bet · H501CU14 · 2018-06-05 00:00:00 — Det är den som samtalar med barnet som ansvarar för att barnet får relevant information. I de flesta fall bör detta enligt regeringen ske inom ramen för adoptionsutredningen. Informationen ska anpassas till barnets ålder och mognad på ett sådant sätt att barnet kan ta till sig den. Som skäl för förslaget om betydelsen av barnets åsikter framhåller regeringen att det är viktigt att barnets åsikter beaktas i adoptionsärendet och att det är angeläget att även yngre barn ges en möjlighet att få sina åsikter framförda och beaktade. Domstolen bör därför – även i det fall barnets samtycke inte krävs – ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. För att markera att åsikterna ska beaktas även om barnet inte kan ge uttryck för en tydlig inställning anser regeringen att uttrycket åsikter bör användas i stället för, som , begreppet vilja. Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför enligt regeringen att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre barnens. Enbart ålder kan dock, understryks det, inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Hur mycket ett barn förstår är inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser i sin tur förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas. Som skäl för förslaget om barnets samtycke framhåller regeringen inledningsvis att det är en livsavgörande händelse för ett barn att bli adopterad. Ett adoptionsbeslut är ju – till skillnad från t.ex. beslut om vårdnad – definitivt på så sätt att det rättsliga förhållandet till de ursprungliga föräldrarna upphör. Enligt regeringens uppfattning är det därför mycket viktigt att ett barn som har uppnått en viss mognad har ett bestämmande inflytande över frågan om huruvida han eller hon ska adopteras. Regeringen redovisar att det uppställs ett krav på barnets samtycke . Detta krav fanns adoptionslag. Enligt Europarådskonvention ska samtycke krävas från i vart fall . I gäller som i ett krav på samtycke . Vid en jämförelse med samtyckeskrav i annan svensk lagstiftning noterar regeringen att den som har fyllt inte kan inträda i eller utträda ur ett trossamfund utan eget samtycke och att det vid en ansökan enligt lagen (2016:1013) om personnamn finns ett krav på samtycke . Regeringen redovisar vidare att utredningen föreslår att kravet på samtycke ska behållas. Några remissinstanser anser däremot att det finns en risk för att tolvårsgränsen leder till tröskeleffekter, dvs. att barn som är något yngre än inte ges ett tillräckligt inflytande över beslutet. En remissinstans anser att åldersgränsen bör sänkas till . Regeringen bedömer att risken för tröskeleffekter inte skulle försvinna med en sänkt åldersgräns. Däremot riskerar en sänkt åldersgräns enligt regeringen att leda till att barn som inte är mogna att ta ställning till frågan om adoption avkrävs ett besked. Regeringen anför att det i finsk rätt finns en s.k. mjuk vetorätt. Där kombineras ett krav på samtycke för den som har fyllt med en regel om att adoption inte kan beslutas mot barnets vilja om barnet är yngre än men så utvecklat att avseende kan fästas vid hans eller hennes vilja. Regeringen instämmer i denna del i utredningens bedömning att en mjuk vetorätt riskerar att bli otydlig och svår att tillämpa i praktiken. Regeringen understryker att kravet på samtycke inte innebär att yngre barns åsikter saknar betydelse. Regeringen hänvisar till sitt förslag om att barnet ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen och att barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Förslagen stämmer enligt regeringen överens med de krav som ställer upp för barnets delaktighet. Yngre barns rätt att komma till tals tillgodoses härigenom, och det görs tydligt att deras åsikter i adoptionsfrågan ska beaktas och ha betydelse vid domstolens beslut. möjliggörs enligt regeringens uppfattning i större utsträckning en mer nyanserad bedömning än vad en lösning liknande den finska ordningen skulle ge. Regeringen anser därför alltså att huvudregeln även fortsättningsvis bör vara att ett barn som har fyllt ska samtycka till en adoption för att den ska kunna genomföras. Utredningen inför domstolens beslut och domstolsprövningen Utöver den allmänna bestämmelsen om barnets rätt till information och att komma till tals som beskrivits ovan föreslår regeringen även bestämmelser om en bättre utredning inför domstolens beslut i form av en adoptionsutredning som ska följa samma ordning som vårdnadsutredningar. Syftet är att möjliggöra en effektivare adoptionsprocess och se till att adoptionsutredningarna håller en hög kvalitet. Regeringens förslag innehåller vidare tydligare bestämmelser om domstolens