sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Förordningen innebär alltså att två makar som har hemvist i vid lagvalsavtalets ingående måste registrera avtalet hos för att det ska vara formellt giltigt. Detsamma gäller om endast en av makarna har hemvist i och den andra maken har hemvist i en medlemsstat som inte föreskriver några kompletterande formkrav. Om den andre maken däremot har hemvist i en medlemsstat som föreskriver andra kompletterande formkrav för äktenskapsförord, t.ex. notarisering, blir lagvalsavtalet giltigt om det antingen är registrerat eller upprättat i enlighet med be- stämmelserna om notarisering. Bestämmelserna i artikel 23.1–4 i förordningen om makars för- mögenhetsförhållanden motsvaras av artikel 23.1–4 i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Det enda formella krav som LIMF ställer upp i fråga om ett lag- valsavtals giltighet är att det ska vara skriftligt (3 § LIMF). I och med förordningarnas inträde kommer de formella kraven på lagvalsavtals giltighet att bli fler, dels genom de ytterligare allmänna kraven på undertecknande och datering (artikel 23.1), dels genom att ytterligare formkrav kommer att tillämpas om vissa omständigheter föreligger (se artikel 23.2–4). Haagprotokoll finns vissa bestämmelser om formell giltighet av lagvalsavtal (artikel 8.2). Det finns även bestämmelser om formell giltighet av lagvalsförordnanden i arvsförordningen (arti- kel 22.2 och 22.4). Tillämplig lag för att fastställa förekomsten och den materiella giltig- heten av ett lagvalsavtal eller ett villkor i ett sådant avtal ska vara den lag som skulle vara tillämplig på avtalet enligt artikel 22 om avtalet eller villkoret var giltigt (artikel 24.1). Med detta menas att den lag som pekas ut i det omstridda avtalet ska tillämpas för att fastställa avtalets materiella giltighet. En make kan, för att få fastställt att han eller hon inte har gett sitt samtycke, åberopa lagen i det land där han eller hon har hemvist då talan väcks. Detta gäller dock bara under förutsättning att det inte skulle vara rimligt att avgöra verkan av hans eller hennes uppträdande enligt den lag som skulle vara tillämplig om avtalet eller villkoret var giltigt (artikel 24.2). Bestämmelserna om lagvalsavtals materiella giltighet i artikel 24 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden överensstämmer med bestämmelserna i artikel 24 i förordningen om registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden. Det finns inte någon motsvarighet i LIMF till förordningarnas lagvalsregler för att fastställa den materiella giltigheten av ett lagvals- avtal (artikel 24). Det är oklart enligt vilka bestämmelser rättstillämp- ningen fastställer den materiella giltigheten av ett lagvalsavtal. Ett alternativ är att den materiella giltigheten fastställs enligt lagvals- reglerna i 4 § LIMF, dvs. vad som gäller vid avsaknad av lagvalsavtal. Ett annat alternativ är att bestämmelserna i artikel 10.1 i I-för- ordningen tillämpas analogt. Enligt denna artikel ska tillämplig lag för att fastställa giltigheten av ett avtal bestämmas av den lag som skulle ha tillämpats enligt förordningen om avtalet hade varit giltigt. Arti- kel 10.1 motsvarar artikel 24.1 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. 6.6.1Definitionen av äktenskaps- respektive partnerskapsförord Enligt definitionen i förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen är äktenskapsförord varje avtal mellan makar eller blivande makar varigenom dessa reglerar sina förmögenhetsförhållanden (arti- kel 3.1 b). Motsvarande definiton finns avseende partnerskapsförord i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden (artikel 3.1 c). I svensk rätt kan makar eller blivande makar genom äktenskaps- förord bestämma att egendom som tillhör eller tillfaller någon av dem ska vara hans eller hennes enskilda egendom. Genom nytt äkten- skapsförord kan makar bestämma att egendomen ska vara giftorätts- gods (7 kap. 3 första stycket ). På samma sätt kan