sou · H5B359 · 2017-06-20 00:00:00 — Också budskapets utförlighet, typo- grafi och layout ska bedömas i belysning av måttfullhetskravet.78 75Jfr domen punkten 132. har tolkat domen så att direktreklam inte är i strid med måttfullhetskravet (endast) om dessa förutsättningar är uppfyllda (se KOVFS 2016:1 p. 76Se MD 2015:7. 77Se bl.a. uttalanden i prop. 1977/78:178 s. 29 som sedan har upprepats i prop. 1998/99:134 s. 117. 78Se bl.a. MD 2014:4 och MD 2009:16. MD har i detta sammanhang även lyft fram reglerna om fri rörlig- het för varor i EUF-fördraget och uttalat att dessa är av grund- läggande betydelse för de nationella bestämmelserna om mark- nadsföring av alkoholdrycker mot konsumenter och att utgångs- punkten är att en vara som lagligen saluförs i en medlemsstat också ska få säljas i övriga. har dock uttalat att bestäm- melser som begränsar möjligheterna att göra reklam för alkohol- haltiga drycker i syfte att motverka alkoholmissbruk bidrar till att skydda folkhälsan. Sådana undantag måste vara nödvändiga för att det aktuella skyddsändamålet ska kunna uppnås och proportioner- liga för att vara tillåtna.79 I propositionen om tydligare tillståndsgivning enligt lotterilagen uttalar regeringen att man inte bedömer att utomhusreklam som sådan strider mot kravet på måttfullhet. Däremot bör i samband med måttfullhetsprövningen av sådan marknadsföring särskild hän- syn tas till var reklamen är placerad och hur den är utformad. En placering av utomhusreklam för lotterier i nära anslutning till exem- pelvis skolor och andra platser där barn och ungdomar naturligt befinner sig skulle t.ex. kunna medföra att marknadsföringen inte anses måttfull.80 Utredningen menar att det även gällande utomhusreklam för aktuella alkoholhaltiga preparat, bör bli en fråga om bedömning från fall till fall om marknadsföringen uppfyller måttfullhetskravet eller ej. Även här menar utredningen att det finns ledning att hämta i tidigare praxis och riktlinjer avseende alkoholdrycker. Detta inne- bär att marknadsföring utomhus normalt endast får ske vid restau- ranger eller andra lokaler där försäljning sker, även om det, som konstaterats i MD 2014:4, kan finnas undantag. Vid bedömningen av måttfullhetskravet ska särskild hänsyn, i skärpande riktning, tas till om marknadsföringen skett på platser där barn och unga natur- ligt befinner sig (se även följande avsnitt). 79Se domen i MD 2014:4, vilken också redogjorts för i avsnitt 7.3.3. 2016/17:8. 7.6.3Begränsning av marknadsföring till barn och unga Förslag: De begränsningsregler för marknadsföring gentemot barn och unga som finns i alkohollagen ska avse även alkohol- haltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berus- ningsmedel. I enlighet med vad som har framhållits tidigare är barn och unga en särskilt skyddsvärd grupp att ta hänsyn till vid utformningen av bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker och därmed också i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtions- synpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. Det finns i alkohollagen 7 kap. 1 § andra stycket en bestämmelse om att marknadsföring inte får rikta sig till eller särskilt skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt . Införandet av en åldersgräns gjordes i samband med att man inarbetade alkoholreklamlagens regler i dåvarande alkohollagens. Regeringen uttalade bl.a. att det fanns anledning att tydligare än vad som gällde klargöra att det är oförenligt med god marknadsföringssed att rikta marknadsföringen av alkoholdrycker mot barn och ungdomar. Vidare konstaterades att alkoholdrycker inte får serveras eller säljas till ungdomar under 18 respektive . Det bör då inte heller vara tillåtet att rikta mark- nadsföringen av alkoholdrycker mot dessa grupper. Regeringen uttalade att bestämmelsen blir tillämplig om marknadsföringen har en sådan utformning att det kan antas att barn och ungdomar