sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — har utfärdat föreskrifter om den hänsyn som ska tas vid avverkning och andra skogsbruksåtgärder.11 Reglerna omfattar många olika skogsbruksåtgärder och är till stor del knutna till sär- skilda strukturer och miljöer. Dessa föreskrifter gäller vid all skötsel av skog på mark som omfattas av skogsvårdslagen. För områden och kulturmiljöer (fornlämningar) som omfattas av 7 kap. (bestämmelser om områdesskydd) respektive 2 kap. kulturmiljölagen (bestämmelser om fornminnen) gäller nämnda bestämmelser i stället för föreskrifterna.12 Hänsyn till natur- och kulturmiljövård tas enligt föreskrifterna bl.a. genom att döda och levande träd lämnas kvar vid avverkning, hyggens storlek och utläggning anpassas och körskador undviks eller begränsas. Andra exempel är att skyddszoner ska lämnas eller genom att man avstår från markberedning i vissa områden. Skador i och in- vid hänsynskrävande biotoper, kulturmiljöer och kulturlämningar ska förhindras eller begränsas. Hänsyn ska även tas till vissa arter och föreskrifterna hänvisar till artskyddsförordningen. Det hänvisas även till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . Skador till följd av skötsel av skog ska förhindras eller begränsas på mark och vatten. Vattenkvaliteten ska bibehållas eller förbättras och vid skogsgödsling ska skador förhindras eller begränsas. Vid skogsbränsleuttag ska skogsmarkens näringsbalans och buffringsförmåga mot försurning inte skadas. En prioritering av vilken hänsyn som ska tas får endast göras, om det inte är möjligt att inom den tidigare omnämnda intrångsbegräns- ningen ta all den hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens in- tressen som krävs enligt föreskrifterna. kan medge undantag från föreskrifterna, om det finns särskilda skäl. 117 kap. SKSFS 2011:7. 127 kap. 18 § SKSFS 2011:7. Hänsynsregler och övriga skyldigheter Om föreskrifter inte har följts och detta har medfört skada på miljön, ska vissa särskilda åtgärder utföras.13 Kulturmiljöer och kulturlämningar ska om möjligt återställas, om körskador och spår efter markberedning har uppstått. Sådant som avverkningsrester ska rensas bort från bl.a. kulturlämningar, leder, diken och vatten- drag. Vid allvarliga körskador ska miljön återställas, om det inte inne- bär en ökad negativ påverkan på vattenkvaliteten. Vid skötsel av skog ska hyggens storlek och utläggning, bestånds- anläggning, kvarlämnande av trädsamlingar och skogsbilvägars sträck- ning anpassas på ett sätt som uppenbart påkallas med hänsyn till ren- näringen. Vid planläggning och genomförande av åtgärderna ska eftersträvas att berörd sameby har årlig tillgång till sammanhängande betesområden och till vegetation som behövs inom områden för sam- ling, flyttning och rastning av renarna (31 § skogsvårdslagen).14 Uttrycket ”som uppenbart påkallas med hänsyn till rennäringen” innebär att hänsynskraven har begränsats så att de är förenliga med ett rationellt skogsbruk, dvs. inte går utöver intrångsbegränsningen.15 Det finns inte några föreskrifter om hur dessa hänsyn ska tas, eftersom det saknas ett bemyndigande till i denna del. Med hänsyn till bestämmelsens utformning (att hänsynen anges direkt i bestämmelsen) ansågs det inte nödvändigt med några verk- 137 kap. 34 § SKSFS 2011:7. 14En rättsvetenskaplig analys av renskötselrättens förhållande till äganderätten och skogsvårds- lagen presenterades i en doktorsavhandling. , , Skogsbruk och ren- skötsel på samma mark: En rättsvetenskaplig studie av äganderätten och renskötselrätten. 1990/91:3, s. 53. 