sou · H5B326 · 2017-04-03 00:00:00 — Så snart mer än enstaka transaktioner genomförs tyder det på att säljaren, dvs. tillhandahållaren, ska anses vara näringsidkare. Det krävs inte att verksamheten går med vinst eller att det finns ett vinstsyfte. Även en verksamhet som i ett 2 /90:89, s. 60 samt , Konsumentskyddets former, s. 28. skatterättsligt hänseende klassificeras som hobbyverksamhet kan betraktas som näringsverksamhet i konsumenträttslig mening. Det leder till slutsatsen att en pensionerad målare, som då och då via en delningsekonomisk plattform utför målnings- och tapetse- ringsarbeten åt privatpersoner, kan betraktas både som användare av en delningsekonomisk tjänst och som näringsidkare i konsument- rättslig mening i förhållande till uppdragsgivaren, dvs. den nyttjande användaren av samma delningsekonomiska tjänst. Bedömningen måste dock ske från fall till fall och omfatta en rad olika tolknings- data såsom omfattningen av verksamheten, tillhandahållarens yrkes- kunskaper och vilken associationsform som eventuellt tillämpas. Vid delningsekonomiska transaktioner som privatpersoner gör med varandra finns sällan någon speciallagstiftning som reglerar rättsförhållandet mellan användarna. Vi bortser då från köp av före- mål, som innebär en ägarövergång och därmed inte utgör delnings- ekonomiska transaktioner i den mening som här är aktuell. I sådana fall gäller köplagen. I andra fall måste, i den mån avtalsvillkor sak- nas, en analog tillämpning ske av t.ex. köplagen, konsumentköp- lagen och konsumenttjänstlagen. Det gäller t.ex. när en privat- person utför trädgårdsarbete eller hyr ut maskiner eller verktyg åt en annan privatperson och förutsatt att den tillhandahållande parten inte är näringsidkare. Dessa avtalstyper svarar av allt att döma för en betydande andel av de transaktioner som sker i del- ningsekonomin. Även i näringslivet, exempelvis vid hyra av bilar, maskiner och verktyg mellan företag, liksom vid tjänster, saknas särskilda lag- regler för hyres- och tjänsteavtal. I sådana relationer tillämpas dock praktiskt taget alltid förtryckta avtalsvillkor för att, i brist på lag- stiftning, reglera rättsförhållandet. Exempel på sådana avtalsformulär är de i byggsektorn regelmässigt tillämpade allmänna bestämmel- serna (AB) och de villkor som tillämpas av biluthyrningsföretag, som t.ex. och Avis. När privatpersoner ingår avtal med varandra, t.ex. om småtjänster eller hyra av föremål, är avtalsför- hållandet däremot i regel oreglerat utom när det gäller frågor som pris, plats och tid för transaktionen. Relationen mellan användare och plattform I relationen mellan användare och plattform gäller i normalfallet konsumenträtten om en tvist skulle uppstå mellan användaren och plattformsföretaget. Det förutsätter att tvisten avser den tjänst, eller en del av den tjänst, som företaget åtagit sig att mot betalning tillhandahålla, exempelvis att sköta betalningsströmmar mellan användarna. Ett undantag är när en tillhandahållande part ska räk- nas som näringsidkare. Då föreligger inte ett konsumentförhål- lande mellan användaren och plattformen. Båda är i så fall när- ingsidkare. Vidare kan plattformsföretagens uppträdande på mark- naden, i konsumentförhållanden, prövas enligt det marknadsrätts- liga regelverket i delar som omfattas av avtalet och tillsyn kan ut- övas över t.ex. marknadsföring, prisinformation och allmänna användarvillkor. Innehållet i, och omfattningen av, den tjänst som plattformen erbjuder enskilda konsumenter måste bedömas från fall till fall, bl.a. utifrån informationen på plattformen och innehållet i de all- männa användarvillkor som plattformen tillämpar. Det är en upp- gift för rättstillämpningen, liksom att bedöma när en användare inte uppträder som privatperson i förhållande till plattformen utan som näringsidkare. En användare kan rikta ett krav mot plattformen för en fordran på den andre användaren förutsatt att plattformen i avtalsvillkoren direkt eller