handläggning av adoptionsärenden i fråga om bl.a. domstolens utredningsskyldighet och vilka som ska ges tillfälle att yttra sig direkt till domstolen. Bestämmelserna innebär bl.a. följande. Om ansökan avser adoption av ett barn, ska rätten uppdra åt socialnämnden att utse någon att genomföra en adoptionsutredning. Den som genomför adoptionsutredningen ska utreda om förutsättningarna för adoption är uppfyllda. Utredaren ska alltid försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning. Utredaren ska redovisa det som har framkommit för domstolen och även lämna ett förslag till beslut. Domstolen har en utredningsskyldighet som innebär att domstolen ska se till att adoptionsärendet blir tillräckligt utrett. I detta ligger det som tidigare anförts om att det är domstolen som har det yttersta ansvaret för att kraven på barnets rätt till delaktighet är uppfyllda i ärendet. Domstolen ska som huvudregel ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom . Den som sökanden vill adoptera ska få tillfälle att yttra sig om han eller hon har fyllt och det inte är uppenbart obehövligt. När det gäller bestämmelserna om vilka som domstolen ska ge tillfälle att yttra sig handlar det i praktiken om ett krav på skriftväxling med vissa personer, även om det också finns en möjlighet att hålla ett sammanträde i ärendet. Regeringen anför i denna del bl.a. att den som sökanden vill adoptera naturligtvis är i högsta grad berörd av adoptionen. Om den som sökanden vill adoptera är , bör därför han eller hon få tillfälle att yttra sig. Det framhålls vidare att även den som är har rätt att komma till tals i adoptionsärendet och att det för barn finns ett krav på samtycke. Om den som sökanden vill adoptera är , är det enligt regeringen oftast lämpligast att barnet får tillfälle att komma till tals inom ramen för adoptionsutredningen. Regeringen anser därför att det inte bör införas någon bestämmelse om att domstolen ska ge den som är tillfälle att yttra sig direkt till domstolen. Regeringen föreslår i propositionen att det vid adoption av ett barn även fortsättningsvis ska krävas att en förälder som är vårdnadshavare samtycker till adoptionen. Det föreslås vidare att det inte heller i fortsättningen ska krävas samtycke från den förälder som inte är vårdnadshavare. Det ska även fortsättningsvis finnas vissa möjligheter att besluta om adoption utan en vårdnadshavares samtycke. Samtycke ska inte krävas från den som befinner sig på okänd ort eller som är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Det införs därutöver en möjlighet till undantag från samtycke om det finns synnerliga skäl. Det som gäller för en förälder som är vårdnadshavare föreslås gälla även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller någon annan som enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Det ska även fortsättningsvis krävas att samtycke från den som har fött barnet lämnas först när den föräldern har återhämtat sig tillräckligt efter barnets födelse. Som utgångspunkt för sina förslag framhåller regeringen att det är en grundläggande princip i svensk rätt att en adoption är frivillig. Det gällande regelverket innebär att en förälder som är vårdnadshavare i princip har vetorätt i adoptionsärendet, medan en förälder utan del i vårdnaden inte har det. Reglerna om krav på föräldrarnas samtycke kan enligt regeringen sägas ge uttryck för en avvägning mellan å ena sidan värdet av att adoptioner som är till barnets bästa kommer till stånd och å andra sidan föräldrarnas rättigheter. Inställningen hos en förälder som inte är vårdnadshavare ska beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig, och barnets föräldrar ska i regel få tillfälle att yttra sig oavsett om de har del i vårdnaden eller inte. När det gäller de närmare skälen för förslaget om att vårdnadshavares vetorätt ska behållas redovisar regeringen att frågan om huruvida kravet på vårdnadshavares samtycke bör lättas upp har aktualiserats främst i samband med diskussioner om värdet av att barn som är placerade i familjehem adopteras. Regeringen förklarar att i används vårdnadsöverflyttning i stor utsträckning för att uppnå trygghet och stabilitet i tillvaron för barn som är familjehemsplacerade. I vissa andra länder används i stället adoption för att uppnå detta. Det har, anförs det vidare, i olika sammanhang framförts att nationella adoptioner borde ske i fler fall, särskilt när det gäller barn som placeras i familjehem som spädbarn eller som har varit placerade i familjehem . I samband med detta har det gjorts gällande att kravet på vårdnadshavarens samtycke hindrar att fler adoptioner kommer till stånd. Regeringen framhåller att kravet på föräldrarnas