sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — Närmare om förutsättningarna för att åberopa berättelser som lämnats utom rätta De redovisade fördelarnas tyngd i förhållande till de redovisade nack- delarna motiverar vårt förslag om att en ljud- och bildupptagning av en berättelse som lämnas i brottmål utom rätta bör få åberopas som bevis i rättegången om det inte är olämpligt med hänsyn till sakens prövning. Det som avses är, att om rätten utifrån vad parterna har anfört gör bedömningen att det inte finns några betydande pro- cessuella nackdelar med att beviset läggs fram ska det tillåtas. För- slagets utformning innebär att parterna ges en relativt stor frihet att välja hur de vill lägga fram berättelser ur förundersökningar som bevis. Det kan vara frågan om såväl kvalitets- som effektivitetsförluster i processen som avgör frågan om bevisningens tillåtlighet. Exempelvis måste rätten bevaka betydelsen av en sammanhållen rättegång med möjlighet att överblicka bevisningen i ett sammanhang. Det innebär att ett stort antal förhörsberättelser med samma person och samma bevistema i princip inte bör tillåtas. Rätten måste också beakta invändningar som avser den misstänktes möjligheter att försvara sig, Våra överväganden och förslag inte minst rätten att hålla motförhör. Vilka faktorer som i övrigt kan utgöra sådana betydande processuella nackdelar som kan leda till att beviset inte bör tillåtas måste avgöras av domstolarna utifrån om- ständligheterna i enskilda fall. Rättens prövning ska i första hand utgå från vad parterna anför. Domstolen ska i normalfallet inte behöva ta del av berättelsen för att göra prövningen. Förslaget är inte inskränkt till att gälla en viss typ av berättelser som lämnas utom rätta, utan omfattar berättelser från alla personer och även i och för sig berättelser som lämnas utanför förhör. När det gäller tillåtligheten att åberopa berättelser från misstänkta personer som bevis så bör formerna under vilka en berättelse har lämnats få en stor betydelse för bedömningen. Helt centralt för möjligheten att använda berättelser från polis- förhör eller som annars lämnas utom rätta som bevisning i domstol- arna är att uppgifterna dokumenteras väl. Rätten måste ges tillgång till sådan dokumentation att det av denna framgår hur förhörs- personen lämnat sin berättelse för att det ska vara möjligt att avgöra vilken betydelse berättelsen bör ges i målet. Den dokumentation som ger bäst förutsättningar för sådana iakttagelser är, konstaterar vi, ljud- och bildupptagningar. Syftet med vårt förslag om att i högre grad tillåta berättelser som lämnats utom rätta som bevisning är att öppna upp möjligheterna att föra bevisning på det sätt som är lämpligast i det enskilda fallet. Reformen bör därför, menar vi, utformas så att det inte har någon betydelse om berättelsen åberopas i stället för en personlig inställelse av förhörspersonen eller om den åberopas för att läggas fram inom ramen för ett förhör. Att berättelser som lämnas utom rätta kan spelas upp inom ramen för ett förhör vid rättegången är, bedömer vi, ett logiskt nästa steg efter att lagstiftaren nu har godtagit som en del av rättsordningen att berättelser ur förundersökningen inte sällan får en betydelse som bevis i brottmål i samband med förhören vid rättegångar.58 Ett förhör med en person som inställer sig vid en huvudförhandling , , efter det aktuella brottet för att berätta vad han eller hon minns av brottstillfället skulle, bedömer vi, sannolikt ofta bli mer innehållsrikt och kunna genomföras mer koncenterat om förhöret kunde inledas med en 2016/17:68. Våra överväganden och förslag uppspelning av vad personen berättat i polisförhör. I stället för att förhöret i ett sådant fall, som ofta sker , kommer att bestå av uppläsningar av vad som har sagts i anslutning till händelsen bör berättelsen i polisförhöret i högre grad kunna tillåtas att fungera som utgångspunkt för förhöret i domstolen. Den betydelse för bedöm- ningen av en berättelses tillförlitlighet som