bet · H501TU15 · 2018-05-24 00:00:00 — Utskottet konstaterar i sammanhanget att det pågår en översyn av regelverket inom Transportstyrelsen eftersom myndigheten har identifierat ett behov av att modernisera regelverket kring A-traktorer, vilket bl.a. utgörs av föreskrifter (VVFS2003:19) om bil ombyggd till traktor samt bil ombyggd till motorredskap klass II. Ett första steg i arbetet är att analysera olika behov och problemställningar där tillgänglighet, minskade utsläpp, mindre buller och bättre trafiksäkerhet är viktiga aspekter. Utskottet anser sammanfattningsvis att det bl.a. finns angelägna trafiksäkerhetsskäl bakom den nuvarande hastighetsbegränsningen för A-traktorer och avstyrker följaktligen motionerna 2017/18:266 (C), 2017/18:726 (S), 2017/18:1586 (SD) yrkandena 3 och 4, 2017/18:2157 (S), 2017/18:2319 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2017/18:3669 (M) yrkande 3. Främjande av vissa fordonstyper Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om främjande av vissa fordonstyper. Utskottet pekar bl.a. på gällande bestämmelser för husbilar och s.k. mopedbilar. Utskottet framhåller också kommunernas möjligheter att underlätta användningen av t.ex. motorcykel i trafiken. Jämför reservation 6 (SD). (C) konstaterar i motion 2017/18:1204 att antalet husbilar ökar i och att det blir en allt populärare fritidssysselsättning. Motionären uppmärksammar emellertid de oklarheter som finns vad gäller husbilar, t.ex. var man får köra, parkera eller ställa upp fordonen, och därför vill motionären att initiativ tas för att utreda tydligare skyltning och regler för husbilsanvändarna. Per Klarberg m.fl. (SD) vill i kommittémotion 2017/18:1586 yrkande 2 låta utreda regelverksförändringar för att tillåta mopedbilar med en högre totalvikt än i körklart skick. Motionärerna framhåller som skäl för sitt yrkande det höga priset för denna typ av fordon som ofta kostar mer än en vanlig småbil. Detta beror delvis på det strikta regelverket som bl.a. föreskriver att vikten maximalt får vara i körklart skick, vilket gör att mopedbilarna måste utformas efter viktoptimeringskrav. Det leder i sin tur till sämre krocksäkerhet, och därför vill motionärerna att nuvarande regler ändras så att de tillåter tyngre mopedbilar, något som skulle innebära både bättre krocksäkerhet och ett lägre pris då befintliga småbilsmodeller kan utnyttjas som grund. (M) yrkar i motion 2017/18:3665 på att en handlingsplan tas fram för hur man kan underlätta för motorcyklar i trafiken liksom förslag på hur en sådan plan kan genomföras. Som skäl för detta pekar motionären på att många personer har möjlighet att välja motorcykeln framför bilen för resor till jobbet och olika aktiviteter. Motorcykeln har många fördelar framför bilen och därför bör det bli ännu lättare att utnyttja detta transportmedel, anser motionären. Mot bakgrund av vad som anförs i motion 2017/18:1204 (C) om husbilar vill utskottet inledningsvis framhålla att det i inte existerar någon juridisk definition av husbil. Det innebär att nästan alla sådana fordon numera nyregistreras som personbil klass II och i alla avseenden är just en personbil med t.ex. obegränsad totalvikt. Inga särskilda restriktioner gäller, utan i parkeringshänseende m.m. är det personbilens regler som gäller. I är flertalet husbilar registrerade som personbil klass II enligt lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Dessa får t.ex. framföras med samma hastighet som vanliga personbilar oavsett vikt; det är alltså hastighetsskyltarna som gäller. Om husbilen i stället är registrerad som lastbil med boinredning och har en totalvikt som överstiger gäller andra hastighetsbestämmelser, och bilen måste vara utrustad med färdskrivare. Föraren måste även följa reglerna om kör- och vilotider. Endast personer som tog körkort före (och inte fått det indraget) får köra personbil klass II med en totalvikt som överstiger på B-behörighet. För senare körkort gäller C- eller C1-behörighet. I förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner