sou · H5B330 · 2017-03-31 00:00:00 — Domstol får under vissa förutsättningar besluta att förbud enligt 23 § och ett åläggande enligt 24 § MFL ska gälla interimistiskt (27 § MFL). Näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vissa närmare angivna bestämmelser i , däribland förbuden mot aggressiv marknadsföring (7 §) och vilseledande marknadsföring (8 och 10 §§), eller mot någon av bestämmelserna i bilaga I till direk- tivet om otillbörliga affärsmetoder får åläggas marknadsstörnings- avgift (29 § MFL). vars uppgift är att övervaka närings- idkare så att de följer MFL kan, vid behov vid vite, uppmana närings- idkare att yttra sig och lämna erforderliga uppgifter i ett tillsyns- ärende (42–45 §§ MFL). kan vidare förbudsförelägga näringsidkare enligt 28 § MFL i fall som inte är av större vikt. Ett sådant föreläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. får be- stämma att ett föreläggande ska gälla (28 § MFL). Konsu- mentombudsmannen kan också väcka talan vid domstol om förbud, marknadsstörningsavgift och utdömande av vite (47–49 §§ MFL). kom i MD 2009:15 fram till att rikslotteris marknadsföring av lotter genom vissa påståenden i en annonstidning stred mot reglerna om reklamidentifiering i 9 § MFL, eftersom det inte tydligt framgått att det varit fråga om marknadsföring. Vidare fann domstolen att en formulering som gav intryck av att en viss summa pengar skulle ut i en viss ort var vilseledande enligt 10 § MFL. Också att framställa den totala potten som en vinst- möjlighet för en enskild lottköpare utan att tydligt ange att summan var avsedd att fördelas på flera bedömde domstolen som vilseledande enligt samma bestämmelse. 21.3.1Ett reklamlandskap i förändring tillsatte regeringen en utredning som ska kart- lägga det förändrade reklamlandskapet och föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra konsumentskyddet. Bakgrunden till utredningen är att nya marknadsföringskanaler och marknadsföringsmetoder växt fram som på olika sätt påverkar konsumenters beteenden. Utredningen ska analysera om det finns problem kopp- lade till nya marknadsföringsmetoder och vilka utmaningar utveck- lingen ställer tillsynsmyndigheterna inför. I uppdraget ingår att reso- nera om eventuella behov av författningsändringar, men inte att lämna konkreta författningsförslag (se vidare dir. 2016:84). Upp- draget ska redovisas . 21.4Särskilda bestämmelser om marknadsföring i lotterilagen finns vissa bestämmelser om marknads- föring i lotterilagen. I 47 a § första stycket anges att vid marknadsföring av lotteri till konsument ska måttfullhet iakttas. Enligt andra stycket får inte mark- nadsföring rikta sig särskilt till barn eller ungdomar som inte har fyllt . I förarbetena konstateras att deltagande i lotterier inne- bär en risk för att människor får ekonomiska och sociala problem, med allvarliga konsekvenser. Spelproblem bidrar även till hälsomässiga ojämlikheter på samhällsnivå. Ett syfte med spelregleringen är just att motverka spelproblem. Syftet med marknadsföring är att öka efterfrågan av varor och tjänster genom att påverka människors atti- tyder och i förlängningen deras beteende (prop. 2016/17:8 s. 30). Mot denna bakgrund instämmer regeringen i den föregående pro- memorians (Ds 2015:46) bedömning om att det bör införas krav på marknadsföring av lotterier i lotterilagen. I promemorian föreslogs att det krav som gäller vid marknadsföring av alkohol, särskild mått- fullhet, skulle införas också för marknadsföring av lotterier (Ds 2015:46 s. 36). Regeringen anför i propositionen att det kan konsta- teras att det finns en omfattande forskning som visar på en tydlig koppling mellan marknadsföring och konsumtion av alkohol, sär- skilt bland unga. På lotteriområdet är detta emellertid inte lika klar- lagt. Regeringen hänvisar vidare till att det i TF har intagits en särskilt restriktiv inställning till marknadsföring av alkohol- och tobaks- produkter, som enligt en särskild bestämmelse i 1 kap. 9 § i stora delar undantagits från tillämpningen av förordningens bestämmelser. Även om det finns vissa likheter i risksynpunkt mellan konsumtion av alkohol och deltagande i lotterier anser regeringen vid en samlad bedömning att det inte är lämpligt att uppställa samma krav på mark- nadsföring av lotterier som på marknadsföring av alkoholproduk- ter. