sou · H5B330d2 · 2017-03-31 00:00:00 — Det kunde konstateras att bolaget aktivt tillhandahållit betaltjänster till spelbolag (utan tillstånd enligt lotterilagen) och dess kunder samt haft kännedom om kundernas avsikt med den begärda tjänsten. Detta ledde till bedömningen att bolaget genom faktiska åtgärder agerat i strid med främjandeförbudet.22 Ett främjande av deltagande i ett lotteri kan också ske genom annonsering eller annan spridning av meddelanden om lotteriet (prop. 1998/99:29 s. 9 f.). I RÅ 2004 ref. 96 bedömde Högsta för- valtningsdomstolen (Regeringsrätten) att en person, som mot ersätt- ning upplåtit plats på sin hemsida för en s.k. banner med länk till ett utländskt vadhållningsföretag, hade främjat deltagande i ett utom landet anordnat lotteri. Med stöd av 52 § lotterilagen kan Lotteriinspektionen meddela ett föreläggande att upphöra med sådan verksamhet eller meddela att förbud att fortsätta viss verksamhet som är i strid med 38 § lotteri- lagen. Ett sådant föreläggande eller förbud får förenas med vite. I vissa fall kan i stället straffrättsligt ansvar aktualiseras. Enligt 54 § första stycket 1 döms den som uppsåtligen eller av grov oakt- samhet olovligen anordnar lotteri till böter eller fängelse . I 56 § anges att bestämmelserna i 23 kap. gäller om flera har medverkat till brott enligt 54 §. Alltså kan den som främjar deltagande i ett inom landet anordnat lotteri som inte är tillåtet i vissa fall straffas för medverkan till brott mot lotteri- lagen med stöd av 23 kap. 4 § – men inte direkt enligt 54 § lotterilagen. I dylika fall kan det också bli aktuellt med ansvar enligt allmän straffrätt, nämligen för medverkan till dobbleri eller grovt dobbleri (se 16 kap. 14 § och 14 a § och 23 kap. 4 § brotts- balken). 22 beslut , dnr 16-506. När det gäller den som främjar deltagande i ett utom landet an- ordnat lotteri aktualiseras straffbestämmelsen i 54 § andra stycket lotterilagen. Enligt denna bestämmelse döms den som olovligen i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte uppsåtligen främ- jar deltagande i ett utom landet anordnat lotteri, om främjandet sär- skilt avser deltagande från . Straffskalan är böter eller fängelse . I ringa fall döms dock inte till ansvar (tredje stycket). Är brottet grovt döms till fängelse i högst (fjärde stycket). För att ett straffbart främjande enligt 54 § andra stycket lotteri- lagen ska föreligga krävs alltså att främjandet särskilt avser deltagan- de från . I förarbetena uttalas att tv- och radiosändningar utomlands som innehåller reklam för utländska lotterier och som kan ses eller höras i och utländska tidningar med t.ex. annon- ser för utländska lotterier och som har spridning i inte bör omfattas av straffbestämmelsen, såvida inte reklamen eller annon- sen är avsedd för den svenska marknaden. Syftet med regeln är att förhindra att personer som nekats ett tillstånd enligt svenska regler kringgår främjandeförbudet genom att lotterier anordnas utomlands och godkänns av nationella myndigheter enligt utländska regler (prop. 1998/99:29 s. 9 ff.). Det är upp till Lotteriinspektionen att i varje enskilt fall avgöra huruvida det är mest lämpligt med ett föreläggande alternativt för- bud eller att anmäla förfarandet till polisen. Av 55 § lotterilagen följer att den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesför- bud meddelat med stöd av lotterilagen inte får dömas till straff enligt 54 § för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Prövning i domstol av främjandeförbudet23 Vid beredningen års lotterilag aktualiserades frågan om en ansvarstalan, rörande annonsering för ett utländskt lotteri i en tidning, kan upptas och prövas utan hinder av tryckfrihetsförord- ningens (TF) bestämmelser. Enligt föredragandens mening borde frågan om sådant ansvar bedömas efter samma principer som i övrigt 23 För en mer utförlig redogörelse av de rättsfall som nämns i avsnittet, se Ett effektivare främjandeförbud i lotterilagen (SOU 2015:34) s. 35 ff. när det är fråga