sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — 67 ändrade man förordning 1408/71 så att särskilda icke avgiftfinansierade skulle kunna ingå i samordningsbestämmelserna. Se rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. EGT L 136, , p. 1–6. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner kunna komma ifråga för en förmån på grund av att de har en otill- räcklig pension.68 Bedömningen ska emellertid även göras på indi- vidnivå utifrån varje enskild unionsmedborgares situation. I de fallen ska myndigheterna beakta storleken och regelbundenheten av den berördes inkomst, samt de specifika omständigheterna i det individuella fallet. Generaladvokaten har i sitt förslag till avgörande i Brey-målet utvecklat resonemanget om hur myndigheterna ska bedöma när en belastning är att anse som orimlig. Det begärda beloppet var förvisso inte oproportionerligt men ersättningen kunde stiga till ett betydande belopp eftersom det inte var en till- fällig ekonomisk svårighet. Enligt generaladvokaten, är det svårt att förstå hur en enskild individ kan bli en orimlig belastning för en medlemsstats offentliga finanser, som rörlighetsdirek- tivets bestämmelser skulle bli meningslösa om det inte var möjligt att göra sådana bedömningen i det individuella fallet. Det är således fortsatt oklart hur man ska förhålla sig till tidigare rättspraxis vad gäller det individuella perspektivet. Å ena sidan har medlemsstaterna kunnat kräva en viss integration i staten för att ge tillgång till för- måner, å andra sidan har det vid en individuell proportionalitets- bedömning förväntats en ekonomisk solidaritet med unionsmed- borgare från andra stater. Det är oklart om en sådan ekonomisk solidaritet kvarstår vid en läsning av Brey. är här mer instrumentell på så vis att rörlighetsdirektivets regler utmejslar rättigheterna för de icke förvärvsaktiva och varje belastning är att ses som en orimlig belastning. Dock är det oklart vad gäller förhållandet mellan rörlighetsdirektivet och den övergripande primärrättsliga artikel 18 i EUF-fördraget. EU-dom- stolen valde att inte beröra denna frågeställning närmare i men den frågan besvaras av domstolens avgörande och markerar en tydlig förändring av uppehållsrätten utan närmare nöjaktig förklaring. Gällande målet Europeiska kommissionen mot Förenade Kunga- riket anser jag att det inte är klarlagt utifrån utgången i målet att det kan uppställas krav på laglig vistelse vid beviljandet av traditionella sociala trygghetsförmåner då förhandsavgörandet inte avgjordes i stor avdelning.69 Förhandsavgörandet indikerar ett ingripande para- 68EU-domstolens dom Brey, C-140/12, ECLI:EU:C:2013:565, punkten 64. 69Se även Paju, J. (2016). ”begränsning av åtkomst till sociala trygghetsförmåner”, Europarättslig tidskrift 2016/3 s. 502. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner digmskifte som exkluderar ett stort antal personer från tillgången till förmåner som de typiskt sett bör få tillgång till vid bosättning. Avsaknaden av resonemang i domen om när en nationell inskränk- ning är att ses som godtagbar för att skydda de offentliga finanserna gör läget svårbedömt hur ingående en medlemsstat har att redovisa behovet av en sådan inskränkning. Vidare kan konstateras att den efterföljande proportionalitetsbedömningen inte klargör när en kon- troll av uppehållsrätt är att förstås som systematisk då den brittiska kontrollen, som godtogs som proportionerlig, i akt och mening torde vara systematiskt gentemot den aktuella personkretsen. Vad avser utvisning av unionsmedborgare kan konstateras att av tidigare domar från framgår det att vid eventuella utvisningsbeslut måste medlemsstaten beakta om det är fråga om tillfälliga ekonomiska svårigheter samt andra omständigheter som kan vara av vikt i det enskilda fallet.70 Proportionalitetsprincipen gäller alltså även vid utvisningsbeslut. Det faktum att det återstår en del frågor kring till den praktiska tillämpningen och att det inte finns ett tydligt rättsläge kring uppe- hållsrättsliga