sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Flera alternativ till häktning: Till de befintliga alternativen rese- förbud och anmälningsskyldighet föreslås ytterligare två alternativ till häktning, nämligen hemarrest och områdesarrest. Utgångs- punkten är att den misstänkte ska kunna behålla eventuellt arbete, utbildningsplats eller annan dagverksamhet. Utökad restriktionsprövning av domstolarna och lagstiftad rätt till mänsklig kontakt: Rätten ska pröva om åklagaren ska få tillstånd 34Se SOU 2016:52, s. 82. 35För en övergripande genomgång, se sammanfattningen i SOU 2016:52, s. 13 ff. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) att inskränka den häktades kontakter med omvärlden utifrån sär- skilda restriktionskategorier. Om åklagaren får tillstånd att med- dela en viss sorts restriktioner ska rätten redovisa skälen för det. En intagen ska ha rätt till minst två timmars vistelse tillsammans med annan . Särskilda regler för barn: Av särskilt intresse för vår utredning är att det också föreslås särskilda regler för barn. Häktade under ska förvaras på särskilt ungdomshem. Åklagaren får besluta att barnet i stället ska förvaras i häkte om det finns mycket starka skäl mot förvaring på särskilt ungdomshem. Åklagaren ska löpande ompröva ett sådant beslut. Häktade barn och barn som är anhållna men placerade på häkte ska ha rätt till minst fyra timmars vistelse tillsammans med annan . Av lag föreslås uttryckligen framgå att den som inte har fyllt får anhållas endast om det finns synnerliga skäl. Den som är gripen eller anhållen och inte har fyllt får förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt. Förutom lagstiftningsarbetet arbetar även flera myndigheter aktivt med villkoren för unga frihetsberövade. Inte minst Kriminalvårdens arbete är av betydelse. Genom särskild resurstillsättning av kriminal- vårdare, studie- och yrkesvägledare, lärare och psykologer är mål- sättningen bl.a. att unga i häkte ska ges minst två timmars mänsklig kontakt per dag. Syftet är även att de isoleringsbrytande åtgärderna ska ha en ökad ambition.36 De ska bl.a. innehålla studiecirklar, ut- redande insatser samt motiverande insatser. Unga är prioriterade i detta arbete. Även den s.k. uppsökarverksamheten prioriterar unga. Syftet med Kriminalvårdens uppsökande verksamhet är att identi- fiera häktade personer som är i behov av insatser avseende vålds- problematik, missbruk och, när det gäller unga, även övrig proble- matik.37 Uppsökarna ska dels kartlägga klientens problematik, vilket utgör ett underlag till planen för häktesvistelsen och eventuell verk- ställighetsplanering, och dels motivera till behandlingsinsatser. 36Se Kriminalvårdens årsredovisning 2016, s. 46. 37Se vid föregående not a.a., s. 24. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) 10.5Våra överväganden och förslag Bedömning: Några mera genomgripande förändringar av rätts- ordningen är inte nödvändiga inom ramen för detta arbete. De brister som uppmärksammats ifråga om frihetsberövande av barn rimmar dock mindre bra med andemeningen i direktivet. Det reformarbete som pågår är därför av stor betydelse och kommer att förstärka direktivets genomslag i svensk rätt. Det krävs alltid starka skäl att beröva en person friheten och detta gäller i synnerhet barn som misstänks för brott. Den utgångspunk- ten är också förenlig med det barnperspektiv som föreskrivs i bl.a. . Kraven på proportionalitet, förutsebarhet, lika- behandling och konsekvens måste emellertid få genomslag också för unga som begår brott. Barnperspektivet och intresset av att motverka de sociala och personliga problem hos den unge som bidragit till brottsligheten ställs därför mot behovet av tydliga och tillräckligt ingripande straffrättsliga åtgärder.38 Av väsentlig betydelse är att sam- hället snabbt reagerar när en ung människa har begått brott och mot- verkar fortsatt brottslighet – och att ett brott utreds. Intresset av att särbehandla