indirekt åtagit sig ett sådant ansvar. Det har bl.a. före- kommit att en plattform, mot bakgrund av de allmänna användar- villkoren, rekommenderats av att betala ut ersättning för en för sent återlämnad bil, som nyttjaren av bilen varit skyldig att erlägga. Utredningen har inte närmare studerat skatterättsliga regler och effekter. Emellertid bör noteras att reglerna om beskattning kan ha stor betydelse för användarna av delningsekonomiska plattformar. Exempelvis bör understrykas att privatpersoners uthyrning av före- mål, såsom bilar och maskiner, beskattas som inkomst av kapital med en rak trettioprocentig skattesats. Inkomst av tjänster däremot beskattas, om de inte utgör inkomst av näringsverksamhet, som inkomst av hobby- eller uppdragsverk- samhet i inkomstslaget inkomst av tjänst. Från inkomst av tjänst får ett grundavdrag göras . Inkomster av t.ex. tjänsteutövning i delningsekonomin, som överstiger grundavdraget, läggs till övriga inkomster av tjänst, t.ex. lön eller pension och beskattas olika i varje enskilt fall beroende på marginalskattens storlek. Delningsekonomi i vår omvärld Det finns än så länge inga bindande EU-rättsakter som direkt avser att reglera verksamheter i delningsekonomin. Däremot har del- ningsekonomins framväxt uppmärksammats av kommissionen i ett antal policydokument inom ramen för arbetet med att åstadkomma en effektivare inre marknad, i synnerhet den digitala inre mark- naden. Kommissionens meddelanden om bl.a. delningsekonomin och onlineplattformar belyser både möjligheter och farhågor i fråga om rättigheter och skyldigheter för användarna och plattformarna i delningsekonomin. Målet är en balanserad och hållbar utveckling av delningsekonomin. Den internationella utblicken visar att få länder, än så länge, genomfört systematiska nationella åtgärder för att främja eller, vid behov, reglera delningsekonomin. Bland de Europeiska länder som kommit längs i att analysera delningsekonomins funktion och effekt och genomföra åtgärder bör , , och framhållas. De franska åtgärderna avser bl.a. ny lagstiftning från oktober 2016.3 Där stadgas bl.a. att delningsplattformar måste tillämpa tyd- liga och lättillgängliga allmänna villkor. Offentliga dokument och data ska tillgängliggöras via internet ”i ett format som lätt kan åter- användas”. Det inkluderar källkod från programvara och algoritmer, som används i behandling av data inom offentlig förvaltning, exempelvis vid beräkning av inkomstskatt. Vidare ska plattformar skicka en årlig summering av genererade intäkter till sina använd- are. Slutligen bör noteras en regel som innebär att även privatper- soner ska betala sociala avgifter och registrera sig som närings- idkare om de haft inkomster över vissa nivåer. För uthyrning av bostad, t.ex. via en plattform som Airbnb, gäller t.ex. . Vid uthyrning av bil, båt, gräsklippare m.m. gäller , som motsvarar . De nationella åtgärderna i avser i huvudsak inte ny lagstiftning. Ett undantag är dock de nya skatteavdrag, som införts med syfte att främja delningsekonomiska transaktioner. I stället används i första hand åtgärder som informationsinsatser, kvalitetsmärkning av delningsekonomiska plattformar och, i brist på specialanpassade författningsregler, standardiserade hyreskontrakt vid korttidsuthyrning av privatbostäder. Det är exempel på åtgärder som i praktiken förutsätter att en fungerande branschorganisation för delningsekonomiska platt- formar har bildats. Så är fallet också i , där Sharing- EconomyUK spelar en viktig roll bl.a. i samband med kvalitetscerti- fiering av delningsekonomiska plattformar. I bereds f.n. ett lagförslag som innebär reglering och registrering av delningsekonomiska plattformar. Lagen innebär också att plattformarna ska vara skyldiga att dra av den användarnas preliminära skatt, som följer på inkomster av delningsekonomiska transaktioner. Denna skatt redovisas i ett nytt inkomstslag och är, intill en brytpunkt om , lägre än skatten på andra tjänsteinkomster