samtycke är en grundläggande del i adoptionslagstiftningen, vilket hänger samman med att adoption i svensk rätt är en frivillig åtgärd. En adoption är mycket ingripande och kan inte upphävas på annat sätt än genom en ny adoption. Enligt regeringens uppfattning måste det därför krävas mycket starka skäl för att överge kravet på samtycke. Regeringen påpekar även att vetorätten redan är begränsad, eftersom den endast gäller vårdnadshavare. Regeringen redovisar att utredningen kommer till slutsatsen att det saknas stöd för att just föräldrarnas vetorätt är anledningen till det låga antalet adoptioner av barn i och att utredningen inte föreslår någon förändring av kravet på samtycke från en förälder som är vårdnadshavare. Ingen remissinstans invänder mot denna bedömning. Inte heller tvångsvårdsutredning (SOU 2015:71) gör någon annan bedömning. Den utredningen konstaterar att det i , där möjligheten till tvångsadoption har funnits , genomförs endast ett trettiotal adoptioner av samhällsvårdade barn med eller utan samtycke och att det i uppges ha genomförts totalt tio adoptioner enligt den lagstiftning om tvångsadoption som infördes . Detta ska enligt regeringen jämföras med att i genomsnitt 24 familjehemsplacerade barn har adopterats i . Mot den bakgrunden anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl för att möjliggöra adoption mot vårdnadshavarens vilja i syfte att få till stånd fler nationella adoptioner i samband med familjehemsplaceringar. Vårdnadshavarens vetorätt bör därför enligt regeringen behållas. Det föreslås att förutsättningarna för att adoptera en vuxen ska regleras särskilt. En vuxen ska få adopteras om det finns särskild anledning till en adoption med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera och om adoptionen även i övrigt är lämplig. Vid bedömningen av om det finns särskild anledning till en adoption ska det särskilt beaktas om sökanden har uppfostrat den som sökanden vill adoptera eller om adoptionen annars avser att bekräfta en relation motsvarande den mellan barn och förälder. En vuxen ska få adopteras endast om han eller hon själv samtycker till adoptionen. Ett samtycke ska dock inte krävas om den som ska adopteras är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Den som ska lämna samtycke ska få information om innebörden av en adoption och ett samtycke innan samtycke lämnas. Avsikten med regleringen är enligt regeringen att en adoption liksom tidigare ska bli aktuell i första hand i situationer när sökanden är en styvförälder eller har varit familjehemsförälder eller av någon annan anledning har uppfostrat den som sökanden vill adoptera. I propositionen föreslår regeringen, utöver vad som redovisats ovan, bl.a. följande ändringar i . Den som har fyllt ska kunna prövas som adoptivförälder, vilket innebär att 25-årsgränsen tas bort. De särskilda bestämmelserna i om adoption av eget barn och omadoption tas bort, och bestämmelsen om rättsverkningarna av en adoption förtydligas så att den omfattar även omadoption. En ansökan om adoption ska inte heller framöver få bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Ett sådant avtal om ersättning eller underhåll ska vara utan verkan. Förbudet mot ersättning vid adoption skärps genom att reglerna om underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp tas bort. Medgivandeprövningen vid en internationell adoption Enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453) får ett barn som har sin hemvist utomlands inte tas emot i syfte att adopteras utan socialnämndens medgivande. Ett medgivande ska inhämtas innan barnet lämnar den stat där barnet har sin hemvist. Medgivande får lämnas endast om den som ansöker är lämpad att adoptera. Regeringen föreslår att socialnämnden vid medgivandeprövningen ska göra en samlad bedömning av sökandens lämplighet. Vid den bedömningen ska särskilt beaktas – sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov och den planerade adoptionens innebörd – sökandens personliga egenskaper och sociala nätverk – sökandens ålder och hälsotillstånd – stabiliteten i relationen, om ett medgivande söks av makar eller sambor. Regeringen föreslår även ett stärkt skydd vid adoption av ett känt barn. Sökandens lämplighet ska då prövas i förhållande till det enskilda barnet, och det ska även i övrigt kunna antas att adoptionen är till barnets bästa. Det föreslås vidare att giltighetstiden för ett medgivande att ta emot ett barn för adoption ska förlängas från två till . Giltighetstiden ska räknas fram till den tidpunkt då barnet tas emot i sökandens vård. Adoptioner i internationella situationer Regeringen föreslår en ny lag om adoption i internationella situationer, som