bet · H501JuU35 · 2018-06-08 00:00:00 — Regeringen framhåller i propositionen att det inte kan komma i fråga att Försvarsmakten lämnar stöd till polisen som kan innebära användning av våld eller tvång i samband med sådan brottslighet som polisen återkommande har att hantera, t.ex. ordningsstörningar vid demonstrationer, gängbrottslighet eller fotbollshuliganism (s. 29). Vidare finns i skyddslagen (2010:305) bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån (1 §). Av 9 § framgår att poliser, militär personal eller annan särskilt utsedd personal får anlitas för bevakning av ett skyddsobjekt. Utskottet har tidigare behandlat motioner om Försvarsmaktens stöd till polisen, (bet. 2017/18:JuU13). Utskottet hänvisade då till vad man tidigare anfört om att det är viktigt att polisen i olika situationer kan samverka med andra myndigheter och på annat sätt få avlastning och hjälp i olika situationer. Enligt utskottet var de bestämmelser som finns i bl.a. förordningen om Försvarsmaktens stöd till bl.a. polisen ändamålsenligt utformade. Utskottet var således inte berett att ställa sig bakom vad som hade anförts i en motion om att se över Försvarsmaktens stöd till polisen. Utskottet hade förståelse för det som anfördes i en motion om samarbete mellan försvar och polis i extrema situationer men ansåg, framför allt med beaktande av de möjligheter till samverkan som redan finns, inte att något tillkännagivande till regeringen skulle göras. Utskottet finner att det inte kommit fram någon omständighet som ger anledning för att ta något initiativ i fråga om att införa en ny sorts nationell samordningsfunktion i syfte att stärka samordningen mellan Säkerhetspolisen, Polisen, , och andra relevanta aktörer. Motion 2017/18:3735 (M) yrkande 5 avstyrks därför. Mot bakgrund av det arbete som pågår inom när det bl.a. gäller radikaliseringsfrågor anser utskottet inte att det finns anledning för att göra något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2017/18:3735 (M) yrkande 8. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan om att Säkerhetspolisen ska få direkttillgång till asylsystem. Motion 2017/18:4114 (SD, -) yrkande 10 avstyrks. Utskottet är vidare inte berett att föreslå något sådant tillkännagivande om åsiktsregistrering som efterfrågas i motion 2017/18:4114 (SD, -) yrkande 1. Avslutningsvis anser utskottet fortfarande att de nuvarande bestämmelserna om Försvarsmaktens stöd och hjälp till polisen är ändamålsenliga och väl avvägda. Utskottet vidhåller även i övrigt den uppfattning som utskottet tidigare gett uttryck för i frågan. Utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom yrkande 5 i motion 2017/18:3898 (KD) om att polisen ska kunna ta hjälp av försvaret i extrema situationer. Utskottets förslag i korthet avslår flera motionsyrkanden som rör internationellt samarbete mot terrorism, samarbete inom EU, Europol och samarbete inom . Jämför reservation 36 (L), 37 (M, C), 38 (SD, -), 39 (SD, -) och 40 (M). I motion 2017/18:3331 av m.fl. (SD) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att tydligt ska ta avstånd från och motverka all internationell terrorism och extremism. I samma motion yrkande 10 anförs att internationell samverkan för att motverka terrorism ska stödjas och i yrkande 11 att internationell samverkan för att motverka resor i syfte att delta i terrorism eller terrorträning ska stödjas. I motion 2017/18:3583 av m.fl. (L) yrkande 12 anförs att det är av största vikt att deltar aktivt för att stärka det europeiska samarbetet för att motverka terrorism. I detta har bl.a. Europol en viktig roll. bör delta operativt i dess satsning på att motverka bl.a. värvning till terroristverksamhet. I motion 2017/18:3685 av m.fl. (C) yrkande 54 framhålls vikten av att stoppa terrorismen genom ökad samverkan inom EU. Motionärerna anför att ökat europeiskt samarbete är nödvändigt för att förstärka arbetet mot terrorism. m.fl. (M) anför i motion 2017/18:3735 yrkande 34 att bör bidra till att utveckla samarbetet inom EU för att effektivare kunna bekämpa terrorism. I motion 2017/18:4114 av och (SD, -) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om ett fördjupat samarbete inom genom att inrätta en årligt återkommande nordisk konferens kring motverkande av våldsbejakande extremism. I samma motion, yrkande 13, begär motionärerna ett tillkännagivande om att regeringen bör driva en omförhandling av så att kan införa ett fullgott gränsskydd. I motion 2016/17:3387 av m.fl. (M) yrkande 20 framställs en begäran om att helhetsperspektiv samt kraftfulla åtgärder för bekämpande och motverkande av terrorism ska vara fokus för internationella arbete inom detta