ibland hävdas finnas om det framgår att förhörspersonens berättelse vid rättegången är med alternativt avviker från vad han eller hon har berättat är enligt vår uppfattning ett tveksamt mått på tillförlitlighet i skenet av de sena förhören som är regel vid rättegångar. Någon rättssäkerhetsförlust på den grunden ser vi därför inte med att lämna ett förslag som innebär att tidigt lämnade, ur minnes- perspektiv typiskt sett mer korrekta, berättelser tillåts inleda för- hören i domstol. För förhörspersonen skulle det rimligtvis vara en lättnad att veta att de frågor som kommer att ställas vid en rättegång huvudsakligen kommer vara av kompletterande karaktär. Även om personen är kallad att inställa sig i rätten kan han eller hon slippa de påfrestningar som följer med att lämna sin berättelse från grunden på nytt. Som anförts torde sådant kompletterande förhör dessutom ofta kunna hållas per telefon. För den misstänkte finns det en berättelse att för- hålla sig till vid planeringen av vilka frågor som bör ställas. Detta bör vara en fördel för den misstänktes möjligheter att förbereda och genomföra sitt försvar. Vi föreslår att det införs en ny bestämmelse i 35 kap. 14 a § RB som särreglerar tillåtligheten av ljud- och bildupptagningar som bevis i brottmål. Det blir med en sådan lagteknisk utformning tydligt att vad som gäller för berättelser som dokumenterats på annat sätt i brottmål även fortsättningsvis regleras i 35 kap. 14 § RB. Vår bedöm- ning är att det inom ramen för vårt fortsatta arbete, som bl.a. inklu- derar frågor om en utökad användning av vittnesattester i brottmål, kommer att finnas skäl att se över bestämmelsen i 35 kap. 14 § RB och överväga behovet av ändringar av dess utformning. Vi föreslår vidare ett tillägg i bestämmelsen i 36 kap. 16 § RB, som reglerar under vilka omständigheter det som ett vittne har berättat får Våra överväganden och förslag läggas fram, av innebörd att berättelser som lämnats utom rätta och som får åberopas enligt den nya bestämmelsen i 35 kap. 14 a § kan läggas fram även vid ett förhör i domstolen. Genom hänvisningen i 37 kap. 3 § RB gäller bestämmelsen även förhör med part och måls- ägande som inte för talan. 6.7.7Hur bör den ljud- och bildupptagna berättelsen hanteras vid rättegången? Vår bedömning: Gällande ordning för hur berättelser som lämnats utom rätta ska hanteras vid rättegången är ändamålsenlig även vid en utökad möjlighet att åberopa sådana ljud- och bildupp- tagna berättelser. Skälen för vår bedömning Om rätten bedömer att en ljud- och bildupptagning av en berättelse som lämnats utom rätta kan åberopas som bevis ska, i enlighet med muntlighetsprincipen, ljud- och bildupptagningen i så fall spelas upp vid rättegången. Vår bedömning är att gällande ordning för hur be- rättelser som lämnats utom rätta ska hanteras vid rättegången är ändamålsenlig även vid en utökad möjlighet att åberopa sådana berät- telser. Någon justering av regelverket är inte nödvändig av det skälet att antalet berättelser utom rätta som åberopas som bevis kan komma att öka. En part har alltid möjlighet att utforma sin bevisuppgift i för- hållande till motpartens bevisuppgift. I de fall då en ljud- och bild- upptagning enligt vårt förslag är åberopad av åklagaren till stöd för åtalet har den tilltalade därför exempelvis alltid möjlighet att åberopa förhör med den person vars berättelse ljud- och bildupptagningen avser. Vår bedömning är, bl.a. mot bakgrund av erfarenheterna av EMR-reformen, att förhöret i detta fall i praktiken ofta kommer att få innebörden av ett tilläggsförhör. I vissa av dessa fall kan det tänkas att frågorna kan ställas per telefon eller via videolänk. I det fall ett vittne har lämnat en berättelse som tillåts läggas fram genom ljud och bild och försvaret i stället önskar åberopa förhör med vittnet kan frågan ställas om det innebär något för ljud- och Våra överväganden och förslag bildupptagningens tillåtlighet som bevis vid rättegången att vittnet som försvaret åberopat inte inställer sig