ska ersätta lag i samma ämne. Den nya lagen reglerar svensk domstols internationella behörighet, tillämplig lag, när utländska beslut erkänns i och rättsverkningar av sådana beslut. Lagen gäller i den utsträckning inget annat följer av förordning avseende de nordiska länderna eller av annan lag. Lagen innebär bl.a. följande. Svensk domstol ska vara behörig att pröva en ansökan om adoption om sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist i . Detsamma ska gälla om det tilltänkta adoptivbarnet har sin hemvist här eller om det med beaktande av annan anknytning till finns särskilda skäl att saken prövas här. En ansökan om adoption som prövas av svensk domstol ska även fortsättningsvis prövas enligt svensk lag. Möjligheterna till automatiskt erkännande av utländska adoptionsbeslut utökas. Liksom tidigare ska ett adoptionsbeslut som har meddelats i adoptivförälderns hemviststat erkännas i . Därutöver ska ett utländskt adoptionsbeslut erkännas i om beslutet har meddelats eller annars gäller i den stat där adoptivbarnet hade sin hemvist när förfarandet inleddes. Detta innebär att adoptivföräldern inte längre behöver ansöka om godkännande hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att adoptionen i dessa fall ska gälla i . Ett utländskt adoptionsbeslut som erkänns i ska fullt ut ha de rättsverkningar som följer av ett svenskt adoptionsbeslut. Regeringen föreslår, utöver vad som redovisats ovan, bl.a. följande lagändringar. Hänvisningar till regler om adoption som finns i annan lagstiftning ändras så att de stämmer överens med de föreslagna förändringarna, bl.a. att sambor ska kunna adoptera. Även hänvisningar till lag justeras med anledning av den nya lagen om adoption i internationella situationer. Begränsningarna i socialförsäkringsbalken och föräldraledighetslagen (1995:584) av rätten till adoptionsbidrag, föräldraledighet och föräldrapenning som gäller vid adoption av eget barn tas bort. Bestämmelserna i socialförsäkringsbalken som reglerar rätten till socialförsäkringsförmåner i samband med adoption ändras så att den relevanta tidpunkten är när barnet tas emot i den blivande adoptivförälderns vård, oavsett om det sker i hemmet eller någon annanstans. I kommittémotion 2017/18:4006 av m.fl. (KD) yrkande 4 föreslås att ska avslå regeringens förslag om att en person som är gift eller sambo ska kunna adoptera ensam, om den andra maken eller sambon befinner sig på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att adoptera till följd av psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Motionärerna anför att barn som lever med en förälder som lider av en psykisk sjukdom utgör en riskgrupp, och de anser att förslaget har ett renodlat föräldraperspektiv. I kommittémotion 2017/18:3217 av m.fl. (M) yrkande 5 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över hur adoptionslagstiftningen kan utformas på ett sådant sätt att den tydligt skiljer mellan adoption av barn och adoption av vuxna. Ett motsvarande förslag lämnas i motion 2017/18:2403 av Boriana (M). Utskottet konstaterar i likhet med regeringen att i förhållande till hur dagens samhälle ser ut och de värderingar som är utgångspunkten för den familjerättsliga lagstiftningen i övrigt framstår lagstiftningen om adoption som ålderdomlig, snårig och alltför formell. Utskottet ser mot den bakgrunden som utgångspunkt positivt på regeringens förslag om en modernisering av regelverket i syfte att stärka barnrättsperspektivet och skapa bättre förutsättningar för ett effektivt förfarande som uppfyller högt ställda krav på rättssäkerhet. Sambors rätt att adoptera och möjligheten att adoptera ensam När det gäller förslaget om att sambor ska kunna adoptera på samma sätt som gifta par anser utskottet i likhet med regeringen att frågor om adoption i största möjliga utsträckning bör bygga på individuella bedömningar utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och att generella begränsningar bör uppställas endast om det finns sakliga skäl för det. Att endast makar får adoptera gemensamt är en sådan begränsning av möjligheten att adoptera. Utskottet instämmer vidare i regeringens uppfattning att barnets bästa värnas bättre genom att det i samtliga fall görs noggranna prövningar av stabiliteten i parets relation än genom en generell begränsning som innebär att en stor grupp blir formellt uteslutna från möjligheten att adoptera. Mot den bakgrunden och av de skäl som i övrigt anförs i propositionen, vilka bl.a. bemöter invändningar kopplade till frågan om juridisk trygghet för barnet och förenligheten med , ställer sig utskottet därför bakom regeringens förslag i denna del. När det sedan gäller förslaget om en möjlighet att