finns kompletterande bestämmelser om bl.a. parkering av fordon. I övrigt gäller lokala bestämmelser för parkering eller uppställning av fordon som utfärdats av exempelvis kommuner eller campingägare. Utskottet vill i sammanhanget peka på att allemansrätten aldrig kan åberopas för fordon, och att terrängkörningslagen innebär att normala fordon endast har rätt att framföras och uppställas på vägområdet, vilket innefattar parkeringsplatser och andra ytor i anslutning till vägen. Vägområdet kan vara såväl allmän som enskild väg med biytor. Utskottet vill också påpeka att man inte har rätt att använda privat väg för husbilen om inte markägaren har gett sitt tillstånd eftersom det är väghållaren som beslutar om vilka som får använda vägen. Vad gäller motionsförslaget om mopedbilar vill utskottet peka på att vad som räknas som moped styrs av såväl maximal hastighet som fordonets vikt i körklart skick. Maximal vikt för fordon är reglerat i och rådets förordning (EU) nr 168/2013 om godkännande av och marknadstillsyn för två- och trehjuliga fordon och fyrhjulingar. I svenskt regelverk återfinns bestämmelser för olika fordonstyper i lagen (2001:559) om vägtrafik-definitioner. Utskottet vill för övrigt framhålla att tillåten viktgräns för den aktuella fordonstypen höjdes från till . Det bör också påpekas att denna typ av fordon till helt övervägande del utgörs av importprodukter från EU och att det således är som i första hand måste stå i fokus för eventuella regeländringar. När det gäller frågan om att främja användningen av motorcykel framför bil vill utskottet påminna om att det dåvarande statsrådet i ett skriftligt svar på fråga 2015/16:1140 redogjorde för regeringens syn på möjligheten till arbetspendling med motorcykel eller moped. Statsrådet informerade om att bestämmelser om parkering och avgiftsbeläggning av parkering för motorcyklar fastställs av kommunerna. För de kommuner som inte vill ta ut parkeringsavgifter för motorcyklar och moped klass I finns det möjlighet att ordna särskilda parkeringsplatser och reservera dessa för sådana fordon. I tätorter regleras trafiken företrädesvis av allmänna lokala trafikföreskrifter som fastställs av kommunerna, medan Transport-styrelsen ansvarar för det rikstäckande regelverket på vägtrafikområdet. Utskottet vill också framhålla att regeringen lanserade en nystart för nollvisionen för att intensifiera arbetet för ökad trafiksäkerhet. En viktig del i arbetet för nollvisionen är att tydligare uppmärksamma och skapa säkerhet för oskyddade trafikanter, däribland motorcyklister, ett initiativ som utskottet ser med gillande på. Med hänsyn till vad som anförts ovan finner utskottet ingen anledning att vidta några initiativ med anledning av motionsyrkandena. Motionerna 2017/18:1204 (C), 2017/18:1586 (SD) yrkande 2 och 2017/18:3665 (M) avstyrks därmed. Motorhobbyn och historiska fordon Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om motorhobbyn och historiska fordon. Utskottet konstaterar att åtgärder har vidtagits i syfte att underlätta förvaltningen av det s.k. rullande kulturarvet. Jämför reservation 7 (M). (SD) lyfter i motion 2017/18:86 fram motorhobbyns roll i samhället. Motionären påpekar att branschen sysselsätter tusentals personer och att detta inte bara genererar arbetstillfällen utan även stora inkomster till staten. Mot denna bakgrund anser motionären att det är befogat att organisationer inom branschen, som t.ex. Club (ACCS) eller Kungliga (), ges rätt till insynsplatser i de myndigheter som tar beslut i frågor som påverkar branschen. Motionären påpekar också att organisationerna även kan utgöra ett nyttigt bollplank eftersom de kan bidra med specialkompetens till olika myndigheters arbete på området. I motion 2017/18:3506 påpekar (C) att motorhobbyn är ett stimulerande intresse för många, som fordonsrenoveringar och specialbyggen också kan vara en framtidsbransch i delar av landet där jobben blir färre. Motionären framhåller att lagstiftaren därför bör vara vaksam