till förhandlingen. Det går att argumentera för att vittnets utevaro borde medföra att ljud- och bildupptagningen avvisas som bevis. Detta kan visserligen bli konse- kvensen om det är så att något motförhör inte har hållits med vittnet och ett sådant motförhör måste genomföras för att bevisningen ska kunna användas. Någon reglering om att generellt avvisa bevisning i dessa situationer föreslår vi emellertid inte. Ljud- och bildupptag- ningen och förhöret bör ses som två sorters bevismedel som kan läg- gas fram parallellt i processen. Om ett förhör åberopas parallellt med en ljud- och bildupptagning med samma person bör det emellertid förutsättas att förhöret kommer att leda till att annan information förs in i målet än som redan framkommer av ljud- och bildupptag- ningen. Ett vittnes utevaro kan i en sådan situation utgöra ett hinder för att slutföra en huvudförhandling, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. 6.7.8Exempel på när berättelser som lämnats utom rätta kan komma att användas som bevis Exemplen utgör inte anvisningar för tillämpningen Vår ambition med förslaget om en utökad möjlighet att använda ljud- och bildupptagna berättelser som lämnats utom rätta som bevis är att möjliggöra att bevis läggs fram på det sätt som är lämpligast med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Vårt förslag har inte utformats med tanke på att tidiga berättelser alltid på förhand ska anses mer lämpliga att läggas fram på det ena eller andra sättet. De situationer som exemplen i detta avsnitt avser att beskriva kan i ett enskilt fall komma att hanteras på ett annat sätt på grund av omständigheterna i det fallet, exempelvis genom en tidig bevisupp- tagning i domstol (jfr avsnitt 6.6). Det som avgör frågan om hur bevis läggs fram i ett enskilt fall är omständigheterna i det fallet. Mål- sättningen med våra förslag är att det utifrån dessa omständigheter ska vara möjligt att alltid lägga fram den bästa bevisningen. Exemplen i detta avsnitt, som tagits fram i dialog med utred- ningens expertgrupp, ska mot bakgrund av vad som sagts inte upp- fattas som anvisningar för tillämpningen utan avsikten med dem att belysa användbarheten av vårt förslag om utökade möjligheter att Våra överväganden och förslag åberopa ljud och bildupptagna berättelser som lämnats utom rätta som bevis. Listan på exempel är inte uttömmande. Några exempel på när berättelser som lämnats utom rätta kommer att kunna användas som bevis Vittnesförhör med personer som inte har någon personlig kopp- ling till saken eller parterna i brottmålet och vilken motparten kanske inte ens har några frågor till. Det kan röra sig om ett vittne som ska lämna sakupplysningar inom något kunskapsområde. Det kan även handla om den typsituation som finns beskriven i avsnitt 6.3.2 då ett vittne utan koppling till någon person i brott- målet kallas till en rättegång för att berätta om en iakttagelse om var en bomb låg utplacerad till styrkande av att det fanns en risk för att någon kunde komma till skada om bomben briserade. Om den tilltalade har inställningen att han eller hon inte har något med bomben att göra kan det förekomma att försvaret är helt överens med åklagaren om att berättelsen som vittnet lämnat i polisförhör kan spelas upp vid rättegången utan att vittnet be- höver inställa sig eller i kombination med tilläggsfrågor vid rätte- gången till vittnet. Den möjligheten skulle bespara vittnet påfrest- ningar inför och vid förhör i rätten. En berättelse från målsäganden i ett akut skede som inte går att återskapa senare därför att den avser att visa målsägandens upp- rörda tillstånd eller vad hon eller han berättade om gärningen i omedelbar anslutning till händelsen. Sådana berättelser kan även finnas i ärenden om relationsvåld då det är vanligt förekommande att målsäganden efter inledande polisförhör i ett senare skede inte vill eller förmår medverka i ytterligare förhör. Bevisvärdet av så- dana ”akuta berättelser” är beroende av under vilka omständlig- heter