om ansvar för brottsligt förfarande. Det anfördes vidare i förarbetena att tryckfriheten sådan den garanteras i TF har till syfte att säkerställa ett fritt meningsbyte och en allsidig upplys- ning. Missbruk därav får inte föranleda straff i annan ordning eller i annat fall än som anges i TF. En annons som avser ett utländskt lotteri borde enligt föredragandens uppfattning som regel betraktas som en åtgärd av utpräglad kommersiell natur som inte avser nyhets- förmedling eller åsiktsbildning av det slag som TF har att värna om. Det anfördes att frågan om ansvar för införande av en sådan annons borde därför kunna prövas enligt de särskilda bestämmelserna i lotterilagen (prop. 1981/82:170 s. 134). Det har dock visat sig svårt att i praktiken upprätthålla ett främ- jandeförbud mot annonser i dagstidningar. Högsta förvaltningsdom- stolen har prövat förbudsförelägganden från Lotteriinspektionen mot viss spelannonsering i RÅ 2010 ref. 115 I och II. I ett annat rättsfall, HFD 2011 ref. 46, prövade bl.a. förbudsförelägganden avseende sponsringsmeddelanden i tv- sändningar. I RÅ 2010 ref. 115 I gällde det publicering av oddsuppgifter för utländska spelbolag. slog fast att det krävs en bedömning av om TF är tillämplig med beaktande av om- ständigheterna i det enskilda fallet. Domstolen konstaterade vidare att det visserligen kunde antas att oddsuppgifterna i fallet hade en kommersiell betydelse för de berörda spelbolagen. Detta berättiga- de dock inte till slutsatsen att publiceringen kunde anses vara en sådan reklamåtgärd av utpräglad kommersiell natur som inte fullt ut omfattades av TF. konstaterade i RÅ 2010 ref. 115 II att de annonser som var föremål för prövning fick anses ha en sådan utpräglad kommersiell karaktär att de inte omfattades av TF:s tillämp- ningsområde. påpekade att TF:s tillämplighet ska avgöras utifrån en bedömning av omständig- heterna i det enskilda fallet. Domstolen framhöll att det aktuella föreläggandet från Lotteriinspektionen gällde generellt och omfatta- de enligt sin lydelse alla sådana annonser som kan betecknas som kommersiella och kommer från utländska spelbolag. Föreläggandet medgav därför inte en prövning av TF:s tillämplighet i det enskilda fallet. I HFD 2011 ref. 46 anförde , i fråga om sponsringsmeddelanden i tv, att det övergripande syftet med sådana meddelanden visserligen får anses vara kommersiellt men att det enligt radio- och tv-lagen finns en ovillkorlig skyldighet att sända sponsringsmeddelanden. Vid en avvägning mellan aktuella be- stämmelser om främjandeförbud i lotterilagen och radio- och tv- lagen fann domstolen att radio- och tv-lagen ska ges företräde. uttalade dock också att det var tänkbart att exempelvis en sponsors logotyp innefattade ett så tydligt reklambud- skap att meddelandet endast borde innehålla sponsorns namn för att undvika att lotterilagens främjandeförbud skulle bli tillämpligt. fick i uppdrag att lämna förslag på hur sanktionerna för lotterilagens främjandeförbud kan justeras (se dir. 2014:6). I uppdraget ingick att föreslå de lagändringar som be- hövs för att utformningen av främjandeförbudet inte ska göra åt- skillnad mellan svenska och utländska lotterier och att utforma straffansvaret för främjande i 54 § andra stycket lotterilagen så att det avser alla överträdelser av främjandeförbudet, oavsett om främjan- det avsett ett svenskt eller utländskt lotteri. Uppdraget omfattade också att överväga ett system med vitesförelägganden som ska gälla . uppdrag gavs framför allt mot bakgrund av att det dels visat sig svårt att i praktiken upprätthålla ett främjadeförbud mot annonser i dagstidningar, dels att reglering- en av straffansvaret för främjande av lotterier som anordnas utanför skiljer sig från regleringen av främjande av lotterier som anordnas i . I direktiven hänvisades till rättsfallet NJA 2012 s. 1073 där fann, när det gäller nu nämnda skillnad i straffansvar, att detta strider mot . Enligt det förhands- avgörande som inhämtades i målet utgör nämligen nuvarande