i . Utredningen har inte funnit något exempel på att lagstiftning införts eller övervägts i syfte att reglera rättsförhållandet mellan användarna i delningsekonomin. Däremot finns, som framgått, exempel på lagstiftning som reglerar plattformarnas verksamhet och vissa användarrelaterade företeelser, såsom kontrolluppgifter och skatteavdrag. Det tycks också vara så att länderna tills vidare prövar om befintliga marknadsrättsliga regler kan tillämpas på de företag som driver verksamhet med plattformar i delningseko- nomin. De nordiska länderna har inte kommit lika långt. Här är del- ningsekonomin och dess olika användaraspekter f.n. föremål för utredning och förslag. I presenterade Delingsøkonimi- utvalget ett antal förslag som avser att stärka och förtydliga användarnas ställning, såsom att med- lingsfunktion i konsumenttvister utvidgas till att omfatta även tvister mellan privatpersoner och att myndigheter och företag inleder en dialog om utveckling av branschstandarder för delnings- ekonomiska plattformar.4 Redan på första raden i regeringens direktiv (dir 2015:136) finns begreppet ”den s.k. delningsekonomin”. Uttryckssättet antyder att begreppet och dess innebörd inte är helt klar eller allmänt spridd och vedertagen. Företeelsen delningsekonomi är däremot mer känd, i synnerhet om medialt väl exponerade verksamheter som Airbnb eller Uber nämns som exempel. En orsak till detta är att delningsekonomin är mycket mång- facetterad med verksamheter som spänner över en stor bredd av olika varu- och tjänsteområden och som kan vara ideella, kommer- siella, multinationella eller geografiskt begränsade till en tätort, en stadsdel eller ett kvarter. Delningsekonomin är en svårfångad företeelse. Delningsekonomin har varit föremål för stor medial uppmärksamhet . Den har och väckt mycket debatt och många frågor. Många nya utredningar, betänkanden och rapporter berör delningsekonomin. Så är det, i ett historiskt perspektiv, ofta med nya företeelser, vars betydelse kan anas, men vars karaktär, utbredning, innebörd och effekter ännu är okända, diffusa, hoppingivande eller skräm- mande, beroende på vem som betraktar dem. Det är också lätt att överskatta, eller underskatta, betydelsen av, eller fördelar och faror med, i var tidsepok nya företeelser såsom järnvägar, automobiler, elektricitet, hemvideo, sattelit-TV, internet, e-handel eller delningsekonomi ”Internet är bara en fluga!” har i efterhand blivit ett bevingat uttryck, som i historiens ljus visar hur vi totalt omvärderat en ny företeelse. E-handeln, som började introduceras , gav snabba och dramatiska effekter: en börsbubbla som sprack, stora konkurser i spåren av överoptimistiska investeringar () och, liksom med delningsekonomin, en intensiv debatt och en lika 4 NOU 2017:4, s. 22. intensiv utredningsverksamhet i intresseorganisationer, regeringar och myndigheter i många länder. Den då ”så kallade” e-handeln har gynnat marknadernas transparens och lett till ett större utbud och lägre priser genom ökad konkurrensen till nytta för konsument- erna. Såväl regleringar som konsumentinformation har varit viktiga komponenter i den utvecklingen. Utredningen ska bl.a. resonera om huruvida befintlig lagstift- ning är ändamålsenlig i delningsekonomin eller om det finns behov av författningsändringar eller andra åtgärder. I relationen användare emellan saknas i praktiken lagregler som är anpassade till del- ningsekonomiska transaktioner. Av allt att döma är det också ovan- ligt att rättsförhållanden mellan användare i delningsekonomin regleras i avtal, utom när det gäller pris, tid och plats för trans- aktionen. Det innebär att lagstiftningen i denna relation inte kan betraktas som ändamålsenlig. Den är snarare obefintlig. Så är fallet också i avtal mellan företag i avtalstyper som är vanliga i delnings- ekonomin, såsom hyres- och tjänsteavtal. I sådana sammanhang regleras dock rättsförhållandet ofta i mer eller mindre standar- diserade avtalsvillkor, som