barn som misstänks för brott kan därför inte alltid till- godoses utan ett frihetsberövande. Det är dock viktigt att hitta en rimlig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande och där spelar barnets rättigheter en stor roll. Att unionsrätten nu förstärker barns processuella rättigheter genom ett särskilt direktiv sätter ytterligare fokus på formerna för frihetsberövande av barn. Kraven på rättsordningen blir om möjligt än mer konkreta. De regler som genomför direktivet kommer i fortsättningen att tolkas och tillämpas i ljuset av unionsrätten, vilket aktualiserar EU:s rättighetsstadga m.m. (se även avsnitt 4.1). Detta förstärker naturligtvis ytterligare incitamenten att komma till rätta med de brister som uppmärksammats i den svenska regleringen. Direktivet belyser inte minst vikten av särskilda regler om frihets- berövande för barn och att häktning används som en sista utväg och för kortast möjliga tid. Vidare genomsyras direktivets bestämmel- 38 Jfr prop. 2014/15:25, s. 20 och prop. 2016/17:165, s. 6 med där gjorda hänvisningar. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) ser av att misstänkta och tilltalade barns rättigheter ska värnas – även som frihetsberövade. Redovisningen ovan visar att flera av de grundläggande ingredien- serna i ett särskilt rättsskipningssystem för barn redan finns i svensk rätt. Av väsentlig betydelse är förstås regleringen i 23 § LUL, enligt vilken det alltså krävs synnerliga skäl för att häkta personer . Detta innebär i sig att häktning tillämpas som ett sista alter- nativ för barn (samma sak gäller i praktiken, , för anhållande). Av betydelse är också de rättigheter som häkteslagen genererar – och de överväganden som ska ske i samband med att restriktioner meddelas och som bl.a. behandlas mer precist i Riks- åklagarens riktlinjer på området. Den grundstomme som krävs för att uppfylla direktivet finns alltså redan. Kriminalvårdens arbete med unga intagna stämmer överens med det resultat som ska uppnås enligt direktivet. Kritiken som riktats mot den svenska rättsordningen – framför allt när det gäller långa häktningstider och isolering även i fråga om barn – rimmar dock mindre bra med direktivets andemening. Direk- tivet förhindrar inte att barn meddelas restriktioner; en viktig ut- gångspunkt är att direktivet inte är avsett att hindra brottsutredande myndigheter från att bedriva förundersökningar på ett effektivt sätt. Bestämmelserna i direktivet visar dock, i enlighet med vad som fram- gått av de internationella och nationella uppmaningarna, på ett behov av förändring. Vi delar därför Häktes- och restriktionsutredningens slutsatser i fråga om reformbehovet. Flera av de åtgärder som före- slagits i det arbetet låter sig också förenas med direktivets ande- mening. Detta inte minst vad gäller begränsning av häktningstiderna, att det införs flera alternativ till häktning och en utökad restrik- tionsprövning. Eftersom reformarbete pågår bedömer vi det inte som ända- målsenligt att, i detta sammanhang, komma med några genomgri- pande förslag. Det förefaller inte heller lämpligt att föreslå några parallella lagstiftningsåtgärder – dessa skulle också sträcka sig över ett vidare område än vad direktivet förutser. Genom att liknande åt- gärder som dem som Häktes- och restriktionsutredningen föreslagit införs i rättsordningen förstärks också unionsrättens krav när det gäller processuella rättigheter. Reformarbetet är således av stor vikt. Vi menar alltså att de grundläggande krav som direktivet ställer och andemeningen bakom kraven är omhändertagna dels inom ramen Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) för gällande rätt, dels inom ramen för det reformarbete som pågår. Detta både vad avser förutsättningarna för att frihetsberöva barn och behandlingen av dem som är frihetsberövade. Några av de frågor som direktivet behandlar bör dock övervägas särskilt i detta sammanhang. 