arti- kel 56 i EUF-fördraget hinder för lagstiftning enligt vilken den som främjar lotteri som anordnas i en annan medlemsstat kan bli föremål för strängare påföljder än den som främjar sådana spel som, utan tillstånd, anordnas i landet. Enligt föreligger det dock inte något hinder mot en reglering som sådan som straff- belägger främjande av deltagande från i utländska lotterier på det sätt som sker i 54 § andra stycket lotterilagen. I hänvisas också till Högsta förvaltningsdomstolens uttalande om 38 § lotterilagen i RÅ 2004 ref. 95. Domstolen framhöll i målet att bestämmelsen givits en olycklig utformning (”främja deltagande i ett inom landet anordnat lotteri som inte är tillåtet eller ett utom landet anordnat lotteri”) men konstaterade att bestämmelsen inte innefattar någon negativ särbehandling utan att förbudet gäller främjande av såväl svenska som utländska lotterier till vilka tillstånd inte har lämnats. föreslog att 38 § första stycket 1 lotterilagen skulle utformas på så sätt att det inte är tillåtet att i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte ”främja deltagande i lotteri som inte har anordnats med stöd av denna lag”. Förslaget till ändring var av redaktionell karaktär och avsåg inte att utvidga främjandeförbudet utan i stället att komma till rätta med den kritik som riktats mot paragrafens lydelse. föreslog härutöver att straffbestämmelsen i 54 § andra stycket lotteri- lagen skulle få en annan utformning så att inte regleringen skulle vara diskrimerande mot främjande av deltagande i otillåtna utländska lotterier. Enligt förslaget skulle bestämmelsen utformas så att den omfattar allt främjande av deltagande i lotterier som inte anordnats med stöd av lotterilagen. Ändringsförslaget innebar en viss utvidg- ning av det straffbara området för svenska lotterier utan tillstånd. Härutöver föreslog också att föreläg- ganden och förbud vid vite som avser främjandeförbudet i 38 § lotterilagen ska gälla . Utredningens bedömning om främjandebrottets utformning Främjandebrottet är ett viktigt komplement till straffbestämmelsen om att det ska vara olagligt att anordna och tillhandahålla spel utan licens. Ett sådant förbud motverkar att bolag som saknar en svensk licens marknadsför sig mot svenska kunder eller främjar deltagande i dessa spel på något annat sätt. Liksom enligt dagens reglering bör det därför i spellagen tas in en kriminalisering av ett främjande av olagliga spel. Grunden i utredningens förslag till straffbestämmelse är den nuvarande regleringen i 54 § andra stycket lotterilagen med de ändringar som föreslog. Utredningen föreslår således att främjandebrottet ska gälla för anordnande av såväl svenska som utländska spel till vilka licenser enligt spellagen inte har lämnats. Formuleringen i straffbestämmel- sen ska utformas neutralt i detta hänseende. För straffbarhet måste främjandet av deltagare vara särskilt avsett för . Detta framhålls i förarbetena (prop. 1998/99:29 s. 9) och framgår av nuvarande straff- bestämmelse i 54 § lotterilagen. I den straffbestämmelse som utred- ningen föreslår framgår detta genom att det anges att främjandet bl.a. avser att deltagande i spel möjliggörs för personer som är bo- satta eller stadigvarande vistas i . Med denna formulering avser utredningen att tydliggöra att straffbestämmelsen exempelvis inte omfattar den situationen att en utländsk person som vistas tillfälligt i loggar in och spelar på en utländsk spelsida. Vid bedömning- en av om ett spel tillhandahålls, anordnas eller möjliggörs för per- soner som är bosatta eller stadigvarande vistas i bör enligt utredningen vissa omständigheter särskilt beaktas. Sådana omstän- digheter är om exempelvis om en websida som tillhandahåller spel är på svenska eller erbjuder kundservice på svenska, att spelet erbjuds i svensk valuta eller att spelet avser vadslagning på svenska idrotts- tävlingar eller andra svenska arrangemang. Tv- eller radioutsändningar utomlands som innehåller reklam för utländska spel och som kan