lätt lägger märke till och kan påverkas av marknadsföringen. Bestäm- melsen utformades så att den uttryckte att marknadsföring inte får ”rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar”.81 Åldersgränsen infördes i marknadsföringsbestämmelsen genom en ändring i den förra alkohollagen (1994:1738) och mot bakgrund av en WHO-deklaration om unga och alkohol vilken avsåg barn och ung- domar upp till 25 år.82 Ett liknande resonemang förs i nämnda proposition om lotteritillsyn där man ansåg att anordnare av lotteri inte skulle få 1998/99:134 s. 9 samt s. 132 ff. 2003/04:161 s. 36. låta någon som är delta i lotteriet och man föreslog därför en regel om att marknadsföring av lotterier inte får rikta sig särskilt till barn och ungdomar under 18 år.83 Att bestämmelsen i 7 kap. 1 § andra stycket om att marknads- föring inte får rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar ska omfatta även alkoholhaltiga preparat som ur konsumtions- synpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel anser utredningen vara både möjligt och lämpligt utifrån de resonemang som förts ovan. Utredningen bedömer att det inte finns några hinder vare sig i grundlagar eller EU-rättsliga regler mot detta. Det krävs inte någon ändring av utformningen av andra stycket eftersom det inte nämner någon särskild produkt. Det är tillräckligt med det tillägg som föreslås i paragrafens första stycke som omfattar det särskilda måttfullhetskravet. 7.6.4Marknadsföring i radio och tv Förslag: Förbud mot kommersiell reklam i tv-sändningar, beställ- tv, radiosändningar samt satellitsändningar som gäller alkohol- drycker ska gälla även i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. I 1 kap. 12 § andra stycket YGL stadgas att bestämmelserna i grundlagen inte hindrar att det i lag meddelas föreskrifter om för- bud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om vill- kor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver program- verksamheten, dvs. så kallade sponsrade program. Vad avser spons- ring kommer vi att återkomma mer i detalj till detta under av- snitt 7.7 och 7.8. I propositionen till YGL uttalades att meningen med denna be- stämmelse var att öppna en möjlighet att genom lag avgöra om 2016/17:8. reklam ska få förekomma i inhemsk radio och tv och att reglera villkoren för sådan reklam inom de ramar som bestäms av grund- lagens syfte. Lösningen skiljer sig från den som finns i TF i så måtto att möjligheten till lagstiftning uttryckligen nämns i lagtexten och inte bara framgår av en tolkning av grundlagen med hänsyn till dess syfte. Förklaringen till skillnaden ligger i att medgivandet till lag- stiftning gäller förbud mot reklam såväl som reglering av reklamens villkor.84 Som () uttalade i en dom (ref. 46) framgår det av förarbetena till YGL att vad som i första hand åsyftas med förbudet mot reklam och villkor för reklam i tv-program är den samlade reglering som föreslogs i Radiolags- utredningens betänkande SOU 1990:7 och som införlivades radio- och tv-lag. Utredningen delar HFD:s bedömning att vare sig detta eller avsaknaden i radio- och tv-lagstiftningen av uttryck- liga hänvisningar till annan lag, hindrar att det också i andra lagar, kan finnas regler som är tillämpliga på reklam i tv-program. Mot bakgrund av grundlagens ordalydelse och förarbeten samt praxis och litteratur i ämnet menar utredningen att förbud mot reklam för aktuella alkoholhaltiga preparat i radio och tv är i linje med ytt- randefrihetsgrundlagens syfte. Ett sådant förbud kan inte heller anses stå i strid med de krav som uppställs i RF.85 Utredningen menar att det mot denna bakgrund inte finns något hinder ur grundlags- synpunkt mot att föreslå ett förbud mot kommersiella annonser i ljudradioprogram, tv-program, beställ-tv eller tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen även i fråga om nu aktu- ella alkoholhaltiga preparat. Ett förbud mot