på hur regelverket utformas när någon vill bygga om ett fordon eller bygga ett nytt från grunden, så att inte onödiga hinder uppstår. Därför föreslår motionären i yrkande 1 att i samverkan med andra myndigheter ska få ett brett uppdrag att se över regelverket för ombyggda och amatörbyggda fordon och undanröja onödigt regelkrångel, och i yrkande 2 att regeringen ska utreda vilka lagändringar som bör göras för att det ska bli enklare att bygga och modifiera fordon. I motion 2017/18:3526 betonar (SD) i yrkande 4 den viktiga roll i samhället som veteranfordonshobbyn har, och som engagerar många som vill bevara en del av kulturarvet. Denna verksamhet förenar människor över alla generationer, och för att värna denna del av kulturarvet föreslår motionären en rad åtgärder som skulle underlätta för utövarna. Det handlar om enklare regler för import av veteranbilar och reservdelar, tillgång till bränsle och mer förmånliga villkor för registrering av hobbyfordon. m.fl. (M) påminner i kommittémotion 2017/18:3833 om att det s.k. rullande kulturarvet är en viktig del av den svenska kulturen och historien. Motionärerna konstaterar dock att nya lagar, regler och avgifter inte alltid utformas med hänsyn till de förutsättningar som gäller för historiska fordon. Ett av kraven som vållar svårigheter är att ägarna av historiska fordon måste kunna uppvisa ett tillverkarintyg om det inte finns ett registreringsbevis i original eller vidimerade kopior. Ett sådant intyg är svårt och ibland omöjligt att få fram. Detta är olyckligt och riskerar att begränsa möjligheterna att vårda och värna det rullande kulturarvet i . Motionärerna anser därför i yrkande 24 att regeringen bör ta initiativ till en översyn av dokumentations-kraven för historiska fordon. Frågor om motorhobbyn och historiska fordon har ett flertal gånger tidigare varit föremål för behandling i utskottet, senast i betänkande 2016/17:TU14. Utskottet framhöll då att äldre fordon har ett kulturhistoriskt värde och att motorhobbyn har en stor betydelse i samhället. Utskottet ansåg därför att det är viktigt att regelverket kring fordonshobbyn utformas på ett smidigt sätt som gör att denna verksamhet kan utvecklas i goda former utan att trafiksäkerheten och miljöhänsyn åsidosätts. Utskottet ansluter sig alltjämt till denna bedömning. Vad gäller vägfordon kan medlemsstaterna enligt och rådets direktiv /45/EU av om periodisk provning av motorfordons och tillhörande släpvagnars trafiksäkerhet under vissa förutsättningar medge undantag från direktivets tillämplighet för bl.a. fordon av historiskt intresse. Utskottet vill i sammanhanget påminna om att regeringen beslutade om en ändring i fordonsförordningen. Den tidigare bestämmelsen att fordon av årsmodell eller äldre inte behöver kontrollbesiktigas ersattes med en befogenhet för Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om undantag från kravet på besiktning. Transportsstyrelsen föreslog också 2016 ett antal ändringar i myndighetens föreskrifter och allmänna råd om kontrollbesiktning och om undantag från periodisk kontrollbesiktning, förslag som även remissbehandlades. Myndigheten föreslog bl.a. att bilar fr.o.m. det kalenderår som infaller som fastställts som fordonsår enligt vägtrafikregistret undantas från periodisk kontrollbesiktning. Likaså föreslogs undantag från periodisk kontrollbesiktning för motorcyklar fr.o.m. det kalenderår som infaller som fastställts som fordonsår. Undantaget omfattar också bilar och motorcyklar som används för tävlingsbruk. Utskottet vill vidare uppmärksamma att () på sin webbplats konstaterar att mycket har hänt sedan ursprungliga förslag om kontrollbesiktning i vilket alla mopeder skulle besiktigas och bara äldre fordon i absolut originalskick kunde behandlas enligt nationella regler. MHRF välkomnade Transportstyrelsens förslag till nya besiktningsregler. Transportstyrelsen informerar på sin webbplats om de nya besiktningsreglerna som börjar gälla . Här framgår även att de nya reglerna också innebär att amatörbyggda