bet · H501CU17 · 2018-03-21 00:00:00 — Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden som behandlas i betänkandet. Motionsyrkandena gäller bl.a. fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter, skärpt kontroll vid konkursansökan, beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning samt undantag från utmätning. I betänkandet finns fyra reservationer (M, SD, L, KD). Ett sextiotal yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /18. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor Fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter Skärpt kontroll vid konkursansökan Beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning Motioner som bereds förenklat 1.Fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter, punkt 4 (M, L) 2.Skärpt kontroll vid konkursansökan, punkt 5 (L, KD) 3.Beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning, punkt 7 (KD) 4.Undantag från utmätning, punkt 8 (SD) Motioner som bereds förenklat, punkt 9 (M, SD, C, L, KD) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /18 Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2017/18:1563 av (SD) och 2017/18:3540 av (SD). Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor 2017/18:2416 av och (båda MP) yrkandena 1 och 2. 2017/18:2746 av (MP) yrkande 11. Fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter 2017/18:121 av (L), 2017/18:852 av (L), 2017/18:1085 av (S), 2017/18:1102 av (S), 2017/18:1170 av (M), 2017/18:1200 av (M), 2017/18:1310 av (KD) yrkandena 1 och 6, 2017/18:1649 av (M), 2017/18:2347 av Boriana (M), 2017/18:2873 av (C) yrkandena 1–3, 2017/18:3474 av och (båda C) yrkande 6 och 2017/18:3582 av m.fl. (L) yrkandena 13–15. Reservation 1 (M, L) Skärpt kontroll vid konkursansökan 2017/18:7 av (KD), 2017/18:269 av (C), 2017/18:1922 av (M), 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkande 18 och 2017/18:3652 av m.fl. (KD) yrkande 57. Reservation 2 (L, KD) 2017/18:3035 av (M). Beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning 2017/18:3836 av m.fl. (KD) yrkande 50. Reservation 3 (KD) 2017/18:3556 av (SD). Reservation 4 (SD) Motioner som bereds förenklat 2017/18:984 av och (båda SD) yrkande 5, 2017/18:1499 av (C), 2017/18:2009 av (M), 2017/18:2565 av (M), 2017/18:2566 av (M), 2017/18:2669 av (S), 2017/18:3077 av (M), 2017/18:3086 av (M), 2017/18:3212 av m.fl. (M) yrkande 5, 2017/18:3213 av m.fl. (M) yrkandena 4, 12–16, 19 och 21, 2017/18:3340 av (KD), 2017/18:3344 av m.fl. (KD, M, C, L) yrkande 3, 2017/18:3416 av m.fl. (M) yrkande 8, 2017/18:3579 av m.fl. (L) yrkande 9, 2017/18:3598 av m.fl. (V) yrkandena 14–16, 2017/18:3652 av m.fl. (KD) yrkandena 55, 56 och 61–63 samt 2017/18:3756 av m.fl. (C) yrkandena 10–12. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (M), (M), (C), (MP), (M), (SD), (L), (S), ClasGöran (S), (S), (S) och (S). I betänkandet behandlar utskottet ett sextiotal motionsyrkanden från allmänna motionstiden /18 i olika ersättnings-, insolvens- och utsökningsrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller bl.a. fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter, skärpt kontroll vid konkursansökan, beräkning av förbehållsbeloppet vid löneutmätning samt undantag från utmätning. Cirka 30 av motionsyrkandena behandlas i förenklad ordning, eftersom de tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlat tidigare . Motionsförslagen finns i bilagan. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om fullvärdesförsäkringsvillkor. Utskottet hänvisar till gällande ordning. I motionerna 2017/18:1563 och 2017/18:3540 föreslår (SD) ett tillkännagivande till regeringen om att utreda om lagstiftningen bör ändras för att underlätta för enskilda försäkringstagare att förstå villkoren för fullvärdesförsäkringar. Motionären menar att det kan vara svårt att tolka vad som är en fullvärdesförsäkring och inte, vilket kan ställa till problem för en privat fastighetsägare vid en totalskada av hans eller hennes egendom. Med fullvärdesförsäkring avses en försäkring som gäller utan någon beloppsbegränsning. Motsatsen är en s.k. försäkring på första risk eller beloppsförsäkring, där det finns ett tak för hur mycket försäkringsbolaget kan behöva betala. I 6 kap. 2 § försäkringsavtalslagen (2005:104) finns bestämmelser om hur ersättningen ska beräknas vid en sakskada. Regleringen gäller bara i den utsträckning som inte annat föreskrivs i försäkringsvillkoren. Ersättningen ska enligt huvudregeln motsvara återanskaffningspriset för egendomen, med värdeminskningsavdrag för ålder och bruk. Återanskaffningspriset ska avse den lägsta kostnaden för att anskaffa ny egendom av samma slag som den skadade. Värdeminskningsavdrag för ålder och bruk ska som huvudregel göras kontinuerligt. Om det inte är fråga om en byggnad, ska avdrag även göras för nedsatt användbarhet eller annan omständighet. Detta blir aktuellt bl.a. när egendomen är i sådant skick att den inte fungerar tillfredsställande eller att den blivit omodern och därför mist sitt värde. Försäkringsvillkoren innehåller vanligtvis en utförlig reglering av hur ersättningen ska beräknas. Under värderingsreglerna finns normalt en tabell för de delar av byggnaden som omfattas av åldersavdrag. Tabellen utgår från de olika byggnadsdelarnas uppskattade livslängd. Åldersavdragen kan variera mellan olika försäkringsbolag men bygger på samma grund. Först gäller oftast vissa friår när inget åldersavdrag görs, och sedan sker en procentuell upptrappning. Normalt kan dock avdraget för en och samma byggnadsdel uppgå till högst . När försäkringsbolaget gör åldersavdrag görs avdraget på hela återställandekostnaden, dvs. både material- och arbetskostnad. Vanligt är också att det finns ett sammanlagt maximerat åldersavdrag för en och samma skadehändelse, dvs. ett högsta belopp som de sammanlagda åldersavdragen kan uppgå till. Systemet med åldersavdrag innebär i praktiken att försäkringstagaren måste betala en del av den standardförbättring som uppkommer när gamla saker byts ut mot nya. Försäkringsbolagen har en skyldighet att lämna information om innebörden av en försäkring. Innan ett försäkringsbolag meddelar en individuell skadeförsäkring ska bolaget enligt 2 kap. 2 § försäkringsavtalslagen lämna information som underlättar kundens bedömning av försäkringsbehovet och val av försäkring (s.k. förköpsinformation). Informationen ska på ett enkelt sätt återge det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som kunden behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Viktiga begränsningar av försäkringsskyddet ska tydligt framgå. Enligt 2 kap. 4 § försäkringsavtalslagen är försäkringsbolaget dessutom skyldigt att efter att avtalet slutits tillställa försäkringstagaren en skriftlig bekräftelse på avtalet samt, om det inte skett tidigare, upplysa om försäkringsvillkorens innehåll och särskilt framhålla vissa typer av villkor (s.k. efterköpsinformation). Det rör sig bl.a. om villkor som med hänsyn till försäkringens beteckning eller övriga omständigheter utgör en oväntad och väsentlig begränsning av försäkringsskyddet. Med detta avses enligt förarbetena förhållanden som avviker från vad en försäkringstagare i allmänhet kan ha anledning att utgå från (se prop. 2003/04:150 s. 383). Om försäkringsbolaget inte särskilt framhåller ett sådant villkor, vare sig före eller efter avtalsslutet, får försäkringsbolaget sedan inte åberopa villkoret (2 kap. 8 § försäkringsavtalslagen). Detta innebär att avtalet ska gälla utan villkoret och att försäkringstagaren vid försäkringsfall har rätt till ersättning som om villkoret inte hade funnits (a. prop. s. 388). Vid sidan av försäkringsbolagens informationsskyldighet finns i 10 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden en generell bestämmelse om tolkning av avtalsvillkor. Av bestämmelsen följer att om ett avtalsvillkor som inte varit föremål för individuell förhandling har en oklar innebörd, ska villkoret vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument tolkas till förmån för konsumenten. Utskottet är, mot bakgrund av den lagreglering som finns på området och vad som är brukligt i fråga om försäkringsvillkoren enligt vad som redovisats ovan, inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionerna. Motionsyrkandena bör därför avslås. Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och en aviserad proposition. I motion 2017/18:2416 framhåller och (båda MP) att lagstiftningens inriktning måste vara att kärnkraften vid en olycka ska tvingas att stå för sina egna kostnader. Ansvarsbeloppet behöver därför höjas till att motsvara den nivå som en radiologisk olycka erfarenhetsmässigt har visat sig kunna kosta, vilket enligt motionärerna innebär åtminstone . Ett tillkännagivande yrkas om en höjning av skadeståndsansvaret och finansieringskravet så att de motsvarar den fulla ekonomiska kostnaden (yrkande 1). Motionärerna anför vidare att inte bara alla värden i det bolag som äger och driver reaktorn bör kunna tas i anspråk för att fullgöra ersättningsansvaret, utan även värdena i moderbolag och resten av koncernen. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om att det bör införas regler om ansvarsgenombrott vid radiologiska olyckor (yrkande 2). Lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor Regler om ansvar och ersättning för radiologisk skada finns i atomansvarighetslagen (1968:45). godkände ändringsprotokoll till om skadeståndsansvar på atomenergins område och dess tilläggskonvention. För att klara de åtaganden som följer av konventionerna antog också en ny lag, lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, som ska ersätta atomansvarighetslag (prop. 2009/10:173, bet. 2009/10:CU29, rskr. 2009/10:360). ändringsprotokoll har ännu inte trätt i kraft, och den nya lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Den nya lagen bygger liksom tidigare på s.k. strikt ansvar, dvs. ansvaret är oberoende av uppsåt eller oaktsamhet. Till skillnad från tidigare innebär den nya lagen att ansvaret är obegränsat för innehavare av svenska kärntekniska anläggningar. Innehavare av kärnkraftsreaktorer ska dessutom finansiera skadeståndsansvaret (ca ). Finansieringen ska ske genom en ansvarsförsäkring, eller genom att annan ekonomisk säkerhet ställs, som täcker ersättningsansvaret upp till det angivna beloppet. För andra kärntekniska anläggningar än kärnkraftsreaktorer blir huvudregeln att innehavare ska finansiera ansvaret (ca ). Liksom tidigare ska staten betala ersättning till en skadelidande som har rätt till ersättning enligt lagen, om ersättningen inte kan fås från den ansvariga anläggningshavarens säkerhet. Statens sammanlagda ersättningsansvar för varje radiologisk olycka uppgår till plus ränta. Ansvaret gäller upp till detta belopp även när den ansvariga anläggningshavarens skyldighet att säkerställa ersättning är begränsad till ett lägre belopp. Vidare ska staten tillsammans med andra konventionsstater betala ytterligare ersättning till skadelidande med högst plus ränta. Genom den nya lagen höjs sammanfattningsvis den sammanlagda garanterade ersättningen från nuvarande till (ca ). Statens återkravsrätt gentemot anläggningshavare är obegränsad. Varken den nuvarande atomansvarighetslagen eller den nya lagen innehåller någon bestämmelse om ansvarsgenombrott. Med ansvarsgenombrott avses i regel – i strid med den aktiebolagsrättsliga principen att aktieägarna inte är personligen ansvariga för bolagets skulder – att aktieägare personligen görs ansvariga för bolagets förpliktelser, trots att de inte överträtt någon regel i aktiebolagslagen eller brustit i fullgörelse av någon skyldighet mot bolaget. I regeringens proposition 2009/10:173 konstaterades att frågan om ansvarsgenombrott har varit föremål för lagstiftningsdiskussioner vid ett flertal