag att överväga om det finns behov av att ge förbättrade möjligheter att, utan att själva vara närvarande, distansutmäta egendom som påträffats av andra myndigheter. Utredningen bedömer att lös egendom även fortsättningsvis ska finnas i tredje mans besittning för att distansutmätning ska kunna ske. Utredningen anser vidare att när egendom anträffas av en annan myndighet bör det även fortsättningsvis krävas att egendomen är omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk för att ska kunna distansutmäta egendomen. Som skäl för ställningstagandet anges bl.a. att om polisen i samband med en trafik- eller rutinkontroll ska kontakta för att kontrollera om en viss person förekommer i ett mål hos , utan att polisen haft anledning att omhänderta någon egendom, kan det uppfattas som en otillåten utredningsåtgärd. Vidare ser utredningen en risk för att brottsvinster ”tvättas” genom att de införlivas i det legala systemet vid utmätning. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling, och remisstiden gick ut . Enligt uppgift från bereds betänkandet inom . Statsrådet anförde i en interpellationsdebatt bl.a. följande om det fortsatta arbetet med utsökningsutredningsens förslag (ip. 2017/18:104). Utredningen [] lämnar många förslag för att modernisera och förbättra verksamhet. Vidare konstaterar utredningen att det finns effektivitetsvinster med utökade möjligheter till distansutmätning. belyser betänkandet andra hänsyn som måste beaktas om polisen ska få en större roll i utmätningsförfarandet. Bland annat tar utredningen upp risken för att brottsvinster tvättas genom utmätning. För regeringen är det angeläget att det finns ett regelverk som möjliggör effektiva utmätningar. Jag vill inte föregripa den pågående beredningen, men jag kan konstatera att utredningen och remissinstansernas synpunkter ger regeringen ett gott underlag för ett kommande ställningstagande vad gäller utökade möjligheter till distansutmätning. Som redovisats ovan under avsnittet om fordonsmålvakter har beslutat att ge en utredare i uppdrag att utvärdera gällande lagstiftning och föreslå författningsändringar samt andra åtgärder för att komma till rätta med problemen med fordonsmålvakter. I detta ingår bl.a. att överväga om det är lämpligt att utvidga möjligheter att ianspråkta fordon på distans. Uppdraget ska redovisas . Som redovisats ovan har frågan om utvidgade möjligheter till distansutmätning behandlats i betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande. Betänkandet har remissbehandlats och beredning pågår inom . Frågan om utökade möjligheter för att på distans ianspråkta fordon som har skulder kommer också att utredas inom ramen för den översyn av lagstiftningen mot fordonsmålvakter som påbörjats. Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandet bör därför avslås. Beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kostnader för umgänge med barn ska beaktas vid beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 3 (KD). I partimotion 2017/18:3836 av m.fl. (KD) yrkande 50 begärs ett tillkännagivande om att kostnader för umgänge med barn bör ingå i förbehållsbeloppet vid löneutmätning. I 7 kap. utsökningsbalken (UB) finns bestämmelser om utmätning av lön m.m. Lön får tas i anspråk genom utmätning endast till den del den överstiger vad gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll samt till fullgörande av betalningsskyldighet mot någon annan som vid utmätningen har bättre rätt till lönen (4 §). Den del av gäldenärens lön som inte får tas i anspråk genom utmätning (förbehållsbeloppet) bestäms av med ledning av ett normalbelopp som kan variera beroende på om gäldenären är ensamstående eller sammanlevande med en annan person eller har barn. Ett normalbelopp innefattar alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnader, som beräknas särskilt och läggs till normalbeloppen (5 §). Enligt ett bemyndigande med stöd av 5 § utfärdar föreskrifter om bestämmande av förbehållsbeloppet vid utmätning av lön m.m. utfärdar även allmänna råd om bestämmande av förbehållsbeloppet. Enligt dessa råd bör det inte göras något tillägg till normalbeloppet för kostnader för umgänge med barn som inte bor varaktigt med gäldenären. har i rättsfallet NJA 2015 s. 211 tagit ställning till om kostnader som uppstår i samband med att ett barn återkommande vistas hos en förälder ska beaktas vid beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning. Enligt domstolen bör det, när förbehållsbeloppet bestäms, beaktas att även barn som inte bor varaktigt hos gäldenären hör till hans eller hennes familj. Kostnader som uppstår i samband med att barnet återkommande vistas hos föräldern kan inte anses ingå i normalbeloppet för vuxna. Enligt domstolen finns det därför anledning att ta hänsyn till sådana kostnader med ett schablonmässigt bestämt belopp som är beroende av omfattningen av umgänget. Som redovisats ovan under avsnittet om distansutmätning har en översyn av utsökningsbalken gjorts i betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81). Utredningen hade bl.a. i uppdrag att ta ställning till om gäldenären vid löneutmätning ska kunna tillgodoräknas umgängeskostnader och i så fall föreslå hur det ska regleras. Utredningen föreslår att kostnader för umgänge med barn ska beaktas i löneutmätningsförfaranden. Det föreslås vidare att kostnader som avser en gäldenärs livsföring i övrigt bör fastställas av regeringen i 7 kap. 4 § utsökningsförordningen. Betänkandet har remitterats och bereds inom . har i sitt betänkande Ett modernare utsökningsförfarande lämnat förslag till ändringar av gällande regelverk som innebär att kostnader för umgänge med barn ska beaktas vid beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning. Utredningens förslag, som ligger i linje med motionsförslaget, bereds inom . Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av undantagen från utmätning i utsökningsbalken. Jämför reservation 4 (SD). (SD) begär i motion 2017/18:3556 ett tillkännagivande om att en översyn bör göras av de bestämmelser i utsökningsbalken som innebär att ersättning som erhållits till följd av felaktigt frihetsberövande eller misshandel under vissa omständigheter inte kan utmätas. Motionären anför att det är orimligt att personer som har skulder till staten ska kunna ha tillgångar som är fredade från utmätning. I 5 kap. 5–12 §§ utsökningsbalken (UB) finns bestämmelser om undantag från utmätning på grund av egendomens beskaffenhet eller särskild föreskrift. Det gäller bl.a. egendom som enligt föreskrift vid gåva eller testamente inte får överlåtas eller egendom som gäldenären förvärvat på kredit med förbehåll för återtaganderätt för kreditgivaren (5 §). Enligt 7 § får skadestånd som en gäldenär har rätt till på grund av personskada, frihetsberövande, falskt åtal, ärekränkning eller annat sådant inte utmätas som beloppet innehas av den som ska betala det. Efter utbetalning får utmätning inte ske av belopp som hålls avskilt, om skadeståndet ska tillgodose ett kvarstående försörjningsbehov eller om det har gått mindre än skadeståndet betalades ut. Enligt 12 § får medel som inte får utmätas medan de innestår hos någon annan utmätas först dagen efter utbetalningen. Utskottet anser inte att det finns tillräckliga skäl för att ta ett initiativ till en översyn av bestämmelserna i utsökningsbalken om undantag från utmätning. Motionsyrkandet bör därför avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår de motionsförslag som beretts i förenklad ordning. Jämför det särskilda yttrandet (M, SD, C, L, KD).