registrerade partner eller blivande sådana ingå partnerskapsförord om det registrerade partnerskapet har ingåtts i enligt part- nerskapslagen (se vidare avsnitt 3.2.2). Det kan konstateras att förordningarnas definition av äktenskaps- respektive partnerskapförord är vidare än att endast gälla avtal där makar respektive registrerade partner, eller blivande sådana, bestäm- mer hur deras egendom ska kvalificeras. Frågan blir då om det i svensk rätt finns andra rättshandlingar som kan anses omfattas av för- ordningarnas definitioner. Andra rättshandlingar som skulle kunna definieras som äktenskaps- respektive partnerskapförord är bodel- ningsavtal, föravtal och gåvor mellan makar. Ett bodelningsavtal är en handling som upprättats över bodel- ningen och som skrivs under av båda makarna. Är den ena maken död skrivs handlingen under av den efterlevande maken och den dödes arvingar och universella testamentstagare (9 kap. 5 § äktenskapsbal- ken). Makar får också inför en förestående äktenskaps- skillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna, ett s.k. föravtal. Över avtalet ska upprättas en handling som undertecknats av makarna (9 kap. 13 § första stycket ). Vidare kan makar ge varandra gåvor. Gåvor mellan makar innebär kostnadsfria överföringar av egendom mellan makarna.12 En gåva mel- 12 och , . En kommentar (Zeteo), kommentaren till 8 kap. . lan makar är gällande mellan dem om de iakttagit vad som gäller för fullbordande av gåva i allmänhet eller om gåvan har registrerats hos enligt 16 kap. (8 kap. 1 § första stycket äktenskapbalken). Vidare blir en gåva mellan makar gällande mot givarens borgenärer när den har registrerats hos enligt 16 kap. (8 kap. 1 § andra stycket ). Bestämmelserna om bodelningsavtal, föravtal och gåvor mellan makar gäller även beträffande registrerade partner som har ingått det registrerade partnerskapet enligt partnerskapslagen (se vidare av- snitt 3.2.2). Utredningen bedömer att bodelningsavtal och föravtal som har upprättats mellan makar eller registrerade partner utgör avtal var- igenom makarna respektive de registrerade partnerna reglerar sina förmögenhetsförhållanden. Dessa rättshandlingar får därför anses om- fattas av förordningarnas definition av äktenskaps- respektive partner- skapsförord. En gåva mellan makar eller registrerade partner definieras i och för sig också som ett avtal eftersom det gäller en rättshandling som kräver accept för att få rättsverkan.13 För att ett avtal ska kunna definieras som äktenskapsförord enligt förordningarna krävs dock att makarna respektive de registrerade partnerna reglerar sina förmögenhetsförhål- landen genom avtalet. Enligt utredningen förutsätter en reglering av förmögenhetsförhållandena en viss ömsesidighet mellan makarna re- spektive de registrerade partnerna. Kravet på att äktenskapsförordet ska undertecknas av båda makarna respektive de registrerade partnerna för att vara formellt giltigt (artikel 23.1) talar också för en sådan ömse- sidighet. En gåva räknas som en benefik rättshandling, dvs. den för- pliktar endast den givande maken att prestera något. Med hänsyn till gåvans ensidiga karaktär menar därför utredningen att makarna re- spektive de registrerade partnerna inte kan anses reglera sina förmögen- hetsförhållanden genom en gåva. Mot den bakgrunden kan inte heller en gåva mellan makar respektive registrerade partner anses omfattas av förordningarnas definition av äktenskaps- respektive partnerskaps- förord. 