tagits fram av en av parterna eller i ett branschsamarbete. En central fråga i relationen mellan användarna är huruvida den tillhandahållande parten ska betraktas som näringsidkare. I det föregående har framgått att tröskeln till en ställning som närings- idkare är låg. En privatperson som mer än enstaka gånger, och i yrkesmässiga former, erbjuder en viss typ av delningsekonomisk tjänst kan komma att ses som näringsidkare vid en rättslig pröv- ning. Det gäller oavsett om vinstsyfte finns eller om verksamheten i skattehänseende utgör näringsverksamhet. Under utredningsarbetet har aktualiserats att detta kan utgöra ett hinder för delningsekonomin. Då uppstår frågan om särskilda regler borde införas som skapar någon typ av frizon för del- ningsekonomiska transaktioner. Detta skulle i så fall innebära att tröskeln till en ställning som näringsidkare höjs vid just delnings- ekonomiska transaktioner, men inte i andra, liknande fall. Utredningen menar att en sådan ordning skulle vara proble- matisk av flera skäl. Konsumenträtten har tillämpats då den första konsumentköplagen och den första lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden trädde i kraft. Där- efter har flera lagar tillkommit på konsumenträttens område. tiden har också en omfattande praxis växt fram, inte minst i All- männa reklamationsnämnden (), när det gäller tolkning av begreppen konsument och näringsidkare. Frågan om när en privat- person ska anses agera som konsument, respektive som närings- idkare är mycket vanlig i nämndens praxis. Utredningen menar att det finns principiella svårigheter med att införa särregler i detta avseende, beroende på vilket sätt, och via vilka media, två privatpersoner fått kontakt med varandra inför en transaktion. Exempelvis skulle en låg tröskel tillämpas om kontra- henterna fått kontakt via Blocket, en analog anslagstavla, en tid- ningsannons eller via bekanta, men en högre tröskel gälla om kon- takten förmedlats via en delningsekonomisk plattform av något slag. Utredningen har svårt att finna bärande skäl för att skydds- behov, rättigheter och skyldigheter ska värderas olika beroende på vilket sätt kontrahenterna fått kontakt. Det ska också noteras att konsumenträtten inte ställer orimliga krav och att det vid en kon- sumenträttslig bedömning tas hänsyn till om en näringsidkare är ett stort företag eller en enskild fysisk person. En ordning som den föreslagna skulle sannolikt också leda till betydande gränsdrag- ningsproblem. Vid en samlad bedömning, och mot bakgrund av det starkt begränsade antalet erfarenheter av problem och tvister i delnings- ekonomiska transaktioner, finner utredningen inte nu skäl att reso- nera om författningsändringar i de delar som avser relationen mellan användarna i delningsekonomin. Utredningen noterar också att an- vändning av i förväg utarbetade standardiserade kontraktsformulär med allmänna villkor sannolikt skulle fylla en viktig funktion. Det gäller särskilt vid de avtalstyper som är vanliga i delningsekonomin såsom vid hyra av bilar, maskiner och bostäder samt vid småtjänster. Relationen mellan användare och plattform utgör typiskt sett ett konsumentförhållande i de delar som avser plattformens åtag- ande och för vilket användarna på ett eller annat sätt betalar, t.ex. genom provision, medlemsavgifter eller genom att överlåta data. I den relationen gäller konsumenträtten. Där kan också marknads- rätten tillämpas. Det betyder exempelvis att plattformarnas mark- nadsföring och informationsinnehåll kan granskas mot bakgrund av reglerna i marknadsföringslagen och att avtalsvillkorens skälighet kan bedömas enligt avtalsvillkorslagen. tillämpas på plattformarnas information om priser för förmed- lingstjänsten osv. Utredningen menar, mot bakgrund av iakttagelserna vid kart- läggningen, att sådan marknadsrättslig tillsyn är angelägen. Platt- formarnas informationsinnehåll varierar, men generellt saknas in- formation av den typ som kan antas vara