sou · H5B361 · 2017-06-29 00:00:00 — De allmänna skötsamhets- kraven och skyldigheten för den frigivne att på kallelse inställa sig hos bör vara kvar. Efter villkorlig frigivning motsvarar prövotiden den återstående strafftiden, dock (26 kap. 10 § ). Gällande regler om prövotidens längd infördes efter förslag av fanns det skäl att koppla prövotiden till det utmätta straffet på sätt att prövotidens längd blev beroende av det återstående reststraffet. I fråga om de korta fängelse- straffen anförde kommittén att det även beträffande prövotidens längd fanns skäl att bedöma personer som gjort sig skyldiga till lindrigare brott annorlunda än de som gjort sig skyldiga till mer 1 Se närmare avsnitt 4.3.6. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning För att förverkande av villkorlig frigivning skulle vara en trovärdig reaktion mot den som efter frigivningen återföll i brott ansågs det dock inte lämpligt med allt för korta prövo- tider.2 Systemet med prövotid efter villkorlig frigivning innebär att fängelsestraffet är till fullo verkställt först när prövotiden har löpt ut. gäller allmänna skötsamhetskrav, särskilda föreskrifter kan meddelas, och den frigivne kan ställas under över- vakning. Misskötsamhet kan leda till olika sank- tioner. Om den frigivne återfaller i brott kan den villkorligt medgivna friheten helt eller till viss del förverkas. Nuvarande regler om prövotidens längd har gällt och synes fungera väl. Vi kan också ställa oss bakom de argu- ment som har framförts för den nuvarande regleringen. Den gällande ordningen att prövotidens längd som huvudregel är kopplad till den tid som vid villkorlig frigivning återstår av straffet framstår också som logisk. Några skäl har inte framkommit att ändra reglerna om prövotidens längd. Vår bedömning är att det inte finns skäl att ändra reglerna om prövotidens längd. De allmänna skötsamhetskraven enligt 26 kap. 14 § första stycket innebär att den som är villkorligt frigiven ska –vara skötsam, –efter förmåga försörja sig, –i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom eller henne enligt eller enligt föreskrifter eller anvisningar som med- delats med stöd av balken, –på kallelse inställa sig hos , och –göra vad han eller hon kan för att ersätta genom brottet upp- kommen skada, som han förpliktats ersätta. 2 SOU 1995:91, Del II, s. 365 f. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning Kraven gäller oavsett om den frigivne ställts under övervakning eller inte. Kriminalvården utövar inte någon särskild kontroll över att frigivna som inte står under övervakning följer skötsamhetskraven. För att en övervakningsnämnd ska vidta åtgärder mot en frigiven är det i normalfallet inte tillräckligt att han eller hon åsidosatt det allmänna kravet på skötsamhet, utan det krävs att den frigivne brutit mot föreskrifter eller anvisningar. De allmänna krav som ställs på den villkorligt frigivne framstår till stor del som självklara. Det har dock an- setts värdefullt att det i lag anges vilka riktlinjer den frigivne bör försöka hålla sig till under verkställigheten av påföljden. De all- männa skötsamhetskraven har också ansetts ge en ram för frivårdens arbete.3 Kravet på skötsamhet utgör ett allmänt mål för den dömdes livsföring under den villkorliga frigivningen. Att den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försörja och betala eventuella skadestånd ligger i sakens natur. Det skulle mot denna bakgrund kunna ifrågasättas om det finns något egentligt behov av ett lagstadgat skötsamhetskrav. Även utan en uttrycklig lagregel om skötsamhet är det möjligt att inskrida med mer ingripande åt- gärder (övervakning och särskilda föreskrifter), om det finns behov av det för att minska risken för att den frigivne begår nya brott eller för att i övrigt underlätta hans eller hennes anpassning i sam- hället. Som anförs ovan har emellertid skötsamhetskravet ansetts ge en ram för Kriminalvårdens arbete under