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att det bör uppställas ett krav på att måttfullhet ska iakttas vid marknadsföring av lotterier (prop. 2016/17:8 s. 31). När det gäller bestämmelsen om att marknadsföring av lotterier inte får riktas särskilt till barn eller ungdomar som inte har fyllt anförs i förarbetena att barn och ungdomar är en särskilt skydds- värd grupp att ta hänsyn till vid utformningen av bestämmelser om marknadsföring av lotterier. Ungdomar får oftare än vuxna problem med sina spelvanor, trots att de generellt sätt spelar mindre än vuxna. Beträffande valet av åldersgräns konstaterar regeringen att det i samma proposition föreslås att anordnare av lotterier inte ska få låta någon som är delta i lotteriet (se 35 § lotterilagen). Regeringen bedömer att det är lämpligt att använda sig av samma åldersgräns när det gäller marknadsföring av lotterier. I samman- hanget understryker regeringen att regleringen inte bör utgöra något hinder mot att i tillståndsvillkor uppställa krav på en högre ålders- gräns (2016/17:8 s. 35 f.). I 47 b § anges att marknadsföring som strider mot 47 a § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen anses som otillbörlig mot konsumenter. Radio- och tv-lagen (RTL) innehåller bestämmelser om tv-sändning- ar, beställ-tv, sökbar text-tv och ljudradiosändningar (1 kap. 1 § första stycket RTL). Enligt lagen får program som inte är reklam inte otillbörligt gynna kommersiella intressen. Detta innebär att programmet inte får upp- muntra till inköp eller hyra av varor eller tjänster, innehålla andra säljfrämjande inslag eller framhäva en vara eller en tjänst på ett otill- börligt sätt (5 kap. 5 § och 14 kap. 2 § RTL). I lagen görs hänvisning- ar till de reklamförbud för de medier som omfattas av RTL som finns för respektive produktkategori i alkohollagen (2010:1622), tobaks- lagen (1993:581), lagen (2013:1054) om marknadsföring av moders- mjölksersättning och tillskottsnäring samt i läkemedelslagen (2015:315) (8 kap. 13–14 §§ och 15 kap. 5–6 §§ RTL). Det finns även bestämmelser som reglerar barnreklam (8 kap. 7–8 §§ RTL). I lagen stadgas att nyhetsprogram inte får sponsras samt att inga program får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror (7 kap. 1–2 §§ och 15 kap. 8–9 §§ RTL). Därutöver finns begränsningar för hur företag som tillverkar eller säljer modermjölksersättning samt läkemedelsföretag får sponsra program (7 kap. 2 a–3 §§ och 15 kap. 9 a § RTL). Vidare finns föreskrifter om sponsringsmeddelande som innebär att ett sponsrat program ska innehålla meddelande om vem som bidragit till finansieringen av programmet. Meddelandet ska lämnas i början och/eller i slutet av programmet och får inte innehålla säljfrämjande inslag. I tv-sändningar får sponsringsmeddelandet under vissa förutsättningar även lämnas vid andra tillfällen. Vad gäller tv- sändningar, beställ-tv och sökbar text-tv ska sponsringsmeddelandet innehålla sponsorns namn, logotyp eller annat kännetecken för spon- sorn (7 kap. 4–5 och 7 §§ samt 15 kap. 10 § RTL). Sponsringsmed- delanden faller inom YGL:s tillämpningsområde. Detta beror på att de inte enbart anses ha kommersiella förhållanden till föremål då de syftar till att informera om att utomstående intressen kan ha påverkat programinnehållet (prop. 2009/10:115, s. 148 och HFD 2011 ref. 46). RTL implementerar och rådets direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (AV-direktivet). Direktivet