bet · H501KU44 · 2018-06-01 00:00:00 — Vidare noterade utskottet att den pågående översynen av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk inbegriper frågan om att säkra kunskapen om de nationella minoriteterna i samhället. Utskottet välkomnar regeringens förslag till att kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete samt att kommuner och landsting även ska vara skyldiga att på begäran lämna uppgifter om dessa mål och riktlinjer till uppföljningsmyndigheten. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om samråd. Jämför reservation 5 (L). Ett mål för minoritetspolitiken beslutades av i samband med att ett samlat politikområde inrättades 2000. Detta är att ge skydd för de nationella minoriteterna och att stärka deras möjlighet till inflytande, samt att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det övergripande målet bröts genom reformen 2010 ned i tre delområden: diskriminering och utsatthet, inflytande och delaktighet samt språk och kulturell identitet (prop. 2008/09:158 s. 45–46). De tre delmålen redovisas i budgetpropositionen. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 1) anges att de nationella minoriteterna i av kommunerna och av landstingen inom förvaltningsområdena har getts möjlighet till inflytande genom formaliserade samråd. I likhet har störst positiv utveckling skett bland landstingen där fler än har getts möjlighet till samråd. I av kommunerna och av landstingen inom förvaltningsområdena har dialogen med minoriteterna, som även kan omfatta annat än formaliserade samråd, varit avgörande för beslut och inriktning på verksamheten. För att stödja och underlätta verksamheten för de organisationer som företräder de nationella minoriteterna beviljas statsbidrag. Av de 13 organisationer som ansökte om statsbidrag beviljades 9 bidrag om totalt . Inom förvaltningsområdena ger av kommunerna och av landstingen någon form av ersättning till representanter för de nationella minoriteterna som medverkar i samråd. För kommunerna är situationen i princip likvärdig med föregående år, medan den andel av landstingen som gett ersättning ökat jämfört med . I propositionen föreslår regeringen att det införs en bestämmelse som förtydligar innebörden av samråd med nationella minoriteter i frågor som berör dem. Samråd enligt lagen ska ske genom att förvaltningsmyndigheterna för en strukturerad dialog med de nationella minoriteterna i syfte att kunna beakta deras synpunkter och behov i myndigheternas beslutsfattande. Vidare ska det inte längre anges i lagen att samråd ska ske med representanter för minoriteterna, utan endast med minoriteterna. Förutsättningarna för kommuner, landsting och statliga förvaltningsmyndigheter att anordna samråd och andra former för inflytande och delaktighet är olika i olika delar av landet. Att de kommunala förvaltningarnas storlek varierar avsevärt torde inverka på hur samråd kan organiseras och bedrivas. Det finns mot den bakgrunden ett stort behov av att kunna anpassa formerna för samråd och inflytande till lokala och andra förutsättningar. Det är därför enligt regeringens uppfattning inte lämpligt med en detaljreglering av vad samråd enligt lagen innebär. Detta skulle också utgöra en inskränkning av den kommunala självstyrelsen. I stället bör en sådan bestämmelse formuleras mer allmänt utifrån syftet med samråden. Enligt regeringen definieras samråd bäst genom en beskrivning av metoden för samrådet, dvs. att samrådet ska ske genom en strukturerad dialog med de nationella minoriteterna i syfte att kunna beakta deras synpunkter och behov i myndigheternas beslutsfattande. Därigenom tydliggörs syftet med samrådet, utan att själva begreppet samråd behöver definieras särskilt. I kravet på dialog ligger en skyldighet för myndigheter att vinnlägga sig om att skapa former för samråd som gynnar ett ömsesidigt, jämbördigt och förtroendefullt meningsutbyte. I kravet på struktur ligger att myndigheterna är skyldiga att ha en planering för samråden, bl.a. på så sätt som har redogjorts för ovan. I regleringen finns inte något uttryckligt krav på att de synpunkter som framförs vid samråden beaktas i beslutsfattandet. Regeringen förutsätter dock att de statliga och kommunala myndigheterna beaktar de nationella minoriteternas synpunkter så långt det är möjligt tillsammans med annat beslutsunderlag. Det bör påpekas att det enligt 5 § minoritetslagen också finns en skyldighet att ge de nationella minoriteterna möjlighet till inflytande i andra former än genom samråd. Regeringen ser att det kan finnas