13 Adlercreutz, och , Avtalsrätt I, 14:e uppl., 2016, s. 113 f. 6.6.2Den formella giltigheten av ett äktenskaps- respektive partnerskapsförord Förordningarna innehåller gemensamma bestämmelser om äkten- skaps- respektive partnerskapsförords formella giltighet. Enligt för- ordningarnas ingresser är syftet med de gemensamma bestämmel- serna att göra det lättare att få makars respektive registrerade partners rättigheter till följd av förordet godkända i medlemsstaterna (se för- ordningarnas ingresser, punkten 47 respektive punkten 48). Bestämmelserna om äktenskaps- respektive partnerskapsförords formella giltighet finns i artikel 25 i båda förordningarna. Förordet ska vara skriftligt, daterat och undertecknat av båda makarna eller de registrerade partnerna. Ett elektroniskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av förordet ska anses vara likvärdigt med ett skriftligt meddelande (artikel 25.1). I likhet med vad som gäller för lagvalsavtal måste ytterligare form- krav för äktenskapsförord vara uppfyllda om vissa omständigheter föreligger (artikel 25.2–3 i förordningen om makars förmögenhets- förhållanden). Artikel 25.2 anger vilka ytterligare formkrav som gäller om en eller båda makarna, för äktenskapsförordets ingå- ende, har hemvist i en stat som föreskriver kompletterande formkrav för äktenskapsförord. Om båda makarna har hemvist i en stat som föreskriver kompletterande formkrav för äktenskapsförord ska dessa formkrav tillämpas. Om makarna har hemvist i olika medlemsstater som föreskriver olika formkrav för äktenskapsförord är förordet giltigt om det uppfyller formkraven i någon av staterna. Om endast en av makarna har hemvist i en stat som föreskriver kompletterande formkrav för äktenskapförord ska dessa formkrav tillämpas. I förhållande till förordningarnas bestämmelser föreskriver kompletterande formkrav i form av registrering för äktenskapförords giltighet (se 7 kap. 3 § tredje stycket ). Två makar som har hemvist i vid äktenskapsförordets ingående måste alltså registrera förordet hos för att det ska vara formellt giltigt. Detsamma gäller om endast en av makarna har hemvist i och den andra maken har hemvist i en medlemsstat som inte föreskriver några kompletterande formkrav. Om den andre maken däremot har hemvist i en medlemsstat som föreskriver andra kompletterande formkrav, t.ex. notarisering, blir förordet giltigt om det antingen är registrerat eller upprättat i enlighet med reglerna om notarisering. Vidare föreskriver förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen att om den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhets- förhållanden föreskriver kompletterande formkrav för äktenskaps- förord ska dessa formkrav tillämpas (artikel 25.3). För svensk del innebär det sålunda att om svensk lag är tillämplig på makarnas förmö- genhetsförhållanden för äktenskapsförordets ingående måste förordet registreras för att det ska bli formellt giltigt. Bestämmelserna i artikel 25.2–3 i förordningen om makars för- mögenhetsförhållanden överensstämmer med bestämmelserna om partnerskapsförords giltighet i artikel 25.2–3 i förordningen om regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden. I gällande svensk rätt finns bestämmelser i 5 § andra stycket LIMF som bestämmer lagvalet för avgörande av den formella giltigheten av äktenskaps- respektive partnerskapsförord. Beträffande de makar och registrerade partner som omfattas av förordningarna kommer arti- kel 25 i förordningarna att tillämpas i stället för 5 § andra stycket LIMF. LIMF innehåller även bestämmelser som föreskriver att äkten- skapsförord mellan makar som har hemvist i när rättshand- lingen företas blir gällande här i landet endast om registrering sker enligt bestämmelserna i (5 § tredje stycket första meningen LIMF). Bestämmelserna har samma innebörd som arti- kel 25. Fortsättningsvis ska dock artikel 25 tillämpas i stället för 5 § tredje stycket första meningen LIMF beträffande de makar och regi- strerade partner som omfattas av förordningarna. Utredningen har ovan gjort bedömningen att svenska äktenskaps- respektive partnerskapsförord, bodelningsavtal samt föravtal omfattas av förordningarnas definiton av äktenskaps- respektive partnerskaps- förord. Bestämmelserna om äktenskaps- respektive partnerskaps- förords formella giltighet i artikel 25 kommer därmed att bli tillämp- liga på samtliga dessa rättshandlingar. I nuvarande svensk rätt krävs ingen datering för att ett äkten- skaps- respektive ett partnerskapsförord ska bli formellt giltigt. Det