10.5.2Rättigheter för personer som fyller under det straffrättsliga förfarandet Förslag: Av häkteslagen ska uttryckligen framgå att en person som fyller för frihetsberövandet fortsatt får placeras så att han eller hon vistas med personer . En förutsättning är dock att det är motiverat utifrån hans eller hennes personliga förhållanden. Det bör också vara lämpligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt. En aspekt som direktivet aktualiserar även i fråga om frihetsberö- vande gäller barn som hinner fyller som det straff- rättsliga förfarandet pågår. Som framgår redan av tidigare avsnitt anger artikel 2.3 att direktivets rättigheter i vissa fall ska tillämpas även på personer som var barn när det straffrättsliga förfarandet inleddes, men som sedan fyllt . Rättigheterna ska tillämpas under förut- sättning att det bedöms som lämpligt med hänsyn till omständig- heterna i det enskilda fallet. Omständigheter som ska beaktas är bl.a. den berörda personens mognad och sårbarhet. Vid bedömningen av svensk rätt ska visserligen beaktas att häkt- ning inte alltid tillämpas som en sista utväg när det är fråga om per- soner . En misstänkt som hunnit fylla innan häktning kommer ifråga skyddas alltså inte fullt ut på samma sätt som om han eller hon fortfarande varit omyndig. Det sker dock alltid en pro- portionalitetsbedömning. Som en del i den prövningen ska den miss- tänktes ungdom, mognad och utsatthet beaktas. Detta stämmer väl överens med de förhållanden som ska beaktas vid bedömningen om direktivets regler ska tillämpas på personer som hinner fyller under förfaranden. Ett förhållande som genomsyrar gällande rätt är också att häktning inte ska ske om det är tillräckligt med mindre ingripande åtgärder, som anmälningsskyldighet, reseförbud eller över- vakning. Som framgår ovan ska den ansatsen prägla förfarandet även för vuxna personer. Även häkteslagens bestämmelser med regler Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) om rättigheter för frihetsberövande är tillämpliga på vuxna perso- ner. Direktivets grundläggande krav på att direktivets rättigheter ska kunna aktualiseras i vissa fall där den misstänkte eller tilltalade fyllt är således tillgodosedda. När det gäller barn som är häktade ger genomgången av direkti- vet ovan också vid handen att det ska finnas möjlighet att hålla dem åtskilda från andra vuxna – också om de fyller som frihetsberövade. Detta följer, som framkommit, särskilt av artikel 12.3. Förutsättningen är dock att det är motiverat utifrån personliga förhållanden och förenligt med de barns bästa som hålls häktade tillsammans med den numera myndige personen. Bestäm- melsen kompletteras med skrivningen i artikel 12.4, som alltså säger att barn får hållas häktade tillsammans med unga vuxna om det inte strider mot barnets bästa. Meningen är alltså att det ska finnas möjlighet för en person som fyller att hållas fortsatt åtskilt från övriga häktade vuxna – om det är motiverat utifrån hans eller hennes per- sonliga förhållanden och det inte strider mot vad som är bäst för de barn som han eller hon sitter häktad tillsammans med. Den som fyllt ska följaktligen kunna hållas fortsatt åtskild från andra vuxna och i stället fortsättningsvis sitta häktad tillsammans med underåriga. Han eller hon kan dock hållas häktad tillsammans med unga vuxna. Här bör framhållas att antalet häktade personer i är förhållandevis få. Kriminalvården arbetar emellertid aktivt med unga. Som framkommit finns på vissa ställen särskilda ung- domshäkten, alternativt ungdomsavdelningar. Ungdomsavdelningarna är tänkta för intagna under . Det finns dock inte alltid under- lag för att ha sådana särlösningar. I de fallen försöker Kriminal- vården dock att placera barn i lämpliga konstellationer utifrån såväl ålder på medintagna som t.ex. karaktär på misstänkt brottslighet. Att införa ytterligare regler som innebär att även vissa personer bör hållas fortsatt åtskilda kan, ur det perspektivet, upp- fattas som en risk.39 En risk skulle kunna vara ökad isolering för de unga – eftersom det skulle kunna leda till ytterligare insnävningar 39 Se t.ex. vad som redovisas i Kriminalvårdens remissyttrande över Ju2014/422-424/DOM Europeiska kommissionens förslag till ett paket med processuella regler, daterat , dnr 2014-2621. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) av möjliga placeringar. Ökad isolering är naturligtvis inte något efter- strävansvärt. Enligt vår uppfattning tar dock inte direktivet direkt sikte på att vidga den krets som ska hållas åtskilda från vuxna. Inte heller tar den sikte på att snäva in möjligheterna att hålla barn frihetsberövade så att de vistas tillsammans med unga vuxna, dvs. personer enligt den svenska rättsordningens terminologi. Direktivet tillåter som framkommit att barn hålls häktade med unga vuxna. Vad direktivet får sägas eftersträva är i stället att säkerställa att det ska finnas möjligheter att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Om det är motiverat utifrån hans eller hennes personliga för- hållanden ska en intagen som fyller som häktad kunna hållas fortsatt åtskild från andra vuxna – dvs. i förlängningen om det är till hans eller hennes bästa. Det är således långt ifrån alltid som personen ifråga ska hållas fortsatt åtskild från vuxna, men det bör kunna ske. Dock hindrar direktivet inte att en sådan fortsatt placering sker så att personen vistas tillsammans med unga vuxna. Det som direktivet förutser är redan möjligt inom ramen för svensk rätt. En person som fyller kan t.ex. fortsätta att vistas på en ungdomsavdelning. Det framstår dock som befogat att i lag tydliggöra att även personer som fyller , under vissa förutsätt- ningar, får hållas fortsatt åtskilda från andra vuxna. Häkteslagen bör alltså kompletteras med en uttrycklig bestämmelse som medger att en intagen som fyller för frihetsberövandet får hållas fortsatt åtskild från vuxna intagna om det är motiverat utifrån hans eller hennes personliga förhållanden. Här är personens mog- nad och sårbarhet av betydelse. En förutsättning är också att detta är lämpligt med hänsyn till de övriga omständigheterna. Enligt direktivet är t.ex. en sådan fortsatt placering inte lämplig om det skulle strida mot vad som är bäst för de intagna som är barn och som ska vistas tillsammans med den numera myndiga personen. När det gäller frågan om en fortsatt placering står i strid med de andra intagna barnens bästa kan det inte bli fråga om att individuellt bedöma varje barn som ska vara fortsatt placerad med den person som fyllt . I stället får en helhetsbedömning göras utifrån omständigheterna – vilket torde ske . Att notera är att den föreslagna regler- ingen inte är begränsad till häktade, men det är i förhållande till dessa som den främst torde komma att tillämpas. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) Det ska slutligen nämnas att den nu föreslagna ändringen torde gå att förena med pågående reformarbete. 10.5.3Särskilt om direktivets krav när det gäller rätten till läkarundersökning Bedömning: Svensk rätt uppfyller de krav direktivet ställer. Innebörden av artikel 8 i direktivet – som alltså handlar om frihets- berövade barns rätt till läkarundersökning – är inte helt lätt att ta till sig. Utgångspunkten måste dock vara att det rör sig om en rättig- het för barnet. Vad som kommer till uttryck i artikeln är alltså inte något tvång på att barn som frihetsberövas ska genomgå en läkar- undersökning. En sådan ordning skulle för övrigt inkräkta på den personliga integriteten, något som direktivet inte alls syftar till. Tvärtom är ett av ändamålen med artikeln att säkerställa den per- sonliga integriteten för ett barn som frihetsberövats.40 Eftersom direktivet tar sikte på gripna, anhållna och häktade barn är den svenska reglering som främst torde aktualiseras häktes- lagen. Frågan är alltså hur väl denna reglering korresponderar med direktivet. Bestämmelserna i häkteslagen