sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — Förordning 883/2004 använder begreppet ”anställd” men ger inte någon definition av utan hänvisar till den nationella lagstiftningen inom sociala tryggheten. Arbets- tagardefinitionen kan alltså skilja sig åt mellan de olika medlems- staterna. Dock får medlemsstaternas arbetstagarbegrepp inte vara diskriminerande. slog redan tidigt fast att förord- ning 883/2004 ska tolkas i ljuset av fördragsbestämmelsen. Förord- ningens rättsliga grund, numera artikel 48 i EUF-fördraget, ska tolkas 20EU-domstolens domar Ritter-Coulais, C-152/03, ECLI:EU:C:2006:123 och EU-dom- stolens dom Hendrix C-287/05, ECLI:EU:C:2007:494. 21EU-domstolens dom /01,ECLI:EU:C:2003:600. 22EU-domstolens dom /63 ECLI:EU:C:1964:19. 23Pennings, F. (2015). 24Pennings, F. (2015). Det är en arbetsrättslig definition. 25EU-domstolens domar , C-53/81, ECLI:EU:C: 1982:81 och /63 ECLI:EU:C:1964:19. Se även Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU i enlighet med dess syfte, det vill säga att främja fri rörlighet för arbetstagare. Tanken om den fria rörligheten för arbetstagare skulle annars förlora betydelse om medlemsstaternas olika definitioner an- vändes. Vidare har domstolen i Unger-målet framhållit att både för- dragets och förordningens syften ska beaktas och att begreppet arbetstagare inte ska tolkas snävt utan kan även omfatta personer som varit anställda. Detta avgörande innebär även att även personer som är mellan arbeten kan ses som arbetstagare i förordningens mening.26 Artikel 45 i EUF-fördraget är grunden för fri rörlighet för arbets- tagare, men även de som söker arbete i en annan medlemsstat kan omfattas av arbetstagarbegreppet. En arbetstagare behåller sin ställ- ning som arbetstagare även då han eller hon till- fälligt inte kan arbeta som vid olycksfall eller sjukdom.27 har även uttalat att en person som har förlorat sitt arbete men som söker ett annat, förvisso har förlorat sin status som arbetstagare men ska ändå ses som arbetstagare.28 Att anses som arbetstagare har betydelse för att kunna åberopa likabehandlings- principen i förordning 492/2011 och att vara berättigad till sociala förmåner. Det innebär att det finns en distinktionslinje mellan arbets- sökande som aldrig har arbetat de som har förlorat sitt arbete. Rätten till fri rörlighet för arbetstagare i artikel 45 i EUF-fördraget omfattar även arbetssökandens rätt att flytta och söka anställningar och uppehålla sig i en annan EU/EES-stat. I målet Antonissen kon- staterade att bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare inte utgör något hinder för att i lagstiftningen i en med- lemsstat föreskriva att en medborgare från en annan medlemsstat som rest till den första medlemsstaten kan tvingas lämna den statens territorium om denne inte har hittat någon anställ- ning, förutsatt att personen inte bevisar att han eller hon fortfarande 26C-75/63 . Se även Pennings, F. (2015). s. 36; Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda s. 145 f. 27European Commission (2014). The notions of obstacle and discrimination under EU law on free movement of workers, Analytical report. 28EU-domstolens dom i de förenande målen Vatsouras och Koupatantze, C-22/08 och C-23/08 ECLI:EU:C:2009:344. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU söker arbete och har en verklig möjlighet till att finna arbete. Denna rättspraxis har kodifierats i rörlighetsdirektivet.29 Arbetssökande kan inte utvisas från en medlemsstat så länge de kan visa att de fortfarande söker arbete och har en verklig möjlighet att hitta en anställning. Vidare anges i rörlighetsdirektivet att arbetstagare respektive egenföretagare, kan behålla sin rättsliga ställning i fall av exempelvis sjukdom eller ofrivillig arbetslöshet. De behåller därmed sin uppehålls- rätt förhållandet består.30 I fall av ofrivillig arbetslöshet behåller de