fordon som tekniskt och utseendemässigt efterliknar fordon som är undantagna kontrollbesiktning p.g.a. ålder, samt sällan eller aldrig används i trafik, undantas från kontrollbesiktning genom att de genomgår registreringsbesiktning. Utskottet påminner om att enhetliga principer gäller för finansiering av Transportstyrelsens verksamhet inom alla trafikslag (prop. 2010/11:30, bet. 2010/11:TU6, rskr. 2010/11:58 och rskr. 2010/11:59). Med ett fåtal undantag gäller att Transportstyrelsen ska bestämma avgifternas storlek så att full kostnadstäckning för ärendehandläggning, tillsyn och registerhållning uppnås. Regeringen beslutade om ett undantag från detta krav i bemyndiganden för avgifter för vissa delmarknader som inte bedömdes kunna bära självkostnadsbaserade avgifter, bl.a. kulturhistorisk verksamhet som bedrivs utan vinstsyfte. gav regeringen i uppdrag att, efter samråd med berörda branscher, redovisa en strategi för hur myndigheten, inom ramen för de transportpolitiska målen och myndighetens uppdrag, ska arbeta för att säkerställa att myndigheten i sin verksamhet beaktar näringslivets villkor och bidrar till en positiv näringslivsutveckling. Transportstyrelsen avrapporterade uppdraget . En slutsats i rapporten är att myndigheten i ett tidigt skede behöver kommunicera behov och inhämta synpunkter från berörda aktörer i regelutvecklingsarbetet. Utskottet framhöll i betänkande 2016/17:TU14 att det är viktigt att intresseorganisationers kunskap tas till vara och att de ges insyn i beslutsfattandet samt får möjlighet att lämna synpunkter i frågor som berör dem. Enligt utskottets mening är detta ett effektivt tillvägagångssätt, och även myndigheterna gynnas av kontinuerliga kontakter med intresse-organisationerna. Av redovisningen ovan följer att åtgärder har vidtagits i syfte att underlätta förvaltningen av det s.k. rullande kulturarvet. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:86 (SD), 2017/18:3506 (C) yrkandena 1 och 2, 2017/18:3526 (SD) yrkande 4 och 2017/18:3833 (M) yrkande 24. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om parkeringsfrågor. Utskottet hänvisar till gällande regelverk och vidtagna åtgärder på området. Felparkeringsavgift är i en avgift som en fordonsägare kan bli skyldig att betala enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, förkortad LFA, om någon har stannat eller parkerat fel med fordonet på mark. Parkeringsanmärkning med anmodan att betala avgiften utfärdas av en polisman eller av en parkeringsvakt som förordnat av kommunen. Motiveringen till namnet avgift i stället för böter är att fordonets ägare är ansvarig oberoende av vem som kört. Ursprungligen hette det böter då felparkering tidigare var ett brott. På privatägd mark (tomtmark) kallas avgiften för kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering, förkortad LKOP. Det är markägaren som utfärdar en sådan, men ofta har markägaren överlåtit kontrollen åt ett parkeringsbolag. Kontrollavgiften får vara samma som, eller lägre , den som kommunen tar ut för en liknande förseelse. I motion 2017/18:108 uppmärksammar (SD) den olägenhet som drabbar fordonsägare när de på felaktiga grunder har påförts felparkerings-avgifter som en följd av att exempelvis fordonets registreringsskyltar har stulits. De som drabbas av en felaktigt utfärdad felparkeringsavgift tvingas ägna mycket tid och energi åt att få avgiften återbetald. Att oskyldiga drabbas på detta sätt beror på att parkeringsvakter inte kontrollerar med fordonsregistret att registreringsnumret stämmer överens med bil- och årsmodellen. Motionären menar att en sådan kontroll enkelt kan utföras med hjälp av Transportstyrelsens talsvarstjänst. Motionären yrkar därför på att det ska regleras i lag att fordonets registreringsnummer liksom bil- och årsmodellen ska anges på parkeringsboten som bevis för att dessa uppgifter är kontrollerade. (M) yrkar i motion 2017/18:1284 på att regeringen bör se över förutsättningarna för att driva in felparkeringsavgifter för utlandsregistrerade