ska förstås läsas i ljuset av hälso- och sjukvårdslagens grundläggande och övergripande krav. Ur det perspektivet framstår svensk rätt som väl förenlig med direktivet: Hälso- och sjukvårdslagen bygger som framkommit på respekt för patientens medbestämmande och integritet. Direktivet bygger i övrigt på att barnet ska ha rätt till en läkar- undersökning om det föreligger ett behov. Det utgår ifrån att de behöriga myndigheterna ska bedöma behovet och, i förekommande fall, se till att en undersökning utförs. Såväl häkteslagen som hälso- och sjukvårdslagen låter sig väl förenas med direktivet på denna punkt. Som framgår ovan stadgas i 5 kap. 1 § att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd på området är för- enliga med direktivet. Den svenska regleringen är sammantaget ut- formad på ett sådant sätt att de behöriga myndigheterna, dvs. 40 Se direktivets ingress, beaktandesats 41. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) Kriminalvården och , kan och ska aktualisera medi- cinska undersökningar. Om barnet själv anser sig ha behov av en läkarundersökning ger direktivet honom eller henne mandat att begära en sådan. Hur myn- digheten bedömer behovet av en läkarundersökning är här av mindre betydelse; i stället är det barnets rätt till en läkarundersökning som är avgörande. Även här är den svenska regleringen tillfyllest. Häktes- lagen ger en intagen rätt att begära en läkarundersökning. Med stöd av den bestämmelsen anser vi att även barnets försvarare kan initiera läkarundersökningen för barnets räkning. Läkarundersökningen ska utföras om det inte är uppenbart att sådan inte behövs – ett rekvisit som också är förenligt med direktivet. Den svenska rättsordningen utgår ifrån att en läkarundersökning ska kunna nekas enbart i uppen- bara fall. Direktivets beaktandesats medger, som framkommit, att medlemsstaterna vidtar praktiska arrangemang när det gäller barnets rätt till tillgång till läkarundersökningar. Vår bedömning är att detta innebär att direktivet inte hindrar att medlemsstaterna har vissa, om än restriktivt hållna, begränsningar i barnets rätt till läkarunder- sökning. En läkarundersökning ska däremot, som framkommit, enligt direktivet också utföras på begäran av de personer som har föräldra- ansvar, alternativt de som i direktivet benämns för andra lämpliga vuxna. Inte heller i dessa delar är det hur myndigheterna bedömer behovet av en läkarundersökning som är avgörande. Det är i stället meningen att dessa ska kunna uppmärksamma myndigheterna på att en undersökning behövs – så att behovet inte faller mellan stolarna. Någon uttrycklig reglering om att dessa kan påkalla en medicinsk undersökning går inte att utläsa ur svensk rätt. Därmed inte sagt att dessa är förhindrade att begära en läkarundersökning. Om barnet i samband med t.ex. ett första polisförhör visar tecken på att vara sjuk eller i övrigt förefaller i behov av vård bör barnet (och försva- raren) samt vårdnadshavaren kunna begära att barnet får tillgång till sjukvård. Även andra personer som svarar för barnets fostran eller dylikt torde kunna aktualisera en läkarundersökning med stöd av gällande rätt. De nu nämnda personerna är inte heller förhindrade att begära att en läkarundersökning utförs i något annat skede av ut- redningen. Såväl hälso- och sjukvårdslagen som häkteslagen bygger på att hälso- och sjukvård ska erbjudas om det behövs. Behovet kan uppmärksammas även av andra än den person som vården avser. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) Direktivets krav kan således, på detta sätt, anses vara tillgodosedda inom ramen för svensk rätt. Det är, enligt vår uppfattning, inte nöd- vändigt med några författningsändringar. Dessutom bör framhållas att barnet oavsett vem som påkallar undersökningen måste samtycka till den. I annat fall skulle både hälso- och sjukvårdslagen och direk- tivet kunna sättas ur spel. Hälso- och sjukvårdslagen bygger på fri- villighet. Av avgörande betydelse bör således vara direktivets ande- mening, dvs. att läkarundersökningen är en rättighet för barnet. Det är inte fråga om någon tvångsåtgärd. Slutsatserna av en läkarunder- sökning dokumenteras och resultatet kan få betydelse för planerade åtgärder m.m. avseende den intagne. Slutligen ska direktivets krav om att rättigheterna även, i vissa motiverade fall, ska gälla även dem som fyller under förfarandet beröras. När det gäller läkarundersökningarna får det anses följa redan av dagens ordning att även vuxna intagna har rätt till en sådan. Några särskilda författningsåtgärder bedömer vi inte som påkallade i den delen. 11 Rättsmedel (artikel 19) 11.1Om barnets rätt till ett effektivt rättsmedel Enligt artikel 19 ska medlemsstaterna se till att bl.a. barn som är miss- tänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden har tillgång till ett effektivt rättsmedel om deras rättigheter enligt direktivet har åsido- satts. Kravet på ett effektivt rättsmedel är ett sätt att säkerställa att de rättigheter som ska garanteras barn i en process upprätthålls. Kravet på ett effektivt rättsmedel är dock inte unikt för detta direktiv. Rätten till ett effektivt rättsmedel är fastslagen i artikel 47 i EU:s rättig- hetsstadga. Även i EU:s försvarardirektiv1 och i oskuldspresumtions- direktivet2 finns liknande regleringar.3 I regleras krav på rättsmedel i artikel 13. Enligt praxis är ett effektivt rättsmedel i korthet ett sådant som ger en tillfredsställande prövning av ett klagomål. Detta oavsett om det leder till framgång för klaganden. Rättsmedlet måste erbjuda reella möjligheter till prövning av den aktuella frågan. Det måste också vara praktiskt möjligt för den berörda personen att an- vända sig av rättsmedlet. Något krav på att prövningen måste ske av en domstol uppställs inte, men det prövande organets befogenheter och de garantier som gäller vid förfarandet ska vara tillräckliga. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /48/EU av om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en euro- peisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövande. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /343/EU av om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straff- rättsliga förfaranden. 3Se artikel 12.1 i försvarardirektivet och 10.1 i oskuldspresumtionsdirektivet. Rättsmedel (artikel 19) måste rättsmedlet leda till beslut inom rimlig tid och den dom eller det beslut som rättsmedlet leder fram till måste kunna verkställas.4 Vad direktivet avser fånga in i uttrycket ”effektivt rättsmedel” får läsas mot denna bakgrund. Av direktivets ingress följer att direk- tivet upprätthåller de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i stadgan och i , inbegripet bl.a. rätten till ett effektivt rättsmedel.5 Direktivet bör alltså tillämpas i enlig- het med hur grundläggande rättigheter och principer kommit till uttryck i stadgan och . När det särskilt gäller barn är det – i de fall där någon rättighet åsidosatts – viktigt att det finns rättsmedel att tillgå som återupprättar deras rätt att delta effektivt i ett förfarande. Effektiva rättsmedel är ett led i att barn ska kunna utnyttja sin rätt till en rättvis rättegång i samma utsträckning som andra misstänkta eller tilltalade. 11.2Huvuddragen enligt gällande rätt6 Frågan om rätten till ett effektivt rättsmedel är i , liksom i många andra medlemsländer, del av ett stort och komplext system. Rättsmedel kan aktualiseras i flera olika skeden av ett straff- rättsligt förfarande. Rättsmedel kan t.ex. ta sig uttryck i regler som syftar till att garantera en skyndsam handläggning av vissa måltyper – t.ex. mål där barn och unga är misstänkta eller tilltalade. Det finns även andra rättsmedel som kan aktualiseras under handläggningen av ett straffrättsligt förfarande, dvs. innan dom eller beslut meddelats. Det är också möjligt att angripa ett avgörande genom användningen av ett rättsmedel.