ses eller höras i och utländska tidningar med t.ex. annonser för utländska spel och som har sprid- ning i ska således inte omfattas (jfr prop. 1998/99:29 s. 9). Vad som sägs i tidigare förarbeten om vad ett främjande innebär ska fortfarande gälla. Normala betalningsuppdrag som utförs av bl.a. banker ska således inte anses otillåtna enligt bestämmelsen. Att där- emot tillhandahålla betalningslösningar som riktar sig explicit till aktörer inom spelbranschen och alltså därigenom ha kännedom om kundens avsikt med en sådan tjänst får enligt utredningen anses vara ett sådant främjande som omfattas av straffbestämmelsen (se exem- pel på detta i beslut , dnr 16- 506, i avsnittet Nuvarande reglering). Ett annat exempel på ett främ- jande som omfattas av förbudet är att tillhandahålla appar24 för sådana spelbolag som saknar licens. 24 Applikationsprogram eller mobilapplikationer till datorer, smarta telefoner m.m. Om någon med nyttjanderätt upplåter en lägenhet med vetskap om att där bedrivs illegal spelverksamhet bör upplåtelsen av lägen- heten ses som ett främjande av den brottsliga verksamheten. Även i ett sådant fall kan det bli aktuellt med straffansvar enligt främjande- brottet. Utredningen föreslår att främjandebrottet, liksom huvudbrottet, ska omfatta såväl uppsåtliga som grova oaktsamma gärningar. Detta är en skillnad mot den tidigare straffbestämmelsen gällande främ- jandeförbudet. I likhet med det förslag som lagts fram i fråga om olovlig spel- verksamhet bör straffskalan för främjandebrottet höjas väsentligt i förhållande till vad som gäller . Att en spelverksamhet främjas gentemot svenska kunder som verksamheten står utan en licens och den kontroll som en sådan för med sig framstår som väl så straffbart som vad gäller olovlig spelverksamhet. Straffskalan bör mot denna bakgrund vara densamma som för olovlig spelverksamhet, liksom de omständigheter som särskilt ska beaktas om ett främjandebrott begåtts uppsåtligen och ska bedömas som grovt. 24.7.4Olagligt anordnande av pyramidspel Enligt lotterilagen är det inte möjligt att få tillstånd till att anordna kedjebrevsspel, som även omfattar pyramidspel. Ett sådant spel är enligt lotterilagen ett lotteri vilket innebär att den som anordnar ett kedjebrevsspel begår ett brott mot lotterilagen enligt 54 § första stycket 1 lotterilagen. I förslaget till spellag framgår det uttryckligen att det är förbjudet att anordna ett pyramidspel. Liksom tidigare bör det vara förenat med ett straffansvar att i strid med lagen anordna ett sådant spel. Straffskalan bör vara böter eller fängelse i högst . Liksom enligt lotterilagen ( 38 § första stycket 2) ska det inte vara tillåtet att utan medgivande av anordnaren sälja spel, ta emot insatser eller förmedla vinster i ett spel som har licens enligt lagen. Utred- ningen föreslår att förbudet att utan medgivande uppträda som om- bud för ett spelföretag förenas med ett straffansvar. kallas för olovlig ombudsverksamhet. Straffskalan bör vara böter eller fängelse högst . 24.7.6Bestämmelserna om dobbleri bör upphävas Utredningen har i avsnitt 24.2 redovisat en straffrättslig analys av förhållandet mellan lotterilagens straffbestämmelser och brottsbalk- ens bestämmelser om dobbleri (se särskilt avsnitt 24.2.2). Som fram- går av analysen ligger lotterilagens straffbestämmelser och bestäm- melserna om dobbleri enligt 16 kap. 14 och 14 a §§ mycket nära varandra i tillämpningsområde och överlappar varandra i stort. I analysen sägs också att bestämmelserna om dobbleri kommit att tillämpas i begränsad utsträckning . Som utredningen redovisar i avsnitten 24.7.1 och 24.7.2 föreslås att liknande ansvarsbestämmelser som finns i lotterilagen tas in i spellagen, att det finns goda skäl för att skärpa synen på sådana brott och att straffskalorna därför bör höjas. De förslag som utredningen lagt fram innebär att bestämmelserna om dobbleri och spellagens straffbestämmelser nu överlappar varandra. I och med de förslag om straffbestämmelser som utredningen redovisat