uppehållsrätten om de haft en anställning längre än och har anmält sig som arbetssökande.31 Vid kortare anställning än , kan ställningen som arbetstagare behållas i sex månader.32 Regel- verket för uppehållsrätt för arbetssökande är således något mer generöst än för övriga icke yrkesverksamma unionsmedborgare.33 Fri rörlighet är grunden för att familjemedlemmarna kan flytta till en annan medlemsstat.34 Vid en bokstavstolkning av artikel 7.2 (som säkerställer likabehandling av sociala förmåner) i förordning 492/2011 skulle den enbart vara tillämplig för arbetstagare och inte för familje- medlemmar.35 Men enligt den rättspraxis som utvecklats i EU-dom- stolen kan även familjemedlemmar omfattas av förordning 492/2011. Dessa kan vara make eller maka, registrerad partner, barn eller barn som är beroende av arbetstagaren för sin försörjning. Även föräldrar till en arbetstagare eller dennes make eller maka som är beroende av dem kan omfattas av definitionen av familjemedlem.36 29Se artikel 14.1 i rörlighetsdirektivet. 30Artikel 7.3 a i rörlighetsdirektivet. 31Artikel 7.3 b i rörlighetsdirektivet. 32Artikel 7.3 c i rörlighetsdirektivet. Se även dom Alimanovic C-67/14, ECLI:EU:C:2015:597 och European Commission (2014). The notions of obstacle and dis- crimination under EU law on free movement of workers. 33Artiklarna 7 och 14.4 b i rörlighetsdirektivet. Se även domar Antonisen C- 292/89 ECLI:EU:C:1991:80 och Ioannidis, C-258/04 ECLI:EU:C:2005:559. 34Rätten till familjeliv och betydelsen av fri rörlighet för personer innebär att arbetstagare har rätt att ta med sin familj när denne flyttar till en annan medlemsstat 8 Europa- konventionen. Även i skäl 6 till förordning 492/2011 framgår förutsättningar för att arbets- tagarens familj ska kunna integreras i värdstaten. Även har i di , C-308/89, ECLI:EU:C: 1990:400, uttalat att för att fria rörligheten ska kunna genomföras med respekt för frihet och värdighet krävs det för integrationen av arbetstagarens familj i värdstaten kan ske under bästa möjliga omständigheter. 35Pennings, F. (2015). 36EU-domstolens dom Castelli, C-261/83, ECLI:EU:C:1984:280. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Familjemedlemmarna har rätt att resa in och uppehålla sig hos arbets- tagaren i en medlemstat, men har även rätt att arbeta i staten.37 När det gäller definitionen av familjemedlemmar hänvisar förord- ning 883/2004 till den nationella lagstiftningens definition av familjemedlem. Genom att personkretsen har utvidgats i förord- ning 883/2004 till att omfatta alla medborgare i unionen torde det dock finnas mindre behov för den enskilde att stödja sig på förord- ningen i egenskap av familjemedlem för att få tillgång till social trygg- het än vad som var fallet med den tidigare förordning 1408/71. En person som självständigt omfattas av förordningen är nämligen inte att anse som familjemedlem. För en person som endast har varit bosatt i en stat där tillhörigheten till det sociala trygghetssystemet bygger på arbete kan positionen som familjemedlem dock alltjämt vara viktig. Den kan också vara av betydelse för tredjelandsmedborgare.38 Rörlighetsdirektivet omfattar också familjemedlemmars rätt till fri rörlighet. Av rörlighetsdirektivet framgår att personer som kan göra gällande rättigheter på grundval av direktivet är alla unionsmedborgare som reser till eller uppehåller sig i en annan medlemsstat än den där de själva är medborgare i. Detta omfattar även deras familjemedlemmar som följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren. Det innebär att även familjemedlemmar som är tredjelandsmedborgare kan omfattas.39 I direktivet har det införts ett enhetligt familjemedlems- begrepp. Familjemedlemmar är make eller maka och registrerade partnerskap (om det i värdstaten behandlas som likvärdiga med äkten- skap), släktingar i rakt nedstigande led som är eller är beroende för sin försörjning, även till maken eller makan eller partner. Även underhållsberättigade släktingar i rakt uppstigande led, även till maken eller makan eller partner omfattas.40 Enligt EU- domstolens rättspraxis finns också en härledd uppehållsrätt för vård- nadshavare som är tredjelandsmedborgare och underhållsskyldiga för ett barn som är unionsmedborgare.41 37European Commission (2014). The notions of obstacle and discrimination under EU law on free movement of workers, s. 18. 