område. Ett liknande yrkande framförs av m.fl. (M) i motion 2017/18:3735 yrkande 30. I årets budgetproposition (prop. 2017/18:1, utgiftsområde 4, s. 51 f.) anför regeringen att man fortsätter att högt prioritera arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism och att bekämpa terrorism och att långsiktiga nationella och internationella arbete mot terrorism tar sin utgångspunkt i den svenska strategin mot terrorism. Det råder en bred politisk enighet kring vilka åtgärder som måste vidtas för att ytterligare förebygga, förhindra och försvåra för terrorism, samt för att kunna hantera konsekvenserna av ett eventuellt attentat. Den svenska strategin presenterades, som anförts tidigare, i regeringens skrivelse 2014/15:146 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism. I strategin betonas det internationella samarbetets betydelse. Enligt regeringen är terrorism gränsöverskridande och kan därför inte bekämpas isolerat i en stat. Även om säkerheten i och för svenska intressen är det primära intresset för den svenska terrorismbekämpningen måste vi också solidariskt arbeta för att skydda internationell säkerhet och mänskliga fri- och rättigheter globalt. I det internationella arbetet ingår att arbeta i konfliktområden och att samarbeta med andra länder för att bekämpa terrorism. Situationen i omvärlden påverkar hotet mot . De personer som reser till konfliktområden för att ansluta sig till terroristorganisationer kan utgöra ett hot på platsen som de reser till. De kan också utgöra ett hot när de återvänder eller genom att locka fler personer att ansluta sig till organisationerna. Arbete för utveckling, säkerhet och frihet från våld är enligt regeringen därför avgörande för att stoppa utvecklingen med utländska terroriststridande. ska verka aktivt för att både FN och EU ska ta ett större ansvar för att lösa konflikter och ge hjälp åt dem som drabbas. ska också verka för att EU tar ett större ansvar för säkerhet och utveckling, såväl globalt som i EU:s närområde. Vidare har EU och dess medlemsstater en skyldighet att skydda alla människor som är bosatta i, uppehåller sig i eller besöker unionen. antog rådet för rättsliga och inrikes frågor en uppdaterad strategi för EU:s inre säkerhet för åren 2015–2020. I strategin identifieras arbete mot terrorism som en av tre prioriteringar. Strategin uppmärksammar också att EU:s inre säkerhet i ökande grad är beroende av faktorer utanför unionens gränser. Inom unionen pågår även arbete för att EU ska utveckla en bred strategi för utrikes- och säkerhetspolitiken. I strategin anges vissa målsättningar i det internationella arbetet. För det första ska det förebyggande arbetet vara i fokus för internationella arbete mot terrorism. Det är enligt regeringen också angeläget att stärka det nordiska samarbetet i dessa frågor då de nordiska länderna har många likheter i hur våra samhällen är organiserade. etablerades därför ett nordiskt nätverk som ska främja samarbete mellan , , och i syfte att utbyta kunskap och erfarenheter om det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. När det gäller att förhindra terrordåd är målsättningarna att brottsbekämpande myndigheter ska ha goda möjligheter att samarbeta även över nationsgränserna och att den internationella samverkan som finns på området ska fortsätta att stärkas. Myndigheter i olika stater måste kunna samarbeta på ett ändamålsenligt sätt. Svenska myndigheter deltar i flera internationella samarbetsorgan och samarbetar också med brottsbekämpande myndigheter och organ inom EU. När det slutligen gäller att försvåra terrordåd är målsättningen enligt strategin att standarden för att upprätthålla skydd för individer och minska samhällets sårbarhet för terroristattentat ska vara likvärdiga i EU:s medlemsstater. Vid behandlingen av skrivelsen anförde utskottet att internationella samarbeten mot terrorism måste ha hög prioritet. Utskottet delade dock inte regeringens uppfattning om att det förebyggande arbetet ska vara i fokus för internationella arbete mot terrorism och att det arbetet ska bedrivas inom ramen för FN, utan menade att fokus i första hand borde vara att säkerställa ett bra och fungerande samarbete inom EU. Det var enligt utskottet viktigt att deltar aktivt för att stärka det europeiska samarbetet för att förebygga, förhindra och lagföra terrorism. Vidare ansåg utskottet arbetet på EU-nivå när det gäller frågor om radikalisering och deltagande i terroristverksamhet behöver fördjupas. Samarbetet inom Europol, som in-rättats för att förbättra polissamverkan mellan EU:s medlemsländer i syfte att bekämpa bl.a. terrorism, bör förbättras. Utskottet föreslog därför