föreslår utredningen vidare att bestämmelserna om dobbleri i ska upphävas. Centrala brott när det gäller spel bör enligt utredningens uppfattning vara samlade på ett ställe. Det ska vidare påpekas att det inte heller är ovanligt att allvarliga brott regleras utanför . Exempel på detta är skattebrott och narkotikabrott. Om de mest stränga straffbuden skulle vara kvar i skulle sambandet mellan dem och spellagens materiella bestämmelser framstå som mindre klart. För det fall alla brott med spelanknytning i stället arbetas in i spellagen blir deras centrala be- tydelse i spelsammanhang klart och tydligt. Detta torde också under- lätta myndigheternas verksamhet. En annan följd är att hela regel- systemet blir mer sammahållet och lättare att överblicka (jfr prop. 1997/98:45 s. 521). Sammanfattningsvis anser således utredningen att bestämmelser- na om dobbleri i 14 och 14 a §§ bör upphävas och att de centrala straffbestämmelserna som gäller spel i stället ska finnas i spellagen och utformas i enlighet med vad som föreslås ovan i av- snitt 24.7.1. I 16 kap. finns också en särskild bestämmelse om medverkan till dobbleri i 18 §. Enligt bestämmelsen kan ansvar för medverkan uppkomma under vissa omständigheter för den som med nyttjanderätt upplåtit en lägenhet utan att inse att lägenheten skulle användas för dobbleri, grovt dobbleri eller försök eller förberedelse till grovt dobbleri. En förutsättning är att personen därefter får vet- skap om att sådan verksamhet bedrivs i lägenheten och att han eller hon underlåter att göra vad som skäligen kan begäras för att få upp- låtelsen att upphöras. Om den brottsliga verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten får personen anses ha främjat denna och kan då dömas till ansvar för medverkan enligt vad som föreskrivs i 23 kap. . Syftet med bestämmelsen är att ge ökade förutsättningar för att kunna ingripa mot personer som inte sällan ligger bakom brottslig verksamhet utan att de för den skull direkt deltar eller syns som organisatörer av själva spelet.25 Utredningen be- skriver bestämmelsen i avsnitt 24.2. En förutsättning för regleringen i 16 kap. 18 § är att upplåtaren kan säga upp avtalet. Bestämmelsen ska därför ses till- sammans med regler enligt jordabalken och bostadsrättslagen. En hyresrätt är förverkad och hyresvärden får säga upp hyresavtalet om lägenheten helt eller delvis används för sådan näringsverksamhet eller liknande verksamhet som är brottslig eller där brottsligt förfarande ingår till en inte oväsentlig del enligt 12 kap. 42 § första stycket 9 och 43 § jordabalken. En motsvarande bestämmelse finns i 7 kap. 18 § 8 och 22 § bostadsrättslagen. Här sätts alltså gränsen för straff- ansvaret i 16 kap. 8 § – om hyresvärden saknar möjlig- het att få nyttjanderätten att upphöra, kan underlåtenheten att säga upp avtalet inte föranleda något ansvar. Som framgår direkt av lagtexten i bestämmelsen anses underlåten- heten att göra vad som skäligen kan begäras av upplåtaren vara ett främjande av den brottsliga verksamheten. Att med nyttjanderätt upplåta en lägenhet till illegal spelverksamhet torde enligt utred- ningen omfattas av straffbestämmelsen om främjandeförbudet i spel- lagen – alldeles oavsett om upplåtaren från början har kännedom om vad lägenheten ska användas till eller får vetskap om detta i ett senare skede utan att då säga upp avtalet eller anmäla brottet till polisen. Samma krav på subjektiv täckning bör då krävas som för 25 m.fl., kommentaren till 16 kap. 18 § under rubriken . medverkansbestämmelsen till dobbleri.26 Mot denna bakgrund samt med hänsyn till utredningens förslag att upphäva straffbestämmel- serna om dobbleri och grovt dobbleri anser utredningen att även den särskilda bestämmelsen om medverkansansvar till dobbleri i 16 kap. 18 § bör utgå. Något bör sägas om svensk lags tillämplighet när det gäller de före- slagna straffbestämmelserna. Framför allt har det betydelse för utred- ningens förslag om huvudbrottet enligt spellagen, i synnerhet när det gäller aktörer utan licens som tillhandhåller spel till svenska kun- der genom spelsidor på internet. 