tillfällen, men att en lagreglering av detta ansetts vara förenad med sådana olägenheter från ett allmänt aktiebolagsrättsligt perspektiv att någon motsvarande bestämmelse aldrig införts i svensk lagstiftning. I den utredning som föregick propositionen förordades inte heller att man skulle införa bestämmelser om aktiebolagsrättsligt ansvarsgenombrott för att säkerställa anläggningshavarens ekonomiskt obegränsade ansvar (SOU 2009:88). Utskottet avstyrkte liknande motionsyrkanden som de som är aktuella i lagstiftningsärendet om den nya lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor (bet. 2009/10:CU29). Utskottet ansåg att övervägande skäl talar för att ett obegränsat skadeståndsansvar införs för innehavare av svenska kärntekniska anläggningar och att den valda nivån på anläggningshavares finansiering av skadeståndsansvaret var väl avvägd. Vad gäller frågan om ansvarsgenombrott konstaterade utskottet att regeringens förslag innebär att skadeståndsansvaret ska vara finansierat till en hög nivå, vilket torde minska behovet av sådana regler. Utskottet såg därför inte något behov av att se över frågan ytterligare. Utskottet framhöll vidare att regeringens förslag innebär att ett obegränsat ersättningsansvar införs för innehavare av kärntekniska anläggningar i . höjs kravet väsentligt på anläggningshavares finansiering av skadeståndsansvaret genom en försäkring eller annan ekonomisk säkerhet, från motsvarande till motsvarande ca . Den viktigaste fördelen med ett obegränsat ansvar är att de skadelidandes anspråk på skydd inte enbart tillgodoses genom denna säkerhet utan även genom möjligheten att få ersättning från anläggningshavarens tillgångar. Genom att en skadelidande på skadeståndsrättsliga grunder kan vända sig direkt till anläggningshavaren och kräva ersättning utöver det finansiellt garanterade beloppet kan det inte bli fråga om att ersättningsbeloppen måste sättas ned som anläggningshavaren har kvar tillgångar och kan fortsätta verksamheten eller dela ut tillgångarna till sina ägare. Utskottet pekade på att propositionen även innehöll förslag som direkt syftar till att öka de skadelidandes faktiska möjligheter att få ersättning från anläggningshavares tillgångar. En egendomsförsäkring som anläggningshavare tecknar för att kunna ersätta skador på reaktoranläggningen ska inte få ha någon annan som förmånstagare än den som är tillståndshavare för verksamheten. Härigenom omöjliggörs att försäkringsersättningen betalas ut till något annat bolag och på så sätt undandras de skadelidande. De föreslagna bestämmelserna innebär således, anförde utskottet, att anläggningshavare i hög grad kommer att svara för de verkliga kostnader som en olycka kan orsaka. följde utskottets förslag. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om bl.a. ansvarsbeloppets storlek och finansiering samt ansvarsgenombrott vid radiologiska olyckor, i betänkande 2013/14:CU14. Utskottet fann då, i likhet med tidigare, inte skäl att frångå de ställningstaganden som gjordes i lagstiftningsärendet om den nya lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Motionsyrkandena avstyrktes därför, och följde utskottets förslag. beslutade regeringen att tillsätta en kommission i form av en parlamentarisk kommitté för översyn av energipolitiken (dir. 2015:25). överlämnade betänkandet Kraftsamling för framtidens energi (SOU 2017:2). I betänkandet anförs att en utökning av ansvaret vid radiologiska olyckor till ska genomföras i enlighet med beslut i lagstiftningsärendet om den nya lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. pekar på att tidpunkten för ikraftträdande av lag beror på när enligt EU-rättsliga regler kan ratificera ändringsprotokoll . Enligt Energikommissionen kan emellertid – i avvaktan på att ändringsprotokollen träder i kraft – höja försäkringsbeloppen i den nu gällande atomansvarighetslagen till mellan och (beroende på vilket belopp som går att försäkra). nuvarande lydelse medger nämligen krav på försäkringsbelopp upp till en nivå som det är möjligt för bolagen att teckna försäkring för. Regeringen har i sin propositionsförteckning aviserat en proposition om ökat ansvar vid radiologiska olyckor till . Utskottet har till att börja med inte någon annan uppfattning än den som tidigare gett uttryck för i de aktuella frågorna. Inte heller finns det enligt utskottet skäl att föregripa den proposition om ökat ansvar vid radiologiska olyckor som beräknas läggas fram för . Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om trafikskadeersättning vid rattfylleri. I motion 2017/18:2746 av (MP) yrkande 11 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att en alkoholpåverkad förare som själv medverkat till sin personskada inte ska kunna få någon trafikskadeersättning. Trafikskadeersättning med anledning av en personskada kan enligt 12 § trafikskadelagen (1975:1410) jämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan. Ersättning till en förare som har gjort sig skyldig till rattfylleri eller grovt rattfylleri kan även jämkas, om föraren genom vårdslöshet har medverkat till skadan. Jämkning sker efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på båda sidor och omständigheterna i övrigt. Lagbestämmelsen innebär alltså att det vid rattfylleri hos en förare inte krävs uppsåt eller grov vårdslöshet för jämkning, utan att det i stället räcker med varje form av vårdslöshet. Denna strängare bedömning är motiverad av trafiknykterhetsskäl. Å andra sidan är det inte tillräckligt att föraren har gjort sig skyldig till rattfylleribrott; han eller hon måste också ha varit vårdslös på ett sätt som har medverkat till skadan. I praxis från domstolarna och brukar jämkningen göras i vissa steg: 1/3, 1/2, 2/3 eller hela ersättningen. gav en sakkunnig person i uppdrag att överväga bl.a. om det finns behov av att ändra bestämmelserna om jämkning av skadestånd och trafikskadeersättning till förare som gjort sig skyldiga till trafiknykterhetsbrott. Arbetet redovisades i departementspromemorian Trafikförsäkringsfrågor m.m. (Ds 2006:12). I promemorian förklarar utredaren att framställningar från försäkringsbranschen bl.a. går ut på att ersättningen till en alkoholpåverkad förare alltid ska jämkas, oavsett hur olyckan gått till, eftersom det skulle vara stötande om han eller hon fick full ersättning för personskada i ett sådant fall. Enligt utredaren skulle det emellertid gå för långt att föreskriva jämkning så snart rattfylleribrott kunde konstateras. Det skulle nämligen, framhålls det, innebära ett alltför stort avsteg från ersättningsrättsliga huvudprinciper och kunna leda till oskäliga resultat, när det står klart att den skadelidande inte har någon skuld till olyckan. Vid personskada skulle en så långtgående jämkningsregel vara svårförenlig med de sociala och humanitära synpunkter som ligger bakom den nuvarande lagstiftningen. Att märka är också, anförs det vidare, att en skadelidande förare i de flesta fall själv har tecknat trafikförsäkringen för att få kompensation i händelse av en skada. Utredaren föreslår här en kompromiss genom att det bör gälla en presumtion för att en rattfull förare har kört oaktsamt. Den skadelidande bör till följd av presumtionen kunna slippa jämkning bara om den skadelidande visar att han eller hon inte varit medvållande till sin skada. Vidare bör det vid prövningen av vilken jämkning som är skälig särskilt beaktas att den skadelidande gjort sig skyldig till rattfylleribrott. Enligt uppgift från bereds den i promemorian behandlade frågan om jämkning av trafikskadeersättning inte vidare. Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Fordonsrelaterade skulder och fordonsmålvakter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ytterligare åtgärder mot fordonsmålvakter. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 1 (M, L). m.fl. (L) anför i kommittémotion 2017/18:3582 att de genomförda lagändringarna för att komma till rätta med s.k. fordonsmålvakter har haft mycket begränsad effekt. Motionärerna anför att lagstiftningen behöver skärpas ytterligare och att flera olika möjligheter bör övervägas. Bland annat bör kommunerna ges utökade befogenheter att flytta lagligt parkerade fordon, och personer med fordonsrelaterade skulder bör inte kunna registrera sig som ägare till ytterligare fordon. Motionärerna begär tillkännagivanden om att polisen bör ha en möjlighet att stoppa misstänkta bilmålvakter under färd (yrkande 13), att den tidsperiod som en beslagtagen bil ska förvaras hos myndigheterna bör förkortas (yrkande 14) samt att utlandsregistrerade fordon inte ska kunna användas för att kringgå den svenska lagstiftningen (yrkande 15). Ett liknande motionsyrkande om fler effektiva åtgärder mot fordonsmålvakter framförs också av i motion 2017/18:852. (C) begär i motion 2017/18:2873 ett tillkännagivande om att det ska bli lättare för polisen att beslagta fordon som framförs eller är lagligt parkerade (yrkande 2). Förslag om begränsningar av möjligheten för redan skuldsatta personer att registrera fordon läggs fram i motionerna 2017/18:2873 av (C) yrkande 1, 2017/18:1649 av (M), 2017/18:1200 av (M), 2017/18:121 av (L) och 2017/18:1102 av (S). (M) anför i motion 2017/18:1170 att det är bekymmersamt att regeringen ännu inte har agerat med anledning av det tillkännagivande om skärpt lagstiftning mot fordonsmålvakter som lämnade 2017. Hon begär därför ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör se över lagstiftningen. Ytterligare förslag på olika åtgärder som regeringen bör vidta för att komma till rätta med problemen med fordonsmålvakter framförs i motionerna 2017/18:1310 av (KD) yrkandena 1 och 6, 2017/18:1085 av (S), 2017/18:2347 av Boriana (M), 2017/18:2873 av (C) yrkande 3 och 2017/18:3474 av och (båda C) yrkande 6. Motionärerna föreslår bl.a. införande av åtgärder som förhindrar missbruk av samordningsnummer, möjliggör digitala ägarbyten och underlättar informationsutbyte mellan myndigheter. gäller lagen (2014:447) om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter. Lagen tillämpas på skatter och avgifter som har beslutats efter det angivna datumet. Lagen gäller enligt 1 § rätt att ta fordon i anspråk för betalning av vissa fordringar på fordonsrelaterade avgifter och skatter. Vid indrivning av sådana fordringar som anges i 1 § får enligt 2 § besluta att ta i anspråk det fordon som skatten eller avgiften avser för betalning av gäldenärens skuld. Detta gäller under förutsättning att gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar som räcker till betalning av skulden och att fordonet inte tillhör eller kan anses tillhöra gäldenären enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. I fråga om ianspråktagande tillämpas i övrigt bestämmelserna om utmätning i utsökningsbalken. Detta innebär att , på motsvarande sätt som vid utmätning, har möjlighet att bedöma om det är försvarligt att ta fordonet i anspråk eller inte. Syftet med lagen är enligt förarbetena att dels minska de restförda fordonsrelaterade skulderna till det allmänna, dels minska incitamentet att använda s.k. fordonsmålvakter. Genom att låta en fordonsmålvakt, normalt en person utan utmätningsbara tillgångar, stå som registrerad ägare till ett fordon kan den civilrättsliga ägaren och brukaren undandra sig det betalningsansvar som följer av ett fordonsinnehav (prop. 2013/14:176, bet. 2013/14:CU36). I samband med den nya lagen gjordes även ändringar i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall. Regeringen bemyndigades att utfärda föreskrifter om rätt för staten eller för en kommun att flytta felparkerade fordon vilkas registrerade ägare har obetalade och förfallna skulder i form av felparkeringsavgifter (2 a §). Föreskrifter om sådan rätt finns i förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall.