sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Bestämmelsen avser situationer då det skulle vara oskäligt att inte låta innehavaren av ett föremål som inne- fattar en angripen företagshemlighet få fortsätta att förfoga över föremålet. Omständigheterna i det enskilda fallet får vara avgörande för när det är skäligt att meddela ett beslut om fortsatt utnyttjande mot ersättning. Ett sådant beslut ska inte meddelas om ett fortsatt utnyttjande innebär att företagshemligheten röjs. Ersättningen får enligt andra stycket inte överstiga summan av de royaltyer, licensavgifter eller liknande som skulle ha debiterats, om personen hade begärt och beviljats tillstånd att utnyttja företags- hemligheten, då ett utnyttjande hade kunnat förbjudas. Skälen till att bestämmelsen införs framkommer av avsnitt 8.4.2 och 8.6.3. Bestämmelsen har införts till följd av artikel 13.3 i EU- direktivet. Bestämmelsen i första stycket motsvarar närmast 13 § nuvarande FHL. Den första nyheten är att det inte längre ska krävas att talan redan har väckts i huvudsaken (dvs. vitesförbud enligt 14 §). Frågan om interimistiskt vitesförbud enligt lagen kan alltså tas upp av domstol såsom en säkerhetsåtgärd redan innan talan har väckts. Av 22 § framgår att talan måste väckas , genom hänvis- ningen till bl.a. 15 kap. 7 § RB. Den andra nyheten är att det inte krävs att angreppet skett enligt denna lag. Det räcker med att det sannolika angreppet uppfyller kraven i 2 §. Bestämmelserna i första stycket motsvarar i övrigt vad som redan gäller för beslut enligt 13 § nuvarande FHL. Skälen till att bestäm- melsen i första stycket införs framkommer av avsnitt 8.3 och 8.4.5. Genom första stycket uppfylls bestämmelserna i artiklarna 10.1 a och b samt 11.3 a i EU-direktivet. I andra stycket stadgas att domstolen får interimistiskt besluta om sådant fortsatt utnyttjande mot ersättning som är möjligt enligt 19 §. I stället för ersättning till innehavaren ska säkerhet för ersättningen ställas. Förutsättning för ett sådant beslut är att svaranden gör sannolikt att det föreligger förutsättningar för ett beslut enligt 19 §. Skälen till att bestämmelsen i andra stycket införs framkommer av avsnitt 8.4.2. Genom bestämmelsen avses att uppfylla artikel 10.2 i EU-direktivet. Även ett tidsbegränsat vitesförbud enligt 15 § ska kunna meddelas interimistiskt. Domsolen ska först och främst bedöma om sökanden visat sannolika skäl för att det rör sig om en företagshemlighet som har angripits av svaranden. Därtill ska domstolen bedöma om det är skäligt att interimistiskt besluta om ett tidsbegränsat vitesförbud. Som vid ”vanliga” vitesförbud enligt 14 § ska domstolen som regel bedöma om ett sådant beslut är proportionellt (se avsnitt 8.2.2). Skälen till att bestämmelsen införs framkommer av avsnitt 8.4.5. Genom paragrafen uppfylls bestämmelserna i artiklarna 10.1 a och b samt 11.3 b EU-direktivet. Paragrafens första stycke motsvarar närmast bestämmelsen i 13 § första stycket sista meningen nuvarande FHL och innebär att 15 kap. 5–8 §§ RB ska tillämpas vid beslut enligt 20 och 21 §§. I RB finns bestämmelser om bl.a. att talan måste väckas och att säkerhet som huvudregel ska ställas. Genom bestämmelsen är artiklarna 11.3 a, 11.4 och 11.5 uppfyllda. Andra stycket rör rättegångsbestämmelser när ett beslut enligt 20 och 21 §§ överklagas. Bestämmelsen motsvaras av 13 § andra stycket nuvarande FHL. Bestämmelsen har anpassats redaktionellt efter de nya paragraferna. Någon ändring i övrigt är inte avsedd. Första stycket reglerar vem som har rätt att föra talan. Bestämmelsen är gemensam för flera i lagen angivna paragrafer. Som i nuvarande FHL är det den som har utsatts för det rättsstridiga angreppet som har rätt att föra talan. Liksom tidigare är det även möjligt att föra talan om förbud och åtgärder i ett brottmål. Någon ändring av denna ordning har inte gjorts. I artiklarna 10.1 och 12.1 EU-direktivet anges att talan om förbud och åtgärder förs av innehavaren respektive käranden. Paragrafens första stycke avser att motsvara dessa bestämmelser. Bestämmelserna i andra och tredje styckena avser vitesbeslut som meddelats enligt lagen. Andra stycket motsvaras av bestämmelsen i 11 § tredje stycket nuvarande FHL. Tredje stycket motsvaras av bestämmelsen i 11 § fjärde stycket nuvarande FHL Preskriptionstiden i första stycket för skadeståndstalan är densamma som i 10 § nuvarande FHL. Den bestämmelsen har inte ändrats. Nytt är att det genom ett andra stycke införs en bestämmelse om att ett angrepp inte kan åberopas som skäl för en ansökan om förbud eller åtgärder, om angreppet ägt rum innan ansökan gjordes. Angrepp och försök till angrepp som innehavararen känt till eller borde ha känt till får inte ligga till grund för domstolens bedömning. Har ett angrepp begåtts, men innehavaren inte har reagerat genom att väcka talan i domstol , har innehavaren försuttit sin chans till förbud och andra åtgärder. Däremot kan det finnas grund för förbud och åtgärder för likadana angrepp som begåtts inom femårsgränsen. Bestämmelsen i andra stycket har införts till följd av artikel 8 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Spridning av information om dom Bestämmelsen är ny. Enligt första stycket får domstolen, i mål om ett angrepp på företagshemligheter, ålägga den som har gjort eller med- verkat till angreppet att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen i målet, eller delar av domen. Beslutet får alltså meddelas på yrkande av käranden i ett mål om företagshemlig- heter. Bestämmelsen kan tillämpas i både brottmål och tvistemål. Målsäganden i ett brottmål ska på samma sätt som käranden i ett tvistemål kunna yrka att domstolen fattar beslut om informations- spridning. Genom uttrycket ”lämpliga åtgärder” markeras att åtgärderna ska anpassas efter omständigheterna i det enskilda fallet, självfallet med de begränsningar som det aktuella yrkandet i målet ger. I bedöm- ningen av vad som i det enskilda fallet kan anses vara lämpligt ligger att åtgärden måste vara rimlig i förhållande till vad målet rör. Regeln innebär inte att en domstol måste besluta om att svaranden ska bekosta informationsspridning av domen, utan att den får fatta sådant beslut efter en ansökan. Huruvida ett sådant beslut om infor- mationsspridning ska fattas eller inte, måste antas ligga inom den lämplighetsbedömning som domstolen ska göra. Det ankommer på käranden att se till att den beslutade åtgärden kommer till stånd. Svaranden kan åläggas att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen, men inte åläggas att vidta någon annan åtgärd. Inte heller kan bestämmelserna innebära någon skyldighet för tredje man att medverka till åtgärden. Domstolen ska göra en skälighetsbedömning inför ett beslut om att svaranden ska bekosta informationsspridning. Nyttan med åtgär- den ska uppväga den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den. Är det fråga om en mycket värdefull företagshemlighet och angreppet inneburit stor skada för innehavaren, föreligger starkare skäl för ett beslut om att bekosta informationsspridning av domen. Likaså om angreppet skett upp- såtligen och varit särskilt svekfullt. Därtill ska det vara lämpligt med ett beslut om informationsspridning. I skälighetbedömningen bör även beaktas de kostnader som beslutet medför för svaranden. Kostnader för att publicera infor- mation i exempelvis en rikstäckande tidning kan inte sällan förväntas bli så höga att en privatperson inte kan bära dem utan svårighet. Det torde därför endast i undantagsfall vara lämpligt att ålägga en privat- person att bekosta sådan informationsspridning om domen. Är svaranden i stället ett större företag, kan en publiceringskostnad vara mer överkomlig. Vid skälighetsbedömningen ska domstolen beakta vad infor- mationsspridningen kan få för konsekvenser en enskild persons anseende, exempelvis för en arbetstagare som söker ny anställning. En publicering av innehållet i en dom är olämplig om informations- spridningen innebär hinder för en arbetstagares möjligheter till senare anställning. Personuppgiftslagens bestämmelser kan betyda att personuppgifter behöver anonymiseras vid publicering av domar. Det torde det dock mycket sällan finnas skäl att namnge intrångs- göraren om denne är privatperson. Av andra stycket framgår att bestämmelserna i första stycket ska tillämpas också i fråga om försök och förberedelse till angrepp. Bestämmelsen införs i anledning av artikel 15 EU-direktivet. Skälen finns i avsnitt 9. Lagen bör träda i kraft , eftersom EU-direktivet måste vara genomfört i svensk rätt . För angrepp på företagshemligheter som skett före ikraftträdandet, ska den nuvarande FHL tillämpas. 13.2Förslaget till lag om ändring av (1942:740) Paragrafen har ändrats endast på så sätt att det förordnande om tyst- nadsplikt som rätten kan meddela med stöd i denna bestämmelse inte bara ska kunna avse ett förbud mot att uppenbara uppgift som lagts fram inom stängda dörrar, utan också förbud mot att utnyttja upp- giften. Genom detta tillägg skapas förutsättningar för att skydda sekretessbelagd företagshemlig information som läggs fram vid för- handling inom stängda dörrar mot såväl röjande som utnyttjande av de som närvarat vid förhandlingen. Ändringen tar emellertid inte exklusivt sikte på företagshemligheter, utan blir tillämplig även för andra sekretessbelagda uppgifter där behov av förbud mot utnytt- jande kan finnas. Utredningen behandlar ändringen i avsnitt 10.3.6. Paragrafen, som innehåller den straffbestämmelse som gäller för brott mot tystnadspliktsförordnande meddelat av rätten enligt 5 kap. 4 § RB eller av förundersökningsledare enligt 23 kap. 10 § RB, har kompletterats på så sätt att även ett utnyttjande i strid mot ett sådant tystnadspliktsförordnande omfattas av straffbestämmelsen. Änd- ringen är föranledd av att utredningen föreslår att ett tystnadsplikts- förordnande enligt 5 kap. 4 § RB respektive 23 kap. 10 § RB också ska kunna innebära förbud mot att utnyttja uppgiften i fråga. För- slaget behandlas i avsnitt 10.3.8. Ändringen av bestämmelsen i övrigt är endast språklig. gäller enligt paragrafens sista stycke att förundersök- ningsledare får besluta att det som förekommit vid förhör inte får uppenbaras. I stycket har ett tillägg gjorts innebärande att förunder- sökningsledaren även får besluta att det som förekommit vid förhör inte får utnyttjas. Genom ändringen får förundersökningsledaren således möjlighet att förbjuda såväl röjande som utnyttjande av t.ex. företagshemlig information som förekommit vid förhör, i likhet med den ändring som utredningen föreslår avseende bestämmelsen om rättens möjligheter till tystnadspliktsförordnande enligt 5 kap. 4 § RB. Utredningen behandlar frågan i avsnitt 10.3.7. 13.3Förslaget till lag om ändring av förvaltningsprocesslagen (1971:291) Paragrafen, som innehåller den straffbestämmelse som gäller för brott mot tystnadspliktsförordnande meddelat av rätten i förvalt- ningsdomstol enligt 5 kap. 4 § RB (tillämplig i förvaltningsprocess enligt 16 § FPL), har kompletterats på så sätt att även ett utnyttjande i strid mot ett sådant tystnadspliktsförordnande omfattas av straff- bestämmelsen. Ändringen är föranledd av att utredningen föreslår att ett tystnadspliktsförordnande enligt 5 kap. 4 § RB också ska kunna innebära förbud mot att utnyttja uppgiften i fråga. Utred- ningen behandlar frågan i avsnitt 10.3.8. 13.4Förslaget till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen, som bl.a. avser uppgift som förekommer i tullkontroll, har ändrats endast på så sätt att sekretess enligt bestämmelsen för uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om före- tagshemligheter inte ska gälla med samma tidsbegränsning som i övrigt gäller för sekretess enligt denna bestämmelse. I stället ska sekretess för företagshemligheter enligt paragrafen gälla under tid med samma förutsättningar som utredningen föreslår vad gäller domstols- sekretess för företagshemligheter. Sådan sekretess ska enligt utred- ningens förslag gälla så länge uppgiften kan antas utgöra företags- hemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, dock inte efter det att uppgiften enligt ett lagakraftvunnet avgörande inte anses utgöra sådan företagshemlighet. I paragrafens sista stycke har således ett tillägg gjorts med denna innebörd. Förslaget behandlas i avsnitt 10.3.4. Paragrafen, som bl.a. avser uppgift som förekommer hos , har ändrats endast på så sätt att sekretess enligt bestämmelsen för uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter inte ska gälla med samma tidsbegränsning som i övrigt gäller för sekretess enligt denna bestämmelse. I stället ska sekretess för företagshemligheter enligt paragrafen gälla under tid med samma förutsättningar som utredningen föreslår vad gäller domstolssekretess för företagshemligheter. Sådan sekretess ska enligt utredningens förslag gälla så länge uppgiften kan antas utgöra före- tagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, dock inte efter att uppgiften enligt ett lagakraftvunnet avgörande inte anses ut- göra sådan företagshemlighet. I paragrafens sista stycke har således ett tillägg gjorts med denna innebörd. Förslaget behandlas i avsnitt 10.3.4. Paragrafen, som rör sekretess för företagshemligheter i mål eller ärende om varu- eller näringskännetecken vid såväl PRV som dess överinstanser, har ändrats på så vis att de uppgifter som kan bli före- mål för sekretess enligt bestämmelsen anges som uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemlig- heter. Även tidsbegränsningen för sekretess enligt paragrafen har ändrats. Ändringen av föremålet för sekretess enligt paragrafen från ”upp- gift om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållan- den”, ”om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs”, till uppgift som kan antas utgöra företags- hemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, avser bl.a. att undanröja alla tvivel om att sekretess enligt bestämmelsen ska gälla för företagshemligheter, såsom lagen om företagshemligheter defi- nierar detta begrepp. Mot bakgrund av att 31 kap. 22 a §, liksom 36 kap. 2 § OSL, aldrig varit avsedd att täcka annat än det som i vart fall kan utgöra företagshemligheter, leder denna ändring inte till någon inskränkning av området för sekretess enligt bestämmelsen i förhållande till vad som gällt tidigare. Ändringen innebär att en absolut sekretess för företagshemlig- heter kommer att gälla enligt paragrafen, dvs. utan något krav på risk för skada vid röjande i själva sekretessbestämmelsen. Däremot ingår ett skaderekvisit i prövningen av om uppgiften utgör företagshemlig- het enligt lagen om företagshemligheter. Sekretess enligt bestäm- melsen kan alltså endast gälla om ett röjande av uppgiften kan antas att vara ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för inne- havaren. En prövning av risken för skada vid röjande kommer alltså likväl behöva ske för att sekretess enligt bestämmelsen ska kunna tillämpas. Eftersom något skaderekvisit inte ska ingå i själva sekretess- bestämmelsen kommer möjligheten att lämna ut företagshemlighet med förbehåll enligt 10 kap. 14 § OSL till annan än part eller sådan partsrepresentant som omnämns i 10 kap. 4 § OSL, inte finnas kvar. Utlämnande med förbehåll till tredje man enligt 10 kap. 14 § OSL kräver nämligen att förbehållet kan undanröja den risk för skada som enligt en bestämmelse om sekretess hindrar att en uppgift lämnas till en enskild, dvs. att sekretessbestämmelsen i fråga innehåller ett skaderekvisit. Att möjligheten till utlämnande av företagshemlighet till tredje man med förbehåll på så vis upphävts är ägnat att begränsa den krets av personer som kan ta del av företagshemlighet i ett dom- stolsförfarande, i enlighet med vad artikel 9 i EU-direktivet före- skriver. Den tidigare bortre tidsgränsen för sekretess