väsentlig för användarna. Det saknas t.ex. i många fall vägledning om vilka roller plattformen och användarna ikläder sig, t.ex. under vilka förutsättningar en användare ska betraktas som näringsidkare. Vidare finns sällan information om vilka skattekonsekvenser en delningsekonomisk transaktion kan leda till och vilket ansvar en användare har enligt olika slag av speciallagstiftning, såsom livsmedelslagstiftningen eller regler om transporter. Information om priser och kontaktuppgifter till plattformarna är också i många fall bristfällig. I utredningens användarundersökning är det betydligt fler som angivit att sådan information är viktig än som ansett att den är lätt att finna. Slut- ligen bör här inflikas att utredningen funnit användarvillkor vars skälighet kan ifrågasättas mot bakgrund av reglerna i lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Utredningen bedömer att de marknadsrättsliga bestämmelser, som i olika avseenden reglerar plattformarnas marknadsuppträdande, förefaller ändamålsenliga. De har däremot inte , såvitt utred- ningen kunnat finna, tillämpats på företag som tillhandahåller del- ningsekonomiska plattformar. Utredningsresultaten visar, med viss styrka, att de som deltagit i delningsekonomin kännetecknas av nyfikenhet och öppen- het inför nya samhällsfenomen, starka sociala drivkrafter och en viss riskbenägenhet. Det är ”early adopters” och unga människor i stor- stadsregioner som använder delningsekonomiska tjänster mest. De är förlåtande inför bristande funktioner och friktion i relationerna med andra användare och med plattformarna. De skiljer sig alltså i några viktiga avseenden från befolkningen i stort. En klar majoritet, mer än fyra femtedelar av de som inte använt delningstjänster anger som orsak härtill de inte haft behov av del- ningstjänster, oavsett typ av tjänsteområde. Det är enligt utred- ningens mening ett iögonfallande resultat, eftersom det numera finns delningsekonomiska tjänster för en lång rad vardagliga eller mer sällsynta behov, såsom av övernattning, bil- och cykelanvänd- ning, semesterbostad, trädgårdsskötsel, snöskottning, städning, barnpassning, hundvakt, handverktyg, läxhjälp etc. Resultatet indikerar också att behoven olika slags nyttigheter, från barnpassning till semesterbostad, inte närmare övervägts i denna bredare grupp av befolkningen. Det torde i sin tur tyda på en lägre grad av nyfikenhet och experimentlust än i den grupp som använder delningstjänster. Andra skäl som angivits för att avstå från delningstjänster gäller osäkerhet om vad det innebär att anlita eller handla med privatper- soner och att professionella motparter föredras. Omkring en femtedel av de som känt till delningstjänster, men avstått från att använda dem, anger denna orsak. En liknande andel anger, i en undersökning Nordea genomfört, att de inte använt del- ningstjänster för att ”Det är oklart hur man gör om något går fel. Jag känner mig inte helt trygg”.5 Utredningen har, i användarledet, trots allt identifierat hinder mot en tillväxt av delningsekonomin i , som i första hand kan relateras till osäkerheter i stora delar av befolkningen om gäll- ande rättsregler, partsförhållanden, tillgång till tvistlösning och plattformarnas ställning. Detta leder, enligt utredningens mening, till slutsatsen att det krävs någon typ av tillkommande, trygghetsskapande åtgärder och funktioner om delningsekonomin ska kunna växa och etablera sig utanför kretsen av nyfikna, socialt intresserade och något risk- benägna ”early adopters”. Sådana åtgärder bör vara av flera slag. Det är, enligt utredning- ens mening, i första hand en utmaning för de företag och orga- nisationer, som tillhandahåller delningsekonomiska plattformar. Utredningen har vid sina överläggningar med företrädare för platt- formsföretagen noterat en ökande insikt om betydelsen av trygg- hets- och tillitsskapande information och funktioner, inte minst som en strategisk framgångsfaktor för aktörerna själva. Det är också, i viss mån, en uppgift för försäkringsbranschen att informera om t.ex. bil- och hemförsäkringars räckvidd vid delningseko- nomiska transaktioner och att utveckla sortimentet av försäkrings- produkter. 