bet · H501KU20 · 2018-06-12 00:00:00 — Enligt 13 kap. 1 § regeringsformen ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Utskottet har rätt att för detta ändamål få ut protokollen över beslut i regeringsärenden, handlingar som hör till dessa ärenden samt regeringens övriga handlingar som utskottet finner nödvändiga för sin granskning. Till grund för den granskning som redovisas har utskottet haft tillgång till bl.a. material som har tagits fram av utskottets kansli och av . Delar av det skriftliga utredningsmaterialet redovisas i bilaga A1.1.1–5.2.12. För att inhämta ytterligare upplysningar har utskottet hållit ett antal utfrågningar. Uppteckningar från utfrågningarna finns i bilaga B1–19. I det följande lämnas först en kort beskrivning av betänkandets disposition och en sammanfattning av resultaten av den genomförda granskningen. De olika granskningsärendena behandlas därefter i betänkandets huvudavsnitt. Därpå följer en reservation (C) och ett särskilt yttrande (SD). I betänkandet redovisas utskottets granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning med anledning av särskilda anmälningar. Utskottet har tidigare under innevarande på eget initiativ lämnat ett granskningsbetänkande som avser allmänna, administrativt inriktade frågor (bet. 2017/18:KU10). Det aktuella betänkandet inleds med ett kapitel där vissa frågor om regeringens förhållande till behandlas. Därefter följer ett kapitel om handläggningen av vissa regeringsärenden m.m. I de därpå följande kapitlen behandlas vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och vissa frågor om statsråds tjänsteutövning m.m. Betänkandet avslutas med ett kapitel i vilket vissa frågor rörande Transportstyrelsens outsourcing m.m. tas upp. Kapitelindelningen följer ärendenas huvudsakliga karaktär. Vissa resultat av granskningen Vissa frågor om regeringens förhållande till Utskottet har granskat regeringens förhållningssätt till interpellationsinstrumentet. Det är enligt utskottet väsentligt att det statsråd vars tjänsteutövning interpellationen angår besvarar interpellationen. Vid en sådan bedömning måste även det sammanhang som återfinns i interpellationen beaktas. Endast i undantagsfall och om synnerliga skäl föreligger bör ett statsråd kunna avstå från att besvara en interpellation. Enbart den omständigheten att en likalydande eller liknande interpellation redan har besvarats kan inte sägas utgöra synnerliga skäl. Utskottet noterar dock att miljöministern i det aktuella fallet besvarade den fråga som hade ställts i interpellationen i den efterföljande debatten. Ett antal granskningar handlar om tillkännagivanden till regeringen. En av dem gäller tillkännagivande om tilläggsdirektiv till . Utgångspunkten är att regeringen tillgodoser tillkännagivanden, men kan enligt utskottet tillkännagivanden med väldigt snäva tidsgränser vara svåra att tillgodose inom den utsatta tiden. Ett beslut inom den tidsgräns som var utsatt i tillkännagivandet torde vanligtvis inte låta sig göras utan att frångå gängse beredningsrutiner. I direkt anslutning till beslut påbörjade regeringen ett arbete för att följa tillkännagivandet, och de centrala delarna av tillkännagivandet synes ha följts. Att tilläggsdirektiven kom att dröja längre än vad som angavs i tillkännagivandet kan förstås utifrån vad som framgått i granskningen, vilket också hade kunnat kommuniceras till inom den aktuella tidsgränsen. En annan granskning gäller tillkännagivande om avskaffande av tillståndskrav för polisens kameraövervakning. Utskottet har tidigare anfört att det funnits skäl för regeringen att invänta ett beslut av om tillkännagivande och först därefter bedöma vilket ställningstagande som kunde bli aktuellt från regeringens sida. kan i det här aktuella fallet konstateras att både tillkännagivandet och kommittédirektiven syftade till att avskaffa tillståndsplikten. bedömdes att det med hänsyn till beredningskravet saknades förutsättningar att avskaffa tillståndsplikten till datumet