bet · H501NU10 · 2018-02-22 00:00:00 — När det gäller att höja mineralersättningen i kan detta ha negativa konsekvenser för framtida järnbrytning eftersom det kan leda till att gruvorna inte blir lönsamma. För koppar verkar det finnas en marginal för att höja mineralersättningen. Intäkterna från denna höjning ska dock vägas mot kostnaden i form av ökad administration och ökad komplexitet. Situationen för andra behöver analyseras vidare innan en eventuell höjning av mineralersättningen införs. Det bör påpekas att genom att enbart höja mineralersättningen för vissa skulle principen om skatteneutralitet frångås. I stället för att öka mineralersättningen kan staten initiera samverkan mellan det lokala samhället och gruvbolagen kring utveckling av gemensamma intressen. Ett annat alternativ är att det skapas en tydligare reglering kring gruvbolagens sociala ansvar med större möjlighet att ställa särskilda villkor i samband med gruvbrytning. Detta bör dock utredas noggrant. Att införa en skatt på extraordinära vinster orsakade av prisökningar på råvarumarknaden har visat sig vara kostsamt och inte ge särskilt mycket intäkter. Ett sådant styrmedel behöver därför analyseras ordentligt om det ska införas. Enligt uppgift pågår fortfarande överväganden inom om frågor om avgifter och ersättningar i samband med gruvbrytning. I motion 2017/18:2962 (MP) tas det s.k. kronoandelsbegreppet upp. Kronoandel infördes gruvlag (1938:314) och innebar att den rätt till hälftenandel i gruvföretag som fastighetsägaren enligt den tidigare lagstiftningen varit berättigad till – jordägarandelen – flyttades över till staten. Ett av de bärande motiven för detta var behovet av samhällsinflytande över gruvnäringen. Systemet med kronoandel avskaffades 1993 (prop. 1992/93:238, bet. 1992/93:NU33). Utskottet ansåg bl.a. att ett slopande av kronoandelsinstitutet skulle främja prospekteringen i landet och därmed bidra till utvecklingen av en livskraftig mineralindustri. Mineralersättning som en prioriterad fordran I motion 2017/18:3405 (M) begärs ett tillkännagivande om markägarens rättigheter som fordringsägare när det gäller mineralersättningen om en gruva går i konkurs. I 11 kap. konkurslagen (1987:672) regleras utdelning av medel från ett konkursbo till fordringsägarna. Den ordning i vilken betalningsanspråken ska tillgodoses vid konkurs och utmätning regleras i sin tur i förmånsrättslagen (1970:979) och i utsökningsbalken. Utgångspunkten är att alla fordringar har samma rätt. I förmånsrättslagen finns dock en uppräkning av vissa fordringar som har bättre rätt än andra, dvs. förmånsrätt, och vilken ordning som gäller mellan dessa s.k. prioriterade fordringar. Fordringar utan förmånsrätt, dvs. oprioriterade eller övriga fordringar, har inbördes lika rätt. Konkurs- och förmånsrättslagarna bereds av civilutskottet. behandlade civilutskottet en motion (M) om översyn av konkurslagstiftningen i syfte att stärka leverantörers oprioriterade fordringar i en konkurs (bet. 2013/14:CU11). Utskottet ansåg sig inte vara berett att föreslå någon åtgärd från med anledning av förslaget och avstyrkte därför motionen. Enligt uppgift från pågår det inget arbete med att se över konkurs- eller förmånsrättslagstiftningen med koppling till frågor om mineralersättningens ställning i samband med en gruvkonkurs. Enligt grundlagen (2 kap. 18 § regeringsformen) är varje medborgares egendom tryggad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vid ingrepp i markägares rättigheter med stöd av minerallagen är markägarna dock garanterade ersättning. Utöver denna ersättning har det införts en s.k. mineralersättning som de som har bearbetningskoncession ska betala till staten och berörda markägare och som baseras på värdet av den malm som bryts. Vidare måste koncessionshavaren betala en del andra avgifter enligt bestämmelser i minerallagen, vilket framgår av det som har redovisats i det föregående. När det gäller motionsyrkanden som på ett eller annat sätt har koppling till