bygger på ursprungslandsprincipen som innebär att den medlemsstat varifrån tjänsten sänds ska ansvara för att sändningarna följer nationella lagar (art. 2.1 i AV-direktivet). Tanken är att detta ska tillförsäkra en fri rörlighet utan en andra kontroll i den mottagande medlemsstaten. I enlighet med detta anges i direktivet att medlemsstaterna ska säker- ställa fri mottagning och att de inte ska begränsa vidaresändning inom sina territorier av de tjänster från andra medlemsstater av skäl som hör under områden som samordnas av direktivet (art. 3.1 i AV- direktivet). AV-direktivet är ett minimidirektiv vilket innebär att medlems- staterna har möjlighet att införa strängare regler eller mer långtgå- ende regler inom de områden som samordnas genom direktivet, under förutsättning att reglerna överensstämmer med unionsrätten (art. 4.1 i AV-direktivet). Som framgått ovan har valt att införa så- dana strängare regler bl.a. vad gäller alkohol- och barnreklam. En särskild procedur anvisas i AV-direktivet för det fall sändningar som riktas helt eller huvudsakligen mot en medlemsstat strider mot de strängare bestämmelserna. I RTL finns stöd för att använda denna procedur om tv-sändningarna från en annan medlemsstat innehåller alkohol- eller barnreklam. Behörig myndighet i får då kon- takta en behörig myndighet i den andra EES-staten för att uppmana programföretaget att följa bestämmelsen (16 kap. 15 § 1–2 st. RTL). Behörig myndighet i är Myndigheten för press, radio och tv (3 § förordningen [2010:1062] med instruktion för Myndigheten för press, radio och tv). Om programföretaget inte följer uppma- ningen får myndigheten vidta de åtgärder mot företaget som anges i 16 kap. 15 § tredje stycket RTL. Av sistnämnda bestämmelse fram- går att detta endast får ske om programföretaget har etablerat sig i annan medlemsstat i syfte att kringgå de strängare bestämmelser som skulle ha gällt om det var etablerat i det land vars myndighet ingriper. Av bestämmelsen framgår också att myndigheten inte får vidta åtgär- derna förrän den har underrättat kommissionen och den berörda medlemsstaten samt kommissionen har fastställt att åtgärderna är förenliga med . Att åtgärderna ska vara förenliga med EU- rätten innebär att de objektivt sett ska vara nödvändiga, tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt och vara proportionella i förhål- lande till de avsedda målen (art. 4.3 i AV-direktivet). Det pågår förhandlingar om ett reviderat AV- direktiv. 1999/2000:89 innehöll förslag som syftade till att genomföra direktivet om konsumentskydd vid distansavtal4. I propositionen föreslogs att en lag om konsumentskydd vid distansavtal och hem- försäljningsavtal skulle ersätta den dåvarande hemförsäljningslagen (1981:1361). Sistnämnda lag innehöll inga regler som undantog vad- hållning eller andra lotteritjänster från lagens tillämpningsområde. I art. 6.3 sjätte strecksatsen i direktivet om konsumentskydd vid distansavtal anges att konsumenten, om inte parterna kommit över- ens om annat, inte får utöva ångerrätten som anges i art. 6.1 vid avtal om tips- och lotteritjänster. 1999/2000:89 s. 65 sägs följande om undantaget i direktivet. I den sjätte strecksatsen görs undantag för tips- och lotteritjänster. Det finns säkert vissa fall där en ångerrätt skulle kunna motiveras, t.ex. vid längre abonnemang av tipstjänster. finns en påtaglig risk för att försäljningen av tips- och lotteritjänster på distans onödigt skulle motverkas om det fanns en generell ångerrätt för avtal om sådana tjänst- er, och lagens bestämmelser om informationsskyldighet kommer trots allt att gälla. Det kan tilläggas att lotterier som anordnas för allmän- heten regleras av lotterilagen (1994:1000). Enligt den lagen får lotterier som huvudregel anordnas bara efter tillstånd och Lotteriinspektionen har den centrala tillsynen över att lagen följs. Även om det inte heller här är en given