i tillkännagivandet, och eftersom syftet var detsamma fanns det inte anledning att avvakta med kommittédirektiven. Enligt utskottet har regeringen att göra en avvägning mellan att undvika att föregripa beslut och att inte i onödan fördröja regeringens arbete. I det aktuella fallet har utskottet inte något att anföra mot regeringens agerande. En tredje granskning gäller tillkännagivande om valdeltagande bland utlandssvenskar. Utskottet konstaterar att regeringen har vidtagit åtgärder i enlighet med det aktuella tillkännagivandet. I sammanhanget noteras att i sin instruktion till utlandsmyndigheterna endast angett att tillkännagivandet var ett förslag från och inte ett av fattat beslut, vilket hade varit en mer korrekt beskrivning. Vidare har utskottet granskat EU- och handelsministerns agerande vid ett rådsmöte i fråga om rättsstatsprincipen. Den aktuella dagordningspunkten var en övrig fråga som gällde information från kommissionen om den då pågående dialogen mellan kommissionen och . Om ett förfarande enligt artikel 7 i fördraget om Europeiska unionen senare initierades skulle frågan bli föremål för beslut i rådet eller och samrådsskyldighet föreligga, men vid den aktuella tidpunkten var så ännu inte fallet. Formellt förelåg därför inte en samrådsskyldighet. Härutöver noterar utskottet att den typ av frågeställning som var aktuell gäller om unionen ska ta ställning mot en av sina egna medlemsstater, och frågan är därför av stor betydelse både för som stat och för som medlemsstat i EU. Av granskningen framgår att EU- och handelsministern har haft en tydlig uppfattning och agerat på ett proaktivt sätt vid det aktuella rådsmötet, och det som sedermera kom att äga rum på rådsmötet synes omfatta även annat än information. Statsrådet hade mot denna bakgrund varit oförhindrad att samråda med . I granskningen av regeringens agerande i frågan om förnyat godkännande för glyfosat inom EU visar utskottets utredning att de instruktioner och den handlingslinje som den svenska representanten i den aktuella kommittén haft inte varit föremål för information eller överläggning i något riksdagsutskott eller samråd i . Från har anförts att regeringen inte hade kallats till överläggning och att den inte såg några skäl att informera det berörda utskottet eller om den svenska handlingslinjen inför kommittémötena. Utskottet gör från formell synpunkt ingen annan bedömning. noterar utskottet den oklarhet som uppstod om regeringens position i frågan och agerandet i förhandlingarna. En fungerande dialog mellan riksdag och regering i frågan hade kunnat bidra till att avvärja eller begränsa denna oklarhet. Utskottet har även granskat fråga om samråd inför . Det faktum att ståndpunkter förs fram i informella sammanhang innebär inte att bestämmelser som syftar till att ska få ett aktivt och reellt inflytande saknar tillämpning. I princip ställs samma krav på förankring av tankar och idéer som läggs fram i EU-kretsen oavsett om det sker under eller vid sidan av formella möten. Av utredningen framgår att statsministern deltog i en informell middagsdiskussion mellan EU:s stats- och regeringschefer om EU:s framtid, som hölls i anslutning till ett informellt möte mellan EU:s stats- och regeringschefer om digitalisering. Utskottet konstaterar att den aktuella middagsdiskussionen inte skulle resultera i några gemensamma slutsatser. I ärendet har inte heller framkommit att statsministern förde fram några ståndpunkter som inte tidigare var förankrade i . Utskottet har mot den bakgrunden inte något att anföra mot statsministerns agerande. När det gäller information om svenskt deltagande i ett internationellt försvarssamarbete har utskottet på formella grunder inte något att anföra mot försvarsministerns och regeringens agerande. Utskottet noterar dock att oklarheter hade förebyggts om försvarsministern lämnat viss information i ett tidigare skede än vad som gjordes. Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. Regeringens beslut att inte återkalla en anmälan av Natura 2000-område har granskats av utskottet. Utskottet konstaterar att enligt art- och habitatdirektivet är skyldigt att till kommissionen anmäla inom vilka geografiska områden det finns sådana växt- och djurarter som omfattas av direktivet. Endast de naturvetenskapliga kriterier som anges i direktivet får beaktas. Direktivets utformning innebär enligt utskottet att regeringen inte hade någon rättslig skyldighet att på bolagets begäran återkalla sitt beslut att anmäla de aktuella områdena eller att hos kommissionen hemställa om att ärendet skulle vilandeförklaras. I övervägandena kring huruvida det kan ha funnits skäl för regeringen att, som en försiktighetsåtgärd, ändå göra detta med hänsyn till de rättsverkningar ett beslut av kommissionen hade fått noterar utskottet att slagit fast att regeringsbeslutet utgjorde ett led i åtaganden enligt direktivet, att beslutet inte innebar att rätten till rättvis rättegång i regeringsformen, och EU:s rättighetsstadga har åsidosatts, samt att beslutet inte heller kan anses strida mot någon annan rättsregel. Givet direktivets bestämmelser om anmälningsskyldighet och att vetenskapliga kriterier ska ligga till grund för identifieringen av Natura 2000-områden kan diskuteras om det över huvud taget är möjligt att av andra skäl dröja med en anmälan, anser utskottet. Det fanns mot denna bakgrund inte skäl för regeringen att återkalla beslutet. Härutöver konstaterar utskottet att regeringen som ett led i serviceskyldigheten hade kunnat hänvisa bolaget till möjligheten att i målet om rättsprövning ansöka om inhibition redan när bolaget vände sig till regeringen för att få beslutet återkallat eller ärendet i kommissionen vilandeförklarat. Att så inte skedde kan emellertid inte sägas ha påverkat rättsprocesserna eller bolagets möjligheter att tillvarata sin rätt, som processen kom att utvecklas. I granskningen av regeringens utnämning av landshövding i understryker utskottet vikten av en gedigen beredning av alla regeringsärenden och en kvalitetssäkring av alla utnämningar, och att man tidigt i processen väger in vad som är sakligt motiverat för den aktuella anställningen. Utskottet finner dock att granskningen inte har visat annat än att utnämningen har skett i enlighet med gällande regler. Regeringens informationshantering under flyktingmottagandet har granskats av utskottet. Främst gäller det regeringens agerade när informerade om att antalet asylsökande såg ut att bli fler än verket trott. Inom fick man klart för sig att det skulle komma fler asylsökande till än vad man hade uppskattat i sin prognos . I granskningen konstateras att varken eller någon annan myndighet efterfrågade några extraordinära insatser från regeringen, och den bild som förmedlades var att situationen var ansträngd men att de ansvariga myndigheterna hade kontroll. Regeringen och fick emellertid efter juliprognosen signaler om att betydligt fler människor än väntat sökte sig till och att det därför fanns anledning att tro att prognosens uppskattningar om antalet asylsökande skulle visa sig inaktuella. Sådana signaler gav enligt utskottet anledning till ett mer aktivt agerande av regeringen för att skaffa uppdaterad information och att agera utifrån denna. Utskottet delar bedömningen av den särskilda utredare som utvärderat hanteringen av flyktingsituationen i , enligt vilken regeringen och inte tillräckligt snabbt agerade på den information som lämnades. För att regeringen i situationer som kräver snabba och kraftfulla åtgärder från regeringens och sida ska kunna fullgöra sin styrfunktion krävs enligt utskottet ett mer proaktivt agerande för att få uppdaterad information, när tidigare information har visat sig inaktuell. Härutöver konstaterar utskottet att dåvarande inrikesministern i kammaren sagt att informationen som lämnades till innebar att antalet flyktingar till ökade, inte att antalet asylsökande till skulle öka. Uttalandet är inte helt förenligt med vad som