enligt bestämmelsen har upphävts och i stället ska sekretess enligt paragrafen gälla så länge uppgiften kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, dock inte efter att uppgiften enligt ett lagakraftvunnet avgörande inte anses utgöra sådan företagshemlig- het. I paragrafens sista stycke har således ett tillägg gjorts med denna innebörd. Kravet på att sekretess enligt första stycket första meningen endast kan gälla om part begärt det, samt undantaget från sekretess i första stycket andra meningen för uppgift som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller skyddets omfattning, har inte ändrats. Utredningens förslag och bedömningar avseende paragrafen behandlas i avsnitt 10.3.3 och 10.3.9. Paragrafen, som avser uppgift som förekommer hos Kronofogde- myndigheten i dess tillämpning av utsökningsbalken och vid annan verkställighet, har ändrats endast på så sätt att sekretess enligt bestämmelsen för uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter inte ska gälla med samma tidsbegränsning som i övrigt gäller för sekretess enligt denna bestämmelse. I stället ska sekretess för företagshemligheter enligt paragrafen gälla under tid med samma förutsättningar som utred- ningen föreslår vad gäller domstolssekretess för företagshemligheter. Sådan sekretess ska enligt utredningens förslag gälla så länge uppgif- ten kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företags- hemligheter, dock inte efter att uppgiften enligt ett lagakraftvunnet avgörande inte anses utgöra sådan företagshemlighet. I paragrafens sista stycke har således ett tillägg gjorts med denna innebörd. För- slaget behandlas i avsnitt 10.3.4. Paragrafen, som utgör den centrala primära sekretessbestämmelsen vid domstol avseende företagshemligheter, har ändrats på så sätt att de uppgifter som kan bli föremål för sekretess enligt bestämmelsen är uppgift som antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter. Även tidsbegränsningen för sekretess enligt paragrafen har ändrats. Ändringen av föremålet för sekretess enligt paragrafen från ”uppgift om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs”, till uppgift som antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, avser bl.a. att undanröja alla tvivel om att sekretess enligt bestämmelsen ska gälla för företagshemligheter, såsom lagen om företagshemlig- heter definierar detta begrepp. Mot bakgrund av att bestämmelsen aldrig varit avsedd att täcka annat än det som i vart fall kan utgöra företagshemligheter, leder denna ändring inte till någon inskränk- ning av området för sekretess enligt bestämmelsen i förhållande till vad som gällt tidigare. Ändringen innebär att en absolut sekretess för företagshemlig- heter kommer att gälla enligt paragrafen, dvs. utan något krav i själva sekretessbestämmelsen på risk för skada vid röjande. Däremot ingår ett skaderekvisit i prövningen av om uppgiften utgör företagshemlig- het enligt lagen om företagshemligheter. Sekretess enligt bestämmel- sen kan alltså endast gälla om ett röjande av uppgiften kan antas att vara ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren. En prövning av risken för skada vid röjande kommer alltså likväl behöva ske för att sekretess enligt bestämmelsen ska kunna tillämpas. Eftersom något skaderekvisit inte ska ingå i själva sekretess- bestämmelsen kommer möjligheten att lämna ut företagshemlighet med förbehåll enligt 10 kap. 14 § OSL till annan än part eller sådan partsrepresentant som omnämns i 10 kap. 4 § OSL, inte finnas kvar. Utlämnande med förbehåll till tredje man enligt 10 kap. 14 § OSL kräver nämligen att förbehållet kan undanröja den risk för skada som enligt en bestämmelse om sekretess hindrar att en uppgift lämnas till en enskild, dvs. att sekretessbestämmelsen i fråga innehåller ett skade- rekvisit. Att möjligheten till utlämnande av företagshemlighet till tredje man med förbehåll på så vis upphävts syftar till att begränsa den krets av personer