slutsats föreslår regeringen att direktivet följs och att undantaget således införs, men även denna fråga bör tas upp vid ut- värderingen av distansavtalslagen. Lagrådet har påpekat att den i direk- tivet valda formuleringen ”tips – och lotteritjänster” ger intrycket att t.ex. vadhållning vid hästtävlingar (totalisatorspel) skulle omfattas av ångerrätt, vilket knappast torde vara en lämplig avgränsning av undan- taget. Som Lagrådet har föreslagit bör undantaget i lagen därför ges lydelsen ”vadhållning eller andra lotteritjänster”. I propositionen föreslogs att en regel motsvarande den i direktivet skulle införas i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid distans- avtal och hemförsäljningsavtal innebärande att konsumenten inte skulle ha ångerrätt vid distansavtal som gällde vadhållning eller andra lotteritjänster. En bestämmelse med sådan innebörd infördes i 14 § i den numera upphävda lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (gamla distansavtalslagen). 4 och rådets direktiv /7/EG av om konsumentskydd vid distansavtal (direktivet om konsumentskydd vid distansavtal). 2004/05:13 föreslogs att en ny distans- och hemförsälj- ningslag skulle ersätta gamla distansavtalslagen. Förslaget syftade huvudsakligen till att genomföra det nya distansavtalsdirektivet5. I den nya och alltjämt gällande lagen (2005:59) om distansavtal och av- tal utanför affärslokaler (distansavtalslagen) undantogs i lagens 2 kap. 4 § 5 vadhållning och andra lotteritjänster från reglerna om ånger- rätt. Vadhållning och andra lotteritjänster var inledningsvis dock inte allmänt undantagna från 2 kap. distansavtalslagen vilket innebar att de omfattades av reglerna om information som ska ges innan/efter att ett avtal ingåtts. Detta ändrades dock i och med lagändringar till följd av im- plementering av EU:s direktiv om konsumenträttigheter6 i svensk rätt. Enligt direktivet art. 3.3 (c) ska det inte tillämpas på avtal ”om spelverksamhet som innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar”. Detta moti- veras i skäl 31 i ingressen till direktivet enligt följande: ”Spelverk- samhet bör undantas från detta direktivs tillämpningsområde. Spel- verksamhet innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. Medlemsstaterna bör kunna införa andra, också strängare, konsumentskyddsåtgärder i samband med sådana verksamheter.” I Ds 2013:15, Gemensamt kon- sumentskydd i EU, som ligger till grund för de svenska lagändring- arna med anledning av direktivet anges följande (s. 61). Vidare undantas avtal om spel och lotterier från direktivets tillämpnings- område (artikel 3.3 c). Enligt nuvarande reglering omfattas dessa avtal, men de har undantagits från bestämmelserna om ångerrätt (2 kap. 4 §). Lotterier av olika slag regleras i lotterilagen (1994:1000). Rätten att anordna lotterier är starkt begränsad. Tillstånd att anordna lotterier får endast lämnas till den som har till syfte att främja allmännyttiga ända- mål. Direktivets regler om information är något mer utförliga än de som fanns i det tidigare distansavtalsdirektivet. Varken reglerna om infor- mation eller ångerrätt är anpassade för avtal som gäller spel och lotterier. Sådana avtal bör därför, till skillnad från , undantas från lagens tillämpningsområde. 5Europaparlamentet och rådets direktiv (2002/65/EG) om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG. 6Europaparlamentet och rådets direktiv /83/EU av om konsument- rättigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och Europaparla- mentets och rådets direktiv /7/EG (EUT L 304, 22.11.2011,s. 64, Celex 32011L0083). 