sou · H5B392 · 2017-11-28 00:00:00 — Termer och uttryck i dessa författningar ska ha samma betydelse som i dataskyddsförord- ningen. Sektorsspecifika författningsbestämmelser som rör behand- ling av personuppgifter ska ha företräde framför den nya lagen. Enligt dataskyddsförordningens artikel 9, Behandling av särskilda kategorier av personuppgifter, (punkt 1) ska behandling av person- uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening, samt behandling av genetiska uppgifter, biometriska uppgifter för att entydigt identifiera en fysisk person, uppgifter om hälsa eller upp- gifter om en fysisk persons sexualliv eller sexuella läggning vara för- bjudet. Enligt artikel 9 punkt 2 ska punkt 1 inte tillämpas om den registrerade uttryckligen har lämnat sitt samtycke till behandlingen av dessa personuppgifter för ett eller flera specifika ändamål, utom då unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt föreskriver att förbudet i punkt 1 inte kan upphävas av den registrerade. I punkt 2 anges också flera andra omständigheter då den första punkten inte behöver tillämpas. Till exempel kan stiftelser och för- eningar samla in uppgifter om sina medlemmar så länge dessa inte sprids utanför organisationen utan den registrerades samtycke (Data- inspektionen 2017). I finns 27 statistikansvariga myndigheter som ansvarar för officiell statistik inom sina respektive områden. Regeringen beslutar om vilka områden som ska ha officiell statistik och vilka myndig- heter som ansvarar för respektive område. Det anges i bilagan till statistikförordningen SFS 2001:100 (, 2017, hämtad ). Det svenska systemet för officiell statistik är decentraliserat sedan den statistikreform som genomfördes . SCB ansvarar för sektorsövergripande statistik och 26 sektorsansvariga myndig- heter för den officiella statistiken inom sina områden. Den officiella statistiken regleras i lagen (2001:99) om den officiella statistiken, med tillhörande förordning (2001:100). Av detta regelverk framgår inom vilka områden det ska finnas officiell statistik och vilka statliga myndigheter som ansvarar för att statistiken tas fram. I lagen anges också att officiell statistik ska finnas för allmän infor- mation, utredningsverksamhet och forskning samt vara objektiv och allmänt tillgänglig. Rättsutvecklingen inom EU spelar en ökande roll för det svenska statistiksystemet. EU-reglerna kan avse dels statistik inom enskilda områden, dels allmänna krav som gäller för all EU-reglerad stati- stik. De senare framgår framför allt av EU:s statistikförordning (SOU 2012:83). 13.4.1Krav på könsuppdelning i den officiella statistiken Enligt förordningen (2001:100) om den officiella statistiken 14 § ska individbaserad statistik vara uppdelad efter kön om det inte finns särskilda skäl mot detta. har motsvarande krav funnits i en äldre förordning. Individbaserad statistik är statistik som direkt eller indirekt rör fysiska personer. Ett exempel på det sistnämnda är hushållsstatistik, där enpersonshushåll och hushåll som består av ensamstående kvinna eller man med barn, kan delas upp efter kön. Förordningen gäller den offentliga statistiken. Men eftersom jäm- ställdhetsintegrering är en strategi som omfattar all verksamhet, bör därför all statistik som ligger till grund för beslut i samhället ska vara könsuppdelad (SCB 2004). Kön definieras inte i förordningen(2001:100) om den officiella statistiken. I folkbokföringslagen (1991:481) 18 § framgår att det för varje folkbokförd person fastställs ett personnummer som identitets- beteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. I diskrimineringslagen (2008:567) 5 kap. 1 § definieras kön på följande sätt: att någon är kvinna eller man. Även personer som avser att ändra könstillhörighet eller har ändrat könstillhörighet omfattas av diskrimineringsgrunden kön. Men i diskrimineringslagen 5 kap. 2 § definieras också någon som inte iden- tifierar sig som kvinna eller man som personer