viss typ av marknadsföring kan uppställa hinder mot den fria rörligheten inom EU. Som redogjorts för tidigare i kapitlet framgår det av praxis att exempel på åtgär- der som skapar problem för den fria rörligheten bl.a. kan vara marknadsföringsförbud.86 Det finns dock möjligheter till undantag från kravet på fri rörlighet med hänsyn till vissa starka intressen, 1990/91:64, s. 113 ff. 85Se bl.a. prop. 1990/91:64, s. 90 ff., 113 ff. och bilaga 5 (Lagrådets yttrande) s. 206, prop. 1991/92:53 s. 26, prop. 2009/10:115 s. 84 f. och 139 ff., prop. 2013/14:17 s. 20 f., 34, 39, 32, SOU 2017:30 del 1 s. 696, HFD 2011 ref. 46 och , , , Yttrandefrihets- grundlagen (2003) som hänvisar bl.a. till , Förvaltningsrättslig tidskrift nr 4 1992. 86Se bl.a. avsnitt 7.2.4 och 7.3.3 ovan. där skyddet för folkhälsan är ett av de exempel som nämns särskilt i artikel 36 EUF-fördraget. har bl.a. i Gourmet- målet87 uttalat att bestämmelser som begränsar möjligheterna att göra reklam för alkoholhaltiga drycker i syfte att motverka alkohol- missbruk bidrar till att skydda folkhälsan. Undantag av detta slag måste dock vara nödvändiga för att det aktuella skyddsändamålet ska kunna uppnås och proportionerliga genom att det inte får ha större handelshindrande verkan än vad som krävs för att tillgodose skyddsändamålet. Det har tidigare bedömts vara förenligt med EU- rätten att förbjuda kommersiella annonser i radio och tv i fråga om alkoholdrycker. Utredningen kan inte se att det finns skäl att göra någon annan bedömning vad avser alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. AV-direktivet innehåller regler som är tillämpliga på den audio- visuella marknaden inom EU. Direktivet innehåller minimiregler om bl.a. kommersiella meddelanden som innebär att medlems- staterna får föreskriva att leverantörer av medietjänster under deras jurisdiktion ska följa mer detaljerade eller strikta regler inom de områden som samordnas inom direktivet, förutsatt att dessa regler överensstämmer med unionsrätten. Detta innebär att inte heller vad som är stadgat i AV-direktivet utgör något hinder mot det förbud mot kommersiella annonser som utredningen föreslår i detta avsnitt. Mot bakgrund av de överväganden som har gjorts i detta avsnitt bör tillägg ske med hänvisning till definitionen av alkoholhaltigt preparat i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen dels i 7 kap. 3 § alkohollagen, dels i 8 kap. 13 § samt 15 kap. 5 § radio- och tv-lagen, vilka hänvisar till bl.a. 7 kap. 3 § alkohollagen. Detta för att regler- ingen ska överensstämma med det som gäller för alkoholdrycker. 8 kap. 13 § handlar i första hand om reklam i tv-sändningar och 15 kap. 5 § om reklam i ljudradiosändningar. 87 C-405/98 , EU:C:2001:135. 7.6.5Övriga bestämmelser i 7 kapitlet alkohollagen som berörs Förslag: Följande regler som avser alkoholdrycker ska även om- fatta alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel: regler om varuprover och gåvor Motsvarande tillägg av den nya definitionen av alkoholhaltiga preparat ska därför göras i respektive paragraf i 7 kap. alkohol- lagen. 2 § varuprover och gåvor I 2 § regleras varuprover och gåvor. Första stycket stadgar att den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alkoholdrycker i sin rörelse endast får lämna sådana drycker som gåva i form av varuprov. I andra stycket föreskrivs att vid marknadsföring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än alkoholdrycker får sådana drycker inte lämnas som gåva. Utredningen menar att för att uppnå en konsekvens i lagstift- ningen bör samma regler lämpligen tillämpas i fråga om aktuella alkoholhaltiga preparat som för alkoholdrycker. Utredningen kan inte se några grundlagsmässiga hinder eller hinder i övrigt för en så- dan reglering.88 Ett tillägg av den nya definitionen av alkoholhaltiga preparat bör därför göras i paragrafen. 