behov av stöd till samrådsparterna vid tillämpningen av bestämmelsen, bl.a. för att ytterligare konkretisera metoder för hur inflytande och samråd kan utformas, genomföras och återkopplas samt i fråga om förhållandet till andra former av inflytande och delaktighet. Förutom vägledning skulle det kunna ge samrådsparterna förutsättningar att gemensamt hitta lämpliga former för att uppnå syftet med samrådsförfarandet. Enligt 5 § minoritetslagen ska samråd ske med representanter för minoriteterna. Detta kan leda tanken till att det är föreningsrepresentanter som avses. inriktar sig också myndigheter på att hitta representanter som kan företräda de nationella minoriteterna hos föreningar, och en återkommande anledning till att samråd inte genomförs uppges vara att kommunerna saknar föreningar att samråda med. Det innebär också att det kan finnas en efterfrågan på samråd som inte syns. Det är också viktigt, framhåller regeringen, att det finns en planering för bl.a. vilka myndigheten bör samråda med. I vissa fall kan målgruppen vara en annan än vad som kan uppfyllas av representanter för en minoritetsorganisation, t.ex. föräldrar vid samråd om förskolefrågor. genomför även vissa kommuner öppna samråd där alla är välkomna att delta, vilket är ett exempel på komplement till det mer traditionella förfarandet med inbjudna organisationsrepresentanter. Det är av betydelse att notera att ett lämpligt förhållningssätt är att kombinera olika former av samråd för att de tillsammans ska kunna ge en samlad bild. Detta skulle kunna ske genom att kombinera brukarråd i enskilda frågor eller med enskilda grupper inom minoriteterna med öppna samråd, och därtill löpande samråd med en långsiktig representation, t.ex. av föreningsrepresentanter, för att bygga kontinuitet. Sammanfattningsvis fyller, enligt regeringen, uttrycket ”representanter för” inte någon självständig funktion utan kan snarare tolkas på ett sätt som inte uppfyller syftet med samråd. Uttrycket bör därför, enligt regeringen, tas bort. I kommittémotion 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om samråd. Motionärerna välkomnar det förtydligande av begreppet samråd som föreslås av regeringen. Av detta följer också att dialog med föreningar och andra sammanslutningar naturligtvis är av stor vikt, men andra samrådsformer som brukardialog, enkäter till föräldrar eller anhöriga och bredare medborgardialoger bör också användas. Regeringen bör överväga att ta initiativ till ytterligare stöd och informationsmaterial som hjälper förvaltningsmyndigheter och kommuner att organisera samråd på ett sätt som når ut till alla som är berörda. och 2003 behandlade utskottet motioner om minoriteters inflytande, delaktighet och självbestämmande i demokratin (bet. 2001/02: KU15 s. 58 och 2002/03:KU26 s. 52 f.). Utskottet hänvisade till att regeringens vidtagit en rad åtgärder för att stärka dessa gruppers möjligheter till inflytande i frågor som rör dem och till att det i den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter hade diskuterats ytterligare åtgärder. Enligt utskottets mening saknades anledning att göra ett tillkännagivande till regeringen i dessa avseenden. behandlade utskottet motioner om bl.a. ett ökat inflytande för de nationella minoriteterna (bet. 2005/06:KU19 s. 23 f.). Motionärerna menade att formerna för samråd och inflytande lokalt och regionalt i frågor som rör de nationella minoriteterna borde ges en fastare och tydligare struktur. Utskottet ville understryka vikten av att minoritetsgrupperna ges en påtaglig möjlighet till inflytande i frågor som rör dem, bl.a. lagstiftningsfrågor och resursfrågor. Vidare ansåg utskottet att det finns ett värde i att olika samrådsförfaranden och modeller för inflytande prövas under men var inte berett att förorda en särskild organisation. Utskottet utgick i från att samrådsformerna efter hand skulle komma att ges en fastare struktur med nödvändiga resurser. Utskottet välkomnar regeringens förslag om bl.a. en strukturerad dialog, men hänvisar till tidigare ställningstaganden och förutsätter att regeringen fortsätter sitt arbete med att förbättra formerna för samråd. Skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken. Jämför reservation 6 (L). trädde ändringar i skollagen (2010:800) i kraft när det gäller modersmålsundervisning i nationella minoritetsspråk (prop. 2013/14:148). Ändringarna innebär att det för modersmålsundervisning i de nationella minoritetsspråken inte längre krävs att elevens vårdnadshavare har språket som modersmål. gäller att de