framkommit i granskningen. Vidare har utskottet granskat hantering av handlingar i samband med säkerhetsrådskampanjen. Av utredningen framgår att registreringen och diarieföringen av den i granskningen aktuella handlingen skedde efter det att ärendet hade slutbehandlats. En sådan tidsutdräkt står i strid med principen om handlingsoffentlighet och regelverkets grundläggande syfte att garantera allmänhetens tillgång till allmänna handlingar. I ljuset av tidigare granskning framstår departementets hantering som anmärkningsvärd. För detta kan utrikesministern inte undgå ansvar. Utskottet uppmärksammar att ministern har tagit initiativ till en översyn. När det sedan gäller departementets hantering i övrigt av den aktuella handlingen konstaterar utskottet att med det arbetssätt som tillämpades kom handlingen att ingå i vad som betraktades som ett internt arbetsmaterial, som hanterades av den arbetsgrupp som inrättats inom med medarbetare från departementet och från den svenska FN-representationen. Arbetsgruppen bedrev ett aktivt, löpande arbete med säkerhetsrådskampanjen, och dess medlemmar agerade operativt och i viss utsträckning helt självständigt i förhållande till varandra samt vidtog egna åtgärder i arbetet med säkerhetsrådskampanjen. Enligt utskottet står det således klart att arbetsgruppen har haft en annan sorts ställning och har bedrivit en annan typ av verksamhet än andra i granskningen uppmärksammade interna organ och arbetsgrupper i . En ordning som innebär att självständiga myndigheter bildar myndighetsövergripande arbetsgrupper som kallas interna för att hantera ett visst ärende som berör båda myndigheternas verksamhet kan, enligt utskottet, medföra att bestämmelser i tryckfrihetsförordningen åsidosätts. Givet den oklarhet som i grunden måste anses råda ur ett tryckfrihetsrättsligt perspektiv borde, anser utskottet, departementet ha analyserat och klarat ut relevanta frågeställningar om handlingsoffentlighet före inrättandet av arbetsgruppen för att säkerställa arbetssättets förenlighet med regelverket. Utskottet har även genomfört en förnyad granskning av hantering av säkerhetsrådskampanjen, i syfte att utreda om det funnits skäl att omvärdera utskottets ställningstagande i förra årets granskning. Inom ramen för den nu aktuella granskningen har bl.a. den ovannämnda handlingen från arbetsgruppen inom gåtts igenom. Iakttagelserna ger inte underlag för bedömningen att det skulle ha förekommit några konkreta ekonomiska åtaganden, eftergifter eller utfästelser som har gynnat enskilda i utbyte mot stöd i säkerhetsrådskampanjen. Sammanfattningsvis ger den förnyade granskningen i ärendet inte anledning för utskottet att omvärdera sitt tidigare ställningstagande. I granskningen av talepunkter om Försvarsberedningens rapport anför utskottet att talepunkterna har tagits fram i enlighet med gällande riktlinjer inom . I debatten har talepunkternas innehåll uppfattats som otydligt när det gäller beskrivningen av Försvarsberedningens bedömning i fråga om militära hot mot . Utskottet understryker vikten av att talepunkter till sitt innehåll är så formulerade att de inte leder till missförstånd eller ger upphov till motstridiga tolkningar. När det gäller uttalanden om det svenska säkerhetsläget och den svenska försvarspolitiska linjen anför utskottet att utrikespolitiken i viss mån skiljer sig från andra politikområden. Ett uttalande som uppfattas stå i strid med regeringens officiella hållning kan skapa oklarhet och risk för komplikationer, särskilt om det rör förhållanden till en utländsk stat. Särskilda krav måste därför ställas på uttalanden som görs av den minister som ansvarar för utrikespolitiken inom regeringen. Utskottet konstaterar att statsministerns, utrikesministerns och försvarsministerns uttalanden rör beskrivningen av det svenska säkerhetsläget i olika dokument och den fortsatta processen med Försvarsberedningens arbete och rapporter. Uttalandena skiljer sig delvis åt. måste det finnas utrymme att