med ”könsöverskri- dande identitet eller uttryck”. Att den individbaserade statistiken enligt förordningen om den officiella statistiken ska vara uppdeled efter kön har kommit att tolkas som att uppdelningen ska ske utifrån kategorierna kvinna och man. När det gäller officiell statistik som uteslutande baseras på register- data är det enda möjliga sättet att synliggöra ickebinära i den att in- föra ett tredje registrerat kön, det vill säga ett tredje juridiskt kön. Regeringens syn på könsuppdelad statistik har i sitt betänkande Mål och myndighet – en effektiv styrning av jämställdhetspolitiken (SOU 2015:86) före- slagit att myndigheter som i sin redovisning till regeringen redovisar individbaserad statistik genomgående ska redovisa och analysera denna med kön som övergripande indelningsgrund om det inte finns särskilda skäl mot detta. Utredningen har föreslagit att regeringen prövar och i varje enskilt fall överväger att ställa krav på könsupp- delad statistik i myndigheters regleringsbrev eller instruktioner för att pröva och överväga att införa ett generellt krav i förord- ningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag om att myndigheterna ska redovisa och analysera individbaserad statistik med kön som övergripande indelningsgrund om det inte finns sär- skilda skäl mot detta. I regeringens skrivelse (2016/17:10) Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid framgår att de flesta re- missinstanser inte uttalat sig specifikt om denna del av betänkandet. Några remissinstanser har haft invändningar mot förslaget, däribland och som har poäng- terat att insamlandet av statistik bör bygga på ett ickebinärt system där självidentifierad könsidentifikation är det väsentliga. Regeringen framhåller i sin skrivelse (2016/17:10) att könsupp- delad statistik är ett viktigt verktyg i arbetet för ett jämställt sam- hälle. För att regeringen ska ha förutsättningar att fatta väl avvägda beslut som bidrar till en feministisk politik är underlag och informa- tion från myndigheter av stor betydelse, menar regeringen. Kunskap om rådande situation krävs för att kunna göra jämställdhetsanalyser och bedriva en politik för jämställdhet inom alla utgiftsområden. Det är därför av största vikt att myndigheternas information till regeringen innehåller könsuppdelad statistik. Regeringen menar att när statistik genomgående presenteras med kön som övergripande indelningsgrund blir det möjligt att även kunna bryta ned statistiken utifrån fler perspektiv och genomföra en intersektionell analys. Den officiella statistiken omfattar dock endast en delmängd av den statistik som produceras vid statliga myndigheter. har flera myndigheter krav på könsuppdelad statistik i instruktioner eller regleringsbrev. Dessa krav omfattar även den icke-officiella statistiken. I betänkande Mål och myn- dighet – en effektiv styrning av jämställdhetspolitiken (SOU 2015:86) konstaterades att det saknas systematik i styrningen i fråga om vilka myndigheter som omfattas av sådana krav och på vilket sätt styr- ningen sker. Regeringen instämmer i bedömning. Mot denna bakgrund bereder regeringen ett förslag om att införa krav på att samtliga myndigheter som presenterar individbaserad statistik i sin årsredovisning ska göra detta uppdelat efter kön. 14 Överväganden och förslag Utredningen har haft i uppdrag att kartlägga transpersoners lev- nadsvillkor och föreslå insatser som kan förbättra ställningen för gruppen. Vi har i vårt betänkande visat på ett stort antal kvarstå- ende problem inom utredningens områden. Ytterst handlar det om strukturella problem och hinder. Om situationen för transpersoner ska förbättras krävs ett integrerat arbete med transpersoners rättig- heter. Det är inte möjligt att avgränsa åtgärder för att förbättra för transpersoner till bara vissa specifika politikområden, som till exem- pel arbetet mot diskriminering. Därför lämnar vi förslag dels om hur arbetet på övergripande