i vissa fall adoptera ensam innebär gällande rätt att en make kan genomföra en adoption på egen hand om den andra maken antingen vistas på okänd ort eller lider av en allvarlig psykisk störning. Utskottet delar till att börja med regeringens bedömning att möjligheten för en make att adoptera ensam om den andra maken befinner sig på okänd ort bör gälla även för en sambo, eftersom det inte finns anledning att i denna situation behandla sambor annorlunda än makar. En annan sak är, som regeringen påpekar, att det inte lär vara vanligt förekommande att ett samboförhållande anses bestå trots att paret inte bor ihop. Vad därefter gäller möjligheten att adoptera ensam om partnern lider av en psykisk sjukdom konstaterar utskottet i likhet med regeringen att bestämmelsen inte endast gäller vid adoption av barn utan även vid vuxenadoption, då relationen mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera alltså motsvarar den mellan ett barn och en förälder. Som regeringen påpekar kan det mycket väl tänkas att undantaget kan fylla en funktion i en sådan situation. När det rör sig om en adoption av ett barn är det vidare möjligt att tänka sig situationer där det skulle anses vara till barnets bästa att låta en make eller sambo ensam genomföra en adoption när den andra maken eller sambon lider av en psykisk sjukdom. I en sådan situation bör, som regeringen framhåller, makens eller sambons psykiska sjukdom vägas in i bedömningen av om adoptionen är lämplig. Prövningen måste alltid göras med beaktande av samtliga omständigheter. Som regeringen anför kan det antas att undantaget kommer att tillämpas ytterst sällan, eftersom det krävs att övriga förutsättningar för adoption är uppfyllda. Med det sagda och av de skäl som i övrigt anförs i propositionen ställer sig utskottet därför även bakom regeringens förslag om möjligheten att i vissa fall adoptera ensam. Detta innebär att motion 2017/18:4006 (KD) yrkande 4 bör avslås. Barnrättsperspektivet samt barnets delaktighet och samtycke Utskottet ser till att börja med positivt på regeringens förslag om att barnets bästa ska vara viktigast vid alla frågor som rör adoption av ett barn och att detta bl.a. ska komma till uttryck i den lämplighetsbedömning som ska göras inför en adoption. När det gäller barnets delaktighet i adoptionsprocessen ser utskottet positivt på att det införs en ny, allmän bestämmelse om att barnet ska få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen. Genom att bestämmelsen placeras i inledningen av kapitlet om adoption tydliggörs att rätten till delaktighet gäller under hela handläggningen av adoptionsärendet och att det är domstolen som har det yttersta ansvaret för att kraven är uppfyllda. Utskottet anser vidare att förslaget om betydelsen av barnets åsikter är väl avvägt. Regleringen innebär att domstolen – även i det fall barnets samtycke inte krävs – ska ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Genom att uttrycket åsikter används, i stället för hittillsvarande vilja, markeras att åsikterna ska beaktas även om barnet inte kan ge uttryck för en tydlig inställning. Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre barnens. Enbart ålder kan dock, som regeringen också understryker, inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Hur mycket ett barn förstår är ju inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. När det sedan gäller förslaget om barnets samtycke anser utskottet i likhet med regeringen att huvudregeln även fortsättningsvis bör vara att ett barn som har fyllt ska samtycka till en adoption för att den ska kunna genomföras. Liksom regeringen bedömer utskottet att risken för tröskeleffekter inte skulle försvinna med en sänkt åldersgräns och att en sänkt åldersgräns däremot skulle riskera att leda till att barn som inte är mogna att ta ställning till frågan om adoption avkrävs ett besked. Vidare riskerar, som regeringen också anför, en s.k. mjuk vetorätt att bli otydlig och svår att tillämpa i praktiken. Utskottet vill dock i likhet med regeringen understryka att kravet på samtycke inte innebär att yngre barns åsikter saknar betydelse. Enligt vad som redovisas ovan ska barnet ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen, och barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Yngre barns rätt att komma till tals tillgodoses härigenom, och det görs tydligt att deras åsikter i adoptionsfrågan ska beaktas och ha betydelse vid domstolens beslut. Detta möjliggör en nyanserad bedömning. Utskottet ser vidare positivt på regeringens förslag om barnets rätt till upplysning om adoptionen. Det har inte väckts någon motion som går emot att nu antar regeringens lagförslag i aktuella delar.