övervakningen. Motsva- rande lagfästa krav på skötsamhet finns också i andra sammanhang inom straffrättens område. (Se t.ex. 27 kap. 4 §, 28 kap. 6 § med hänvisning till 26 kap. 14 § . Jfr även 17 och 22 §§ lagen [1996:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.) Även om det kan anföras skäl för att ta bort kravet på allmän skötsamhet anser vi att övervägande skäl talar för att det lagfästa skötsamhetskravet bör finnas kvar. Bestämmelsen i 26 kap. 14 § brottbalken innehåller också en skyldighet för den frigivne att på kallelse inställa sig hos Kriminal- vården. Regeln infördes i syfte att underlätta frivårdens arbete med och kontroll av de frigivna.4 Kriminalvården kan enligt 38 kap. 3Se bl.a. prop. 1982/83:85 s. 86 f. och SOU 2005:54 s. 816. 1982/83:85 s. 128. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning 12 § brottbalken begära handräckning för den dömdes inställelse. Handräckning bör endast begäras om syftet inte kan uppnås på något annat sätt (5 kap. 19 § frivårdsförordningen). Den frigivne bör även framöver vara skyldig att på kallelse inställa sig hos Kriminal- vården. Vår bedömning är att det lagfästa kravet på skötsamhet och skyldigheten för villkorligt frigivna att inställa sig hos bör vara kvar. 9.3.2Övervakning efter villkorlig frigivning Förslag: Övervakningen ska, om inte annat beslutas, gälla . Kriminalvården ska ha möjlighet att ompröva ett beslut i fråga om övervakning om det finns anledning till det. Övervakningsbehovet ska även framöver grundas på en be- dömning av såväl behovet av kontroll som behovet av hjälp och stöd. Syftet att minska risken för att den frigivne begår nya brott ska uttryckligen framgå av lagtexten. Övervakningen bör också fortsättningsvis planeras och ut- formas efter samråd med den frigivne och i samverkan med be- rörda myndigheter. För att öka strukturen tas regler om det in i lag. Det kan mot bakgrund av den redovisade statistiken beträffande återfall i brott bland villkorligt frigivna och den utsatta sociala situation som många frigivna befinner sig i antas att det inte sällan finns ett behov av övervakning. I tabell 9.1 nedan redovisas antal villkorligt frigivna från anstalt –2015 och hur många be- slut om övervakning som fattats . Det är inte alltid som beslutet om övervakning fattas som villkorlig frigivning äger rum och det kan därför inte sägas exakt hur stor andel av de villkorligt frigivna som ställs under övervakning . Av statistiken kan dock slutsatsen dras att majoriteten av de vill- korligt frigivna ställs under övervakning. Andelen som ställs under Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning övervakning är betydligt högre beträffande dömda med strafftider över två år.5 Tabell 9.1 Villkorligt frigivna med övervakning Antal klienter som blivit villkorligt frigivna –2015 Källa: Kriminalvården. Övervakning ska enligt 26 kap. 11 § beslutas om det bedöms påkallat. Övervakningen upphör, om inte annat särskilt beslutats, av övervakningen har förflutit. För dem som villkorligt friges från ett längre fängelsestraff och som vid frigiv- ningen har en återstående strafftid överstigande upphör van- ligen övervakningen innan prövotiden har löpt ut. Det torde vara sällsynt förekommande, men om den frigivne inte iakttar vad som åligger honom eller henne kan övervakningsnämnden enligt 26 kap. 18 § 2 besluta om övervakning efter det att av prövotiden har förflutit, dock längst till prövotidens utgång. De nu gällande reglerna om övervakning infördes . I förarbetena anges att frivårdens resurser bör koncen- treras till fall där övervakningen kan fylla ett behov och att över- vakning därför endast bör användas när den kan förväntas fylla 5I kapitel 8 (avsnitt 8.5.7) finns en redogörelse för hur många som ställs under övervakning efter avtjänade strafftider och däröver. 6Beslut om övervakning fattas inte alltid som villkorlig frigivning äger rum och den redovisade andelen villkorligt frigivna med övervakning är därför ungefärlig. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning någon positiv funktion. Även straffets längd bör enligt motiven vägas in i bedömningen. Som exempel anges att övervakning som regel kan underlåtas vid villkorlig frigivning från fängelse i högst sex månader.7 Det är angeläget att Kriminalvårdens resurser används där de kan antas behövas mest. Även framöver bör övervakning vara förbehållet de fall där det finns ett behov av åtgärden och beslut om övervakning bör grundas på en individuell bedömning utifrån såväl övervakningens hjälp- och stödfunktion som dess kontrollfunktion. Enligt föreskrifter och allmänna råd ska bedöm- ningen av frågan om övervakning grundas på den behovs- och risk- utredning som gjorts i verkställighetsplanen. Risken för återfall bedöms i termer av låg, medel eller hög. Medelhög eller hög risk för återfall leder i normalfallet till att den dömde ställs under övervak- ning. Även den aktuella strafftiden, den dömdes ålder och even- tuellt beslut om utvisning har betydelse för bedömningen. Det är av stor vikt att planen för hela verkställigheten är förut- sebar och tydlig för den dömde. Kriminalvården gör därför redan på ett tidigt stadium av verkställigheten en preliminär bedömning av frågan om övervakning. Själva beslutet fattas sedan i anslutning till tidpunkten för villkorlig frigivning eller därefter. Det är en samman- vägning av omständigheterna som ligger till grund för bedöm- ningen av om den frigivne bör ställas under övervakning. Syftet med övervakning är att minska risken för att den frigivne begår nya brott. Detta bör komma till uttryck i lagregeln. Redan nu ställs i genomsnitt av dem som friges från fängelsestraff överstigande under övervakning. Förutom den uttryckliga regeln om syftet med övervakning, finns det därmed inte skäl för att ändra reglerna för när den frigivne ska ställas under övervak- ning. Vi anser dock att reglerna bör ändras på så sätt att tiden för övervakning knyts direkt till prövotiden. Övervakningen bör bestå såvida inte annat beslutas. En sådan ordning innebär att övervakningen utan särskilt beslut kan fortgå för dem som har en straffåterstod . Syftet är att förtydliga att det är behovet av övervakning som ska styra övervakningstidens längd. Det är inte motiverat att över- 7 Se prop. 1982/83:85 s. 126. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning vakningen ska upphöra om det då fortfarande finns behov av stöd och kontroll. Behovet av övervakning ska även framöver fortlöpande om- prövas. Det är viktigt att Kriminalvården utarbetar rutiner för att löpande kontrollera behovet av övervakning så att Kriminalvårdens resurser koncentreras till fall där de kan förväntas ge resultat. Om övervakningen har fungerat utan anmärkning och är påkallad ska övervakningen upphöra. Det är den frigivne som genom sitt beteende kan påverka inte bara över- vakningens innehåll utan också om han eller hon överhuvudtaget ska stå under övervakning. Vanligen är risken för återfall i brott och behovet av insatser som störst i tiden närmast efter den vill- korliga frigivningen och innehållet i övervakningen måste löpande anpassas efter behovet. Endast i undantagsfall torde det komma ifråga att övervakningen behöver pågå än . Närmare regler om planeringen av övervakningen finns i 5 kap. 3 § frivårdsförordningen. Bestämmelsen gäller både för skydds- tillsynsdömda och villkorligt frigivna som ställts under övervakning. Av bestämmelsen framgår bl.a. att planeringen av övervakningen ska göras vid ett möte med den dömde och övervakaren samt att det ska upprättas en plan för övervakningen som anger vilka åt- gärder som ska vidtas. Vid planeringen ska också undersökas i vilken utsträckning Kriminalvården behöver medverka för att förmedla stöd och hjälp. Kriminalvårdens tillsynsansvar omfattar inte endast själva över- vakningen av klienten utan också de formella åtgärder som står till