nivå borde förändras, dels om åtgärder som syftar till att förbättra situationen inom ett visst samhällsområde. Utredningen har också haft i uppdrag att tillämpa ett intersek- tionellt perspektiv i arbetet och belysa hur andra diskriminerings- grunder samspelar med frågor om könsidentitet och könsuttryck. Vi skulle också belysa skillnaden i levnadsvillkor mellan ickebinära, trans- kvinnor och transmän, samt anlägga ett livscykelperspektiv och belysa vilka hinder som kan uppkomma under ett liv som transperson. Vi har försökt synliggöra skillnader inom gruppen transpersoner och föreslår åtgärder riktade mot specifika grupper. Förslagen och bedömningarna i detta avsnitt baserar sig på betän- kandets kapitel 3, 4 och 5, där vi redogjort dels för de politikområ- den som utredningen berör och dels för resultat av vår kartläggning av transpersoners levnadsvillkor. 14.1.1Samordning av arbetet för hbtqi-personers rättigheter Förslag: Regeringen tar fram en handlingsplan för hbtqi-personers lika rättigheter och möjligheter. Fler myndigheter utses till strate- giska myndigheter och en av myndigheterna får ett permanent samordnande ansvar. , , , Barn- ombudsmannen och den nya utses till nya strategiska myndigheter i tillägg till de redan existerande fem. ges ett samordnande ansvar och ett stödjande uppdrag. Utredningen har bland annat haft i uppdrag att föreslå konkreta insatser för att förbättra levnadsvillkoren för transpersoner. I direk- tiven refereras ett flertal studier som visar att transpersoner i har sämre levnadsvillkor än befolkningen som helhet, vilket bland annat innebär ett begränsat livsutrymme och riskerar att leda till sämre hälsa. Utredningen har därför haft i uppdrag att kartlägga lev- nadsvillkoren för transpersoner och personer med intersexvariation och bidra till att kunskap om dessa samlas och sprids. Utredningen har också haft i uppdrag att undersöka hur transpersoner påverkas av samhällets cis- och heteronorm, samt identifiera de hinder som finns i samhället för transpersoners möjlighet att leva i enlighet med sin könsidentitet och vid behov föreslå insatser. Vi gör bedömningen att insatser för att konkret förbättra lev- nadsvillkoren för transpersoner kräver åtgärder som berör utform- ningen av det nuvarande arbetet för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet och könsuttryck. Vi menar också att jämställdhetsarbetet och arbetet för hbtqi-personers rät- tigheter och möjligheter i högre utsträckning borde samordnas inom vissa områden där detta vore gynnsamt. Regeringens arbete för att förbättra transpersoners levnadsvillkor i utgår från regeringens strategi för lika rättigheter och möj- ligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck, Strategin innehåller över- gripande problembeskrivningar, samt beskriver åtgärder, redan genomförda sådana och vid tillfället planerade. Som vi beskrivit i kapitel 4 i detta betänkande har den gällande strategin utvärderats av Statskontoret (2016:31), som menar att styrningen och samordningen i arbetet med strategin har varit bris- tande. De berörda myndigheterna och organisationerna har saknat tydliga mål och insatserna för transpersoner har varit få. Statskon- toret föreslår ett förtydligat syfte och bättre förankrade ambitioner. Utredningen delar Statskontorets bedömning och menar att strategin brister på så sätt att de planerade insatserna är få, saknar tidsplan och ofta budget. Strategin har också till sin utformning en beskrivande karaktär där redan pågående arbete ges stort utrymme. Detta leder till en otydlighet och till att specifika instruktioner om vad myndigheterna ska göra ofta saknas, vilket i sin tur leder till att frågorna riskerar att nedprioriteras. Det är därför utredningens uppfattning att strategin bör omar- betas till en handlingsplan. Centralt i en handlingsplan är att fokus ligger på kommande åtgärder, att det finns tydliga mål uppsatta, be- skrivningar av hur målen ska uppnås, tidsplan, en tillräcklig budget och inplanerad uppföljning och utvärdering. I arbetet med att ta fram handlingsplanen bör Statskontorets ut- värdering beaktas, liksom denna utrednings resultat och förslag. Utredningen förordar även att de rekommendationer som ges av som rör sexuell läggning och köns- identitet, vilka vi också redogjort för i kapitel 4, tas i beaktande. menar att staterna bör ha handlingsplaner och att dessa handlingsplaner ska vara omfattande och övergripande. Alla om- råden där staten är ansvarig och som påverkar hbtqi-personer och deras liv ska undersökas under framtagandet av handlingsplanen. En bra handlingsplan ska också syfta till att frågorna integreras: alla nivåer och områden på regerings- och myndighetsnivå ska veta hur handlingsplanen påverkar deras ansvarsområden och ha tillräckliga resurser för att integrera detta arbete i det ordinarie arbetet. Handlingsplanerna ska också följas upp och utvärderas enligt . De ska vara levande dokument, de ansvariga funk- tionerna ska övervaka kränkningar av mänskliga rättigheter, utvär- dera effekten av handlingsplanerna och anpassa sitt arbete efter detta. Det ligger inte inom ramen för utredningens uppdrag att exakt definiera vad handlingsplanen ska innehålla. Detta måste också göras i samverkan med bland andra berörda myndigheter och civila sam- hället. Det är dessutom centralt att handlingsplanen vid framtagandet utgår från den då aktuella situationen och adresserar de utmaningar som föreligger . Handlingsplanen måste också ut- formas på ett sådant sätt så att den kan vara ett levande dokument, och möjliggöra arbete med de mest relevanta åtgärderna, om nya sådana skulle uppstå under dokumentets giltighetstid. Utredningen rekommenderar att handlingsplanen gäller , och att medel anslås , med möjlighet till juste- ring om nya behov uppstår. Vi förordar att arbetet för personer med intersexvariation inklu- deras i handlingsplanen. Arbetet för lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett sexuell läggning, könsidentitet och könsuttryck, breddas därmed till att också omfatta arbete för lika rättigheter och möjligheter oavsett könskaraktäristika. Inom såväl FN:s, som EU:s och arbete för hbt-per- soners rättigheter inkluderas numera allt oftare arbetet för personer med intersexvariation. Den engelska term som ofta används för att beskriva denna inkludering är ”sex characteristics”. Utredningen har här gjort en direktöversättning, men vi är medvetna om att det kan finnas andra termer som är mer lämpliga på svenska. Vid en inkludering också av personer med intersexvariation i ar- betet för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck, är det centralt att också denna grupps behov analyseras på samma sätt som behoven för övriga grupper har analyserats. sammanfaller behoven och åtgärderna kan samordnas för hela gruppen, ibland kan det vara fråga om särskilda behov för bara en grupp inom gruppen, eller ett gemensamt behov för ett par av grupperna. Utredningen har bland annat kunnat konstatera att det finns ett starkt önskemål från både organisationer som arbetar för rättig- heter för personer med intersexvariation och från hbtq-organisa- tioner att kompetensen hos aktörer inom till exempel hälso- och sjukvården ska stärkas. Detta är alltså en åtgärd som skulle kunna samordnas. I andra fall, som till exempel när det gäller att vidta åtgärder som kan öka kännedomen om den egna medicinska histo- rien, eller förbättra tillgången till specialiserad vård, är detta en åt- gärd som i första hand berör personer med intersexvariataion. Ett exempel på ett behov som ett par av grupperna har är behovet av att kunna ändra juridiskt kön genom en enkel administrativ process, som är aktuellt för både många transpersoner och personer med intersexvariation. Utredningen har noterat att användningen av ”hbt” respektive ”hbtq” varierar inom såväl som myndigheters och civilsamhällets arbete. Vi förordar nu