sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Skälen för utredningens förslag: För att tillsynen ska bli effektiv måste tillsynsmyndigheten kunna utfärda bindande förelägganden om att en viss åtgärd ska vidtas av den personuppgiftsansvarige (se En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, skr. 2009/10:79, s. 42). De korrigerande befogenheterna i 5 kap. 7 § brottsdatalagen är av fyra slag. får för det första använda sig av råd, rekommendationer eller påpekanden för att försöka förmå den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet att vidta åt- gärder för att personuppgiftsbehandlingen ska vara författningsen- lig eller att fullgöra andra skyldigheter. För det andra får myndig- heten förelägga den personuppgiftsansvarige eller personuppgifts- biträdet att vidta sådana åtgärder. får vidare förbjuda fortsatt behandling och besluta om sanktionsavgift. Som framgår av avsnitt 14.16.2 bör sanktionsavgift inte kunna tas ut av Säkerhetspolisen. Utredningen anser att tillsynsmyndighe- ten i övrigt bör ha samma korrigerande befogenheter som enligt brottsdatalagen. Vad de korrigerande åtgärderna innebär utvecklas i delbetänkandet (se SOU 2017:29 s. 470 f.). Regleringen bör byggas upp på samma sätt som i brottsdatala- gen, vilket innebär att åtgärderna i princip ska prövas i den ordning de anges i bestämmelsen. Det bör dock inte krävas att alla lindri- gare åtgärder har prövats. Om omständigheterna är sådana att det redan från början står klart att fortsatt behandling bör förbjudas, bör tillsynsmyndigheten kunna besluta om det utan att ha prövat någon annan åtgärd först. Förelägganden kan avse korrigeringsåtgärder men även andra åtgärder som den personuppgiftsansvarige eller personuppgifts- biträdet ska vidta. När det gäller korrigeringsåtgärder kan det vara lämpligt att ange vilken åtgärd som ska vidtas, exempelvis rättelse. När det behövs andra åtgärder, t.ex. tekniska åtgärder, kan tillsyns- objektet vara bättre lämpad att avgöra vad som bör göras för att behandlingen ska bli författningsenlig. bör därför endast när de finner det lämpligt ange vilken åtgärd som ska vidtas. Däremot bör det alltid framgå av föreläggandet när åtgärden senast ska vara genomförd. Utredningens förslag: Innan tillsynsmyndigheten fattar ett bin- dande beslut, ska den som beslutet gäller ges tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över allt material av betydelse för beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Skälen för utredningens förslag: Eftersom det inte anses finnas några parter i ett tillsynsärende är förvaltningslagens regler om kommunikation inte tillämpliga (se SOU 2017:29 s. 448 och 474). Det föreskrivs därför i 5 kap. 8 § brottsdatalagen att tillsynsmyn- digheten ska ge tillsynsobjektet tillfälle att yttra sig innan beslut meddelas. Det behövs en motsvarande bestämmelse om kommu- nikationsskyldighet i den nya lagen. Skyldigheten bör omfatta allt material som tillförts ärendet, både inkomna handlingar från andra än tillsynsobjektet och handlingar som har upprättats av tillsyns- myndigheten. Vad skyldigheten innebär utvecklas i delbetänkandet (se SOU 2017:29 s. 474 f.). Utredningens förslag: beslut enligt lagen eller föreskrifter meddelade i anslutning till den ska få över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten ska det krävas pröv- ningstillstånd. Skälen för utredningens förslag: Enligt 22 § förvaltningslagen får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot och är överklagbart. Enligt 51 § första stycket personuppgiftslagen får Datainspektionens beslut, med undantag av beslut om föreskrifter, överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Det innebär att exempelvis beslut om förbud mot fortsatt behandling kan överklagas. I praxis har även vissa föreläg- ganden som inspektionen utfärdat bedömts vara överklagbara (se SOU 2015:39 s. 622 f.). Enligt 7 kap. 4 § brottsdatalagen får till- synsmyndighetens beslut enligt lagen eller föreskrifter som med- delats