5 § framställning i bild I 5 § återfinns regler om hur framställning i bild får ske vid marknads- föring till konsumenter av alkoholdrycker genom kommersiella annonser. Enligt första stycket får detta omfatta endast en återgiv- 88 Jfr med prop. 1998/99:134 s. 137. ning av varan eller råvaror som ingår i varan, enstaka förpackningar eller varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. Enligt andra stycket får en kommersiell annons i periodiska skrifter eller vissa andra skrifter på vilka TF är tillämplig inte vara större än 2 100 spalt- millimeter. Annonsen ska även på ett tydligt sätt ange dryckens alkoholhalt, men får inte framställa en hög alkoholhalt som en positiv egenskap. Enligt tredje stycket får en sådan annons som avses i första och andra styckena inte strida mot god sed genom det sammanhang där den förekommer, använda sig av metoder som är opassande med tanke på konsumenten eller innehålla osanna eller vilseledande uppgifter om alkohol, alkoholkonsumtion, alkoholens verkningar eller andra egenskaper. Även avseende dessa bestämmelser framstår det som lämpligt att reglerna gäller även i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. Utredningen kan inte se några hinder ur grundlagssynpunkt eller i övrigt mot detta.89 Ett tillägg genom hänvisning till definitionen i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen bör därför göras till paragrafen. 7 § reglerar att annonserna, vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter genom kommersiella annonser i periodiska skrif- ter eller vissa andra skrifter där TF är tillämplig, på ett tydligt sätt ska återge en text som informerar om alkoholens skadeverkningar (informationstext). Det anses möjligt att trots tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen, föreskriva om informationsskyldighet såväl i reklam som i andra meddelanden om kommersiella förhållanden. När det gäller sådana bestämmelser som innebär att marknadsför- ingen ska innehålla vissa påståenden finns det dock ytterligare om- ständigheter att beakta. Föreskrifter om att en skrift eller annat grundlagsskyddat medium ska ha ett visst innehåll torde i princip komma i konflikt med förbudet mot hindrande åtgärder i tryckfri- hetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. 89 Jfr prop. 2003/04:161 s. 39 ff. finns dock att i vanlig lag föreskriva att en text ska förses med vissa texter. Det gäller inte minst ingripanden i fråga om framställningar på det kommersiella området. För att en föreskrift om text med visst innehåll ska kunna accepteras från tryck- och yttrandefrihets- rättslig synpunkt krävs att det inte rör sig om texter av uttryckligen åsiktspåverkande eller opinionsbildande karaktär. Detta anses behöva beaktas även när det är fråga om kommersiella annonser som i och för sig faller utanför grundlagarnas exklusiva tillämpningsområde.90 Avseende alkoholhaltiga drycker finns det informationstexter som regeringen har fastställt i 13 § alkoholförordningen (2010:1636). Utredningen bedömer att dessa ska tillämpas även på de alkohol- haltiga preparat som avses här. Ett tillägg med en hänvisning till definitionen i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen ska därför göras även i 7 §. Bedömning: Effektlandsprincipen och ursprungslandsprincipen är lagvalsprinciper med olika utgångspunkter. I tillämpas normalt effektlandsprincipen på marknadsföringsområdet. Vad avser marknadsföringsåtgärder i tryckt skrift bör det inte uppstå några tillämpningsproblem med avseende på de olika principerna. Enligt såväl e-handelsdirektivet som AV-direktivet gäller dock ursprungslandsprincipen. Detta innebär att det territoriella tillämpningsområdet för delar av svensk rätt påverkas. Enligt ut- redningens bedömning blir detta dock främst en fråga för rätts- tillämpningen att hantera. Som redogjorts för är regleringen av alkohol inte harmoni- serad inom EU. Det är de grundläggande principerna i EUF-för- draget om fri rörlighet för varor och tjänster som gäller. I enlighet med vad som redogjorts för i kapitel 5 får dessa principer endast inskränkas med hänsyn till t.ex. folkhälsa eller andra tvingande skäl av allmänintresse, och under förutsättning att inskränkningarna är förutsebara, icke diskriminerande och proportionerliga. 