1990/91:3, s. 54. Hänsynsregler och övriga skyldigheter Skogsvårdslagstiftningen anger inte uttryckligen vem eller vilka som ansvarar för att hänsynsreglerna i 30 och 31 §§ skogsvårdslagen följs. Bestämmelsernas ordalydelse kan därför tolkas som att alla som på något sätt utför skogsbruksåtgärder har ett ansvar för att se till att hänsynsreglerna följs. I förarbetena till lagen uttalas att var och en som får förfoga över skogen bör ha ansvar för att bl.a. bestämmel- serna om hänsyn till naturvårdens intressen följs. Vem som är ansvarig har betydelse inte bara vad gäller eventuell påföljd för överträdelser, utan också vid tillämpning av de regler om förelägganden och förbud som gäller tillsynsverksamhet.17 Som tidigare nämnts är det markägaren som ansvarar för att det före avverkning inom renskötselns året-runt-marker hålls samråd med berörd sameby en- ligt 20 § skogsvårdslagen. I 38 a § första stycket 4 skogsvårdslagen straffbeläggs underlåtenhet att rätta sig efter ett föreläggande eller att bryta mot ett förbud som har meddelats för att en föreskrift enligt 30 § ska följas. Kriminaliser- ingen är således kopplad till ett föreläggande eller förbud och inte direkt till föreskrifter. I straffskalan ingår endast böter. I ringa fall döms inte till ansvar. Enligt 38 § första stycket 4 skogsvårdslagen är det straffbelagt att inte följa ett föreläggande eller förbud som har utfärdats för att hänsyn till rennäringen enligt 31 § ska tas. I straffskalan ingår böter eller fängelse . fall leder inte till ansvar. De straffbestämmelser som är knutna till hänsynsreglerna i 30 och 31 §§ skogsvårdslagen gäller således enbart om i det enskilda fallet har fattat ett beslut med krav på viss hänsyn. Ansvar för brott kan alltså endast utkrävas i förhållande till de konkreta krav som ställt upp i besluten. I förarbetena till skogsvårdslagen gjordes bedömningen att de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen inte generellt bör före- nas med sanktionsbestämmelser och att i stället i det 1978/79:110, s. 57. Hänsynsregler och övriga skyldigheter enskilda fallet får pröva när det är befogat att meddela föreläggande som vid försummelse kan medföra straffansvar.18 Mot bakgrund av den variation som präglar förhållandena i skogsbruket ansågs en direkt straffpåföljd knuten till hänsynsföreskrifterna inte vara rättssäker.19 Straffbestämmelsernas tillämpning hör även samman med reglerna om rådighetsinskränkningar i pågående markanvändning. Skogsstyrel- sens föreskrifter om hänsyn till natur- och kulturmiljövård får, som har nämnts ovan, inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras (30 § tredje stycket skogsvårdslagen). Som en följd av detta får inte heller beslut enligt 35 § skogsvårds- lagen om sådana hänsyn gå utöver de gränser som gäller enligt reglerna om ersättning vid intrång. Vad som anses utgöra intrång i pågående markanvändning sätter således gränser för vad som är straffbelagt enligt skogsvårdslagen. Inte någon av åtalsanmälningar –2016 avsåg brott mot hänsynsreglerna i skogsvårdslagen. fattades knappt 1 000 beslut, i form av förelägganden och förbud, om hänsyn. Huvudförklaringen till de få åtalsanmälningarna är att beslut om förbud eller föreläggande förenas med vite, vilket ute- sluter möjligheten att utkräva straffansvar (38 b § skogsvårdslagen). 9.6Beslut om hänsyn enligt 30 § skogsvårdslagen föreskrifter20 ligger till grund för beslut om hänsyn enligt 30 § skogsvårdslagen. Eftersom dessa föreskrifter inte får vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras, får besluten som fattas med stöd av föreskrifterna alltså inte heller gå ut- över denna gräns.21 Ett beslut om hänsyn föregås som regel av att gör ett besök på plats i det aktuella området. Endast i de fall där hän- synen bedöms medföra obetydliga kostnader fattar beslut utan föregående fältbesök. Det måste därför också vara möj- ligt att avgöra vilken typ av hänsyn som ska tas utan att det görs fält- 1978/79:110, s. 53. 1992/93:226, s. 64. 207 kap. SKSFS 2011:7. 