att skulle göra ett tillkännagivande till regeringen om inriktningen av det internationella samarbetet i enlighet med det ovan anförda. När det gäller möjlighet till internationell samverkan kunde utskottet konstatera att regeringen enligt strategin har som uttalad målsättning att myndigheter ska ha goda förutsättningar att samarbeta över nationsgränserna och att den internationella samverkan som finns på området även i fortsättningen ska stärkas. Det saknades enligt utskottet anledning till sådana tillkännagivanden om internationell samverkan som föreslogs i vissa motionsyrkanden. följde utskottets förslag (bet. 2015/16:JuU7, rskr. 2015/16:76). lämnade regeringen en proposition om nya möjligheter till operativt polissamarbete med andra stater till (prop. 2016/17:139, bet. 2016/17:JuU27, rskr. 2016/17:273). Av propositionens huvudsakliga innehåll framgår bl.a. följande. Den ökade rörligheten över gränserna och behovet av skydd mot terroristattentat och annan grov brottslighet ställer allt större krav på samarbete mellan brottsbekämpande myndigheter i olika stater. Regeringen föreslår därför att det internationella polissamarbetet utökas genom att bestämmelserna om operativt polissamarbete i två EU-beslut, Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet, genomförs i svensk rätt. Den svenska polisen ska få samarbeta med utländska myndigheter enligt Prümrådsbeslutet genom att ta emot bistånd dels inom ramen för gemensamma insatser, dels vid större evenemang, katastrofer och allvarliga olyckor. Vidare ska polisen få samarbeta med utländska myndigheter enligt Atlasrådsbeslutet genom att ta emot bistånd från utländska särskilda insatsgrupper. Både vid gemensamma insatser enligt Prümrådsbeslutet och vid operationer med särskilda insatsgrupper enligt Atlasrådsbeslutet ska utländska tjänstemän kunna få polisiära befogenheter i . Utskottet behandlade ett flertal motioner, med yrkanden om att ska delta på ett aktivt sätt i det internationella arbetet mot terrorism, som liknar de som är aktuella (bet. 2016/17:JuU18 s. 35 f.). Utskottet konstaterade att bl.a. inom FN och EU på olika sätt deltar i en omfattande internationell samverkan för att på olika sätt motverka terrorism. Det fanns därför inte skäl för att göra något tillkännagivande med anledning av motionerna, och utskottet avstyrkte dessa. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:223). Utskottet delar den uppfattning som förs fram i de aktuella motionerna om att det internationella samarbetet mot terrorism är viktigt och att bör delta aktivt i detta arbete. Detta är också en viktig del av den svenska strategin mot terrorism. Som utskottet tidigare konstaterat deltar också bl.a. inom FN och EU på olika sätt i en omfattande internationell samverkan. I strategin lyfts även det nordiska samarbetet fram. Utskottet vidhåller därför sin tidigare uppfattning att det inte finns anledning för att göra några sådana tillkännagivanden som motionärerna efterfrågar. Utskottet avstyrker därför motionerna 2016/17:3387 (M) yrkande 20, 2017/18:3331 (SD) yrkandena 9-11, 2017/18:3583 (L) yrkande 12, 2017/18:3685 (C) yrkande 54, 2017/18:3735 (M) yrkandena 30 och 34 samt 2017/18:4114 (SD, -) yrkandena 12 och 13. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om rapporteringsplikt för misstänkta terrorresenärer, utökade möjligheter att dra in medborgarskap och avtal med andra länder om att ta hand om utvisade personer. Jämför reservation 41 (SD, -), 42 (SD, -) och 43 (SD, -). I motion 2017/18:4114 av och (SD, -) yrkande 2 anför motionärerna att i likhet med bör införa löpande rapporteringsplikt till polisen för personer som på sannolika skäl kan misstänkas planera en terrorresa. Motionärerna föreslår vidare i yrkande 7 att den som döms för terroristbrott och har dubbelt medborgarskap ska få sitt svenska medborgarskap indraget. I yrkandet framförs även önskemål om att utreda möjligheten att dra in medborgarskap även om det skulle göra personen i fråga statslös. I motionen begärs i yrkande 11 även att regeringen ska ge i uppdrag att sluta avtal med andra säkra länder om att ta emot personer som utvisas från men som i enlighet med principen om ”non-refoulement” inte kan tas emot av sitt hemland. En svensk medborgare får inte landsförvisas eller hindras från att resa in i riket (2 kap. 7 § första stycket regeringsformen). Inte heller får en svensk medborgare fråntas sitt medborgarskap om han eller hon är eller har varit bosatt i riket, med undantag för barn där det kan föreskrivas att de i fråga om medborgarskap ska följa sina föräldrar (andra stycket). I utskottets betänkande 2015/16:JuU7 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism behandlade utskottet frågorna om pass och medborgarskap. När det gällde frågan om möjligheter att frånta personer svenskt medborgarskap fann utskottet inget skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:143). När ett likalydande yrkande behandlades i betänkande /16:JuU17 anförde utskottet att det vidhöll sin tidigare uppfattning (rskr. 2015/16:86). När ett beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas ska det alltid göras en prövning av eventuella verkställighetshinder. Till exempel får en fördragsslutande stat inte utvisa eller avvisa en flykting till gränsen mot ett område där flyktingens liv eller frihet skulle hotas på grund av hans eller hennes ras eller religion, nationalitet, språk, sexuella läggning eller tillhörighet till en viss samhällsgrupp, politisk åskådning eller minoritet eller där den asylsökande riskerar att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling (principen om ”non-refoulement”). Förbudet mot ”refoulement” avser även till områden där personen inte är skyddad mot risken för vidaresändning till hemlandet. I betänkande 2016/17:SfU15 behandlades en begäran om ett tillkännagivande att ändra lagstiftningen för att kunna verkställa utvisningsbeslut till säkra tredjeländer i enlighet med principen om ”non-refoulement”. konstaterade att förbudet mot ”refoulement” är en grundläggande princip som måste respekteras. Utskottet avstyrkte motionen. följde utskottets förslag (prot. 2016/17:101). Utskottet är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om en löpande rapporteringsplikt till polisen för personer som på sannolika skäl kan misstänkas planera en terrorresa. Utskottet avstyrker därför motion 2017/18:4114 (SD, -) yrkande 2. Utskottet vidhåller sin uppfattning att inte finns skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet. Således avstyrks motion 2017/18:4114 (SD) yrkande 7. Utskottet, som delar socialförsäkringsutskottets bedömning, avstyrker motion 2017/18:4114 (SD, -) yrkande 11 om att den som döms för terroristbrott och har dubbelt medborgarskap ska få sitt svenska medborgarskap indraget. En mer heltäckande terrorismlagstiftning, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag. 2017/18:4083 av m.fl. (V) och avslår proposition 2017/18:174 punkterna 1–12. Att förebygga och förhindra terrorism och annan allvarlig brottslighet är en av samhällets viktigaste uppgifter. All lagstiftning som införs i syfte att motverka terrorism måste dock införas med samma respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna som övrig lagstiftning. Utvidgade straffbestämmelser kan ha en viss allmänpreventiv verkan, men effekten av de förslag som presenteras i propositionen anser jag inte vara tillräckligt utredda. Enligt min mening saknas det tillräckliga underlag som visar att de föreslagna åtgärderna skulle bidra till att förebygga eller förhindra terrorism. Tvärtom finns det indikationer som talar för att det brottsförebyggande arbetet kan komma att försvåras om de nu föreslagna åtgärderna genomförs, vilket skulle innebära att åtgärderna riskerar att få en kontraproduktiv verkan. Jag kan även förutse svårigheter i bevishänseende i fråga om de nya förslagen, särskilt när det kommer till de gärningar som föreslås bli kriminaliserade och som ligger långt från huvudgärningen. Jag saknar även viktiga resonemang i såväl utredningen som propositionen avseende slutsatsen att det inte finns behov av ytterligare lagstiftning för att säkerställa grundläggande fri- och rättigheter samt att det inte råder motsättningar mellan dessa rättigheter och förslagen. Det är anmärkningsvärt att inte en mer grundläggande analys gjorts, då de åtgärder som vidtas i syfte att bekämpa terrorism inte får inskränka andra grundläggande rättigheter på ett sätt som är oproportionerligt och bryter mot de mänskliga rättigheterna och rättsstatens principer. Utvidgningen av det straffbara området avseende handlingar som kan klassificeras som terrorism och andra åtgärder som vidtagits mot terrorism har skett mycket snabbt, och aktiviteten på detta lagstiftningsområde är alltjämt hög. Det har lyfts fram kritik mot svårigheterna att överblicka lagstiftningen om terrorism. har återkommande problematiserat och kritiserat de lagstiftningsåtgärder som vidtagits på området, främst avseende bristande rättssäkerhet, proportionalitet och effektivitet. De förslag som lämnas i propositionen förstärker ytterligare den nuvarande lagstiftningens spretighet samt är behäftade med problem ur ett rättssäkerhets-, effektivitets- och proportionalitetsperspektiv. I propositionen avvisar regeringen den kritik som flera remissinstanser