anpassa och nyansera uttalanden utifrån förutsättningarna i olika situationer. Vart och ett av de uppmärksammade uttalandena verkar i sak följa en tradition inom svensk utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik, och uttalandena i sig kan inte sägas innebära någon ny politisk linje. Trots det har de i debatten uppenbarligen missförståtts och uppfattats som motsägelsefulla. Mot bakgrund av de särskilda krav som ställs på uttalanden inom det aktuella området understryker utskottet vikten av att företrädarna för regeringen samordnar sina uttalanden för att säkerställa att de formuleringar som används inte leder till missförstånd eller ger upphov till motstridiga tolkningar. I granskningsärendet Inköp av ett luftvärnssystem anför utskottet att den aktuella anskaffningen får anses vara av sådan betydelse att det är en lämplig ordning att den underställs prövning. Av utredningen framgår också att har bemyndigat regeringen att besluta om anskaffning samt gett regeringen till känna vad försvarsutskottet anfört om att förankra anskaffningen i . Om regeringen väljer att använda ett mandat från är det givetvis viktigt att regeringens beslut håller sig inom ramen för bemyndigandet. Utskottet har i granskningen inte något att anföra mot regeringens agerande. Av granskningen om avtal om it-system har det inte framkommit annat än att upphandlingen skedde i enlighet med gällande lagstiftning och regelverk om bl.a. säkerhetsskydd. Granskningen ger i övrigt inte anledning till något uttalande. Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen Utskottet har granskat regeringens agerande i frågan om campus vid . Såvitt har framkommit i granskningen har statssekreteraren åt ministern för högre utbildning och forskning i ett tidigt skede markerat mot de överväganden i campusfrågan som hade inlett. Statssekreteraren kan anses ha gett utryck för att det inte var regeringens vilja att högskolan skulle fortsätta att driva frågan. Mot bakgrund av att regeringen styr sina myndigheter genom kollektivt fattade regeringsbeslut måste agerandet anses olämpligt, anser utskottet. Härutöver konstateras att någon analys av frågan om sammanslagning av campus egentligen aldrig kom till stånd till följd av statssekreterarens uttalanden till högskolan, vilket innebar att varken högskolan eller regeringen fick något faktaunderlag för eventuella beslut. Även om kontakterna i det aktuella fallet har tagits av statssekreteraren är statsrådet enligt utskottet ansvarig för hur myndighetsdialogen mellan myndigheten och departementet har skötts. Utskottet framhåller också vikten av att utskottet inom ramen för granskningen får så fullständiga svar från som möjligt på sina frågor. Vidare har utskottet granskat regeringens styrning när det gäller handläggning av ansökningar om assistansersättning. Regeringen styr sina myndigheter bl.a. genom regleringsbrev, och genom dessa kan regeringen precisera sin styrning i form av mål och särskilda uppdrag för myndigheterna. Vid utfärdandet av regleringsbrev måste regeringen förvissa sig om att det är möjligt för myndigheten att uppnå de mål och uppdrag som anges i ett regleringsbrev och följa gällande rätt. Formuleringen i regleringsbrev om att skulle bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen blev föremål för en debatt och har av vissa tolkats som att fått i uppdrag att minska antalet timmar till enskilda i strid med gällande rätt. Även om det inte är avsikten från regeringens sida – och inte heller är förenligt med grundläggande principer om vad som utgör en rättskälla vid rättstillämpning – går det inte att utesluta att formuleringar av detta slag i förlängningen riskerar att leda till felaktiga bedömningar i enskilda ärenden. I granskningen har dock, enligt utskottet, inte framkommit att målet att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen har förutsatt åtgärder från sida som står i strid med lagstiftningen om assistansersättningen. Härutöver konstaterar utskottet att