de nyssnämnda ersättningarna och avgifterna hänvisar utskottet till de utfästelser som regeringen har gjort om att se över det som betecknades som mineralavgiften och att därefter återkomma till med förslag. Visst underlag har för ändamålet inhämtats från Tillväxtanalys bl.a. när det gäller mineralersättningens storlek och fördelning samt om tänkbara konsekvenser av att höja denna ersättning. Enligt uppgift pågår fortfarande diskussioner inom om dessa frågor, och det finns enligt utskottets uppfattning anledning att avvakta utfallet av dessa överväganden innan det kan anses vara påkallat för att agera i frågan. Med det anförda avstyrks därför samtliga motionsyrkanden i de aktuella delarna. Utvinning av fossila energitillgångar Utskottets förslag i korthet avslår förslag om förbud mot utvinning av olika fossila energitillgångar i . Utskottet hänvisar bl.a. till att regeringen bereder förslag från en utredning om konsekvenserna av att införa ett förbud mot utvinning av olja och gas i . Vidare redovisar utskottet att regeringen har meddelat att den har för avsikt att lämna en proposition till om ett förbud mot utvinning av uran i . Jämför reservation 10 (V) och 11 (KD). I motion 2017/18:1137 av (M) slås det fast att är det land i som bedöms ha de största tillgångarna på uran. Detta gör uranprospektering och uranbrytning intressant för både nationella och internationella företag. Eftersom staten står för de långvariga miljökonsekvenserna av en eventuell uranbrytning bör vinsterna av uranbrytningen gå till staten. Detta hindrar inte att privata bolag står för själva driften. Regeringen bör undersöka möjligheten för att de huvudsakliga vinsterna av uranbrytning kommer staten till del i form av en statlig uranfond. I motion 2017/18:2455 av (M) konstateras det inledningsvis att det pågår prospektering efter uran på flera håll runt om i landet. Motionären slår även fast att liksom all gruvbrytning innebär uranbrytning omfattande miljöpåverkan. Vad som dessutom kan vara problematiskt vid uranbrytning är den urlakningsprocess som innebär att radioaktiva ämnen kan spridas och där gruvrester kan avge radioaktiv strålning. Motionären efterfrågar ett tillkännagivande om att eventuella miljökonsekvenser av uranbrytning i ska ses över. I motion 2017/18:276 av och (båda C) framhålls det att nya fossila bränsletillgångar som t.ex. skiffergas riskerar att försena omställningen till förnybar energi. Miljöpåverkan och metangasutsläpp vid gas- och oljeutvinning ur skiffer är ytterligare osäkerhetsfaktorer i den globala pågående energiomställningen. Motionärerna anser att det enda rimliga förhållningssättet är att all utvinning av fossil energi fullt ut står för sina miljökostnader. Att utvinna gas och olja ur skiffer genom hydraulisk spräckning (s.k. frackning) är också förenat med påtagliga och oöversiktliga miljörisker. Med hänvisning till försiktighetsprincipen bör , enligt motionärernas uppfattning, därför införa ett förbud mot gas- och oljeutvinning ur skiffer. Klimatomställningen handlar inte bara om nya begränsningar för utsläpp, utan även om att begränsa utvinningen av fossila energitillgångar både i och globalt. Denna uppfattning framförs i partimotion 2017/18:1141 av m.fl. Motionärerna pekar på att det finns ett intresse för att utvinna skiffergas i bl.a. och på , men områden med sådan berggrund som kan innehålla gas finns även i , och i . Motionärerna anser att utvinning av ännu mer fossil energi skulle motverka den nödvändiga energiomställningen och dessutom riskera att medföra stora negativa miljöeffekter. Därför vill de att genom ett tillkännagivande ska framföra till regeringen att det bör införas ett nationellt förbud mot gas- och oljeutvinning (yrkande 17). Om inte bifaller detta förslag vill motionärerna värna kommunernas självbestämmande och föreslår därför att det införs en vetorätt mot utvinning av fossil energi. Ett tillkännagivande med denna innebörd efterfrågas (yrkande 18). är ett världsunikt bräckvattenhav