som kan ta del av företagshemlighet i ett dom- stolsförfarande, i enlighet med vad artikel 9 i EU-direktivet före- skriver. I och med att första stycket har ändrats till att föreskriva absolut sekretess för vad som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter, har den särskilda bestämmelsen om sekretess med vanligt skaderekvisit för uppgift i vissa mål eller ärenden enligt konkurrenslagen som tidigare fanns i första stycket andra meningen upphävts som överflödig. Möjligheten i andra stycket till undantag från sekretess enligt paragrafen, vilken rör undantag för företagshemlig uppgift som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller skyddets omfattning i mål eller ärende om varu- eller näringskännetecken (31 kap. 22 a § OSL), samt undantag enligt bestämmelser i 27 kap. OSL för företagshemlig information som kan förekomma i vissa beslut inom skatteförfarandet, har inte ändrats. Bestämmelsen i tredje stycket om sekretess för uppgift som lämnas vid förhör vid allmän domstol inom ramen för ett skiljeför- farande har ändrats på så vis att föremålet för sekretess här, liksom i 36 kap. 2 § i övrigt, har angetts som uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt 1 § lagen om företagshemligheter. Någon skillnad i tillämpningen av bestämmelsen i förhållande till tidigare, då tredje stycket föreskrev en presumtion för sekretess för uppgift om myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden med ett omvänt skaderekvisit, är inte avsedd. Ändringen är med andra ord inte menad att leda till att sekretess inte ska tillämpas för myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden annat än när det står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada (i konkurrenshänseende). Står det inte klart att röjande kan ske utan sådan skada måste uppgiften nämligen kunna antas utgöra företags- hemlighet, för vilken sekretess alltså ska gälla. Den tidigare bortre tidsgränsen för sekretess enligt bestämmelsen har ersatts med en föreskrift om att sekretess enligt para- grafen ska gälla så länge uppgiften kan antas utgöra företagshemlig- het enligt 1 § lagen om företagshemligheter, dock inte efter att upp- giften enligt ett lagakraftvunnet avgörande inte anses utgöra sådan företagshemlighet. I paragrafens sista stycke har således ett tillägg gjorts med denna innebörd. Utredningen behandlar förslagen angående 36 kap. 2 § i avsnitt 10.3.2. (2016): Skälig misstanke. (2014): A Critical Evaluation of the Proposed EU Trade Secrets Directive, King’s nr 2014-25. (2015): to property and trade secrets, C (red.) Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property och (2008): Interimistiska förbud och bevissäkring vid angrepp på företagshemligheter, Juridisk 2008–09 nr 2. och (2003): Företagshemligheter i domstolarnas praxis – del 2, Ny Juridik, 3:05. och (2006): Åtgärder vid immaterial- rättsintrång. och (, Zeteo): Skadeståndslagen kommentaren till 1 kap. 1 §. och (2014): Europarättens grunder, 5 uppl. (, Karnov): Kommentar till 1 § lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. Per Dalekant och (, Karnov): Kommentar till 14 § Lag (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. (2008): Know-howlicenser efter ett offentliggörande, till . (2016): Från anställd till konkurrent. (2010): Patentavtalsrätt, 2 uppl. (2015): Aktiebolagsrätt, Fördjupning och komparativ belysning. (2001): Offentlighet och sekretess i rättegång. Principen om förhandlingsoffentlighet. (, Lexino): 1 § lagen (1976:580) om med- bestämmande i arbetslivet. (2016): Få arbetsrättsliga nyheter i direktiv om företagshemligheter, EU & arbetsrätt 3–4/2016. (2013): Lagen om skydd för företagshemligheter – En kommentar och rättsöversikter, 3 uppl. m.fl. (, Zeteo): Kommentaren till 9 kap., inledning och 1–2 §§ . (2012): The TRIPS Agreement: Drafting History and Analysis, 4 uppl. (2014): Kvarstad och andra säkerhetsåtgärder. och (2010): EU: Konstitution, Institution, Jurisdiktion.