fört fram – avseende bl.a. bristande proportionalitet, otillräcklig analys av nödvändigheten att införa föreslagna åtgärder samt tveksamheter utifrån ett legalitetsperspektiv – med att de föreslagna åtgärderna enbart innebär en utvidgning som skärper de befintliga bestämmelserna och att det därför saknas skäl att ompröva tidigare ställningstaganden som gjorts i samband med att de lagregleringarna infördes. Jag delar i stort remissinstansernas kritik och anser inte att det är ett hållbart argument som regeringen anför. Att skärpa en redan dålig lagstiftning är som att fortsätta ett husbygge trots att det konstaterats att grunden är byggd på ett gungfly. Just nu pågår dessutom en översyn av den straffrättsliga lagstiftningen för att bekämpa terrorism (), vars syfte är att åstadkomma en ändamålsenlig, effektiv och överskådlig reglering som är förenlig med ett väl fungerande skydd för grundläggande fri- och rättigheter. Det mest rimliga torde vara att avvakta med ytterligare lagstiftning på området i väntan på att lämnat sitt betänkande och dess förslag beretts. Propositionen innehåller visserligen vissa delar som jag eventuellt skulle kunna tänka mig att ställa mig bakom, men mot bakgrund av vad som anförts ovan finner jag det inte möjligt . Jag yrkar därför att avslår regeringens förslag. Signalspaning, punkt 2 (M, SD, -) av (M), (M), (M), (SD), (M) och (-). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:887 av och (SD, -) yrkande 3.2, 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 17 och 2017/18:4114 av och (SD, -) yrkande 9. I debatten kring åtgärder mot terrorism föreslås ofta olika nya straffbestämmelser. När det gäller regelverket som sådant och vad som är straffbart är lagstiftningen i allt väsentligt bra. Det främsta problemet ur ett övergripande perspektiv, både internationellt och nationellt, är att det finns uppenbara svårigheter att säkra bevis avseende terroristbrott och krigsförbrytelser i andra länder. Möjligheterna att få underrättelseinformation och att säkra bevisning måste därför bli bättre för att terrorismen ska kunna bekämpas effektivt. När resandet för att strida med terroristorganisationer kriminaliserades inskränktes Säkerhetspolisens möjligheter att genom signalspaning få tillgång till underrättelseinformation. Som har redovisats i betänkandet innebär reglerna avseende signalspaning att det är tillåtet att få underrättelseinformation avseende exempelvis en viss individ när förundersökning har inletts. förhåller det sig så att förundersökning ska inledas när det finns förutsättningar för detta. Det är därför inte tillåtet att låta bli att inleda förundersökning av det skälet att man kanske går miste om värdefull information. Vi anser att det bör vara möjligt att få underrättelseinformation från signalspaning även när förundersökning har inletts. Säkerhetspolisen har huvudansvaret för att bekämpa terrorism. Den som ägnar sig åt terrorismrelaterad verksamhet brukar inte göra det öppet. Säkerhetspolisen måste därför ges nödvändiga verktyg för att motverka terrorismrelaterad brottslighet och för att lagföra sådan brottslighet. Förutsättningarna att säkra bevisning i länder där de flesta terroristattackerna äger rum är närmast obefintliga av ett antal olika skäl. Genom att åtminstone i gränsöverskridande fall kunna inhämta bevisning avseende terrorismrelaterad allvarligare brottslighet skulle möjligheterna att åtala personer och därefter kunna fälla dem i domstol öka betydligt. En stor del av åtgärderna inom detta område behöver vidtas genom internationellt rättsligt samarbete som innefattar åtgärder för att, bl.a. med tekniska hjälpmedel, säkra bevisning som håller sådan kvalitet att den kan läggas till grund för en fällande dom i en modern rättsstat. Den senaste terrorismöverenskommelsen tar endast sikte på problem ”om det kriminaliserade området utökas” och tar således inte sin utgångspunkt i de problem som i allra högsta grad finns , efter det att resandet för att strida med terroristorganisationer kriminaliserades. Formuleringen i den senaste terrorismöverenskommelsen är ett sätt från regeringens sida att skriva bort dagens problem. Av detta skäl kvarstår kravet att även dagens problem ska åtgärdas. Regeringen bör ta initiativ till de lagändringar som krävs för att göra det möjligt att få underrättelseinformation från signalspaning parallellt med en pågående förundersökning avseende en viss person. Tvångsmedel och teknisk utveckling, punkt 3 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4124 av m.fl. (M) yrkande 1. Den tekniska utvecklingen går fort, och nya möjligheter öppnar sig ständigt även för den som har onda avsikter.