bedömningar kan skapa en rättsosäker situation för den enskilde eftersom det är svårt för denne att i gällande rättsläge kunna veta sina rättigheter och skyldigheter. Det samma torde gälla utifrån ett medlemsstatsperspektiv. har vissa medlems- stater, såsom och , valt att ställa krav på laglig vistelse för att erhålla sociala trygghetsförmåner. Ett sådant krav finns också i även om ett intyg eller liknande gällande laglig vistelse i landet inte krävs vid bedömning av rätt till förmån. Å andra sidan krävs inte laglig vistelse i exempelvis samt bara för vissa förmåner i och Tyskland.71 Sammantaget finner jag, mot bakgrund av ovanstående att rätts- läget innebär en begränsning av den fria rörligheten för icke för- värvsaktiva unionsmedborgare. Av rättspraxis följer att de för- måner som bygger på en individuell behovsprövning samt vissa av de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmånerna anses som socialt bistånd och kan villkoras med krav på uppehållsrätt. När det gäller traditionella socialförsäkringsförmåner kan inte samma slutsats dras. 70EU-domstolens dom Grzelczyk, C-184/99, ECLI:EU:C:2001:458. 71Se bilaga 4. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner Framtida behov av att tydliggöra relationen mellan förordning 883/2004 och rörlighetsdirektivet Min slutsats är att den otydliga relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 883/2004 skulle kunna tydliggöras på samma sätt som är fallet mellan förordning 883/2004 och förordning 492/2004, det vill säga genom att införa en artikel i rörlighetsdirektivet att dess bestämmelser inte påverkar bestämmelserna i förordning 883/2004, alternativt inom vilka områden rörlighetsdirektivet påverkar bestäm- melserna inom förordningen. Ett annat alternativ som jag bedömer skulle underlätta tolkningen av förhållandena mellan de två rättsätts- akterna skulle vara om en definition av begreppet socialt bistånd infördes i rörlighetsdirektivet samt en definition av medicinsk hjälp infördes i förordningen. har dock Europeiska kommissionens förslag för ändring av förordning 883/2004 offentliggjorts. Det innebär förändringar för icke förvärvsaktiva personers tillgång till sociala förmåner där den föreslagna lösningen innebär att det i likabehandlingsprincipen i förordning 883/2004 görs en hänvisning till begränsningarna i rörlig- hetsdirektivet.72 22.5Uppehållsrätt och tillgång till sociala trygghetsförmåner i Förslag: Hänvisningen till socialtjänstlagen i 8 kap. 9 § UtlL ska tas bort, eftersom det är möjligt att tolka orimlig belastning bre- dare än bistånd enligt socialtjänstlagen. Dessutom föreslås ett förtydligande i UtlL för att vara i bättre överrensstämmelse med lydelsen i rörlighetsdirektivet. Krav på uppehållsrätt införs för äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. 72 European Commission, (2016). Proposal for a Regulation of Parliament and of the Council amending Regulation (EC) No 883/2004 on the coordination of scocial security systemes and regulation (EC) No 987/2009 laying down the procedure for implementing Regulation (EC) No 883/2004, COM (2016) 815 final. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner finns i svensk lagstiftning inget krav på en uppe- hållsrätt enligt 3 a kap. UtlL för att en person ska få tillgång till de svenska sociala trygghetssystemen avseende bosättningsbaserade förmåner. har tidigare bedömt en persons uppehållsrätt i samband med bedömning om rätt till förmåner, men tillbaka görs inte en sådan bedömning eftersom lagstöd bedöms sak- nas.73 Möjligheten att bedöma uppehållsrätt i samband med bedöm- ning om rätt till förmåner har prövats i HFD. I målet, som rörde ett par som var brittiska medborgarna och inte hade uppehållsrätt i för beslut om bostads- bidrag, konstaterade HFD att det inte finns ett uttryckligt krav på uppehållsrätt varken i socialförsäkringsbalkens bestämmelser om bosättning eller i reglerna för bostadsbidrag. Det aktuella paret hade därefter blivit folkbokförda och frågan om kunde pröva uppehållsrätt ställdes