regeringen i senare regleringsbrev har tagit bort den uppmärksammade formuleringen och i stället anger att ska säkerställa en god kontroll för att motverka överutnyttjande och brottsligt nyttjande med ett särskilt fokus på den ökande timutvecklingen. Utskottet ser fördelar med den nya formuleringen från de synpunkter utskottet har att beakta. En annan granskning gäller etablerandet av () filial i . Utskottet konstaterar att rättsläget när det gäller svenska förvaltningsmyndigheters etablering av verksamhet utomlands bedömts vara otydligt, och universitet och högskolor har gett uttryck för att det saknas ett nationellt regelverk på området, vilket leder till oklarheter. När donationen och möjligheten att etablera verksamhet i aktualiserades sökte KI ett klargörande från regeringen. Regeringens besked dröjde, och när beslutet om att inte vidta någon åtgärd sedermera fattades angavs som skäl för beslutet att frågeställningarna i KI:s begäran inte var frågor som regeringen måste pröva, utan att det var myndigheten själv som ansvarade för att verksamheten bedrevs i enlighet med gällande föreskrifter och beslut. Utskottet framhåller att det är regeringens uppgift att styra riket, och den är ansvarig inför även när rättsläget för verksamhet som bedrivs inom den statliga förvaltningen upplevs som otydligt. I regeringens styrande funktion ingår att vägleda och skapa klarhet i frågor som myndigheterna bedömt är av sådant slag att de inte kan ut på myndighetsnivå. I det aktuella fallet bär statsrådet ansvaret för att ett sådant klargörande inte har gjorts. I granskningsärendet om åldersbedömning i asylärenden uppmärksammar utskottet att regeringen i sitt uppdrag till angav att krav på vetenskaplighet, beprövad erfarenhet, rättssäkerhet, etik och de särskilda rättigheter som barn har enligt internationella konventionsåtaganden skulle beaktas vid genomförandet. Utskottet har inte något att anföra mot regeringens agerande. Granskningen Polisens hantering av sitt it-system gäller två beslut som rikspolischefen fattade 2015. Av utredningen framgår att informerade om besluten i samband med att uppgifter presenterades i medierna . Utskottet konstaterar att det inte synes ha varit fråga om fel av systematisk karaktär eller om återkommande brister samt noterar att agerade genom att efterfråga ytterligare information som kunde läggas till grund för en bedömning av behovet av eventuella åtgärder. Vad som har framkommit i granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottets sida. Vissa frågor om statsråds tjänsteutövning m.m. Utskottet har granskat dåvarande finansministerns relation till ett skogsbolag. Som utskottet tidigare uttalat gäller det för regeringens ledamöter att iaktta ett betydande säkerhetsavstånd till gränsen för vad som är tillbörligt och otillbörligt när det gäller mottagande av gåvor och förmåner. Granskningen visar att dåvarande finansministern stämt av inbjudningar att delta i jaktarrangemang med sitt departement och att han själv ska ha bekostat sitt deltagande. Om de av arrangörerna uppgivna värdena för deltagandet väsentligt understeg de värden som fanns allmänt tillgängliga för motsvarande arrangemang, avstod han från att delta. Utskottet framhåller vikten av att statsråd vid behov stämmer av frågor av detta slag för att undvika mottagandet av förmåner som kan leda till att allmänhetens förtroende för statsrådet minskar och att statsrådets integritet ifrågasätts. Utskottet förutsätter även att rutiner för att förebygga risken för jäv följs. Utredningen visar inte att det förekommit några brister i detta hänseende. Vidare har utskottet granskat justitie- och migrationsministerns uttalande om arbetslösheten bland utrikes födda. Det aktuella uttalandet gjordes i ett Twittermeddelande. Utskottet konstaterar att statsrådet i sitt uttalande redovisade statistik som inte mer än i möjligen begränsad utsträckning inkluderade den grupp uttalandet avsåg, och uttalandet gav därmed en missvisande bild.