med ett särskilt ekosystem, sägs det inledningsvis i kommittémotion 2017/18:2607 av m.fl. (KD). Flera Östersjöstater prospekterar efter eller utvinner olja i , dock inte . En oljeolycka i det känsliga innanhav som utgör skulle få särskilt allvarliga miljökonsekvenser och utgör ett hot även mot Sveriges kuster och havsmiljö. bör verka inom EU och för att uppnå ett förbud mot oljeutvinning i (yrkande 4). I kommittémotion 2017/18:2609 av m.fl. (KD) sägs det att utvinning av skiffergas innebär stora miljörisker och bidrar till klimatförändringen. Utvinningen av skiffergas i har påverkat den globala prisbilden på fossil energi. Inflödet av naturgas på en marknad som har haft höga priser på både olja och naturgas har inneburit ett prisfall på fossil energi. Detta försämrar konkurrensförutsättningarna för förnybar och klimatneutral energi. Motionärernas uppfattning är att skiffergasen är ett stickspår som cementerar fossila strukturer. De anser att utvinning av skiffergas därför ska vara förbjudet i och begär ett tillkännagivande med den innebörden (yrkande 3). Skiffergas är naturgas som bildas och binds i berggrund som består av skiffer. Skiffer på stora djup är relativt tät, vilket har gjort det mycket svårt att producera gas ur den. Ny teknik har dock skapat förutsättningar för lönsamhet inom detta segment. För att öka tillströmningen av gas till borrhålen spräcker man skiffern med hjälp av högt vattentryck i borrhålet, och skapar därigenom sprickor kring borrhålet där gasen kan strömma till. Denna metod kallas hydraulisk spräckning (frackning). I samband med spräckningen injekteras kvartssand som håller sprickorna öppna. Förutom sand och vatten tillförs kemiska tillsatser för att minska friktionen i sprickorna. De hål som borras för skiffergasutvinning är ofta mer eller mindre horisontella i den gasförande skiffern. I förekommer alunskiffer i delar av , , , , , fjällkedjan och södra . Lokalt kan alunskifferområdena innehålla utvinningsbara mängder gas. Lokalt i centrala och sydvästligaste förekommer alunskiffern på större djup, vilket innebär att det skulle kunna förekomma termiskt bildad skiffergas där. Av en rapport från SGU som publicerades framgår det att frackning endast kan tillämpas inom mycket begränsade områden i . De områden där det kan finnas termiskt bildad gas och där denna utvinningsmetod skulle kunna vara teoretiskt möjlig att använda finns alltså i delar av . Skiffergasutvinning bedöms dock vara olämplig på dessa platser, bl.a. på grund av läget i en tätbefolkad region, begränsade skiffervolymer och – framför allt – att den skiffer som finns inte innehåller någon större mängd gas. I finns lokala ansamlingar av s.k. biogent bildad, och därmed mer ytligt förekommande, gas. Volymen gas i dessa områden är ur ett internationellt perspektiv dock mycket liten och värdet således även begränsat, vilket enligt den nämnda gör att utvinning endast bedöms vara möjlig i mindre skala. Man skulle i så fall använda mer konventionell utvinningsteknik och alltså inte frackning. Bestämmelser om prospektering efter eller utvinning av naturgas Utöver de tillstånd som utfärdas av Bergsstaten för prospektering eller utvinning är flera av de verksamheter som är aktuella för naturgas även tillstånds- eller anmälningspliktiga enligt 9 kap. . Uran förekommer i jordskorpan och är ofta associerat med andra metaller, såsom järn, koppar, guld och s.k. sällsynta jordartsmetaller. Strålningsegenskaperna i berggrunden används i samband med prospektering. Uran kan sägas visa vägen till andra fyndigheter. presenterade SGU en rapport om energimetallerna uran och torium (Mineralmarknaden – Tema: Energimetaller, Periodiska publikationer 2016:2). Av rapporten framgår bl.a. att några av världens största tillgångar av uran finns i , bl.a. i (kommun, ), (kommun, ) och Häggån (Åre kommun, ). Majoriteten av tillgångarna förekommer dock i form av låghaltiga, men väldigt stora, mineraliseringar som bedöms som okonventionella, dvs. inte lönsamma