nationella minoritetsspråken är undantagna från kravet att språket ska vara elevens dagliga umgängesspråk i hemmet. För de obligatoriska skolformerna krävs inte heller att eleven har grundläggande kunskaper i språket (10 kap. 7 §, 11 kap. 10 § och 12 kap. 7 § skollagen). För elever i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan krävs dock fortfarande att de har goda kunskaper i språket (15 kap. 19 § och 18 kap. 19 § skollagen). trädde även ändringar i skollagen i kraft när det gäller bestämmelser om fjärrundervisning (prop. 2014/15:44). Med ändringen infördes möjligheten att erbjuda fjärrundervisning i vissa ämnen, bl.a. modersmål inklusive minoritetsspråk. I propositionen gör regeringen bedömningen att begreppet ”nationella minoritetsspråk” bör användas i föreskrifter som avser de nationella minoritetsspråken. Utredningen hade föreslagit att regeringen skulle överväga att komplettera begreppet modersmål med kulturarvsspråk i fråga om de nationella minoritetsspråken i lagstiftning som rör skola och förskola. Regeringen gör bedömningen att begreppet kulturarvsspråk skulle kunna leda till en fragmenterad begreppsbild, att det snarare behövs en harmonisering av begreppsbilden mellan olika lagar och att ”nationella minoritetsspråk” är det begrepp som bör användas för att särskilja de nationella minoritetsspråken från andra språk. På detta sätt markeras det särskilda ansvar som staten har för dessa språk. Det finns också en risk, enligt regeringen, att begreppet kulturarvsspråk riskerar hämma tron och språkens revitalisering. Begreppet ”kulturarvsspråk” bör därför, enligt regeringen, inte användas som benämning på de nationella minoritetsspråken. I stället bör begreppet ”nationella minoritetsspråk” användas i föreskrifter som avser minoritetsspråken. Det gäller såväl inom skolväsendet som inom andra sektorer. I kommittémotion 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken. Motionärerna delar regeringens bedömning när det gäller begreppet kulturarvsspråk men menar att regeringen bör överväga en ändrad terminologi i lagstiftningen om skolväsendet. Vidare menar motionärerna att framför allt ”modersmålsundervisning” inte är ett fungerande begrepp för de nationella minoritetsspråken, eftersom rätten till modersmålsundervisning i dessa språk är mer långtgående. För dessa språk ställs inget krav på att språket är elevens ”modersmål” i betydelsen dagliga umgängesspråk, och inte heller krävs att eleven har grundläggande kunskaper från början. Denna utsträckta rättighet är en del av revitaliseringsarbetet och handlar just om möjligheten att lära sig ett språk som delvis kan ha gått förlorat inom familjen. Utskottet delar regeringens bedömning att begreppet ”nationella minoritetsspråk” och inte ”kulturarvsspråk” bör användas i föreskrifter som avser de nationella minoritetsspråken. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om äldreomsorg. Jämför reservation 7 (M, L). med beslutet om den nya minoritetslagen infördes också en bestämmelse i 5 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) om att kommunerna ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i samiska, finska eller meänkieli där detta behövs i omvårdnaden om äldre människor. I förarbetena framhölls att det redan av gällande socialtjänstlag kunde anses följa en skyldighet att se till att det finns tillgång till personal med exempelvis kunskaper i samiska, finska eller meänkieli, om detta behövs för att uppnå insatser av god kvalitet, och att den föreslagna bestämmelsen var ett tydliggörande av detta (prop. 2008/09:158 s. 101 f.). I specialmotiveringen anges att stadgandet inte är någon rättighetsbestämmelse och att det inte innebär en skyldighet att skaffa språkkunnig personal, men att kunskaper i minoritetsspråk bör beaktas vid rekrytering (s. 137 f.). I propositionen föreslår regeringen att kommuner inom ramen för den äldreomsorg som erbjuds på minoritetsspråk även ska beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Regeringen anser att det finns flera skäl till att kommuner ska ta uttrycklig hänsyn till äldres behov av att bibehålla sin kulturella identitet, och menar att dagens bestämmelser inte med önskvärd tydlighet tillgodoser det behov som finns. En bestämmelse bör därför införas som anger att kommunen, när den erbjuder äldreomsorg på minoritetsspråket, också ska beakta den äldres behov av att bibehålla sin kulturella identitet. Bestämmelsen bör gälla för kommuner såväl inom ett förvaltningsområde som utanför i den utsträckning äldreomsorg på