inte på sin spets i avgörandet.74 gör en bedömning av uppehållsrätt i samband med folkbokföring. Eftersom tillgång till hälso- och sjukvård är en bo- sättningsbaserad förmån, där bosättningsbegreppet sammanfaller med begreppet i folkbokföringslagen, är uppehållsrätten indirekt ett krav för tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård i . Här finns en potentiell konflikt mellan kravet på uppehållsrätt för att bli folkbokförd för icke yrkesaktiva unionsmedborgare och EU- rättslig bosättning i enligt förordning 883/2004. Icke-för- värvsaktiva kan endast anses bosatta i folkbokföringslagens mening om de tecknar en sjukförsäkring som täcker hälso- och sjukvård i (samt uppfyller övriga krav på att beviljas uppehållsrätt). Folkbokföringen uppställer med andra ord ytterligare krav för bosättning för icke yrkesaktiva utöver de krav som finns i förord- ning 883/2004, vilket torde vara oförenligt med unionsrätten i de fall är behörig stat och de icke yrkesaktiva bedöms som EU- rättsligt bosatta i landet eftersom dessa personer då bör omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen och ha tillgång till förmåner på samma villkor som övriga bosatta i landet i den mån de uppfyller 74HFD 2014 not. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner Personer från denna grupp borde således ha till- gång till hälso- och sjukvård de kan anses bosatta i enligt förordning 883/2004:s regler om tillämplig lagstiftning. Jag föreslår därför bland annat nya bestämmelser i hälso- och sjuk- vårdslagen, tandvårdslagen och lagen om läkemedelsförmåner m.m. för att tydliggöra tillgång till hälso- och sjukvård för denna grupp. Vidare är det viktigt att i detta sammanhang understryka att Försäk- ringskassans möjlighet att utfärda intyg som styrker tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård (för personer som inte är folkbokförda i , men som omfattas av svensk lagstiftning enligt samordningsbestämmelserna) delvis löser denna problematik (se vidare kapitel 14 och 25). En annan fråga med direkt relevans för uppehållsrätt är att de icke förvärvsaktiva unionsmedborgarna i samband med folk- bokföring ska kunna visa att de har en sjukförsäkring som täcker kostnaderna för hälso- och sjukvård i , men i samband med att de folkbokförs får automatisk rätt till subventionerad hälso- och sjukvård (genom att de blir folkbokförda och då anses som bosatta i enligt hälso- och sjukvårdslagen). Det borde bety- da att de i praktiken inte behöver nyttja sin sjukförsäkring eller kan avsäga sig den eftersom eventuella kostnader för hälso- och sjuk- vården täcks av det allmänna svenska hälso- och sjuk- vårdssystemet. I ett mål som berörde frågan om heltäckande sjuk- försäkring har Migrationsdomstolen dock inte tagit ställning till om personen i fråga kunde säga upp sin försäkring efter att han eller hon blivit folkbokförd.75 Det framstår således fortsatt oklart om kravet på heltäckande sjukförsäkring verkar uppfyllas av den svenska hälso- och sjukvårdslagstiftningen när en person bosätter sig i (i folkbokföringslagens mening). Hänvisningen till socialtjänstlagen tas bort tar sikte på att underlätta gränsöverskridande rörlighet. Arbetstagarnas särskilda rättigheter fastställs i förordning 492/2011. Rätt till social trygghet för unionsmedborgare i gränsöverskridande situationer inom EU/EES regleras i förordningarna 883/2004 och 75 MIG 2012:15 och MIG 2015:15. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner SOU 2017:05 987/2009. Rörlighetsdirektivet avser att tydliggöra den fria rörlig- heten för unionsmedborgare och fastställer villkor och begränsningar vad gäller unionsmedborgares rätt att röra sig fritt och uppehålla sig inom EU. Rätten till fri rörlighet och socialt bistånd avseende icke förvärvsaktiva unionsmedborgare villkoras enligt . Med- lemsstaterna har dock motsatsvis även möjlighet att tillämpa mer gynnsamma villkor för personer som omfattas av rörlighetsdirek- tivet.76 De flesta av rörlighetsdirektivets bestämmelser har införlivats i