38Holm, E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och , Juristförlaget i . 39Artikel 3.1 i rörlighetsdirektivet. 40Artikel 2.2 d i rörlighetsdirektivet. 41EU-domstolens dom, Zambrano, C-34/09, ECLI:EU:C:2011:124. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Studenter är en grupp icke yrkesaktiva personer som också omfat- tas av den fria rörligheten. Studenters rätt att röra sig kan dock i praktiken vara begränsad genom att problem med försörjning kan uppstå. De närmare villkoren och begräsningarna för studenter framgår av rörlighetsdirektivet. Studenter ska vara inskrivna som stude- rande vid en erkänd utbildningsanstalt med syfte att bedriva studier eller yrkesutbildning. Vidare krävs att studenter förfogar över till- räckliga tillgångar och har en heltäckande sjukförsäkring.42 När det gäller tillgång till yrkesutbildning och rätt till studiemedel för migrerande arbetstagare följer av förordning 492/2011 att de har rätt att få tillgång till yrkesutbildning på samma sätt som den mot- tagande statens medborgare.43 Av förordning 492/2011 följer även att barn till migrerande arbetstagare har ett starkt skydd när det gäller rätt till utbildning och rätt till studiemedel i den stat där vårdnads- havarna arbetar. 10.1.5Övriga unionsmedborgare – icke yrkesaktiva Möjligheten att nyttja den fria rörligheten för personer var som tidigare beskrivits från början förbehållen migrerande ekonomiskt aktiva personer. Det innefattade även de som utnyttjade etablerings- rätten och den fria rörligheten för tjänster. De icke förvärvsaktiva hade ursprungligen inte rätt till fri rörlighet i medlemsstaterna, men utvidgades deras rätt genom att de tre bosättningsdirek- tiven antogs för studenter44, pensionärer45 och övriga46. Genom unionsmedborgarskapet som infördes genom Maastrichtför- draget, togs nästa steg för icke förvärvsaktivas fria rörlighet. I artikel 21 i EUF-fördraget framgår numera en generell rätt till fri 1 c i rörlighetsdirektivet. 43Artikel 7.3 i förordning 492/2011. 44Rådets direktiv /96/EEG av om rätt till bosättning för studerande (den svenska versionen finns inte tillgänglig) EGT L 317, 18.12.1993. 45Rådets direktiv /365/EEG av om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som är yrkesverksamma. EGT L 180, , 46Rådets direktiv /364/EEG av om rätt till bosättning. EGT L 180, . Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU rörlighet i EU för alla unionsmedborgare47. Utan några krav på ekonomisk aktivitet har unionsmedborgare och deras familjemed- lemmar under vissa förutsättningar rätt att röra sig fritt. Som framkommit tidigare är den som är medborgare i en med- lemsstat också unionsmedborgare.48 Eftersom fördraget inte innebär någon harmonisering av förutsättningarna för medborgarskap är det varje medlemsstat som definierar vem som är medborgare i staten.49 Medlemsstaterna ska ömsesidigt erkänna medborgarskap i andra medlemsstater.50 Från början innebar inte unionsmedborgarskapet några direkta rättigheter, men detta har ändrats genom rättspraxis. har utvecklat förhållandet mellan artiklarna i EUF- fördraget om unionsmedborgarskapet och likabehandling.51 EU-dom- stolen konstaterade i , att även om unionsmed- borgaren inte ses som arbetstagare ska de inte diskrimineras på grund av nationalitet inom ramen för fördragets tillämpningsområde i materiellt hänseende. fastslog i målet att en unions- medborgare