minoritetsspråk erbjuds. Eftersom det kulturella behovet inte kan anses ha försteg framför det språkliga anser regeringen inte att det finns skäl att ange att kommunen ”särskilt” ska beakta detta behov, vilket utredningen föreslagit. Vidare föreslår regeringen i propositionen att regleringen av rätten till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk bör vara kvar i lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Regeringen bedömer med hänsyn till den pågående utredningen om en översyn av socialtjänstlagen att det inte är lämpligt att flytta av bestämmelserna om äldreomsorg på minoritetsspråk till socialtjänstlagen. Regeringen bedömer därför att dessa bestämmelser bör finnas kvar i minoritetslagen. Med anledning av att det finns starka skäl som talar för att de nationella minoriteternas rättigheter inom äldreomsorgen ska regleras integrerat med andra bestämmelser om äldreomsorg avser regeringen att återkomma i frågan efter att utredningen om översynen av socialtjänstlagen har presenterats. I kommittémotion 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om äldreomsorg. Motionärerna menar att bestämmelserna om äldreomsorg bör flyttas till socialtjänstlagen. På samma sätt som det skapar en ökad tydlighet gentemot kommunerna att rätten till förskola på nationella minoritetsspråk flyttas till skollagen, skulle tydligheten öka om frågor om äldreomsorg reglerades i socialtjänstlagen. Vidare menar motionärerna att äldres rätt att behålla sin kulturella identitet ”särskilt ska beaktas” och ansluter sig därmed till utredningens förslag. Enligt motionärerna är lagförslaget konstruerat på så sätt att det är inom ramen för den äldreomsorg som erbjuds på minoritetsspråk som de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet ska beaktas. Farhågan att det kulturella behovet skulle ha försteg framför det språkliga är enligt motionärerna obefogad. Utskottet behandlade ett motionsyrkande om behovet av att tar fram en nationell strategi för hur äldreomsorg på de nationella minoritetsspråken ska kunna erbjudas i hela landet inom ramen för utskottets behandling av den minoritetspolitiska propositionen (bet. 2008/09:KU23 s. 24 f.). Utskottet delade de överväganden och bedömningar som regeringen lämnat i propositionen i fråga om minoritetsåtaganden. Mot bakgrund av bl.a. de åtgärder och lagstiftningsförslag som presenterades i propositionen och gällande konventioner ansåg utskottet att det inte var nödvändigt med någon åtgärd från sida. Mot bakgrund av detta avstyrkte utskottet motionen. Utskottet avstyrkte en motion om lagstadgad rätt till finskspråkig äldreomsorg i hela landet i betänkande 2013/14:KU24. Utskottet anförde att det delade regeringens bedömning att det av hälso- och sjukvårdslagens och socialtjänstlagens berörda bestämmelser redan kan anses finnas en skyldighet att se till att det finns tillgång till personal med exempelvis kunskaper i finska om detta behövs för att uppnå god vård eller insatser av god kvalitet. Utskottet delar regeringens bedömning om att regleringen av rätten till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk bör vara kvar i lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Lagförslag om en stärkt minoritetspolitik, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: a) avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk i de delar det avser 7 § och antar lagförslaget i övrigt med den ändringen att orden ”det är” ska införas i 5 § första stycket efter ordet ”långt”, b) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) med den ändringen att – ordet ”de” i 5 kap. 6 § andra stycket ska utgå, – ordet ”av” i 5 kap. 6 § tredje stycket ska bytas ut mot ”om”, 2. lag om ändring i skollagen (2010:800), c) ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2017/18:199 punkterna 1 och 3 samt motion 2017/18:4104 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2 samt bifaller delvis proposition 2017/18:199 punkt 2. Vi motsätter oss inte propositionen som helhet men motsätter oss däremot regeringens förslag om att regeringen ska godkänna en kommuns önskan att utträda ur ett förvaltningsområde endast om det finns synnerliga skäl för detta. Regeringen anför att det inte bör vara möjligt att utträda ur förvaltningsområdet om de politiska majoritetsförhållandena i kommunen skiftar. Detta menar vi går vida utöver vad som följer av 14 kap. 3 § regeringsformen, nämligen att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har gett upphov till den. Regeringens förslag bör därför avslås i denna del, och bör i