5 Nordeas studie kan nås via en sökning med en kombination av sökbegreppen Nordea och Om staten anser att en positiv utveckling av delningsekonomin är önskvärd, innebär det att vissa väl avvägda statliga åtgärder bör övervägas för att förtydliga användarnas ställning i delningsekono- min. Det handlar bl.a. om att följa utvecklingen och samla mer kunskap. Vidare bör staten svara för att användare, och potentiella användare, av delningsekonomiska tjänster har tillgång till obero- ende information och vägledning. Utredningen har också övervägt behovet av enkel och billig tvistlösning i delningsekonomin och funnit att det finns ett sådant behov. En sådan funktion skulle eventuellt kunna etableras genom en utvidgning av uppdraget till . Lösningen innebär dock vissa praktiska och principiella svårigheter. För det första skulle en sådan ordning kräva författningsstöd. Vidare kan de stora volymerna av tvister mellan privatpersoner inte förväntas uppstå i delningsekonomiska transaktioner, utan i sam- band med köp mellan privatpersoner via t.ex. Blocket, och liknande marknadsplatser. Det skulle för allmänheten sannolikt framstå som märkligt om en ny prövningsmöjlighet införs inom ett område där den kan förväntas möta minst efterfrågan. Nämndens sammansättning med konsument- och näringsidkarrepresentanter, som i många fall inte är jurister, är inte heller anpassad att pröva tvister mellan privatpersoner där konsumenträtten inte är tillämp- lig. Vidare har utredningen konstaterat att egenåtgärder i många fall varit ett lämpligt sätt att förbättra marknaders funktionssätt. Det gäller t.ex. inom den elektroniska handeln, där ett system med kva- litetscertifiering av e-handelsföretag genom branschorganisationen digital handel tillämpas. Certifieringen innebär att det certi- fierade företaget förbinder sig att leva upp till 14 olika krav på verksamheten. I har en liknande kvalitetscertifiering inrättats för plattformar i delningsekonomin. En sådan ordning förutsätter dock att det finns en intresse- eller branschorganisation inom det delningsekonomiska området. En sådan saknas dock ännu i . Förslag för en delningsekonomi på användarnas villkor Utredningen föreslår att får i uppdrag att, i sam- råd med berörda myndigheter och organisationer, såsom Skatte- verket, sektorsmyndigheter och försäkringsbranschen, inom ramen för Hallå konsument och informera om vad delningsekonomi innebär, risker och möjligheter med delningseko- nomiska transaktioner samt att ge individuell vägledning till använd- are i samband med sådana transaktioner. Det finns också skäl att rikta information till företag som driver delningsekonomiska platt- formar om lagstadgade rättigheter och skyldigheter. Sådan information bör förmedlas via egen webbplats. Utredningen har konstaterat att delningsekonomin ännu är i ett tidigt skede i och att erfarenheterna i befolkningen är starkt begränsade. Det gäller i synnerhet i fråga om svårigheter och pro- blem som kan motverkas med lagstiftning. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att i samarbete med , och i samråd med andra berörda myndigheter, får i uppdrag att följa hur del- ningsekonomin utvecklas i ett användarperspektiv, överväga insatser som kan förtydliga användarnas ställning i delningsekonomin samt rapportera resultaten till regeringen. Summary: Sharing economy – on the terms of the users On , the Swedish government decided to set up a special enquiry to: out a descriptive survey of various models that permit or facilitate transactions in which private persons sell, hire out, lend or give away material or financial resources, co-own or co-utilise such resources or offer services, Analyse the roles of various users and their legal position in such transactions,