frivårdens förfogande för att få den frigivne att följa de regler som gäller för honom eller henne. I Kriminalvårdens ansvar ingår att samverka med andra myndigheter. I enlighet med normaliserings- principen har Kriminalvårdens klienter rätt till samhällets stöd- funktioner gällande t.ex. vård, boende och arbete, på samma villkor som andra i samhället (se 26 kap. 14 § andra stycket ). Som redogjorts för i kapitel 4 pågår ett löpande arbete inom Kriminal- vården för att förbättra samverkan med andra myndigheter och aktörer. Under övervakningen åligger det frivården att till den fri- givne förmedla det stöd och den hjälp som han eller hon har rätt till. På samma sätt som gäller för planeringen av verkställigheten i anstalt (jfr 1 kap. 5 § tredje stycket fängelselagen) är det viktigt att den dömde motiveras att aktivt delta och medverka i planeringen av Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning Det sagda innebär givetvis inte att det är den dömde som avgör vilka åtgärder som bör komma i fråga. Det är viktigt att det finns en tydlig plan och struktur för verk- ställigheten och att planeringen innefattar både verkställigheten i anstalt och i frivård. För fängelsedömda upprättas en individuell plan för verkställigheten (1 kap. 5 § fängelselagen). Den individuella verkställighetsplanen omfattar inte bara tiden i anstalt och frigiv- ningsförberedande åtgärder utan också eventuell övervakning efter villkorlig frigivning. Enligt föreskrifter och allmänna råd ska den verkställighetsplan som fastställts under verkställig- heten i anstalt fastställas på nytt senast efter villkorlig frigivning. Regler om att en plan för övervakningen ska upprättas finns, som nämnts, också i 5 kap. 3 § frivårdsförordningen. Vi anser att det i 26 kap. bör tas in bestämmelser om att det ska finnas en plan för övervakningen samt att över- vakningen ska planeras och utformas i samråd med den dömde och i samverkan med berörda myndigheter. Syftet är att öka strukturen och tydligheten beträffande planeringen av övervakning efter vill- korlig frigivning. Vi föreslår att övervakningen som utgångspunkt ska gälla om det finns behov av det och att Kriminalvården ska kunna ompröva beslut om övervakning. Förslag: Endast villkorligt frigivna som står under övervakning ska kunna meddelas särskilda föreskrifter. För att tydliggöra att särskilda föreskrifter kan meddelas också i kontrollsyfte ska i lagtexten anges att särskilda föreskrifter ska meddelas i syfte att minska risken för att den frigivne begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. En föreskrift om skyldighet att lämna prov för kontroll av att den villkorligt frigivne inte är påverkad av alkohol, andra bero- endeframkallande medel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning hälsofarliga varor ska kunna beslutas även om den frigivne inte meddelats föreskrift om vård och behandling. Möjligheten att meddela föreskrift om boende förtydligas så att det uttryckligen framgår att en sådan föreskrift också kan avse ett kontrollerat boende. Möjligheten att meddela föreskrift om sätt och tid för betal- ning av skadestånd på grund av brott ska utgå. Bedömning: Övervakaren bör även fortsättningsvis ha möjlighet att medge tillfällig jämkning av de anvisningar, föreskrifter och kontrollåtgärder som har beslutats. Även framöver bör gälla att själva frihetsberövandet utgör det cen- trala sanktionsinnehållet i ett fängelsestraff. För att förhindra åter- fall i brott och i högre grad förbättra den frigivnes anpassning i samhället finns det dock skäl att överväga ytterligare åtgärder som syftar till att tillgodose ett behov av kontroll och möjlighet att på- verka den frigivnes förhållanden efter villkorlig frigivning. Det sagda gäller särskilt i de fall risken för återfall i brott bedöms vara hög. Det finns ingen tillgänglig statistik över antal villkorligt frigivna med särskilda föreskrifter. Enligt uppgift från