räcker att förordet är skriftligt och undertecknat (se 7 kap. 3 § andra stycket ). På samma sätt förhåller det sig med bo- delningsavtal och föravtal (se 9 kap. 5 och 13 §§ ). I fortsättningen kommer det dock att krävas enligt förordningarna att dessa rättshandlingar också är daterade för att de ska få formell giltighet (artikel 25.1). LIMF innehåller särskilda bestämmelser som anger när gåvor mel- lan makar blir gällande mot givarens borgenärer. Gåvor mellan makar som har hemvist i när gåvan ges blir gällande mot givarens borgenärer endast om föreskrifterna i 8 kap. 1 § har iakttagits (5 § tredje stycket andra meningen LIMF). Utredningen menar att inte heller dessa bestämmelser kommer att kunna tillämpas beträffande de makar och registrerade partner som omfattas av förord- ningarna. I stället ska frågan avgöras enligt den lag som är tillämplig enligt förordningarna. Artikel 27 f anger nämligen att den enligt för- ordningarna tillämpliga lagen ska reglera verkningarna av makars re- spektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden på ett rätts- förhållande mellan denne och tredje man. 6.6.3Den materiella giltigheten av ett äktenskaps- respektive partnerskapsförord Den lag som enligt artikel 22 eller 26 i förordningarna är tillämplig på makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden ska reglera ett äktenskaps- respektive partnerskapsförords materiella gil- tighet (artikel i båda förordningarna). Det kan därmed konstate- ras att bestämmelserna i 5 § första stycket LIMF som anger tillämplig lag för att avgöra den materiella giltigheten av äktenskapsförord och andra rättshandlingar inte längre kommer att kunna tillämpas beträf- fande makar respektive registrerade partner som omfattas av förord- ningarna. Som tidigare nämnts bygger lagvalsreglerna i förordningarna på oföränderlighetsprincipen medan lagvalsreglerna i LIMF inte gör det. Med hänsyn till detta bedömer utredingen att den lag som pekas ut för att avgöra den materiella giltigheten av äktenskapsförord enligt förordningarna i vissa fall kommer att bli en annan än den lag som pekas ut enligt LIMF. 6.6.4Utländska bodelningar med anledning av en makes död LIMF innehåller en lagvalsregel för avgörande av den formella giltig- heten av en utländsk bodelning med anledning av en makes död (5 a § LIMF). Bestämmelserna tar sikte på frivilliga uppgörelser14 och får anses tillämpliga även beträffande registrerade partner som registrerat sitt partnerskap enligt partnerskapslagen (se vidare av- snitt 3.2.2). Bestämmelserna i handlar om bodelningsavtal mellan den efterlevande maken och den dödes arvingar och universella testa- mentstagare enligt 9 kap. 5 § . Sådana avtal ska upp- rättas skriftligen och skrivas under av den efterlevande maken och den dödes arvingar och universella testamentstagare (9 kap. 5 § andra me- ningen jämförd med fjärde meningen ). Bestämmelserna i 5 a § LIMF kommer inte längre att kunna tillämpas beträffande de makar respektive registrerade partner som omfattas av förordningarna. Med hänsyn till att bodelningsavtal med anledning av en makes död inte ingås mellan makar kan de i och för sig inte anses omfattas av förordningarnas definition av äktenskapsförord. De omfattas därmed inte heller av bestämmelserna om formell giltig- het i artikel 25. Utredningen finner inga skäl enligt förordningarna för att den for- mella giltigheten av bodelningsavtal skulle styras av olika bestämmel- ser beroende på om avtalen gäller mellan makar eller mellan en efter- levande make och den dödes arvingar och universella testaments- tagare. Bestämmelserna om formell giltighet i artikel 25 bör därför tillämpas analogt i förhållande till bodelningsavtal med anledning av en makes död. I linje med detta bör krävas att även bodelningsavtal med anledning av en makes död i fortsättningen även är daterade för att uppfylla kraven i artikel 25. 