90 Se prop. 2001/02:162 s. 53 f., prop. 2003/04:161 s. 51 f. och 128 f. och prop. 2013/14:17 s. 42. dömningen av om en viss marknadsföringsåtgärd avseende aktuella alkoholhaltiga preparat uppfyller kravet på särskild måttfullhet måste alltså principen om fri rörlighet beaktas. Tillämpningen får inte leda till ett oproportionerligt ingrepp i en näringsidkares rätt att marknadsföra sina produkter inom EU. Den svenska marknadsföringslagen (MFL) bygger, som tidigare konstaterats, på direktivet om otillbörliga affärsmetoder. ”fullharmoniseringsdirektiv”, vilket innebär att en medlemsstat är förhindrad att ha en högre konsumtentskyddsnivå än vad direktivet föreskriver. Det finns dock ett nationellt utrymme för att införa begränsningar, så länge dessa är motiverade av skyddet för hälsa och säkerhet. I tillämpas normalt effektlandsprincipen på marknadsföringsområdet. Denna innebär bl.a. att svensk rätt är tillämplig på marknadsföring som har effekt på eller riktar sig mot den svenska marknaden, även om marknadsföringen härrör från utlandet, samt att svensk myndighet är behörig att ingripa mot så- dan marknadsföring.91 Frågan om en marknadsföringsåtgärd kan anses riktad mot den svenska marknaden får avgöras efter en hel- hetsbedömning i det enskilda fallet. Utredningen bedömer att ett ingripande enligt MFL och de regler som föreslås i alkohollagen avseende nu aktuella alkoholhaltiga preparat kan göras mot all marknadsföring i svensk tryckt media där bl.a. val av språk och andra nationella kännetecken gör att mark- nadsföringen kan anses riktad till den svenska marknaden.92 Vad avser marknadsföring på internet är det enligt e-handels- direktivet normalt ursprunglandets regler som gäller. Det är dock, inom ramen för direktivet, berättigat att medlemsstaterna på vissa i direktivet fastställda villkor ska kunna vidta åtgärder för att in- skränka dessa tjänsters fria rörlighet.93 Enligt artikel 3 i direktivet får medlemsstaterna göra undantag bl.a. till förmån för skydd av folkhälsan. Det förefaller därmed finnas en öppning för att tillämpa regler i alkohollagen till skydd för folkhälsan även i förhållande till marknadsföring som förekommer på internet. Det är dock inte 91Se bl.a. MD 2015:7, jfr resonemangen i 7.2.4 och 7.2.5. 92Se bl.a. SOU 2017:30 del 1 s. 735. 93Se och rådets direktiv /31/EG av om vissa rätts- liga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, artikel 3 samt p. (22) och (24) i ingressen. möjligt att närmare ange hur detta ska ske utan det får bli en fråga för rättstillämpningen. Även AV-direktivet tillämpar ursprungslands- eller sändarlands- principen. Detta har bl.a. öppnat för möjligheten att sända alkohol- reklam i tv-kanaler som sänder program i , t.ex. och Kanal vilka har sina etableringsorter i , trots att sådan reklam är förbjuden i . Som konstaterats ovan har Myndig- heten för press, radio och tv, med bistånd från , inlett ett ärende för att försöka få bukt med alkoholreklamen som sänds i anslutning till svenska tv-program i Sverige.94 Det föreligger alltså inga hinder mot att införa eller vidmakthålla de förbud eller inskränkningar som utredningen föreslår vad gäller olika typer av tv-reklam och radioreklam som får effekt på den svenska markna- den, däremot kan det uppstå gränsdragningsfrågor när reglerna ska tillämpas. 7.6.7Regler om tillsyn och sanktioner m.m. Det är som har tillsyn över marknadsföringen av alkoholdrycker. Kommunerna har dock viss tillsyn vad gäller ser- veringsställena. Tillsyn över marknadsföringen beträffande aktuella alkoholhaltiga preparat behandlas närmare i kapitel 8. 