stället anta propositionen utan den restriktion som regeringen föreslår. Mänskliga rättigheter och minoritetspolitiken, punkt 2 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 1. Minoritetspolitiken bygger på principer som är djupt förankrade i centrala människorättskonventioner som har förbundit sig att följa. I likhet med utredningen förespråkar Liberalerna en tydligare samordning mellan minoritetspolitiken och andra frågor som rör mänskliga rättigheter och demokrati. Regeringen väljer i stället att uttrycka detta som att ”de nationella minoriteternas rättigheter är en integrerad del av det internationella ramverket till skydd för de mänskliga rättigheterna”. Det internationella ramverket är just ett ramverk, inte ett facit på vad bör genomföra i nationell politik. kan och bör ha högre ambitioner än vad som är reglerat inom ramen för internationella åtaganden (då främst de två om medborgerliga och politiska rättigheter respektive ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, ramkonvention om skydd för nationella minoriteter samt den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk). Till exempel kan inom ramen för sin minoritetspolitik mycket väl uppmärksamma frågor och behov som över huvud taget inte berörs i det internationella ramverket, eller gå längre än vad som krävs för att uppfylla ramverkets minimikrav. Vidare lämnas demokratiaspekten helt utanför regeringens definition. Det är en icke oväsentlig förändring. På det internationella planet kan det noteras att de berörda som bekant har ratificerats av en lång rad länder som inte är demokratier. På det nationella planet innebär detta att kopplingen mellan minoritetspolitiken och demokratipolitiken, som är ett särskilt politikområde, försvagas i stället för förstärks. Regeringen redovisar i propositionen inte några trovärdiga argument för förändringen i förhållande till utredningens förslag. Regeringen synes ta för givet att kopplingen till frågor om mänskliga rättigheter ger hela svaret på frågan om de nationella minoriteternas rättigheter, men så är inte fallet. Den kopplingen finns och är central, men detta konstaterande ger inte en uttömmande beskrivning. Liberalerna anser att utredningens förslag är mer välövervägt och ger möjlighet till en bredare ansats. Uppföljning av kommuners och landstings mål och riktlinjer, punkt 3 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 2. Liberalerna stöder utredningens förslag att kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete. Detta skulle ge bättre förutsättningar för den långsiktighet i det lokala arbetet som saknas på många håll. Dock finns brister i regeringens förslag. Det bör av målen och riktlinjerna också framgå hur verksamheten ska följas upp. I propositionen pekar regeringen på möjligheten för kommuner att t.ex. införliva målen och riktlinjerna i sina verksamhetsplaner, vilket förstås skulle ge naturliga möjligheter till uppföljning i delårsrapporter och årsredovisningar. Men mål och riktlinjer kan också vara fristående dokument som riskerar att bli hyllvärmare. Om kravet på mål och riktlinjer ska vara meningsfullt behöver dessa styrdokument också följas upp. Beslut om kommuners och landstings mål och riktlinjer, punkt 4 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 3. Det finns inte något i regeringens förslag som säkerställer att målen och riktlinjerna är politiskt beslutade. Eftersom målen och riktlinjerna syftar till att uppfylla kommunens minoritetspolitiska åtaganden bör de beslutas av förtroendevalda. Om detta ska vara i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen, en annan nämnd eller ett annat politiskt organ får givetvis avgöras av lokala förhållanden. Samråd, punkt 5 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 4. Liberalerna välkomnar det förtydligande av begreppet samråd som föreslås. Detta är särskilt viktigt för att behålla individperspektivet på minoritetspolitiken. Av detta följer också att dialog med föreningar och andra sammanslutningar naturligtvis är av stor vikt, men andra samrådsformer som brukardialog, enkäter till föräldrar eller anhöriga och bredare medborgardialoger bör också användas. Regeringen bör överväga att ta initiativ till ytterligare stöd och informationsmaterial som hjälper förvaltningsmyndigheter och kommuner att organisera samråd på ett sätt som når ut till alla som är berörda. Skollagstiftningens terminologi gällande de nationella minoritetsspråken, punkt 6 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:4099 av m.fl. (L) yrkande 5.