2013/14:15 lades promemorians lagförslag fram till för beslut. Propositionen i tillämpliga delar: I artikel 3 anges direktivets tillämpningsområde. Direktivet ska tilläm- pas på avtal mellan näringsidkare och konsumenter om köp av varor och tillhandahållande av tjänster, liksom på avtal om försörjningstjänster och nyttigheter, såsom fortlöpande leverans av el, vatten, gas eller fjärr- värme. I samma artikel anges också de avtalstyper som är undantagna från tillämpningsområdet. Direktivet är inte tillämpligt på sociala tjänster eller hälso- och sjukvårdstjänster. Spelverksamhet ligger också utanför, liksom finansiella tjänster. Anledningen är bl.a. att sådana tjänster lämpar sig mindre väl för generella bestämmelser av det slag som finns i direk- tivet.7 Vidare undantas avtal om spel och lotterier från direktivets tillämp- ningsområde (artikel 3.3 c). Enligt nuvarande reglering omfattas dessa avtal, men de har undantagits från bestämmelserna om ångerrätt (2 kap. 4 §). Lotterier av olika slag regleras i lotterilagen (1994:1000). Rätten att anordna lotterier är enligt den lagen begränsad. Tillstånd att an- ordna lotterier får endast lämnas till den som har till syfte att främja allmännyttiga ändamål. Direktivets regler om information är något mer utförliga än de som fanns i det tidigare distansavtalsdirektivet. Varken reglerna om information eller ångerrätt är anpassade för avtal som gäller spel och lotterier. Sådana avtal bör därför, till skillnad från , undantas från lagens tillämpningsområde.8 I och med lagändringen togs undantaget från ångerrätten för lotterier bort (tidigare 2 kap. 4 § 5 distansavtalslagen) och det infördes ett allmänt undantag för lotterier från reglerna i 2 kap. distansavtals- lagen (nuvarande 2 kap. 1 § andra stycket 6 distansavtalslagen). Den svenska marknadsrättsliga lagstiftningen bygger på den s.k. effektlandsprincipen. Den innebär dels att svensk marknadsrätt är tillämplig på marknadsföring som har effekt på eller riktar sig mot den svenska marknaden, även om marknadsföringen härrör från ut- landet, dels att svensk myndighet är behörig att ingripa mot sådan marknadsföring. Effektlandsprincipen följer inte av uttrycklig lag- stiftning utan grundar sig på förarbetsuttalanden och praxis från 2013/14:15, s. 32. 2013/14:15, s. 37. 1970:57 s. 92 f., prop. 1992/93:75 s. 34 f. och MD 1989:6). Det s.k. e-handelsdirektivet9 ställer upp en annan princip, näm- ligen ursprungslandsprincipen. E-handelsdirektivet syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att säkerställa den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster mellan medlems- staterna. Syftet med ursprungslandsprincipen är att en tjänsteleve- rantör som är etablerad inom gemenskapen ska kunna erbjuda sina tjänster i hela gemenskapen, utan att behöva ta reda på eller beakta de krav som ställs på verksamheten eller tjänsterna i alla medlems- staterna. Det ska i stället räcka med att tjänsteleverantören i dessa frågor, som omfattas av det s.k. samordnade området, iakttar lagen i den stat där han är etablerad. E-handelsdirektivet påverkar således vilken princip, ursprungs- landsprincipen eller effektlandsprincipen, som är tillämplig vid mark- nadsföring på internet. Enligt artikel 1.5 d ska direktivet inte tilläm- pas på bl.a. spelverksamhet som innebär att penningvärden satsas på hasardspel, inbegripet lotterier och vadslagningar. I skäl 16 i ingressen till direktivet sägs, förutom vad som framgår av ovanstående, att undantaget inte omfattar säljfrämjande tävlingar eller spel vilkas syfte är att uppmuntra försäljningen av varor eller tjänster och där ut- betalningar, i förekommande fall, endast kan användas för att för- värva de lanserade varorna och tjänsterna. E-handelsdirektivet är införlivat i svensk lagstiftning genom lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster (e-handelslagen). Av 1 § 6 i e-handelslagen följer att lagen inte är tillämplig på ”hasardspel där penningvärden satsas”. Insats- fria lotterier torde däremot omfattas av lagen om de kan anses ut- göra ”informationssamhällets tjänster”, vilket enligt 2 § definieras som tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektronisk väg och på en individuell begäran av en tjänstemottagare. Det kan dock ifrågasättas om insatsfria lotterier kan sägas normalt utföras mot ersättning. I förarbetena sägs att de frågor och områden som undantas från direktivets tillämpningsom- råde enligt artikel 1.5 bör undantas också från lagens tillämpnings- 9 och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga apsekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre markna- den. I slutänden måste den exakta innebörden av undantagen, i den mån den är oklar, avgöras av (prop. 2001/02:150 s. 55). 