utlänningslagen, främst i 3 a kap. och 8 kap UtlL. Jag föreslår att det sociala biståndssystemet i UtlL ska tolkas bredare än vad som är fallet mot bakgrund av rörlighetsdirek- tivets ordalydelse i artiklarna 7 och 14, (vilka anger de sociala bistånds- systemen) samt och svensk rättspraxis. Min bedöm- ning är därför att orimlig belastning för det sociala biståndssystemet inte bör begränsas till socialtjänstlagen eftersom andra förmåner än de som utgår enligt socialtjänstlagen kan anses omfatta av det sociala biståndssystemet. Jag föreslår därför att ta bort begränsningen ”enligt socialtjänstlagen” som framgår i 8 kap. 9 § UtlL. Bestämmelsen avser endast av uppehållsrätt. Jag bedömer där- utöver att förslaget kan bidra till en ökad rättsäkerhet och transparens för enskilda genom att unionsrätten tillämpas uniformt. Jag bedömer vidare att det finns behov av att förtydliga 3 a kap. 3 punkten 3 och 4 i UtlL med beaktande av artikel 7.1 b i rör- lighetsdirektivet. Enligt 3 a kap. 3–4 punkterna UtlL anges att en EES-medborgare har uppehållsrätt om han eller hon har tillräckliga tillgångar för sin försörjning och har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i (uppehållsrätt). I punkten 3 framgår att studenter och deras familjemedlemmar ska ha tillräckliga tillgångar för sin försörjning. Jag föreslår att det i lydelsen i 3 a kap. 3 punkterna 3 och 4 UtlL, framgår på samma sätt som det uttrycks i artikel 7 i rörlighetsdirektivet, att personen ska ha tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning på det sociala biståndssystemet samt ha heltäckande sjukförsäkring. Föränd- ringen att byta ut begreppet försörjning mot orimlig belastning innebär att det kan tolkas bredare och även omfatta andra förmåner än ekonomiskt bistånd. Detta rör uppehållsrätt överstigande . I 8 kap. 10 § UtlL får en EES-medborgare eller en familje- 76 Artikel 37 i rörlighetsdirektivet. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner medlem till en EES-medborgare som har vistats i mer än och som inte har uppehållsrätt, utvisas om han eller hon uppehåller sig i landet, men saknar de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig här. Beslut om utvisning fattas av Migrationsverket.77 Behov av att ändra nuvarande definition av det sociala biståndssystemet i UtlL Definitionen av ett socialt biståndssystem i en medlemsstat är av- görande för när en person kan anses utgöra en orimlig belastning av systemet. bedöms huruvida en person är en belastning på det sociala biståndssystemet utifrån socialtjänstlagen. Rörlighetsdirektivet har ingen definition av socialt bistånd. I artikel 8.4 rörlighetsdirektivet framgår vad som anses utgöra till- räckliga tillgångar (för att ge en icke förvärvsaktiv unionsmed- borgares uppehållsrätt som avses i 7.1 b). Enligt artikel 8.4. får med- lemsstaterna inte fastställa något fast belopp som de anser vara ”tillräckliga tillgångar”, utan de måste ta hänsyn till den berörda personens personliga omständigheter. Detta belopp får inte överstiga den beloppsgräns under vilket medborgare i den mottagande med- lemsstaten är berättigade till socialt bistånd, eller, om detta kriterium inte kan tillämpas, högre än minimipensionen (inom socialförsäk- ringssystemet) i den mottagande medlemsstaten. Artikel 8.4 i rörlig- hetsdirektivet kopplar således samman socialt bistånd och social trygghet och när det ska fastställas om en unionsmedborgare har rätt att uppehålla sig i en annan medlemsstat (se vidare kapitel 10). I förordning 883/2004 är socialhjälp eller medicinsk hjälp undan- tagna från förordningens sakområde. Dock finns ingen definition av begreppen i förordningen. Av tidigare rättspraxis framgår att socialt bistånd är det yttersta skyddsnätet och är förmåner av socialbidragskaraktär som utgår till följd av personens konkreta behov och som syftar till att ge dem som är i behov av hjälp en skälig levnadsnivå. Socialt bistånd utges som regel utifrån en individuell prövning av den sökandes personliga behov.78 En social trygghetsförmån å andra sidan är en lagstadgad rättighet för förmånstagare och bedömningen om rätt till förmån 778 kap. 18 § UtlL. 78EU-domstolens dom , C-78/91, ECLI:EU:C:1992:331, punkten 17. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner utgår från objektiva villkor. Sociala trygghetsförmåner beviljas utan någon individuell och skönsmässig bedömning av berörda personers personliga behov.79 Dessa förmåner hänförs till de sociala risker som anges i artikel 3 i förordning 883/2004. Inslaget av individuell behovsprövning förefaller vara den tydligaste skiljelinjen mellan socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner.80 Dock finns förmåner, särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner, som har karaktär av både socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner. I artikel 70 i förordning 883/2004 föreskrivs att dessa särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna inte behöver exporteras. För att förmånerna ska ses som särskilt icke avgiftsfinansierade kontantförmåner ska förmånerna uppfylla följande tre villkor. De ska vara ett tillägg, ersättning eller komplettering för att täcka de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i artikel 3 i förordningen. De ska garantera en minimiinkomst i förhållande till den ekonomiska och sociala situationen i med- lemsstaten. De ska vidare till sin karaktär utgöra socialt bistånd som grundar sig på ekonomisk och social hänsyn enligt fast- ställda objektiva rättsliga kriterier. De ska utges i stället för eller som tillägg till en social trygghetsförmån och kan skiljas från sådana förmåner. Finansieringen ska uteslutande härröra från generella skatte- medel för att täcka offentliga utgifter. Förmånerna ska alltså inte vara beroende av någon avgiftsinbetalning för att finansiera de sociala trygghetssystemen. Särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner ska anges i bilaga X i förordning 883/2004. Genom domar Brey, , Alimanoviv och García- Nieto kan medlemsstaterna förbehålla de särskilda icke avgiftsfinan- sierade förmånerna till i landet bosatta personer och har även lagt till ett ytterligare krav på uppehållsrätt för dessa för- måner för icke förvärvsaktiva unionsmedborgare. Det kan noteras att 79EU-domstolens dom i förenade målet Habelt m.fl. C-396/05, C-419/05 och C-450/05 ECLI:EU:C:2007:810,punkten 63 och däri angiven rättspraxis. 80EU-domstolens domar mål Hoeckx C-249/83, ECLI:EU:C:1985:139 och , C-78/91, ECLI:EU:C:1992:331. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner åsidosätter den politiska överenskommelsen där medlemsstaterna kom överens om att de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna ska utges i bosättningslandet och är undantagna från export. Å andra sidan kan det utifrån bland annat ett samhällsekonomiskt samt legitimitetsperspektiv för välfärds- staten vara problematiskt att de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna kan utges från första bosättningsdagen och bidra till tillräckliga tillgångar för att en person ska uppfylla rörlighetsdirek- tivets krav att inte utgöra en orimlig belastning gentemot vistelse- statens sociala biståndssystem. Detta är bland annat beroende på graden av social tillit, solidaritet samt perceptionen av demos i respektive medlemsstat, exempelvis huruvida solidariteten är begrän- sad till en viss grupp, medborgare i samma stat eller om den är bredare än så. Tillit kan beskrivas i ett bredare sammanhang som social tillit eller social kapital. Det senare beskrivas som graden av tillit mellan indi- vider, grupper och samhällen samt omfattningen av dessa kontakter. Länder med hög social tillit har i allmänhet också högre kvalitet i sina offentliga institutioner och en mindre omfattande korruption. och de övriga nordiska länderna betraktas generellt som länder med hög tillit.82 Som jag har konstaterat i mina allmänna över- väganden är viktiga aspekter för ett bevarande av den höga tilliten till de svenska sociala trygghetssystemen att de även fortsättningsvis uppfattas som rättvisa. De sociala trygghetssystemen är en del av ett samhällskontrakt där viljan att betala för systemen är avhängig att föreställningen om att systemet fungerar som avsett. har anmält förmånerna äldreförsörjningsstöd och bostads- tillägg för pensionärer som särskilda icke avgiftsfinansierade förmå- ner.83 Syftet med äldreförsörjningsstödet är att tillgodose grundläg- gande försörjningsbehov för dem som inte får sin försörjning tryggad genom pension eller andra inkomster. Det är ett statligt stöd för att avlasta samhällets yttersta skyddsnät. 