att bryta. Uranmalm bryts i ett tjugotal länder där , och tillsammans står för av produktionen. importerar 1 500–uran från , , , och . I vid i utvanns totalt ca naturligt uran –1969. Världsmarknadspriserna på uran, säkerhetsläget, infrastruktursituationen och det aktuella opinionsläget är utöver uranhalten dock faktorer som också kan påverka företags intresse för att prospektera efter uran. Även förutsättningarna för att utvinna andra värdefulla mineraler med eventuell uranutvinning kan påverka intresset. var priset på uran ca per pund (). Priset har pendlat , men var priset nere per pund. Detta kan jämföras med när priset låg per pund, vilket innebär att det därefter har sjunkit med fram till . Uranpriset styrs till stor del av den globala kärnkraftskonjunkturen. Det råder emellertid stor osäkerhet om den globala utvecklingen när det gäller efterfrågan på kärnkraftsel och den därtill knutna gruvproduktionen av uran. I kan prospekteringen efter uran sägas ha startat efter , när kunskapen om såväl kärnenergi som kärnvapen blev tillgänglig. Under framför allt genomförde SGU omfattande prospektering efter uran i urberget, huvudsakligen i den norra halvan av . fasades den statligt finansierade uranprospekteringen ut. Vid utgången av 2017 fanns det tre tillstånd som specifikt avsåg prospektering efter uran. Samtliga dessa avsåg områden i . Det bör dock noteras att ett undersökningstillstånd som har beviljats för ett även gäller för övriga mineraler, med undantag för olja, gasformiga kolväten och diamant, där tillståndet bara gäller för det ämne som har angetts i ansökan. Det som anges i en ansökan avspeglar därför inte nödvändigtvis den faktiska verksamheten. Liksom för all prospektering efter koncessionsmineraler krävs tillstånd enligt minerallagen. Beroende på vilka prospekteringsmetoder som används behövs också tillstånd enligt andra lagar, däribland . I får uran inte brytas utan att tillstånd har utfärdats enligt minerallagen, och lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen). Tillstånd enligt minerallagen att bearbeta en uranfyndighet (bearbetningskoncession) beviljas av bergmästaren. Enligt 8 kap. 2 § minerallagen ska ärenden om beviljande av bearbetningskoncession hänskjutas till regeringen för prövning, om bergmästaren bedömer att frågan om koncession är särskilt betydelsefull ur allmän synpunkt. Bergmästaren ska även hänskjuta ärendet till regeringen om han eller hon finner det motiverat att frångå det har föreslagit när det gäller hushållning med mark- och vattenområden enligt 3 eller 4 kap. . Bergmästaren utreder frågan och bifogar ett eget yttrande i de ärenden som hänskjuts till regeringen för prövning. Enligt miljöprövningsförordningen krävs det vanligen tillstånd från mark- och miljödomstolen för gruvdrift eller en gruvanläggning för brytning av malm, eller kol. Enligt 17 kap. 1 § ska anläggningar för brytning, bearbetning eller anrikning av uranhaltigt material dessutom tillåtlighetsprövas av regeringen. Tillåtlighetsprövningen gäller övergripande frågor om lokalisering, art och omfattning samt frågor om verksamhetens effekter på markanvändning och miljö, energi, transporter m.m. De bedömningar som ska göras är ytterst att betrakta som politiska ställningstaganden där det framstår som naturligt att regeringen har det avgörande inflytandet över huruvida verksamheten ska få komma till stånd eller inte. I samband med prövningen kan regeringen besluta om särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. Regeringens beslut är bindande för den ordinarie tillståndsmyndigheten. Denna kan alltså inte avslå en ansökan om tillstånd till en verksamhet som regeringen vid prövning enligt 17 kap. har funnit tillåtlig. kan inte heller bifalla en ansökan om tillstånd som regeringen vid prövningen har funnit otillåten. Regeringens beslut i tillåtlighetsfrågan omfattas av lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut, vilket innebär att efter ansökan om rättsprövning prövar om regeringens