framöver att förkort- ningen ”hbtq” används, som med tillägg av personer med intersex- variation alltså blir ”hbtqi”. Detta eftersom det är en förkortning som av många i den berörda gruppen uppfattas som mer inklude- rande, då många identifierar sig som ”queer”. Utredningen är medveten om att det finns en omfattande debatt och diskussion om ”queer” som begrepp och identitet och att det inte finns någon enhetlig definition av vad eller vilka begreppet omfattar. Det finns också ett grundläggande ifrågasättande av huruvida ”queer” alls kan användas som en identitet eller benämning på en grupp personer. Vi har inte haft möjlighet att inom ramen för detta uppdrag fördjupa oss i detta. Vi kan dock konstatera att många personer numera identifierar sig som ”queer” och att dessa riskerar att drabbas av samma typ av diskriminering och annan utsatthet som övriga i den målgrupp som arbetet med strategin syftar till att förbättra situationen för. Oavsett om en person identifierar sig som ”queer” och/eller homosexuell eller transperson kan personen diskri- mineras på grund av sexuell läggning eller könsöverskridande iden- titet eller könsuttryck. Lagstiftningen utgår inte ifrån personers egen självdefinierade identitet, utan från vad motivet hos den som diskriminerar är. Det är alltså möjligt för både personer som identi- fierar sig som transpersoner och för personer som identifierar sig som ”queer” att utsättas för till exempel diskriminering på grund av könsöverskridande identitet eller uttryck. I En strategi för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell lägg- ning, könsidentitet eller könsuttryck finns, som vi redogjorde för i kapitel 4, för vissa fokusområden myndigheter som utsetts till stra- tegiska myndigheter. De utsedda strategiska myndigheterna är (), , Sta- tens kulturråd, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) och . Deras roll och ansvar regleras i myn- digheternas regleringsbrev. Statskontoret föreslår i sin utvärdering att även Migrations- verket och bör få status som strategiska myndig- heter. föreslås på grund av det ökade antalet asyl- sökande hbtq-personer. föreslås då en öppen och inkluderande skola är en central förutsättning för hbtq-ungdomars välmående. Utredningen instämmer med Statskontorets bedöm- ning och förslag, men vill lägga till ytterligare tre myndigheter som strategiska myndigheter i den kommande handlingsplanen: den nya , samt Barnombuds- mannen (BO). Som vi redogjort för i kapitel 5 i detta betänkande har många transpersoner ett lågt förtroende för polisen. Detta leder till att alla brott som transpersoner utsätts för inte anmäls till polisen, som då inte heller kan utreda och bekämpa brotten. uppger många transpersoner att de har erfarenhet av utsatthet, som i många fall innebär att de varit offer för ett brott som borde anmälts. Att polisen stärker sin kompetens vad gäller bemötande och sin transkom- petens i arbetet mot brott som till exempel våld i nära relationer, hedersrelaterade brott och hatbrott är därför centralt. Det är utred- ningens uppfattning att förutsättningarna för detta skulle stärkas om utsågs till en av de strategiska myndigheterna. Under utformningen av den nya handlingsplanen kan myndigheten bidra med synpunkter till kring vilka områden som är mest prioriterade . Utredningen föreslår att också BO ska utses till en av de strate- giska myndigheterna. I samtal med BO har utredningen fått infor- mation om att allt fler barn hör av sig till myndigheten med fun- deringar kring könsidentitet. Myndigheten har inte arbetat så mycket med frågor som rör barn som funderar över sin könsiden- titet, men uppger att de själva ser ett behov. Utredningen gör också bedömningen att ett stärkt trans- och intersexperspektiv i myndig- hetens arbete med skulle vara ett led i att säker- ställa rättigheter för unga transpersoner och barn och unga med intersexvariation. Utredningen bedömer att också den nya