21.8Ny förordning om konsumentsskyddsamarbete 21.8.1Bakgrund till förslag om ny förordning om konsumentskyddssamarbete och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsyns- myndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen trädde i kraft . Enligt förordningen ska Europeiska kommissionen ut- värdera förordningens effektivitet och operativa funktion och om lämpligt lägga fram förslag till ändringar. Förslaget har föregåtts av en extern utvärdering, ett offentligt samråd och en utvärdering som kommissionen har gjort av förordningen. Kommissionens bedömning är att det är nödvändigt att ersätta den nuvarande förordningen med en ny förordning för att möta de utmaningar som den digitala ut- vecklingen medför och för att stärka den gränsöverskridande e- handeln inom EU. Kommissionen konstaterar att tillsynsmyndig- heterna ställs inför stora utmaningar när det gäller att effektivt kunna utöva tillsyn, bl.a. har den tekniska utvecklingen gjort det lättare för företag att flytta för att undvika tillsynsåtgärder. De befintliga utrednings- och tillsynsbefogenheterna har bedömts vara otillräck- liga när det gäller att ingripa mot och stoppa oseriösa och bedrägliga företag. Svårigheterna att effektivt ingripa mot gränsöverskridande och EU-omfattande överträdelser bedöms bidra till att undergräva konsumenters förtroende för e-handel och den inre marknaden. I kommissionens meddelande av om en strategi för en inre digital marknad i (KOM [2015] 192) utlovade kom- missionen att lägga fram ett nytt förslag till förordning om konsu- mentskyddssamarbete i syfte att stärka och effektivisera samarbetet mellan nationella tillsynsmyndigheter. Förslaget till ny konsument- skyddsförordning presenterades . Syftet med förslaget är, i likhet med den nu gällande förordningen, att säkerställa att konsumentskyddslagstiftningen följs, att den inre marknaden fungerar smidigt och att konsumentskyddet förbättras. I likhet med den nuvarande förordningen fastställer den föreslagna förordningen villkoren för när och hur behöriga myndigheter som ansvarar för tillsyn av konsumentskyddslagstiftning ska samarbeta. Förslaget till ny förordning tar också sikte på att åtgärda effektivi- tetsbrister i det nuvarande samarbetet och stärka tillsynsmyndig- heternas utrednings- och tillsynsbefogenheter. Vidare föreslås en sär- skild ordning för att hantera överträdelser som drabbar majoriteten av medlemsstaterna och majoriteten av EU:s konsumenter. 21.8.3Behöriga myndigheter och deras befogenheter och samarbetsskyldigheter I likhet med den nuvarande förordningen ska medlemsstaterna utse behöriga myndigheter som ska ansvara för tillsynen av de rättsakter som omfattas av förordningen. Myndigheterna ska fullgöra för- ordningens skyldigheter som om de agerade för konsumenter i den egna medlemsstaten. I förordningen anges de minimibefogenheter som de behöriga myndigheterna ska ha att tillgå antingen direkt eller efter ansökan till domstol. De angivna utrednings- och tillsynsbefogenheterna ska enligt förslaget utövas i enlighet med förordningen och nationell lag- stiftning. I den nuvarande förordningen finns redan flera av de uppräknade befogenheterna, bl.a. rätt att göra inspektioner, rätt att ta del av handlingar och information, rätt att begära upphörande av eller meddela förbud mot en överträdelse.