avgörande strider mot någon rättsregel. Enligt 17 kap. 6 § får regeringen tillåta verksamheten endast om kommunfullmäktige i den kommun där en uranfyndighet ska bearbetas har tillstyrkt detta. Det finns därmed inte någon möjlighet för regeringen att tillåta uranbrytning mot kommunens vilja. Kommuner har alltså en lagfäst vetorätt mot uranbrytning inom den egna kommunen. För drift av en anläggning för utvinning av ett kärnämne som exempelvis uran krävs som nämnts även tillstånd enligt kärntekniklagen (5 §). Frågan om ett sådant tillstånd prövas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Ansökningar om koncession för uranbrytning i Varken Bergsstaten, miljödomstolarna eller regeringen har tagit ställning till någon ansökan om tillstånd för att bryta uran eftersom ingen sådan ansökan har kommit in sedan brytningen i . Den kommunala vetorätten har således inte heller utnyttjats. Den svenska mineralstrategi som antogs 2013 var avgränsad till mineraler som inte är att betrakta som energitillgångar. Frågor om prospektering efter eller brytning av uran berördes därmed endast indirekt av de åtgärder som strategin omfattade. Regeringspartiernas överenskommelse om utvinning av fossil energi i betänkandet har regeringspartiernas överenskommelse om mineralpolitiken redovisats. Här bör erinras om att denna överenskommelse innehåller en skrivning om att inte ska öppna för utvinning av uran, olja eller gas. tog ställning till regeringens proposition 2014/15:64 Genomförande av offshoredirektivet. I propositionen redovisades en kunskapssammanställning från SGU i vilken de geologiska förutsättningarna för förekomsten av olja och gas beskrevs. Enligt SGU saknar berggrunden i och förutsättningar för att det ska finnas olja och gas. När det gäller , och södra framkommer det att volymerna av utvinningsbar olja är begränsade och att utvinningen endast har bedrivits i liten skala. Även Skåneområdet och södra bedöms sakna förutsättningar för utvinning av olja och gas. Regeringen ansåg att tillstånd inte ska få lämnas till olje- eller gasverksamhet. I propositionen föreslogs därför att undersökningstillstånd och bearbetningskoncessioner enligt kontinentalsockellagen (1966:314) och minerallagen inte ska få meddelas i fråga om olje- eller gasverksamhet till havs. biföll regeringens förslag, och bestämmelserna trädde i kraft (bet. 2014/15:FöU9). Utskottet har behandlat frågor om utvinning av olika fossila energitillgångar i . Vid det senaste tillfället – – anförde utskottet följande (bet. 2016/17:NU17): Utskottet konstaterar inledningsvis att de naturgivna förutsättningarna i inte är av det slaget att någon mer betydande utvinning av gas eller olja är aktuell vare sig på land eller till sjöss. Som en följd av genomförandet av offshoredirektivet i kommer undersökningstillstånd och bearbetningskoncessioner enligt kontinentalsockellagen och minerallagen för övrigt inte att kunna meddelas i fråga om olje- eller gasverksamhet till havs. Utöver detta vill utskottet påminna om att SGU på regeringens uppdrag har utrett vad ett förbud mot landbaserad utvinning av olja och gas i innebär och vilka konsekvenser ett sådant eventuellt förbud skulle få för olika aktörer. Utskottet anser att regeringens eventuella åtgärder med anledning av det som sägs i SGU:s nyssnämnda rapport bör avvaktas innan det finns skäl för att agera med anledning av det som föreslås i motionerna 2016/17:3196 (C) och 2016/17:1737 (V) om förbud mot utvinning av kolväten som olja och gas i . De båda motionerna avstyrks i de aktuella delarna. Förslag om ett förbud mot brytning av uran i , om miljökonsekvensanalys av uranbrytning och om fondering av de vinster som brytningen genererar har behandlats av utskottet under både innevarande och tidigare mandatperioder. Sedan den senaste riksdagsbehandlingen har SGU presenterat en rapport om förekomsten av energimetallerna uran och torium i . Utskottet noterar att rapporten i huvudsak bekräftar det som redan var känt om den