21Som riktvärde för att bedöma var denna gräns går använder det beräknade vär- det av den virkesvolym som inte kan tas ut på grund av de hänsyn som måste iakttas i relation till det totala virkesvärdet på avverkningen. Hänsynsregler och övriga skyldigheter beslut enligt 30 § skogsvårdslagen riktas till skogsmarkens ägare, men även för myndigheten kända ombud får en kopia på besluten. Enligt uppgift från har myndig- heten ännu inte riktat något förbud eller föreläggande om hänsyn till någon annan än skogsmarkens ägare. har ökat tillsynen av att miljöhän- synsreglerna iakttas. ökade antalet föreläggande och för- bud om miljöhänsyn (se figur 9.1). I sin årsredovis- ning konstaterar myndigheten dock att det varierar kraftigt mellan myndighetens olika distrikt i vilken utsträckning detta tillsyns- medel används. Vidare kan det noteras att antalet vägledningar22 om miljöhänsyn enligt kraven i skogsvårdslagstiftningen ökade med jämfört med , men att den ökningstrenden bröts och antalet minskade då i stället med 12 procent.23 22En vägledning används av för att klargöra myndighetens tolkning av skogs- vårdslagstiftningens bestämmelser i det enskilda fallet. I vägledningen beskrivs de åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla kraven utifrån en befarad eller inträffad avvikelse från lagen. En vägledning är inte avsedd att vara rättsligt bindande för den enskilde, till skillnad från ett beslut i form av ett föreläggande eller ett förbud (rutin om tillsyn enligt skogsvårds- lagen, beslutad , s. 6 f). 23Skogsstyrelsen, Årsredovisning 2016, s. 55. Hänsynsregler och övriga skyldigheter * Uppgift saknas. I tabell 9.1 redovisas vilka hänsyn som beslut enligt 30 § skogsvårds- lagen har avsett –2016 inklusive samråd enligt 12 kap. 6 § . Av de 23 beslut som utgjorde förelägganden om att inte skada stig och kulturlämningar avsåg 13 beslut kulturlämningar och 10 beslut stigar. Besluten gällande artskydd avser i princip endast tidpunkt för avverkning med hänsyn till häckande havs- eller kungs- örn. Något enstaka beslut gällde spelplatser för tjäder. Kategorin övrigt omfattar bl.a. stubbskörd (2 st) och beslut enligt 12 kap. 6 § (4 st). ökade antalet beslut med stöd av 30 § med koppling till artskyddsförordningen kraftigt. var antalet sådana beslut drygt 20, vilket kan jämföras med att motsvarande antal var drygt 70. En stor andel av beslu- ten avsåg förbud mot åtgärder under häckningstid. Hänsynsregler och övriga skyldigheter beslut om föreläggande eller förbud enligt 30 § skogs- vårdslagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (40 § skogs- vårdslagen). Beslutet får överklagas av den som beslutet angår24, dvs. Det är bara en liten andel av de beslut som fattas med stöd av 30 § som överklagas (se tabell 9.2). överklagades nio beslut, vilket motsvarade av samtliga beslut. Av dessa omprövades två av . I de övriga sex ärendena avslog förvaltningsrät- ten överklagandet. överklagades sammanlagt 14 beslut om före- läggande eller förbud med hänvisning till 30 och 31 §§. Majoriteten av besluten gällde förbud mot viss avverkning och i de flesta fallen riktades beslutet till en fysisk person. I nio av fallen avslog förvalt- ningsrätten överklagandena. Skogsvårdslagen innehåller vissa minimikrav för hur skog ska skötas, men det är i stor utsträckning skogsmarkens ägare som avgör vilka skogsbruksåtgärder som ska vidtas. Skogsbruksåtgärder påverkar miljön vilket medför att är tillämplig. gäller alltså parallellt med skogsvårdslagen. målparagraf, all- männa hänsynsregler och miljökvalitetsnormer utfärdade med stöd av är alltså tillämpliga på skogsmark och skogsbruk, dvs. 24I 22 § förvaltningslagen (1986:223) stadgas att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot och beslutet kan överklagas. 