6.7Rättsverkan i förhållande till tredje man Som nämnts ovan ska den lag som är tillämplig enligt förordningen om makars förmögenhetsförhållanden bl.a. reglera verkningarna av makars förmögenhetsförhållanden på ett rättsförhållande mellan en 2014/15:105 s. 87. make och tredje man (artikel 27 f i förordningen om makars förmö- genhetsförhållanden). Detsamma gäller enligt motsvarande artikel (artikel 27 f) i förordningen om registrerade partners förmögenhets- förhållanden. Trots det som sägs i artikel 27 f får dock inte den tillämpliga lagen åberopas av en av makarna respektive de registrerade partnerna gent- emot tredje man om inte denne hade kännedom om eller borde ha haft kännedom om den lagen (artikel 28.1 i båda förordningarna). Som exempel kan ges en svensk domstolstvist angående ogiltighet av ett köp av en fastighet belägen i mellan en make med hem- vist utomlands och en tredje man med hemvist i . Den ut- ländska lagen är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden på grund av att makarna hade hemvist i det landet när de gifte sig (arti- kel 26 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden). I den utländska lagen finns bestämmelser om inskränkningar i makes rätt att förfoga över fast egendom som är mer långtgående än bestämmel- serna i 7 kap. 5–9 §§ . De utländska bestämmelserna kan dock åberopas av maken i tvisten gentemot tredje man endast om tredje man hade kännedom om eller borde ha haft kännedom om de utländska bestämmelserna (artikel 28.1). Artikel 28.2 i förordningarna ställer upp en rad omständigheter som gör att tredje man ska anses ha kännedom om den lag som är tillämplig på makarnas eller de registre- rade partnernas förmögenhetsförhållanden. Om den lag som är tillämplig inte kan åberopas av en make re- spektive registrerad partner gentemot en tredje man, ska rättsverkan med avseende på tredje mannen regleras av lagen i den stat vars lag är tillämplig på transaktionerna mellan maken respektive den registre- rade partnern och tredje mannen (artikel 28.3 a). Om det gäller fast egendom eller registrerade tillgångar eller rättigheter, regleras rätts- verkan med avseende på tredje mannen av lagen i den stat där egen- domen är belägen eller där tillgångarna eller rättigheterna är registre- rade (artikel 28.3 b). Beträffande de makar och registrerade partner som omfattas av förordningarna kommer artikel 28 att gälla i stället för vad som gäller avseende dessa par enligt 11 och 12 §§ LIMF. Bestämmelserna i 11 och 12 §§ LIMF anger i vilka situationer svensk lag ska tillämpas i förhållande till tredje mans intressen trots att utländsk lag är tillämp- lig enligt 3 och 4 §§ LIMF. I likhet med artikel 28 syftar bestämmelserna i 11 och 12 §§ LIMF att skydda tredje mans intressen. Inskränkningar som en ut- ländsk lag innehåller i en makes rätt att förfoga över sådan fast egen- dom eller tomträtt som tillhör denne make och som finns i kan inte göras gällande mot tredje man i vidare mån än vad som föl- jer av svensk rätt (11 § första stycket LIMF). Detsamma gäller in- skränkningar i makes rätt att förfoga över sin övriga egendom eller att skuldsätta sig, om tredje man och maken befann sig i när rättshandlingen företogs och tredje man inte kände till eller borde ha känt till inskränkningen (11 § andra stycket LIMF). Begränsningar som en utländsk lag innehåller i en makes skyldig- het att med sin egendom svara för sina skulder kan inte göras gäl- lande i , om skulden hänför sig till en rättshandling varigenom en make har förfogat över sin fasta egendom eller tomträtt och egen- domen finns här i landet (12 § första stycket LIMF). Detsamma gäl- ler om skulden hänför sig till en rättshandling varigenom en make har förfogat över annan egendom eller skuldsatt sig, om tredje man och maken befann sig i när rättshandlingen företogs och tredje man inte kände till eller borde ha känt till inskränkningen (12 § andra stycket LIMF). Det framgår av redovisningen ovan att enligt bestämmelserna i kan inskränkningar och begräsningar i utländsk lag när det gäller makes respektive registrerad partners förfogande över fast egendom