fordon. Till skillnad mot i många andra europeiska länder är i en parkeringsbot en felparkeringsavgift, och inte böter som går under straffskalan påpekar motionären. Det medför att Transsportstyrelsen inte kan kräva att ägare av utländska fordon betalar felparkeringsavgifter, något som är relativt välkänt bland många av dessa. Detta har exempelvis medfört att flera kommuner i och har betydande problem med norska fordon som felparkerat på ett sätt som i vissa fall äventyrat trafiksäkerheten och framkomligheten för utryckningsfordon. Utskottet vill inledningsvis framhålla att frågan om vilka rutiner som tillämpas när parkeringsavgifter utfärdas i första hand är en angelägenhet. Kommunernas möjlighet att ta ut avgift för parkering regleras i lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats, m.m. Av lagen framgår att en kommun får ta ut ersättning för rätten att parkera i den omfattning som behövs för att ordna trafiken. Bestämmelsen innebär att alla trafikanter ska behandlas lika och betala avgift enligt samma villkor. De enda undantag som en kommun kan besluta om gäller för nyttoparkering, boendeparkering och parkering för rörelsehindrade. I är som konstateras i motion 2017/18:1284 (M) en parkeringsbot en felparkeringsavgift, och inte böter som går under straffskalan som fallet är i många andra EU-länder. Det gör att svenska kommuner inte kan kräva utländska fordon på beloppet. Utskottet noterar att Transportstyrelsen anser att s.k. klampning av utländska parkeringssyndare inte är ett realistiskt sätt att kräva omedelbar betalning. Detta skulle medföra att fordonen står felparkerade onödigt länge innan ägaren gör rätt för sig, och myndigheten anser att bortforsling av ett felparkerat utländskt fordon skulle bli för kostsamt. Transportstyrelsen anser dock att utländska felparkerare bör göra rätt för sig och undersöker vilka åtgärder som kan vidtas. Utskottet välkomnar detta. Ett utökat samarbete med en aviseringspartner är ett alternativ, anser myndigheten, men det skulle kräva förändringar inom ett flertal områden. Enligt Kommuner och Landsting (SKL) finns det stora utmaningar med att på ett rättssäkert sätt kunna slå fast vem som är ägare till ett utlandsregistrerat fordon, ett problem som har uppmärksammats i anslutning till de utredningar som gjorts om s.k. bilmålvakter liksom den omfattande illegala handeln med falska eller stulna utländska registreringsskyltar och utländska parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Utskottet vill också påminna om att frågan om utlandsregistrerade fordon behandlades av i betänkandet Ett enhetligt sanktionssystem för felparkering (SOU 2006:109) . Utredningen pekade på att det finns flera olika internationella överenskommelser och EG-rättslig normgivning som reglerar internationell indrivning av vissa offentligrättsliga fordringar, såsom skatt, tull, förverkande och social-försäkringsersättningar. Exempelvis finns det nordiska handräckningsavtalet och Europaråds- och om ömsesidig handräckning för indrivning av skatteärenden. Utredningen pekade också på att det finns ett antal företag som erbjuder hjälp med indrivning av utfärdade kontrollavgifter utomlands. Vad gäller frågan om stulna registreringsskyltar vill utskottet betona att det ser allvarligt på problemet. Utskottet vill också peka på att och Transportstyrelsen på sina webbplatser framhåller vikten av att anmäla om man har blivit av med en registreringsskylt. Utskottet anser sammanfattningsvis att det är viktigt att felparkerings-avgifter påförs fordonsägare på ett tillförlitligt sätt och att fordonsägare, både inhemska och utländska, gör rätt för sig och betalar eventuella felparkeringsavgifter. Utskottet finner dock inga skäl för att vidta några initiativ med anledning av motionsförslagen. Utskottet avstyrker därför motionerna 2017/18:108 (SD) och 2017/18:1284 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om övergivna fordon. Utskottet hänvisar till det beredningsarbete som pågår inom med förslag på åtgärder för