som lagligen vistas i en medlemsstat har rätt till lika- behandling med avseende till förmåner i enlighet med EU-rätten.52 En unionsmedborgare kan således förlita sig på rätten till likabehandling i artikel 18 i EUF-fördraget. När det gäller frågan om en person har rätt att uppehålla sig i en medlemsstat har i Baumbast-målet slagit fast att be- gränsningar av unionsmedborgarnas fria rörlighet måste prövas i ljuset av proportionalitetsprincipen. Denna princip innebär att be- gränsningarna inte får vara mer långtgående än vad som anses nöd- vändigt och rimligt. Det ansågs exempelvis oproportionerligt att en person som hade medel för sin försörjning samt heltäckande sjuk- försäkring i en medlemsstat skulle berövas sin rätt att uppehålla sig i en annan endast på grund av att dennes sjukförsäkring inte täckte akut vård i värdstaten.53 I Trojani-målet utvecklades förhållandet 47Artikel 21 EUF-fördraget. Och även tredjelandsmedborgare i vissa fall, t.ex. om de är familjemedlemmar till EU-medborgare. 48Artiklarna 20 och 21 i EUF-fördraget. 49SOU 2013:29 s. 137 f. 50Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive. 51Se bland annat mål , C-85/96, ECLI:EU:C:1998:217 och mål Grzelczyk, C-184/99, ECLI:EU:C:2001:458. . 52EU-domstolens dom 85/96, ECLI:EU:C:1998:217. 53EU-domstolens dom Baumbast C-413/99 , ECLI:EU:C: 2002:493. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU mellan unionsmedborgarskapet och likabehandlingsprincipen ytter- ligare. uttalade att medlemsstaterna kan kräva att en icke förvärvsaktiv unionsmedborgare har tillräckliga tillgångar för att få uppehållsrätt, men det utesluter inte att en sådan person under sin vistelse kan omfattas av principen om likabehandling. menade att en unionsmedborgare som befinner sig lagligen i en med- lemsstat inte kan nekas socialt bistånd på grund av att de inte är medborgare i staten. uttalade i samband med detta att det stod värdstaten fritt att anse att en person som är medborgare i en annan medlemsstat och som erhåller socialt bistånd inte upp- fyller villkoren för uppehållsrätt i värdstaten. Personen kan då behö- va lämna staten. Dock har domstolen framhållit att utvisning inte får bli den automatiska följden av att unionsmedborgare använder sig av det sociala biståndssystemet, utan en bedömning ska göras i det en- skilda fallet.54 kom sedan att pröva olika sådana begränsningar, i form av krav på tillräckliga tillgångar, i ett antal rättsfall, till exempel i förhållande till arbetssökande och studerande.55 har avgjort mål, exempelvis Brey56, som tar upp frågan om var medlemsstaterna kan sätta gränserna för icke förvärvsaktivas fria rörlighet och i vilket utsträckning som en medlemsstat måste likabehandla icke förvärvsaktiva unionsmedborgare i fråga om till- gången till sociala förmåner. Med tredjelandsmedborgare avses en person som inte är unions- medborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget, det vill säga en person som inte har medborgarskap i någon av med- lemsstaterna i EU. Tredjelandsmedborgare kan därför inte åberopa bestämmelserna om likabehandling i EUF-fördraget eller omfattas av artikel 18 och 21 i EUF-fördraget. Tredjelandsmedborgarna har därför en annan rättslig ställning än medborgare i EU. 54EU-domstolens dom Trojani, C-456/02, ECLI:EU:C:2004:488 55Se exempelvis domar Bidar C-209/03, ECLI:EU:C:2005:169 och Förster C-158/07 ECLI:EU:C:2008:630. 56EU-domstolens dom Brey, C-140/12, ECLI:EU:C:2013:565. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Tredjelandsmedborgare, flyktingar och statslösa personer har inte på samma sätt som unionsmedborgare rätt till fri rörlighet baserad på artikel 45 i EUF-fördraget. Däremot är förordning 883/2004 tillämp- lig på flyktingar och statslösa personer som är bosatta i en med- lemsstat och som omfattas eller har omfattas av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater samt deras familjemedlemmar. Förord- ning 1231/2010 om utvidgning av förordning 883/2004 och förord- ning 987/2009 till att gälla alla tredjelandsmedborgare57, utvidgar tillämpningen av förordning 883/2004 även till denna personkrets. Det innebär att omfattas även tredjelands- medborgare som är lagligen bosatta i en EU/EES-stat av förord- ning 883/2004, under förutsättning att minst två EU/EES-stater är inblandade. och är undantagna eftersom dessa stater inte antagit förordningen.58 Inom ramen för sin migrationspolitik har EU utfärdat ett antal direktiv om tredjelandsmedborgares ställning för att förenkla för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta i en EU/EES-stat. Dessa direktiv har bestämmelser om likabehandling bland annat inom den sociala tryggheten. Dessa tas upp i kapitel 12. Fri rörlighet för tjänster och rätten till etablering är en av de fyra grundläggande ekonomiska friheterna enligt EUF-fördraget och omfattar både den som tillhandahåller och den som tar emot tjäns- ter. Egenföretagare59 omfattas av rätten till fri rörlighet och förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet. Tjänsteutövare60 om- fattas inte av förordning 492/2011 men har rätt till likabehandling 57Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar. EUT, L 344/1, 29.12.2010. 58För en utförligare redovisning av detta, se kapitel 11 i betänkandet. 59Egenföretagare förklaras inte närmare i EUF-fördraget men i Jany-målet konstaterade att egenföretagare är en person som utan att vara i underordnad ställning när det gäller arbets- och lönevillkor, utövar förvärvsverksamhet på eget ansvar. dom m.fl. C-268/99 ECLI:EU:C:2001:616. 60Använder sig av begreppet tjänsteutövare i stället så omfattar detta fler än de som är egen- företagare. Egenföretagare är ju en av de kategorier som kan omfattas under paraplyet tjänste- utövare. Därunder kan man ju även klassificera tillfälliga tjänsteutövare, etablerade företag, gränsöverskridande tjänster, egenföretagare, aktiebolag. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU när det gäller sociala förmåner och rättigheter som grundas direkt på EUF-fördraget.61 De tjänsteutövare62 som lagligen är verksamma i en medlemsstat får stadigvarande och kontinuerligt bedriva ekonomisk verksamhet i en annan medlemsstat, det vill säga etableringsfrihet. Av etable- ringsfriheten följer att tjänsteutövare har rätt att fritt etablera sig i en annan medlemsstat på samma villkor som den statens före- tagare.63 Tjänsteutövaren kan även tillfälligt erbjuda och tillhanda- hålla tjänster i andra medlemsstater och fortsätta att vara etablerade i ursprungsstaten.64 Vid bedömningen av om det är fråga om en etablering eller tjänst beaktas verksamhetens utövande samt hur stadigvarande och kontinuerligt den bedrivits.65 Den fria rörligheten för tjänster innebär att ett företag har rätt att använda sin egen arbetskraft för att utföra tjänster i en annan med- lemsstat. En sådan tjänsteutövning kallas utstationering. Detta reg- leras genom utstationeringsdirektivet66 som antogs med syfte att främja den fria tjänsterörligheten samt motverka låglönekonkurrens på den gemensamma marknaden, som innebär att skillnader i olika länders nivå på löner och sociala förmåner utnyttjas i syfte att skaffa konkurrensfördelar. Direktivet klargör att arbetstagare som tillfälligt utför arbete i en annan EU/EES-stat ska omfattas av tvingande rättigheter vilka ska definieras av respektive medlemsstat och respek- teras av den utländske arbetsgivaren.67 Utstationeringsdirektivet och reglerna om utsändning i förordning 883/2004 rör oftast en och samma person. Personer som enligt förordning 883/2004 är utsända från en medlemsstat är fortsatt omfattad av den utsändande statens sociala trygghetssystem. Utstationeringsdirektivet ändrar delvis på 61Artikel 49 och 56 EUF-fördraget. 62Artikel 54 EUF-fördraget. 