7 kap. 8 § alkohollagen hänvisar till att handlanden som strider mot vissa däri uppräknade bestämmelser är att bedöma som otillbörliga mot konsumenter enligt marknadsföringslagen. Ett handlande som strider mot ett förbud avseende användandet av kommersiella annonser i ljudradioprogram, tv-program, beställ-tv eller sådana 94 Myndigheten har underrättat och om att åtgärder i enlighet med artikel 4 i AV-direktivet kan komma att vidtas mot programföretagen genom ansökan om påförande av särskild avgift för överträdelse av bestämmelsen om att program inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka alkohol- drycker och genom talan om förbud mot marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter i kommersiella annonser i tv-program. Innan sådana åtgärder vidtas inväntas dock kommis- sionens fastställelse om åtgärderna är förenliga med unionsrätten. sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen (7 kap. 3 § alkohollagen) kan medföra marknadsstörningsavgift. (Se även kapitel 8.) Konsekvensändring i 1 kap. alkohollagen I konsekvens med de ändringar som görs avseende marknadsföring i 7 kap. alkohollagen ska ett tillägg av ”m.m.” göras till 1 kap. 2 § sjätte strecksatsen samma lag så att lydelsen blir ”marknadsföring av alkoholdrycker m.m.”. Tillägget görs för att uppräkningen i 1 kap. 2 § alkohollagen ska täcka även marknadsföring av de alko- holhaltiga preparaten. Bedömning: Sammanfattningsvis bedömer utredningen att samt- liga förslag är förenliga med såväl de svenska grundlagarna som aktuella EU-rättsliga regler. Sammanfattningsvis bedömer utredningen att bestämmelserna om yttrandefrihet i RF och samt bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i TF och YGL inte hindrar att de be- gränsningar som föreslås införs för marknadsföring av alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alko- holdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. Som konstaterats tidigare är fri rörlighet mellan medlemsstat- erna huvudregeln för såväl varor som tjänster. Detta gäller även i fråga om marknadsföring. Enligt praxis från , bl.a. Gourmet-domen95, kan begränsningar motiveras med hänvisning till folkhälsan, skyddet för människors liv och hälsa. Det krävs dock bl.a. proportionalitet. Det kan här även nämnas att det finns regler i det s.k. tjänstedirektivet om fri etablering, men där medlems- staterna får ställa vissa krav under förutsättning att dessa respek- terar principer om icke-diskriminering, nödvändighet (kravet ska 95 C-405/98 , EU:C:2001:135. motiveras med skäl som avser t.ex. folkhälsa) och proportionalitet.96 Utredningens bedömning är att inte heller förhindrar de lagändringar som föreslås. Sedan är det förstås upp till rättstillämp- ningen att i specifika fall avgöra vad som är tillåtet och inte avse- ende t.ex. kravet på särskild måttfullhet. Det saknas specifika regler om sponsring såväl i alkohollagen som i marknadsföringslagen. Termen sponsring förekommer dock bl.a. i ett EU-direktiv om tillnärmning av lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Enligt artikel 2 c) definieras sponsring som varje form av offentligt eller privat bidrag till ett evenemang, en verksamhet eller en person med syftet eller den direkta eller indirekta verkan att främja en tobaks- vara.97 14 b § tobakslagen behandlar sponsring för evenemang m.m. och i radio- och tv-lagen (2010:696) anges det vad som är tillåtet och inte gällande sponsring i radio och tv. Det finns även skatterätts- liga regler om sponsring som omfattar bl.a. avdragsrätt. I 1 kap. 12 § andra stycket YGL finns, vid sidan av möjligheten som ges att i lag meddela föreskrifter om förbud mot eller villkor i fråga om kom- mersiell reklam i radioprogram, även bestämmelser som ger mot- svarande möjlighet avseende ”annan annonsering och sändning av program, som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver programverksamheten”.