att minska problemen med övergivna fordon. Jämför reservation 8 (M, C, L, KD). (S) efterlyser i motion 2017/18:624 en översyn av reglerna om övergivna bilar. Motionären påtalar de problem och kostnader som drabbar markägare när fordon överges på privat mark. Markägaren måste i många fall själv försöka spåra ägaren till fordonet och uppmana honom eller henne att flytta det. Handlar det om en skrotbil är det bilägarens ansvar att betala kostnaderna för bortforsling, destruktion m.m. men i verkligheten är det sällan som ägaren är beredd att betala, och då hamnar slutnotan antingen hos kommunen eller hos den privata markägaren. (M) yrkar i motion 2017/18:1017 på att man ska se över möjligheten att utfärda böter för fordon som överges vid vägrenar, på parkeringsplatser eller i diken. Som grund för sitt yrkande framhåller motionären att det nu har blivit ett utbrett problem med bilar som blir stående på sådana platser och att detta i vissa fall kan äventyra trafiksäkerheten. m.fl. (S) uppmärksammar i motion 2017/18:2186 problemet med uttjänta bilar som överges i naturen eller på parkeringar, och betonar i sammanhanget den fara för människor, djur och miljö som dessa fordon utgör. Motionären beklagar också att producentansvaret inte verkar ha haft en tillräcklig effekt eftersom antalet övergivna fordon fortsätter att öka. När varken bilägare eller producenter tar sitt ansvar för uttjänta bilar blir det i sista hand kommunerna som får lägga resurser på hanteringen av dessa fordonsvrak. Motionären yrkar därför på att man se ska över hur man kan komma till rätta med det problem som övergivna fordon utgör. (M) uppmärksammar i motion 2017/18:2724 den olägenhet som drabbar markägare och vägföreningar när fordon överges på enskilda vägar eller i naturen. Motionären påpekar att lagstiftningen gör ägaren ansvarig för bortforsling av ett uttjänt fordon, men när det inte finns en ansvarstagande ägare eller då bilens identitet inte går att spåra får markägarna och vägföreningarna ta konsekvenserna. Motionären finner det inte rimligt att de ska ta ekonomiskt eller praktiskt ansvar för bortforsling av övergivna fordon och föreslår därför att man bör överväga huruvida kommunen eller staten i sådana fall bör överta ansvaret. m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2017/18:3582 yrkande 16 att ändringar bör göras i regelverket för att göra det enklare för kommunerna att vidta åtgärder mot övergivna bilar. Motionärerna anför att det i många fall handlar om fordon som har förekommit i samband med brottslighet eller försäkringsbedrägerier. Utskottet vill inledningsvis uppmärksamma att frågan om övergivna fordon och de svårigheter som markägare möter när övergivna fordon ska avlägsnas från de egna markerna behandlades i en interpellationsdebatt (2017/18:48) . Miljöminister betonade då att det handlade om en ur rättslig synpunkt komplicerad fråga. Statsrådet påpekade också att förutsättningarna för att kunna flytta övergivna fordon har utretts vid ett flertal tillfällen, senast av i rapporten övergivna, uttjänta fordon samt flyttning av fordon i vissa fall (NV-06341-14). Rapporten har sin grund i ett regeringsuppdrag och överlämnades till Miljö- och . har i rapporten bl.a. gått igenom olika lösningar för att finansiera kostnaderna för flyttning och omhändertagande av övergivna fordon, och statsrådet framhöll att de förslag till ersättningsmodeller som redovisas i syftar till att förenkla arbetet med bortforsling. Bland förslag ingår även förebyggande åtgärder för att förhindra att fordon överges, upplyste statsrådet och pekade på att förslagen bereds inom . Frågan om hur bortforslingen ska finansieras är invecklad, och det beror delvis på att det berör statsstödsregler, vilket gjort att en lösning på problemet har dröjt. senaste förslag innebär att en producentfinansierad fond inrättas, men myndigheten har även övervägt alternativa finansieringsformer. Statsrådet framhöll även att andra myndigheter har inkommit med förslag på finansieringslösningar.