berättelsen har tillkommit och tagits upp, t.ex. om de läm- nats inom eller utanför ett förhör och hur ett eventuellt förhör i så fall har genomförts. Vid vittnesberättelser som lämnats tidigt i polisförhör när vittnet sedan inte kan förmås att medverka vid en rättegång. Bevisvärdet av dessa berättelser påverkas av hur förhören har genomförts och omständigheterna i övrigt. Våra överväganden och förslag Vid förhör i utredningar som redan tidigt i utredningsarbetet kan förväntas pågå och i vilka förhörsberättelsens till- förlitlighet kommer att ha en stor betydelse för möjligheterna att styrka ett åtal (jfr avsnitt 6.6.4). Det kan exempelvis vara frågan om utredningar som på grund av att de innefattar begäran om rättshjälp från ett annat land kan förväntas pågå . Det kan även röra sig om utredningar med omfattande beslag i digitala miljöer, t.ex. barnpornografibrott, som redan från början kan antas ta att analysera. Även andra situationer då ut- redningstiden förväntas bli lång omfattas av detta exempel. Den kvalitetsmässiga vinsten med en tidig berättelse som lämnats under ordnade och rättssäkra former i förhållande till den berät- telse som kan lämnas vid ett sent förhör i samband med rätte- gången kan i sådana fall vara betydande. Vid förhör i utredningar om mord, dråp, grovt folkrättsbrott, folkmord och terroristbrott som begås genom mord eller dråp beträffande vilka preskriptionstiden har avskaffats för vuxna lag- överträdare. Utredningar avseende dessa brott kan komma att pågå . De kan också komma att återupptas , bl.a. om någon ny omständighet kommer fram. Tidigt dokumenterade förhör kan då få en betydelse för möjligheterna att, exempelvis inom s.k. kalla fall-grupper, reda ut brottsmisstankar och att lagföra brott på det sätt som borttagandet av preskriptionstiden för vissa brott avsåg skulle vara möjligt. Detsamma gäller i hög grad vid brott med lång pre- skriptionstid, inte minst sexualbrott eller könsstympning som begås mot barn. Vissa vittnesförhör vid omfattande assistansbedrägerier. I ett fall hölls det exempelvis polisförhör med 20 läkare som sedan förhör- des även vid rättegången. Det läkarna förhördes om var innehållet ijournalanteckningar som de gjort om den misstänktes hälsa som de i förhören skulle jämföra med inspelade övervakningsfilmer av den misstänktes rörelsemönster. Dessa berättelser skulle kunna ha lagts fram i form av ljud- och bildupptagningar av polisför- hören om den reglering vi föreslår fanns på plats. iså fall ha erbjudits att närvara vid polisförhören för att hålla motförhör. Våra överväganden och förslag Målsägandeuppgifter i s.k. ”massärenden” om bedrägerier där det förekommer ett stort antal målsägande som enbart ska lämna en berättelse om exempelvis att de har betalat en viss faktura som sedan visat sig vara falsk eller att de blivit av med ett visst belopp från sitt konto. I de fall det finns målsägande som är 15–i ärenden som rör sexuella övergrepp mot barn som sker via internet skulle ofta ljud- och bildupptagna berättelser från polisförhör där försvaret har erbjudits möjlighet att ställa frågor kunna användas som bevis. I ett sådant faktiskt ärende hölls under förundersökningen förhör med 89 målsägande som var . Förhören hölls med försvarare närvarande i avsikt att kunna användas som bevis- ning. Under brottmålets handläggning hann 18 av målsägandena fylla . Dessa måste därför lämna sina berättelser om över- greppen på nytt vid en personlig inställelse inför rätten. I det fallet skulle man med den reglering vi föreslår i stället ha kunnat åbe- ropa de ljud- och bildupptagna berättelserna från polisens förhör. I ärenden om omfattande stölder eller hälerier där ett stort antal målsägande ska intyga att de blivit av med föremål som de redan har identifierat ur ett beslag vid bör det vara möjligt att åberopa ljud- och bildupptagna berättelser med mål- sägandena från polisförhör. Det har i praxis visat sig inte vara självklart att rätten godtar promemorior om identifieringen av gods som