i anslutning till den överklagas. I delbetänkandet redovisar utredningen vad som gäller för myndigheters rätt att överklaga (se SOU 2017:29 s. 561 f.). Av de skäl som anges i delbetänkandet bör tillsynsmyndighetens beslut få överklagas (se SOU 2017:29 s. 562 f.). Regleringen av överklagande bör vara densamma i Säkerhetspolisens datalag som i brottsdatalagen. Det innebär att besluten bör överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd bör krävas för att frågan ska prövas av kammarrätt. Utredningens förslag: Om tillsynsmyndigheten uppmärksam- mar förhållanden som kan utgöra brott ska den anmäla det till . Det ska regleras i förordning. Skälen för utredningens förslag: Enligt 5 kap. 3 § brottsdataför- ordningen är tillsynsmyndigheten skyldig att anmäla vissa förhål- landen som det ankommer på andra myndigheter att ingripa mot. Det bör gälla även vid tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt Säkerhetspolisens datalag. Anmälningsskyldigheten bör regleras i förordning. 15.7Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn Utredningens förslag: Nämnden ska utöva tillsyn över person- uppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet i Säkerhetspoli- sens brottsbekämpande och lagförande verksamhet. Det ska tydliggöras att nämnden har rätt att få tillgång till all informa- tion och alla upplysningar som den behöver för sin tillsyn. Skälen för utredningens förslag I 1 § andra stycket lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet föreskrivs att nämnden ska utöva tillsyn över den be- handling av personuppgifter enligt polisdatalagen och lagen om polisens allmänna spaningsregister som utförs av Polismyndig- heten, Säkerhetspolisen och . När det gäller Säkerhetspolisen ska tillsynen även avse behandling enligt den tidi- gare gällande polisdatalagen (1998:622). Tillsynen ska särskilt avse behandlingen av känsliga personuppgifter. Av 1 § tredje stycket framgår att tillsynen ska syfta till att säkerställa att den verksamhet som tillsynen omfattar bedrivs i enlighet med lag eller annan för- fattning. Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten före- slår att paragrafen ändras på det sättet att tillsynsområdet knyts till Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet i stället för till en uppräkning av vissa författningar. Den utredningen föreslår vidare att nämndens tillsyn över personuppgiftsbe- handling ska upphöra (se SOU 2016:65 s. 23). Utredningen delar den uppfattning som framförs av Utred- ningen om tillsynen över den personliga integriteten om att till- synsområdet inte bör knytas till en uppräkning av författningar. Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling kommer till allra stör- sta delen att regleras i Säkerhetspolisens datalag. Tillämpningsom- rådet för den lagen utgår från personsuppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet. Tillsynsområdet bör anpassas till det. Nämnden bör således utöva tillsyn över Säkerhetspolisens personuppgiftsbe- handling som rör nationell säkerhet i brottsbekämpande och lag- förande verksamhet. Enligt 4 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet har nämnden rätt att av de myndigheter som omfattas av tillsynen få de uppgifter och det biträde som den begär. Regleringen omfat- tar alla uppgifter och handlingar som nämnden bedömer behövs för tillsynen. Biträde kan bestå i att tillsynsobjekten gör lokaler, arkiv och personuppgiftssamlingar tillgängliga för nämnden (se prop. 2006/07:133 s. 68 f. och s. 82). Lagstiftarens intentioner verkar ha varit att nämnden ska ha rätt till alla de handlingar och uppgifter som kan behövas för att klar- lägga de förhållanden som nämnden har tillsyn över. Av ordalydel- sen i 4 § framgår det emellertid inte tydligt att bestämmelsen även ger rätt till information som inte har direkt anknytning till person- uppgiftsbehandlingen men som behövs för tillsynen. Som framgår av delbetänkandet är det viktigt (se SOU 2017:29 s. 464). Enligt utredningens mening bör det därför förtydligas att nämnden även har rätt till sådan information och andra relevanta upplysningar. Regleringen bör därför ändras så att det framgår att nämnden har rätt till de uppgifter, upplysningar och information som den behö- ver för sin tillsyn. 