förhållandevis rikliga men låghaltiga förekomsten av uran på vissa håll i och att huvuddelen av de svenska tillgångarna bedöms som okonventionella, dvs. inte lönsamma att bryta. Det låga priset på uran till följd av betydande osäkerhet om den globala utvecklingen på kärnkraftsområdet bidrar till att uranbrytning i inte bedöms vara intressant ur ett företagsekonomiskt perspektiv. Utskottet anser inte att det som framgår av den nämnda motiverar att ska ställa sig bakom de förslag som gäller uran i motionerna 2016/17:239 (M), 2016/17:820 (C), 2016/17:1488 (M) och 2016/17:1737 (V). Eftersom ingen annan information har tillkommit i dessa frågor avstyrks motionerna av de tidigare refererade skälen som anfördes vid motsvarande utskottsbehandling (bet. 2015/16:NU14). Ett förslag motsvarande det i motion 2017/18:2607 (KD) om ett förbud mot oljeborrning i behandlades av miljö- och jordbruksutskottet (bet. 2016/17:MJU10). Miljö- och jordbruksutskottet hänvisade bl.a. till att har genomfört de delar av EU:s s.k. offshoredirektiv som krävs av en medlemsstat som inte har prospektering eller utvinning av olja eller gas till havs och inte heller planerar att ge tillstånd till detta inom sin jurisdiktion (prop. 2014/15:64, bet. 2014/15:FöU9). Innebörden är att i får undersökningstillstånd eller bearbetningskoncessioner inte meddelas i fråga om oljeverksamhet till havs (17 kap. 4 § minerallagen). Vidare konstaterade miljö- och jordbruksutskottet att det finns rekommendationer inom Helcom (se nedan) som är relevanta för oljeutvinning, men att dessa inte omfattar något förbud. Enligt då aktuella uppgifter från pågick inte något arbete med inriktning på att införa ett förbud mot oljeutvinning i . I kommittémotion 2017/18:2607 (KD) omnämns Helcom, och det framförs önskemål om att ska agera inom Helcom och EU för att få till stånd ett förbud mot oljeutvinning i . Helsingforskonventionen är en regional miljökonvention för , inklusive . Arbetet för att förbättra tillstånd samordnas av (Helcom). Helcom består av representanter för konventionens parter. Havsbottnen ingår i konventionens tillämpningsområde. Det anges i artikel 12 att vid utforskning och exploatering av havsbottnen ska åtgärder vidtas som förbygger förorening av den miljön, och det ska upprätthållas beredskap för att kunna agera om ett utsläpp skulle uppkomma. I en särskild bilaga till konventionen (bilaga VI) redovisas procedurer och åtgärder som ska följas för att förebygga eventuella föroreningar från exempelvis olje- eller gasutvinning i . Utöver detta är flera ytterligare skrivningar i konventionen applicerbara på oljeutvinning. Det gäller exempelvis försiktighetsprincipen (artikel 3). Länderna inom Helcom kom 2007 överens om en gemensam handlingsplan för miljö, Baltic Sea Action Plan (BSAP). Målet är att ska vara i god ekologisk status 2021. I handlingsplanen framkommer att parterna är överens om att applicera en nollutsläppsprincip för plattformar i . Utöver detta har Helcom antagit rekommendationer när det gäller åtgärder för att bekämpa utsläpp från det man betecknar offshore units. Det finns även en rekommendation i fråga om havsbaserad verksamhet (offshore activities). hålls ett ministermöte inom Helcom för att bl.a. diskutera hur organisationen kan verka i linje med FN:s Agenda 2030 och då inte minst hållbarhetsmål 14 som gäller hav och resurser och där Helcom har gjort ett antal frivilliga åtaganden. Vidare kommer frågor om ett mer kraftfullt genomförande av BSAP att diskuteras. Åtta av strandstater är medlemmar i . antogs under det svenska EU-ordförandeskapet 2009 och ska vara till hjälp för att prioritera och samlas kring gemensamma insatser. Syftet med strategin är att möta de gemensamma utmaningar som länderna i står inför, och den har tre huvudmål, varav ett handlar om att rädda havsmiljön. Enligt EU:s havsplaneringsdirektiv (direktiv /89/EU) ska EU:s medlemsstater ha upprättat havsplaner . Därför pågår det havsplanering i flera av medlemsstaterna runt .