bevisning ens i de fall åklagaren och försvaret är överens om denna hantering. Vid målsägandeberättelser i brottmål som gäller åldringsrån. Om målsägandena är mycket gamla och sjuka och deras berättelser enbart avser att belysa vad de råkat ut för och hur det upplevdes bör berättelser som lämnats vid väl genomförda polisförhör och tagits upp med ljud och bild kunna åberopas vid rättegången. Vid bedrägerier avseende ROT- eller RUT-bidrag där olika perso- ners namn används på ansökningar om utbetalningar till Skatte- verket bör berättelser ur polisförhör kunna åberopas. Det som personerna i dessa bedrägerimål ska berätta om är att de saknar kännedom om det arbete som påstås ha utförts för deras räkning i ansökan om ROT- eller RUT-bidrag till . Våra överväganden och förslag Vid berättelser som lämnas inom ramen för utredningar om orga- niserad brottslighet där förhörspersonens vilja eller förmåga att medverka vid förhör i domstol har påverkats av hot eller annan otillbörlig påverkan. Om det inte finns någon realistisk möjlighet ipraktiken att förmå personen att inställa sig till bevisupptag- ningsförhör eller rättegång kan berättelsen som redan har lämnats ipolisförhör i vissa fall åberopas som bevisning. Berättelsen som lämnats utom rätta kan också i de fall en förhörsperson kan för- mås att inställa sig vid rättegången inleda förhöret i domstolen. Förhöret med den hotade eller annars otillbörligt påverkade per- sonen kommer då att kunna begränsas till kompletterande frågor. Om den misstänkte har ett eget intresse av att en tidig berättelse som lämnats av honom eller henne utom rätta spelas upp innan han eller hon lämnar sina uppgifter i domstolen eller, i enlighet med vad som redan gäller, om den tilltalade i domstolsförhör avviker från vad som sagts eller inte vill yttra sig. Det kan sannolikt också tänkas att en berättelse som lämnats före huvud- förhandlingen ibland anses tillräcklig för sakens utredning och åberopas med syftet att den tilltalade inte ska behöva inställa sig vid rättegången. Detta gäller dock knappast stora brottmål utan mindre komplicerade mål. Om saken kan utredas tillfredsställande iden tilltalades utevaro, bl.a. med stöd av berättelsen som den misstänkte har lämnat utom rätta, kan målet enligt gällande ord- ning för utevarohandläggning avgöras i den tilltalades utevaro. Skyddet för den tilltalade ligger, förutom i att han erhållit del av stämningen, i att han vid förundersökningen fått granska utred- ningsresultatet.59 6.8Presentationsformatets betydelse för rättens bedömning av muntlig bevisning Vår bedömning: Det finns övervägande fördelar med att i ökad utsträckning tillåta tidigt lämnade ljud- och bildupptagna berät- telser som bevis i brottmål. Att ljud- och bildupptagna berättelser enligt den reform vi föreslår skulle tillmätas ett allmänt sett lägre 59 NJA II 1943 s. 586. Våra överväganden och förslag bevisvärde av domstolarna av det skälet att de presenteras med ljud och bild i förhållande till förhör vid personlig inställelse i domstolen saknar stöd i forskning om presentationsformatets be- tydelse för beslutsfattares bedömning av utsagor. Skälen för vår bedömning Rättspsykologiska studier har visat att beslutsfattare har en tendens att bedöma berättelser som lämnas vid en personlig inställelse som mer tillförlitliga än berättelser som presenteras via ljud- och bildupp- tagningar.60 Av exempelvis en studie publicerad baserad på enkätsvar från 400 svenska rättspraktiker (poliser, nämndemän, åkla- gare och lagfarna domare) framkom, i linje med tidigare forskning, att det fanns en uppfattning bland de tillfrågade rättspraktikerna om att personer som hörs på plats i rättssalen framstår som mer tillför- litliga och trovärdiga än de som hörs genom videokonferens eller uppspelad video.61 Vad genomförda studier visar är inte att rätten har sämre möjligheter att bedöma bevisningens värde när beviset presenteras med ljud och bild. Tvärtom finns det annan forskning som tyder på att beslutsfattares möjligheter