15.7.2Kontroll på begäran av enskild Utredningens förslag: Säkerhets- och integritetsskyddsnämn- den ska kunna vägra att utföra kontroll på begäran av enskild om begäran är orimlig eller uppenbart ogrundad. Skälen för utredningens förslag En begäran om kontroll bör kunna vägras Enligt 3 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet är nämnden skyldig att på begäran av en enskild kontrollera om han eller hon har utsatts för hemliga tvångsmedel eller viss behandling av personuppgifter och om detta har skett i enlighet med lag eller annan författning. Enskild ska enligt förarbetena tolkas så att kon- troll kan begäras av antingen en fysisk eller en juridisk person (se prop. 2006/07:133 s. 81). Den enskilde ska underrättas om att kon- trollen har utförts. Som framgår av avsnitt 15.2.2 och 15.4.1 bör tillsynen i huvudsak vara densamma som , vilket innebär att nämnden ensam ska göra sådana kontroller. Kontroller på begäran av enskilda fyller en viktig funktion. De kan dock vara mycket resurskrävande för nämnden. Mot den bak- grunden utformades motsvarande bestämmelse i brottsdatalagen på ett annat sätt (se SOU 2017:29 s. 452). Enligt 5 kap. 3 § brottsda- talagen ska en enskild som begär kontroll visa att han eller hon först har begärt information av den personuppgiftsansvarige för att kontrollen ska utföras. får vidare vägra att utföra kontroll om begäran är orimlig eller uppenbart ogrundad. Frågan är om det är möjligt att begränsa nämndens skyldighet att utföra kontroll på motsvarande sätt. Eftersom en enskild i prin- cip aldrig kan få information om huruvida uppgifter om honom eller henne behandlas genom att vända sig till Säkerhetspolisen kan det inte göras till en förutsättning för kontroll. En enskild kan inte heller känna till vilka behandlingar som utförs av myndigheten. Att ställa upp krav på att en begäran preciseras eller avgränsas på lik- nande sätt som i brottsdatalagen är därför inte möjligt. Det är då inte heller möjligt att begränsa nämndens skyldighet att utföra kontroll på begäran av enskild på det sätt som görs i brottsdata- lagen (jfr SOU 2017:29 s. 452 f.). har nämnden ingen möjlighet att vägra att utföra kontroll ens om begäran om kontroll är orimlig eller uppenbart ogrundad. Det skulle enligt utredningens mening innebära en viss lättnad om nämnden åtminstone får uttryckligt stöd för att inte utföra någon kontroll i sådana fall. Som nämnts kan en vägran dock inte grundas på att den enskilde inte har gjort tillräckligt för att själv klarlägga om hans eller hennes personuppgifter behandlas eller om han eller hon varit föremål för hemliga tvångsmedel. Vid tillsyn över Säkerhetspolisen bör det t.ex. kunna ses som orimligt att kontrollera förhållanden som ligger långt tillbaka i tiden. Finns det inte längre någon möjlighet att begära skadestånd för kränkande personuppgiftsbehandling, saknas det som regel an- ledning att utföra kontroll. Likaså bör det kunna anses orimligt att utföra upprepade kontroller med korta tidsintervall eller beträf- fande frågor som redan har kontrollerats. Utredningen föreslår där- för att nämnden bör ges möjlighet att vägra att utföra kontroll om begäran är orimlig eller uppenbart ogrundad. Enligt utredningens mening bör enskildas möjlighet att begära kontroll inte begränsas utöver det, mot bakgrund av rätten till ett effektivt rättsmedel en- ligt (jfr prop. 2006/07:133 s. 64 f. och SOU 2016:65 s. 177 f.). Nämndens avgöranden bör inte kunna överklagas Enligt 6 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet får nämndens avgöranden inte överklagas, vilket hör samman med att dess uttalanden inte är bindande. Det får till följd att den en- skilde fritt kan återkomma med begäran om ny kontroll (se prop. 