eller tomträtt som finns i , aldrig göras gällande mot tredje man i vidare mån än vad som följer av svensk rätt. Det spelar ingen roll om tredje man var i god tro eller inte. Om 11 § LIMF skulle vara tillämplig på den tvist som redogjordes för i exemplet ovan (ogiltighet av fastighetsköp mellan en utländsk make och en svensk tredje man) skulle alltså utländsk rätt aldrig kunna åberopas av maken i tvisten eftersom inskränkningarna i den utländska lagen går längre än de inskränkningar som gäller enligt 7 kap. . Om artikel 28 i förordningarna tillämpas på samma tvist kan utländsk rätt åberopas av maken om tredje man hade kännedom om eller borde ha haft kännedom om de utländska be- stämmelserna. När det gäller inskränkningar i tillämplig utländsk lag avseende makes rätt att förfoga över sin övriga egendom eller att skuldsätta sig krävs enligt både 11 § andra stycket LIMF och förordningarnas arti- kel 28.1 att tredje man kände till eller borde ha känt till den utländska lagen för att denna ska kunna åberopas gentemot honom eller henne. På samma sätt förhåller det sig med begräsningar som en tillämplig utländsk lag innehåller i makes skyldighet att med sin egendom svara för sina skulder, om skulden hänför sig till en rättshandling varige- nom en make har förfogat över annan egendom än fast egendom eller skuldsatt sig (12 § andra stycket LIMF och förordningarnas arti- kel 28.1). Ett exempel är en svensk domstolstvist angående fordran mellan en make med hemvist utomlands och en tredje man med hemvist i . Den utländska lagen är tillämplig på makarnas förmögen- hetsförhållanden och den föreskriver mer långtgående inskränk- ningar i makes rätt att skuldsätta sig än svensk lag. Enligt både LIMF och förordningarna kan den utländska maken åberopa utländsk rätt gentemot tredje man endast om denne hade kännedom om eller borde ha haft kännedom om den utländska lagen. Utredningens slutsats av redogörelsen ovan är att utländsk lag i fortsättningen kommer att kunna åberopas i större utsträckning gent- emot tredje man än vad som är fallet . Detta beror på att dom- stolarna enligt förordningarnas artikel 28 alltid måste göra en bedöm- ning av tredje mans kännedom om den tillämpliga utländska lagen för att avgöra om den kan åberopas gentemot honom eller henne. Enligt LIMF kan tillämplig utländsk lag som innebär mer långtgående in- skränkningar eller begränsningar än svensk rätt avseende makes rätt att förfoga över fast egendom och tomträtt, aldrig åberopas gentemot en tredje man. I kapitel 9 överväger utredningen frågan om skyddsbestämmel- serna i 11–12 §§ LIMF kan anses utgöra internationellt tvingande regler eller inte. Se avsnitt 6.9 för en redogörelse av begreppet inter- nationellt tvingande regler. I artikel 29 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden finns en bestämmelse om anpassning av sakrätter. Om en person åberopar en sakrätt som han eller hon har rätt till enligt den lag som är tillämplig på makars förmögenhetsförhållanden och denna sakrätt är okänd enligt lagen där rätten åberopas, ska sakrätten, om det är nödvändigt och i möjligaste mån, anpassas till den närmast likvärdiga sakrätten enligt den statens lag med beaktande av de syften och in- tressen som den specifika sakrätten motiveras av och av den verkan den har. Enligt förordningens ingress, punkten 25, är syftet med bestäm- melserna att makarna, i en annan medlemsstat, ska komma i åtnju- tande av de rättigheter som uppkommit eller överlåtits på dem som en följd av makarnas förmögenhetsförhållanden. Anpassningen bör, enligt samma ingresspunkt, genomföras med beaktande av dels de syften och intressen som ligger bakom den specifika sakrätten, dels vilka verkningar som sakrätten har. För att kunna fastställa den närmast likvärdiga nationella sak- rätten får myndigheterna eller de behöriga personerna i den stat vars lag tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden kontaktas angå- ende ytterligare information om sakrättens natur och verkningar.