Jämställdhetsmyndig- heten borde vara en av de nya strategiska myndigheterna och också få ett samordnande uppdrag. Vi återkommer till detta nedan. Statskontoret föreslog i sin utvärdering att regeringen genom myndigheternas regleringsbrev ger alla strategiska myndigheter i upp- drag att integrera ett hbt-perspektiv i arbetet. Utredningen stödjer detta förslag, men har också uppfattningen att det är nödvändigt med en balans mellan särskilda uppdrag och en integrering av frågor- na i myndigheternas ordinarie verksamhet. Om endast skrivningar om en generell integrering av perspektivet används finns risken att fokus på frågorna faller bort ur arbetet om ingen på myndigheten har en särskild kompetens på området. Utredningen vill också peka på behovet av att inkludera fler samhällsaktörer i arbetet för hbtqi-personers rättigheter, för att detta ska bli så starkt som möjligt. har arbetet med strate- gin innefattat bland annat möten mellan de strategiska myndig- heterna och civilsamhällets organisationer. Vi ser gärna att Kommuner och Landsting (SKL), fortsättningsvis också inbjuds att delta. Detta skulle öka möjligheten för SKL att vara ett stöd för sina medlemmar till exempel i arbetet med att säkerställa att ett hbtqi- perspektiv finns med i relevanta handlingsplaner. En myndighet med samordningsansvar Vi föreslår att den nya utses att ansvara för samordningen av arbetet med den nya handlingsplanen för hbtqi- personers rättigheter. Det är utredningens uppfattning att en myndighet behöver till- delas ett myndighetsövergripande samordningsansvar för genom- förandet av handlingsplanen, för att arbetet ska bli så effektivt som möjligt. De utmaningar för jämställdhetsarbetet som beskrivs i Jämställd- hetsutredningens slutbetänkande Mål och myndighet – en effektiv styrning av jämställdhetspolitiken (SOU 2015:86) och i regeringens skrivelse Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid (skr. 2016/17:10) har mycket stora likheter med de utma- ningar som denna utredning har sett vad gäller arbetet för lika rättig- heter för transpersoner och personer med intersexvariation. Som vi redogjorde för i kapitel 4 har regeringen i skrivelsen Makt, mål och myndighet gett flera skäl till varför den nya myndigheten ska bildas. Bland annat är förhoppningen att den nya myndigheten ska bidra till strategisk, sammanhållen och hållbar styrning och effek- tivt genomförande av jämställdhetspolitiken. Myndigheten ska ansvara för uppföljning, analys, samordning och stöd utifrån de jämställd- hetspolitiska målen. Myndigheten ska också samordna och genom- föra uppdrag som rör flera departement och myndigheter, och i sitt uppdrag utgå från hur andra maktordningar i relation till kön på- verkar genomförandet av jämställdhetspolitiken. Dessutom ska myn- digheten stödja arbetet med jämställdhetsintegrering vid myndighet- er, landsting, regioner och kommuner. Myndigheten ska också bistå regeringen i bland annat det internationella samarbetet på jämställd- hetsområdet. Några av argumenten som ges för bildande av myndigheten är att det är mest effektivt och ger störst genomslag på politiken att bilda en myndighet, att en myndighet stärker jämställdhetsarbetet i ordinarie struktur och att det ger en kontinuitet och en samman- hållen organisation. Regeringens argument i skrivelsen för varför en jämställdhets- myndighet bör inrättas är rimliga, enligt utredningens uppfattning. Det är sannolikt att ett sammanhållet och systematiskt arbete på en myndighet som också har till uppgift att stödja andra aktörers arbete på området kommer att förstärka effekten av den förda politiken. Argumenten har dessutom mycket gemensamt med de förslag till förbättringar som Statskontoret föreslog i sin utvärdering av den nu gällande strategin på området lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Statskontoret före- slog bland annat att regeringen utser en myndighet med ett särskilt samordnande ansvar för strategiarbetet.