2006/07:133 s. 71). En konsekvens av att införa en ordning där nämnden kan vägra att utföra kontroll är att sådana beslut inte heller kommer att kunna överklagas. Även om nämnden måste fatta beslut om att vägra utföra kontroll bedömer utredningen att den ordningen är mindre resurskrävande för nämnden än att genomföra orimliga eller uppenbart ogrundade kontroller. Utredningens förslag: Nämndens skyldighet att anmäla om- ständigheter som bör komma till tillsynsmyndighetens känne- dom ska förtydligas. Nämndens anmälningsskyldighet till Justitiekanslern ska be- gränsas till frågor som nämnden uppmärksammar vid kontroll på begäran av enskild. Skälen för utredningens förslag: Nämnden är enligt 20 § förord- ningen (2007:1141) med instruktion för Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden skyldig att anmäla vissa förhållanden som det an- kommer på andra myndigheter att ingripa mot. Om nämnden finner omständigheter som Datainspektionen bör uppmärksammas på, ska nämnden anmäla det till inspektionen. Ordalydelsen ger inte något klart besked om vad skyldigheten om- fattar. Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten påtalar att Datainspektionen och nämnden tolkar skyldigheten på olika sätt men anser inte att det krävs någon ändring av bestäm- melsen (se SOU 2016:65 s. 184). Mot bakgrund av att regleringen av tillsyn i brottsdatalagen bygger på en delvis annan syn än , där framför allt skillnaden mellan förebyggande och korrigerande befogenheter betonas, anser utredningen att nämndens anmälningsskyldighet bör förtydligas. Enligt utredningens mening bör nämndens skyldighet att påtala frågor som bör komma till tillsynsmyndighetens kännedom be- gränsas till brister som är av så allvarlig karaktär att det kan finnas skäl för tillsynsmyndigheten att överväga om någon korrigerande befogenhet behöver användas. Anmälningsskyldigheten bör alltså inte omfatta mindre allvarliga brister, men det finns naturligtvis inget som hindrar att nämnden ändå uppmärksammar tillsynsmyn- digheten på sådana brister. Skyldigheten kan lämpligen utformas på det sättet att om nämnden bedömer att Säkerhetspolisen brister i sina skyldigheter vid behandling av personuppgifter på sådant sätt att korrigerande befogenheter kan behöva användas, ska nämnden anmäla det till tillsynsmyndigheten. Om nämnden i sin verksamhet uppmärksammar förhållanden som kan medföra skadeståndsskyldighet för staten, ska nämnden enligt 20 § anmäla det till Justitiekanslern. omfattar alla felaktigheter som nämnden upptäcker i sin tillsyns- verksamhet. När en sådan anmälan görs leder det till att integri- tetskänsliga uppgifter om en person kan komma att spridas utan hans eller hennes vetskap eller vilja. Om nämnden t.ex. upptäcker att känsliga personuppgifter har behandlats felaktigt är det inte självklart att den berörde vill att någon utomstående ska få känne- dom om det, vilket kan bli följden av en anmälan till Justitiekans- lern. Det bör inte krävas att nämnden alltid tar kontakt med den berörde för att höra om han eller hon är intresserad av eventuell möjlighet att kräva staten på skadeståndsersättning. Mot den bak- grunden anser utredningen att bestämmelsen om nämndens anmäl- ningsskyldighet till Justitiekanslern bör begränsas till de situationer där den enskilde själv har vänt sig till nämnden med begäran om kontroll enligt 3 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Han eller hon får då anses ha gett uttryck för att eventuella felaktigheter ska föranleda någon form av reaktion. 16Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang Förutsättningarna för beslut om tillträdesförbud Enligt 1 § lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrange- mang får en person förbjudas att få tillträde till och vistas på en inhägnad plats som huvudsakligen är avsedd för idrottsutövning när idrottsarrangemang anordnas på platsen av en idrottsorgani- sation, s.k. tillträdesförbud. Det gäller även om allmänheten har tillträde till platsen. För att en person ska kunna meddelas tillträdesförbud ska det på grund av särskilda omständigheter finnas risk att han eller hon kommer att begå brott under idrottsarrangemang som anordnas av en idrottsorganisation på en inhägnad plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning och att brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten där. Frågor om tillträdesförbud prövas av åklagare, som kan utfärda tillträdesförbud , högst med möjlighet till förläng- ning. Åklagarens beslut kan prövas av allmän domstol. Den som bryter mot ett tillträdesförbud döms för överträdelse av tillträdes- förbud till böter eller fängelse . I samband med att reglerna om tillträdesförbud skärptes in- fördes särskilda regler om registrering av sådana förbud. Lagen (2015:51) om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang syftar enligt 1 § till att ge dels , dels idrottsorga- nisationer möjlighet att behandla personuppgifter för att på ett ändamålsenligt sätt kunna upprätthålla gällande beslut om tillträ- desförbud vid idrottsarrangemang. Lagen gäller enligt 4 § utöver personuppgiftslagen. Det innebär att om det inte finns avvikande bestämmelser i lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den ska personuppgiftslagen tillämpas. för enligt 2 § ett särskilt register, tillträdes- förbudsregistret. Det får enligt 8 § endast innehålla de uppgifter om en person som har meddelats tillträdesförbud 1.som behövs för de ändamål för vilka får föra registret och a)namn, b)personnummer eller samordningsnummer, c)folkbokföringsadress och annan stadigvarande adress, d)alias, e)fotografi, f)anknytning till idrott och idrottsorganisation, g)omfattningen och giltighetstiden av beslut om tillträdesför- bud, och h)överträdelse av gällande tillträdesförbud. En uppgift i tillträdesförbudsregistret ska enligt 12 § gallras om uppgiften inte längre behövs för något av de ändamål för vilka får behandla personuppgifter enligt lagen. Upp- gifterna ska dock gallras senast när tillträdesförbudets giltighetstid löper ut eller om tillträdesförbudet upphävs. Enligt 3 § gäller lagen vid behandling av person- uppgifter i tillträdesförbudsregistret. Lagen gäller vid behandling som är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifterna Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av person- uppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. är enligt 5 § person- uppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som myndig- heten utför enligt lagen. Polisdatalagen är tillämplig på behandling av personuppgifter som rör tillträdesförbud och som inte utförs i tillträdesförbudsre- gistret. Polisdatalagen tillämpas således dels i sådana utredningar som ska föregå beslut om tillträdesförbud, dels vid utredning av överträdelser av tillträdesförbud. får enligt 6 § behandla personuppgifter i till- trädesförbudsregistret om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka överträdelser av tillträdesförbud. Personuppgifter som behandlas enligt 6 § får också behandlas av för att dels tillhandahålla idrottsorganisationer den information som behövs för att de ska kunna upprätthålla gällande tillträdesför- bud, dels fullgöra myndighetens uppgiftslämnande enligt lag eller förordning. I övrigt gäller 9 § första stycket d och andra stycket personuppgiftslagen. Personuppgifter får enligt 10 § lagen om register över tillträdes- förbud vid idrottsarrangemang lämnas ut på medium för automa- tiserad behandling. Enligt 11 § ska tillgången till personuppgifter begränsas till vad den som arbetar vid behöver för att kunna full- göra sina arbetsuppgifter. I förarbetena framhålls att behandling av personuppgifter enligt lagen åtminstone delvis är brottsbekämpan- de (se Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, prop. 2013/14:254, s. 43). En idrottsorganisation får enligt 7 § lagen om register över tillträ- desförbud vid idrottsarrangemang behandla personuppgifter från tillträdesförbudsregistret om det behövs för att förebygga, förhin- dra