63Artikel 49 i EUF-fördraget. 64Särskilt artiklarna 45, 49 och 56 EUF-fördraget. 65Artiklarna 56–62 EUF-fördraget. 66Europaparlamentets och rådets direktiv /71/EG av om utstatio- nering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. OJ L 018, 21.1.1997 s. 0001–0006. 67 Startskottet för utstationeringsdirektivet kan antas ara dom , C-113/89 ECLI:EU:C:1990:142, punkterna 12, 15,16 och 19. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU detta eftersom det reglerar att det är värdstatens lagstiftning som ska gälla för vissa frågor. Det rör främst arbetsrättsliga frågor, som semesterrätt och minimilöner, men tangerar frågor som rör det sociala trygghetssystemen exempelvis föräldraledighet. Rörlighetsdirektivet antogs för att få en större tydlighet i villkoren och formaliteterna samt förenkla och stärka rätten att fritt röra sig och uppehålla sig i en annan medlemsstat.68 Det omfattar alla unions- medborgare och familjemedlemmar som följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren. Direktivet ersätter de tidigare direktiven som omfattade olika kategorier av unionsmedborgare.69 Rörlighetsdirek- tivet överensstämmer i stor utsträckning med rätts- praxis och kodifierar till viss del denna. Direktivet innebar även att artiklarna 10 och 11 i förordning 1612/68 upphörde att gälla. Den mottagande medlemsstaten definieras i den svenska ver- sionen av direktivet som ”den medlemsstat dit unionsmedborgaren reser för att utöva sin rätt att fritt röra sig eller uppehålla sig”.70 I den följande redogörelsen används uttrycket ”uppehålla sig”. 68Skäl 3 och 4 i rörlighetsdirektivet. 69Direktiv /221/EEG om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska med- borgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, särkerhet eller hälsa. Direktiv /360/EEG av om avskaffande av restrik- tioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaterans arbetstagare och deras familjer samt direktivet 72/194/EEG om utvidgande av tillämpningsområdet för direktivet av om samordning av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa till att även omfatta arbetstagare som begagnar sig av rätten att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda i den staten. Direktivet 73/148/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i en medlemsstat i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster. 75/34/EEG om rätten för medborgare i en medlemsstat att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att där ha drivit egen rörelse, Direktiv /35 om utvidgning av tillämpningsområdet för direk- tiv 64/221/EEG om samordning av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa till att även omfatta egenföretagare, samt direktiv /365/EEG om rätt till bosättning för anställda, egenföretagare som är förvärvsaktiva och 93/96/EEG om rätt till bosättning för studerande. 70 Artikel 2.3 i rörlighetsdirektivet. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Inresa och rätt att vistas i annan EU-medlemsstat Av rörlighetsdirektivets bestämmelser följer att alla unionsmed- borgare kan uppehålla sig i en annan EU-medlemsstat utan att omfattas av andra krav än att ha ID-handlingar eller pass. Uppehållsrätten gäller även deras familjemedlemmar, oavsett om de är unionsmedborgare eller tredjelandsmedborgare.71 Migrerande arbetstagare och egenföretagare har, tillsammans med sina familjemed- lemmar, rätt att vistas i staten även för tiden därefter så länge han eller hon behåller denna status. För övriga unionsmedborgare finns krav på att de har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning på värd- statens sociala biståndssystem samt har en heltäckande sjukförsäkring. Särskilt om uppehållsrätt för vårdnadshavare till barn som har uppehållsrätt Frågan om en släkting som är tredjelandsmedborgare och under- hållsskyldigt för ett barn kan ha uppehållsrätt prövades i Zambrano målet.