Kriminalvården före- kommer det i begränsad omfattning att det meddelas särskilda före- skrifter efter villkorlig frigivning. Enligt vår mening finns det anled- ning att i högre utsträckning använda särskilda föreskrifter efter villkorlig frigivning. Som utgångspunkt bör gälla att den frigivne meddelas en eller flera föreskrifter om vad som ska gälla efter fri- givningen. Det skapar en tydlighet och struktur för övervaknings- tiden. Beslut om särskilda föreskrifter bör grundas på en bedöm- ning i det enskilda fallet. Vid bedömningen ska särskilt risken för återfall i brott, behovet av kontroll och den dömdes behov av och mottaglighet för åtgärder beaktas. Viktiga slutsatser i forskningsrapporter på området är att åtgärder som enbart är inriktade på kontroll, såsom randomiserade drog- tester och elektronisk övervakning etc., inte har någon återfalls- Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning förebyggande effekt om de inte kombineras med behandlings- insatser.8 Utgångspunkten bör därför vara att återfallsförebyggande åtgärder är inriktade på att tillgodose såväl behovet av stöd och hjälp som behovet av kontroll. Detta är inte liktydigt med att det alltid måste krävas att den frigivne själv har insikt om att han eller hon har behov av den aktuella åtgärden för att en föreskrift ska meddelas. Sålunda behöver t.ex. inte den som lider av någon form av missbruk själv ha insikt i sin problematik för att det ska finnas skäl för en föreskrift om programverksamhet och drogkontroll i syfte att minska risken för återfall i brott.9 Endast de som står under övervakning ska kunna meddelas särskild föreskrift En allmän förutsättning för meddelande av en särskild föreskrift enligt 26 kap. 15 § är att det finns skäl att anta att den frigivne för sin anpassning i samhället behöver stöd. Särskilda före- skrifter får inte meddelas enbart i syfte att åstadkomma en ytter- ligare skärpning av påföljden. Behovet av åtgärden ska vara styrande. Liksom beslut om övervakning är syftet med särskilda föreskrifter att minska risken för återfall i brott eller på annat sätt underlätta den frigivnes anpassning i samhället. Behovet av en särskild före- skrift och valet av föreskrift bör bedömas utifrån såväl föreskriftens hjälp- och stödfunktion som dess kontrollfunktion. I förarbetena framhålls att särskilda föreskrifter endast bör med- delas om det föreligger praktiska möjligheter att kontrollera efter- levnaden av föreskriften.10 Bortsett från sådana föreskrifter som gäller kontakt- och underrättelseskyldighet under övervakningen enligt 26 kap. 15 § fjärde stycket krävs inte att den dömde står under övervakning för att han eller hon ska kunna 8Shelley L. , Encouraging community release and appropriate supervision, Research Branch, , /research/forum/e131/e131n- eng.shtml med hänvisning till , Goggin, Cullen och (2000), The effects of community sanctions and incarceration on recidivism. Forum on , 12(2), 11–13. Se även Cullen och , Rehabilitation and Treatment Programs, Crime and Public Policy, s. 293–344, Gleicher, Manchak och Cullen, Creating a : How to improve probation and parole, Federal Probation; 2013, Volume 77, number 1, s. 22 ff. och Kriminalvården, Slutrapport av STICS försöksverksamhet 2011–2013. 9Jfr vad som sägs nedan beträffande behandling av medicinsk karaktär. Behandling av medi- cinsk karaktär kan, liksom annars i samhället, normalt endast ges dömda på frivillig grund. 1982/83:85 s. 89. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning meddelas en särskild föreskrift. Kravet på att efterlevnaden ska vara möjlig att kontrollera innebär dock att det i praktiken endast är de som står under övervakning som får särskilda föreskrifter. Som skäl för att det i vissa fall kan finnas skäl att även den som inte står under övervakning ska kunna vara underkastad en särskild före- skrift anges i förarbetena att en särskild föreskrift kan behöva kvar- stå efter det att övervakningstiden har upphört.11 Vi har föreslagit att övervakningen som huvudregel ska pågå . Det finns därmed inte längre något behov av att kunna meddela en särskild föreskrift villkorligt frigivne inte står under övervakning och vi föreslår därför att endast de som står under övervakning ska kunna meddelas en särskild föreskrift. En särskild föreskrift får som längst pågå till dess prövotiden har löpt ut. Bortsett från särskild föreskrift om vistelseort eller bostad som endast får meddelas , högst åt gången, kan en särskild föreskrift meddelas att gälla tills vidare utan närmare angivande av tid. Enligt vår mening bör särskilda föreskrifter alltid meddelas att gälla och vi föreslår att reglerna ändras så att föreskrift ska meddelas , högst åt gången. Det sagda innebär givetvis inte att föreskriften alltid måste kvarstå under hela den beslutade tiden. På samma sätt som gäller för övervakning måste behovet av särskilda föreskrifter prövas löpande . Om övervakningen och meddelade före- skrifter har fungerat utan anmärkning kan det t.ex. finnas skäl att, , ändra föreskrifter i syfte att minska graden av kontroll. I förekommande fall får också tiden för en föreskrift förlängas, om det finns behov av det. Övervakaren får enligt 26 kap. 17 § meddela anvis- ningar i fråga om verkställandet av särskilda föreskrifter och också medge tillfällig lättnad och vidta jämkning. Det är viktigt att det finns utrymme för viss flexibilitet i fråga om meddelade föreskrifter och övervakaren bör därför även framöver kunna medge tillfällig jämkning av de anvisningar och föreskrifter som har beslutats. 11 A. prop. Förstärkta åtgärder för att förebygga ny brottslighet efter villkorlig frigivning om vistelseort och bostad är bl.a. tänkt att användas i kontrollsyfte när det är särskilt angeläget att hålla den frigivne borta från en viss miljö.12 Enligt uppgift från Kriminalvården är särskilda föreskrifter om vistelseort och bostad i samband med villkorlig frigivning ovanliga. Enligt vår mening finns det alltjämt behov av att i syfte att förebygga återfall i brott kunna meddela en föreskrift om vistelseort och bostad. Möjligheten att meddela föreskrifter av detta slag bör därför finnas kvar. Om vistelseort anges i förarbetena att en sådan föreskrift i vissa fall kan vara ett bra medel för att motverka fortsatt brottslighet från klientens sida.13 En föreskrift om vistelseort kan t.ex. gälla för- bud för en man att vistas på den ort där ett barn eller kvinna som han förgripit sig på bor.14 De redovisade exemplen från förarbetena antyder att föreskrift om vistelseort primärt är tänkt att användas för förhindra att den frigivne vistas på vissa platser. Det synes dock inte uteslutet att en sådan föreskrift också kan innebära en mer ingripande inskränkning av rörelsefriheten såsom en skyldighet för den frigivne att vistas på en viss plats eller ett visst område, t.ex. inom en kommun. Regler om vistelseort finns bl.a. i 26 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I samband med beslut om öppen psykiatrisk tvångsvård ska föreskrivas de särskilda villkor som ska gälla för vården. Ett sådant villkor kan t.ex. avse vistelseort. Motsvarande villkor kan beslutas vid öppen rättspsykiatrisk vård för den som dömts till rättspsykiatrisk vård med eller utan särskild utskrivnings- prövning (3 a och 3 b §§ lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård). Villkor om vistelseort i samband med öppen psykiatrisk tvångsvård torde vanligen avse att patienten ska vistas på en viss ort. Begreppet vistelseort användes också i den numera upphävda lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). I 2 kap. 32 § tredje stycket nämnda lag angavs vistelseort och anmälningsskyldighet som exempel på de villkor som fick ställas för permission. När kri- minalvårdslagen ersattes av fängelselagen utgick begreppet vistelse- ort. Tillstånd till vistelse utanför anstalt (t.ex. permission) ska enligt