eller upptäcka överträdelser av tillträdesförbud vid ett idrotts- arrangemang som organisationen anordnar. En sådan organisation har också enligt 9 § rätt att ta del av uppgifter i tillträdesförbuds- Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang registret trots att det enligt 35 kap. 4 a § offentlighets- och sekre- tesslagen gäller sekretess för uppgifterna. Tillgången till personuppgifter ska enligt 11 § begränsas till vad den som arbetar eller utför uppdrag åt en idrottsorganisation behö- ver för att kunna fullgöra arbetsuppgifterna eller uppdraget. En uppgift som en idrottsorganisation har fått tillgång till från tillträdesförbudsregistret ska enligt 13 § tas bort om uppgiften inte längre behövs för de ändamål för vilka idrottsorganisationen får behandla uppgifter. Uppgifterna ska dock tas bort senast när tillträ- desförbudets giltighetstid löper ut eller om tillträdesförbudet dess- förinnan upphävs. Den som arbetar eller utför uppdrag åt en idrottsorganisation och som tar befattning med en uppgift som har inhämtats med stöd av lagen får enligt 14 § inte obehörigen röja vad han eller hon fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. Tystnadsplikten har ett vidare tillämpningsområde och träffar inte bara den som behandlar personuppgifter (se prop. 2013/14:254 s. 25). Utredningens förslag: behandling av per- sonuppgifter i tillträdesförbudsregistret ska regleras i polisens brottsdatalag, medan lagen om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang i fortsättningen bara ska reglera idrottsorga- nisationernas behandling av personuppgifter. Lagen ska benäm- nas lagen om idrottsorganisationers behandling av uppgifter om tillträdesförbud. Bestämmelserna i lagen som rör Polismyndig- hetens personuppgiftsbehandling ska upphävas. Skälen för utredningens förslag EU:s dataskyddsreform medför skillnader mellan behandling av personuppgifter som regleras i brottsdatalagen och dataskydds- förordningen. Som framgår av bl.a. avsnitt 9.1.2 får det framför allt betydelse för anpassningen av sådana författningar som reglerar personuppgiftsbehandling både inom och utanför brottsdatalagens Register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang Hit hör lagen om register över tillträdesför- bud vid idrottsarrangemang, eftersom den både reglerar Polismyn- dighetens och idrottsorganisationernas behandling av personupp- gifter. I delbetänkandet konstaterar utredningen att idrottsorgani- sationernas behandling av personuppgifter enligt lagen ligger utan- för brottsdatalagens tillämpningsområde, eftersom någon myndig- hetsutövning inte har överlåtits till dem (se SOU 2017:29 s. 229). Det sagda innebär att idrottsorganisationer som utgångspunkt ska tillämpa dataskyddsförordningen med kompletterande lagstift- ning vid behandling av personuppgifter som härrör från tillträdes- förbudsregistret. Som framgår av betän- kande finns det inget som hindrar att i viss utsträckning behåller särreglering även inom dataskyddsförordningens tillämp- ningsområde (se SOU 2017:39 s. 78 f.). Det finns enligt utredningens mening starka skäl för att behålla den särskilda regleringen av hur idrottsorganisationer får behandla personuppgifter som härrör från tillträdesförbudsregistret. Det är uppgifter som kan vara integritetskänsliga. Är det fråga om uppgif- ter om överträdelse av tillträdesförbud avser uppgifterna lagöver- trädelser. För att idrottsorganisationerna ska kunna behandla upp- gifter om lagöverträdelser i samma utsträckning som krävs det särreglering. I delbetänkandet konstaterar utredningen att behöriga myndig- heters behandling av personuppgifter som rör tillträdesförbud lig- ger inom brottsdatalagens tillämpningsområde, eftersom den inte bara omfattar brottsbekämpning utan även upprätthållande av all- män ordning och säkerhet (se SOU 2017:29 s. 228 f.). Bestämmel- serna om personuppgiftsbehandling i tillträdes- förbudsregistret behöver därmed anpassas till brottsdatalagen. Bör dagens reglering behållas?