1997/98:90, s. 238 ff. Hänsynsregler och övriga skyldigheter De allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. gäller all verk- samhet som kan påverka miljön och därmed även för avverkningar och andra åtgärder i skogen. Reglerna ska uppfyllas av alla som vidtar en åtgärd eller bedriver en verksamhet. allmänna hän- synsregler är således tillämpliga på alla skogsbruksåtgärder som inte är av försumbar betydelse (2 kap. 1 § ). Föreskrifter som meddelas med stöd av skogsvårdslagen måste vara förenliga med de allmänna hänsynsreglerna i . och skogsvårdslagens regler överlappar i vissa fall var- andra, eftersom de reglerar samma åtgärder. Bestämmelserna i båda lagarna måste dock följas vid varje åtgärd. Endast i de fall där ett regel- verk innehåller mer detaljerade bestämmelser ska detta tillämpas i första hand, under förutsättning att kriterierna i den andra lagstift- ningen också är tillgodosedda. Det följer av allmänna lagvalsprinciper att mer detaljerade regler tillämpas, om det föreligger konflikt mellan bestämmelser. I de fall en miljöhänsynsfråga är oreglerad i skogsvårds- lagstiftningen kan hänsynsregler tillämpas direkt som stöd för ingripanden mot skogsbruksåtgärderna (lag gäller före myn- dighetsföreskrifter). De detaljerade föreskrifterna om miljöhänsyn i skogsvårdsförfattningarna ska således tillämpas när sådana finns. Hänsynsreglerna om kunskapskrav (2 kap. 2 § ), för- siktighetsmått (2 kap. 3 § ), lokalisering (2 kap. 6 § miljö- balken) och produktval (2 kap. 4 § ) gäller i princip utan inskränkning för skogsbruksåtgärder. Kunskapskravet innebär att det är verksamhetsutövaren som ska ha de kunskaper som krävs för att kunna uppfylla lagstiftningens krav. hänsynsregel om försiktighetsmått (2 kap. 3 §) blir således tillämplig i de frågor som inte är särskilt reglerade i skogsvårds- författningarna. Detsamma gäller i princip lokaliseringsregeln (2 kap. 6 §). I fråga om denna regel finns det dock naturliga begränsningar i samband med skogsbruk. Möjligheten till alternativ lokalisering är naturligtvis av betydelse vid bedömningen av om en plats kan godtas, vilket kan bli aktuellt vid ändrad markanvändning.26 Andra hänsyns- regler i kommer att gälla så gott som utan inskränkning, eftersom inga eller endast få föreskrifter finns i skogsvårdsförfatt- ningarna. Detta gäller t.ex. kravet på kunskap (2 kap. 2 §) och pro- duktvalsprincipen (2 kap. 4 §). 1997/98:45, del 1, s. 219. Hänsynsregler och övriga skyldigheter Det åligger den som bedriver verksamheten eller vidtar åtgärder att visa att hänsynsreglerna har följts. Detta innebär att verksamhets- utövaren ska visa att nödvändiga skyddsåtgärder har vidtagits med hänsyn till miljön samt till människors och djurs hälsa. Bevisbördan ligger således på verksamhetsutövaren och detta gäller när åtgärderna planeras, påbörjas liksom efter utförandet (2 kap. 1 § ). Till skillnad från hänsynsreglerna enligt 30 § skogsvårdslagen kan de krav som ställs med stöd av 2 kap. vara så långtgående att pågående markanvändning avsevärt försvåras och detta utan att markägaren har rätt till intrångsersättning. Reglerna ska alltså upp- fyllas för att markanvändningen ska anses laglig. Dock finns en be- gränsning i form av att det ska göras en rimlighetsavvägning där krav endast får ställas i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem (2 kap. 7 § ). får i det enskilda fallet besluta om de förelägganden och förbud som behövs för att balken och föreskrifter, domar och andra beslut som har med- delats med stöd av balken ska följas (26 kap. 9 § ). Ett sådant beslut kan förenas med vite (26 kap. 14 § ), men underlåtenhet att följa beslutet är inte straffsanktionerat. Förutom de allmänna hänsynsreglerna är även andra regler i miljö- balken tillämpliga på skogsbruket. Skogsbruk kan utgöra miljöfarlig verksamhet, eftersom det vid avverkning finns risk för exempelvis vattenförorening eller förfulande av landskapsbilden (9 kap. 1 § miljö- balken). Även reglerna om områdesskydd i 7 kap. är till- lämpliga på skogsmark. 