att göra korrekta bedömningar för- bättras om beslutsfattaren, i vårt fall rätten, har ett visst avstånd till det material som ska bedömas.62 Observatörer gör enligt dessa forsk- ningsresultat fler, eller i vart fall inte färre, korrekta bedömningar än förhörsledare som parallellt har till uppgift att leda förhöret framåt. Det som framgår av studierna om presentationsteknikens effekter för beslutsfattares bedömningar av utsagor är enbart att rätten kan komma att bedöma berättelser som spelas upp med ljud och bild mer kritiskt än berättelser som lämnas vid en personlig inställelse. Denna slutsats gäller i och för sig såväl personer som lämnar korrekta upp- gifter som personer som inte gör det. Det betyder därför att lögner har svårare att få genomslag i processen när de presenteras via ljud 60Jfr exempelvis , CCTV, Live and Videotapes: How Presentation Mode Affects the Evaluation of Witnesses, 2008, , , och av utsagor i brottmål, 2007, s. 225. 61Sara , och , Rättspraktikers inställning till modern ljud- och bildteknik i rättssalen — en rättspsykologisk studie, SvJT 2012 s. 197. 62Lena , Bevisvärderingen av utsagor i brottmål, 2007, 225. Våra överväganden och förslag och bildupptagningar, vilket i och för sig innebär ett stöd för våra förslag. Det finns framför allt, såvitt utredningen känner till, inte några studier som ställt fördelarna med ljud- och bildpresenterade berättel- ser mot nackdelarna. De studier som genomförts har ägnats åt att isolerat undersöka presentationsformatets betydelse för hur utsagor uppfattas utan att ta hänsyn till andra faktorer som kan inverka på den samlade bedömningen av utsagan. Det värde för rättsprocessen som vi ser framför oss att ljud- och bilddokumenterade berättelser kan ha som bevis påverkas emellertid av många faktorer. Att berät- telserna har lämnats tidigt och därför ofta är mer tillförlitliga är en faktor som påverkar hur berättelserna uppfattas. Att berättelserna har inhämtats under ordnade former som lett till stabila utsagor och har inhämtats under mindre pressade förhållanden än vid förhör under rättegångar kan också inverka positivt på utsagans värde som bevis. Resultatet av de undersökningar om presentationsformatets be- tydelse som har gjorts kan därför inte användas som ett skäl mot en utökad möjlighet att presentera bevisning med ljud och bild. Någon slutsats om att ljud- och bildupptagna berättelser i enlighet med den reform vi föreslår skulle tillmätas ett allmänt sätt lägre bevisvärde av domstolarna i förhållande till bevis som presenteras på annat sätt en- bart av det skälet att de presenteras med ljud och bild går mot denna bakgrund rimligen inte att dra. Det finns däremot skäl att fundera på om blotta risken för att en berättelse som presenteras med ljud och bild kan komma att värderas lägre av rätten än en utsaga vid en personlig inställelse kommer att leda till att parterna avstår från att åberopa ljud- och bildupptag- ningarna. Det skulle i så fall betyda att reformen inte får genomslag i tillämpningen. Det finns också skäl att fundera på om det kan uppstå en obalans i processen avseende bevisförutsättningar om en part väl- jer att åberopa ljud- och bildupptagningarna medan den andra parten åberopar förhör med personlig inställelse. Om berättelser som läm- nas vid en personlig inställelse inför rätten alltid bedöms ha ett högre bevisvärde än berättelser som spelas upp med ljud och bild i samma rättegång kan det innebära problem för reformens genomslag. Inför lagändringar som trädde 2015 om möjligheter att lägga fram tidigare upptagna muntliga bevis vid rättegångar genom uppspelning av ljud- och bildupptagningar framfördes remissyn- punkter från två universitet mot den då tänkta lagändringen. Våra överväganden och förslag som framfördes var att alla förhörspersoner bör behandlas på samma sätt och att olika behandling kan leda till en risk för felaktig bevis- värdering samt att värdet av att olika förhör läggs fram i samma form i ett samlat sammanhang bör beaktas.63