81Förordning 1247/92, Rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av om ändring av förordning (EEG) nr 1408771 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, EGT L 136, . 82Sandstig, G. (2013). Perspektiv på social tillit i stadens olika delar i , A., , J. (red). En region för alla? Medborgare, människor och medier i . 83Bilaga X i förordning 883/2004. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner individuell behovsprövning, och är avpassat till skälig levnadsnivå samt utgår som en långvarig form av socialbidrag.84 De grundläggande kriterierna leder till att det snarare ska ses som ett socialt bistånd. Även bostadstillägg för pensionärer beviljas efter en prövning av den enskildes ekonomiska förmåga. Dessa förmåner kan således sägas ha inslag av behovsprövning och är anpassade till svenska levnadsvillkor. Jag föreslår därför att krav på uppehållsrätt införs som förmånsvillkor i socialförsäkringsbalken för äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer. Frågan är om fler svenska bosättningsbaserade socialförsäkrings- förmåner skulle kunna omfattas av begreppet social biståndssystem utifrån praxis. Avgörandet för om en förmån kan omfattas av det sociala biståndssystemet är syftet med ersättningen, det vill säga om avsikten är att ge försörjning till den som inte har tillräckliga tillgångar, och inte under vilket regelverk förmånerna faller under eller vilken myndighet som är ansvarig. Det bör dock noteras i detta sammanhang att på grundval av rättspraxis från tydliggör Europeiska kommissionens förslag till ny samordningsförordning att medlemsländerna har rätt att besluta att inte bevilja sociala förmåner för ekonomisk icke aktiva EU-med- borgare.85 Vad gäller renodlade sociala trygghetsförmåner ställer jag mig tveksam till att sådana sociala trygghetsförmåner som inte omfattas av undantaget i artikel 70 skulle kunna villkoras av ett nationellt krav på uppehållsrätt. Jag anser att införa ett krav på uppe- hållsrätt går tvärtemot grundvalarna med en bosättningsbaserad social trygghet. Som nämnts ovan, undantas medicinsk hjälp från förordning 883/2004. Det är oklart vad medicinsk hjälp närma- re innebär enligt förordning 883/2004. Jag bedömer att det därför är svårt att avgöra vilka svenska förmåner det kan handla om, men att begreppet åtminstone inte kan omfatta sådan hälso- och sjukvård som är reglerat i förordning 883/2004. Dock skulle det vara möjligt att hemtjänst och andra medicinska vårdinsatser inom ramen för socialtjänstlagen är att bedöma som medicinsk hjälp som kan undan- tas förordningens sakområde. Dessa förmåner skulle i så fall kunna 2001/01:36. 85Det är personer som varken arbetar eller aktivt söker arbete och som inte har laglig rätt att uppehålla sig på medlemsstatens territorium. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner omfattas av det sociala biståndssystemet i rörlighetsdirektivets mening och således skulle krav på uppehållsrätt kunna uppställas. Jag bedömer dock att det krävs en djupare analys inom ramen för socialtjänstlagen och andra relevanta regelverk för att närmare kunna bedöma vad som kan anses som medicinsk hjälp som inte omfattas av förord- ning 883/2004. Detta bedömer jag är utanför utredningens uppdrag. I Brey målet nämns utöver rörlighetsdirektivet även två andra direktiv, nämligen familjeåterföreningsdirektivet och direktivet om varaktigt bosatta, som också reglerar rätten att uppehålla sig och har bestämmelser om socialt bistånd.