9.8Hänsyn till skyddade arter Regler för att skydda djur- och växtarter finns i 8 kap. . Med stöd av har artskyddsförordningen (2007:845) utfär- dats. Artskyddsförordningen genomför bl.a. fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet.27 Till denna förordning finns en bilaga som anger de arter som anges i bilagorna till direktiven med tillägg av nationellt och regionalt fridlysta arter. I 3 § artskyddsförordningen 27 och rådets direktiv /147/EG av om bevarande av vilda fåglar samt rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, senast ändrat genom rådets direktiv /105/EG. SOU 2017:81 Hänsynsregler och övriga skyldigheter erinras om att bestämmelser om artskydd även finns i jaktlagen (1987:259) och fiskelagen (1993:787). Bestämmelserna i skogsvårdslagen eller med stöd av lagen med- delade föreskrifter ska inte tillämpas, om det strider mot artskydds- förordningen (4 § skogsvårdslagen). Denna bestämmelse behövs för att skogsvårdslagen ska vara förenlig med art- och habitatdirektivet. Reglerna om artskydd gäller för hela skogsbruket. I artskyddsför- ordningen finns regler om fridlysning (4–9 §§). Syftet med artskydds- regleringen är att bevara arterna och den biologiska mångfalden och därför ska skador på arter och livsmiljöer förebyggas. Bestämmelserna förbjuder åtgärder som på olika sätt kan skada djuren eller deras livs- miljö. Skogsbruksåtgärder kan orsaka sådan skada. Mark- och miljö- överdomstolen har tydliggjort att när syftet är ett annat än att uppen- bart döda eller skada (som exempelvis skogsbruksåtgärder), så krävs det att en åtgärd riskerar att påverka en arts bevarandestatus negativt för att artskyddsförordningens förbudsparagrafer ska aktualiseras.28 När det gäller nationellt fridlysta arter ska dispens lämnas i en situa- tion där hänsyn går utöver intrångsbegränsningen. I föreskrifter anges att hänsyn till arter ska tas genom att skador till följd av skogsbruksåtgärder ska förhindras eller begränsas.30 Detta gäller i livsmiljöer och på de underlag (substrat) där det förekommer vissa prioriterade fågelarter eller arter som be- tecknas som akut hotade, starkt hotade, sårbara eller nära hotade.31 och har tagit fram riktlinjer för handläggning av skogsbruksärenden som berör fridlysta arter som skyddas av artskyddsförordningen. Riktlinjerna syftar till att vara ett stöd vid handläggningen hos länsstyrelserna och . Rikt- linjerna behandlar tillämpningen av artskyddsregler i skogsbruksären- den och ska bidra till att praxis utvecklas på området. Det är arter för- tecknade i artskyddsförordningens bilaga 1 och tillämpningen av 4 och 7 §§ som omfattas av riktlinjerna.32 307 kap. 19 § SKSFS 2011:7. 31Det som avses är fågelarter enligt bilaga till föreskrifterna samt arter markerade med N och n i bilaga 1 till artskyddsförordningen. 32Naturvårdsverkets och , Gemensamma riktlinjer för handläggning av artskyddsärenden i skogsbruket, . Hänsynsregler och övriga skyldigheter För artskyddsbrott döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet dödar, skadar, fångar eller stör djur, tar bort eller skadar ägg, rom eller bo, skadar eller förstör djurs fortplantningsområde eller vilo- plats i strid med en föreskrift om förbud som regeringen har med- delat med stöd av 8 kap. 1 § . Detsamma gäller den som tar bort, skadar eller tar frö eller annan del av en växt i strid med en föreskrift om förbud som regeringen har meddelat med stöd av 8 kap. 2 § . Straffet är böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grovt artskyddsbrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det har avsett en särskilt hotad, sällsynt eller annars skyddsvärd art eller om det har utgjort led i en brottslig- het som har utförts systematiskt och , i stor omfatt- ning eller i vinstsyfte.33 9.8.2Beslut om hänsyn till arter Enligt de gemensamma riktlinjerna för handläggning av artskyddsären- den fattar alltid beslut i ärenden där artskyddsförord- ningens förbud kan aktualiseras. Skälet till detta är att det anses skapa rättssäkerhet för skogsägaren och verksamhetsutövare. Besluten kan överklagas och underlättar även uppföljande tillsyn. Ansvaret för tillsyn gällande artskydd vid skogsbruksåtgärder vilar dock inte enbart på utan delas med länsstyrelserna. Detta innebär att även en länsstyrelse kan fatta beslut om huruvida en skogsbruksåtgärd är förenlig med artskyddsreglerna. har ansvar för tillsyn enligt artskyddsförordningen och har tillsyn enligt skogsvårdslagen och 12 kap. 6 § . Det delade ansvaret har resulterat i att myndigheterna samarbetar och delar bl.a. information om beslut rörande artskydd vid skogsbruksåtgärder. fattar beslut med stöd av olika författningar be- roende på myndighetens bedömning av vilka försiktighetsåtgärder och hänsyn som krävs i det enskilda ärendet. I vissa fall fattas beslut med tillämpning av olika författningar . 