2 kap. innehåller bestämmelser om tillämpligheten av svensk lag. I 2 kap. 1 § sägs att för brott som begåtts här i riket döms efter svensk lag och vid svensk domstol. 2 kap. 4 § anger var ett brott ska anses begånget. Där sägs att brott anses begånget där den brottsliga handlingen företogs, så ock där brottet fullbordades, eller vid försök, det tillämnade brottet skulle ha fullbordats. Av be- stämmelsens lydelse framgår att ett brott alltså kan anses vara be- gånget på flera orter. Frågan om i vilken omfattning gränsöverskridande verksamhet som förmedlas t.ex. över internet ska anses omfattas av svensk jurisdik- tion, även om inga faktiska åtgärder vidtagits i , behandlades i betänkande Spel i en föränderlig värld, SOU 2006:11 (s. 275 f.). ställde frågan om blotta möjligheten att delta i spel och lotterier från grundar svensk jurisdiktion, om svensk jurisdiktion förutsätter att verksamheten på ett eller annat sätt är särskilt riktad mot eller om svensk jurisdiktion är ute- 26 Se här m.fl., kommentaren till 16 kap. 18 § under rubriken tiv täckning och vetskap. sluten i dessa fall. Redan den omständigheten att effekten av verk- samheten, dvs. att verksamheten rent faktiskt är tillgänglig här ansåg utredningen inte vara en rimlig utgångspunkt, i vart fall inte vad gällde spellagstiftning. Utredningen konstaterade vidare att det finns visst stöd i doktrin samt lagstiftning och rättstillämpning internatio- nellt för att spelverksamhet över internet, som i och för sig anord- nas utom riket men som riktar sig mot ska anses ha bedrivits även här. Utredningen hänvisade i sammanhanget dels till uttalanden i litteraturen (, Ny juridik 1:99 s. 7 ff. och , Praktisk IT-rätt, s. 63 ff. angående annonsering och marknadsföring över internet), dels till dansk och holländsk rätt. Utredningen re- sonerade här att ett sådant resonemang torde förutsätta en klar an- knytning till . Anknytningsfaktorer skulle exempelvis kunna vara att verksamheten presenteras på svenska, att vadhållning möjlig- görs på svenska evenemang som saknar internationellt intresse, att verksamheter på något sätt marknadsförts i , att kundkon- takter tillhandahålls på svenska och inte minst att anordnaren själv uttalar att verksamheten riktar sig till . Enligt utredningen fanns det inget givet svar på frågan om spel från utlandet över internet ska anses vara bedriven i med den följden att svensk lagstiftning skulle vara tillämplig. Utredning- en anförde i sammanhanget att tendensen inom EU snarare är att sändarlandsprincipen som utgångspunkt ska tillämpas vid gränsöver- skridande verksamheter av liknande slag. Utredingen anförde vidare att frågan är om något närmare svar än så behövs. Enligt utredning- en var det mycket tveksamt i vilken omfattning rättsligt bistånd i internationella förhållanden kan påräknas när det gäller straffrättsliga sanktioner som avser en verksamhet som bedrivs lagligt i den främ- mande staten. Lokalisering av ett brott begånget på internet Följande sägs i kommentaren till 2 kap. 4 § om loka- lisering av brott begångna på internet. Utvecklingen av datatekniken har också medfört nya former av it-rela- terad brottslighet. Särskilt när det gäller brott som begås med använd- ning av internet uppstår svårigheter med avseende på den straffrättsliga jurisdiktionen. Detta gäller också frågan om var ett it-brott ska anses vara begånget. har man diskuterat möjligheten av att ha special- regler på detta område, men sådana regler har inte utarbetats. Det betyder att jurisdiktionsfrågorna också när det gäller den it-relaterade brottsligheten ska lösas med tillämpning av de allmänna bestämmelserna i 2 kap. BrB. I konvention om it-relaterad brottslighet (sluten ) finns också bestämmelser som gäller de processrätts- liga bestämmelsernas räckvidd (artikel 14), men inte heller dessa be- stämmelser anvisar några särskilda lösningar för jurisdiktionsproble- men.