33 29 kap. 2 b § . Hänsynsregler och övriga skyldigheter I de fall bedömer att planerade åtgärder kan anpas- sas och försiktighetsåtgärder vidtas så att förbuden enligt artskydds- förordningen inte överträds, fattas beslut enligt skogsvårdslagen om det ryms inom intrångsbegränsningen. Beslutet innehåller då villkor om vilka försiktighetsåtgärder som ska vidtas. I de fall försiktighets- åtgärder utöver intrångsbegränsningen är nödvändiga för att ta nöd- vändig hänsyn till arter, behöver beslut fattas med stöd av 12 kap. 6 § efter samråd. Om bedömer att en planerad åtgärd är förbjuden enligt artskyddsförordningen och situationen inte kan hanteras med hjälp av försiktighetsåtgärder, ska den planerade skogsbruksåtgärden inte tillåtas (12 kap. 6 § ). Det är emellertid möjligt att söka dispens från artskyddsbestämmelserna hos . När det behöver tas hänsyn som går utöver intrångsbegränsningen eller som inte faller inom tillämpningsområdet för 12 kap. 6 § miljö- balken, fattas beslut med stöd av både skogsvårdslagen och miljö- balken. Att notera är att beslut enligt skogsvårdslagen kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol, medan beslut enligt över- klagas till mark- och miljödomstol.34 9.9Hänsyn och ansvar enligt kulturmiljölagen (1988:950) I 1 kap. 1 § första stycket kulturmiljölagen (1988:950) slås det fast att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda kulturmiljön. När det gäller ansvaret för kulturmiljön föreskriver paragrafens andra stycke att ansvaret delas av alla. Såväl enskilda som myndigheter ska visa hänsyn till och aktsamhet om kulturmiljön. Alla delar således även på ansvaret att skydda och vårda kultur- miljöer och fornlämningar som finns på skogsmark, eftersom dessa är skyddade enligt kulturmiljölagen. ansvarar för tillsyn gällande skydd av fornlämningar och för övriga kulturhistoriska lämningar.35 Riks- 3440 § skogsvårdslagen respektive 16 kap. 1 § . 35Fornlämningar eller fornminnen är lämningar efter människors verksamhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigt övergivna. För att automa- tiskt skyddas av lagen ska lämningen vara tillkommen (2 kap. 1 § kulturmiljölagen). Hänsynsregler och övriga skyldigheter antikvarieämbetet har en övergripande roll för kulturmiljöarbetet i landet och granskar länsstyrelsernas åtgärder.36 Kulturmiljölagen skyddar fornlämningar och det är inte tillåtet att utan tillstånd vidta åtgärder som kan ändra eller skada en fornläm- ning. Skogens fornlämningar ska således skyddas och hänsyn tas till övriga kulturmiljöer. Vid skogsbruksåtgärder måste försiktighets- åtgärder vidtas t.ex. så att lämningarna inte körs sönder, täcks över eller att man planterar för nära dem.37 Den som planerar eller utför ett arbete ska se till att skador på kulturmiljön undviks eller begränsas. I tredje stycket anges att lagen syftar till att tillförsäkra nuvarande och kommande generationer till- gång till en mångfald av kulturmiljöer. Ansvaret för skyldigheter enligt kulturmiljölagen vid utförande av skogsbruksåtgärder vilar således både på skogsmarkens ägare och på övriga som är inblandade i själva utförandet av åtgärderna. Detta kan t.ex. vara innehavare av avverkningsrätt, verksamhetsutövare eller andra markanvändare. Den som leder arbetet är exempelvis skyldig att avbryta pågående arbete, om en fornlämning påträffas, och anmäla fyndet till (2 kap. 10 § kulturmiljölagen). I förarbetena till lagen uttalas att kulturmiljövård inte kan upp- fattas som ett specifikt sektorsavgränsat område. Det är ansvars- och hänsynstagandet från de enskilda ägarna, brukarna och användarna av mark som utgör grund för tillvaratagandet av kulturmiljövärdena.