sou · H5B38 · 2017-02-24 00:00:00 — Slutförvarets säkerhet efter förslutning analyseras kvantitativt främst genom att beräkna eventuell spridning av radioaktiva ämnen och hur de är fördelade i tiden för ett relevant urval av framtida möjliga händelseförlopp (scenarier). Syftet med säkerhetsanalysen är bl.a. att visa att riskerna från dessa scenarier är acceptabla i förhållande till kraven på skydd av människors hälsa och miljön. Säkerhetsanalysen bör också syfta till att ge en grundläggande förståelse av slutförvarets funktion i olika tidsrymder och till att identifiera krav på funktion och konstruktion av slutförvarets olika delar. En säkerhetsanalys ska enligt föreskrifterna omfatta så som barriärfunktioner behövs, dock minst tiotusen år. För slutförvar avsedda för använt kärnbränsle kan säkerhetsanalysen behöva omfatta scenarier som tar hänsyn till större förväntade klimatförändringar, främst i form av kommande nedisningar. Exempelvis bör man särskilt ta hänsyn till nästkommande fullständiga glaciationscykel som beräknas vara i storleksordningen 100 . föreskrifter (SSMFS 2008:37) om skydd av människors hälsa och miljön vid slutligt omhändertagande av använt kärnbränsle och kärnavfall En bedömning av skyddsförmågan hos ett slutförvar för slutligt omhändertagande av använt kärnbränsle och kärnavfall ska enligt föreskrifterna redovisas för två tidsperioder: –de första tusen åren efter förslutning av ett slutförvar –tiden efter förslutning av ett slutförvar Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Redovisningen ska innefatta ett fall, som utgår ifrån att de biosfärsförhållanden som råder vid tiden för ansökan om tillstånd för uppförande av slutförvaret inte förändras. Osäkerheter i gjorda antaganden ska redovisas och tas hänsyn till i bedömningen av skyddsförmågan. För de första tusen åren efter förslutning ska bedömningen av slutförvarets skyddsförmåga baseras på kvantitativa analyser av effekterna på människors hälsa och miljön. För tiden efter förslutning ska bedömningen av slutförvarets skyddsförmåga baseras på olika tänkbara förlopp för utvecklingen av slutförvarets egenskaper, dess omgivning och biosfären. För ett slutförvar för använt kärnbränsle, eller annat långlivat kärnavfall, bör en riskanalys40 åtminstone omfatta ca 100 eller tiden för en glaciationscykel för att belysa rimligt förutsägbara yttre påfrestningar på slutförvaret. Riskanalysen bör därefter utsträckas så länge som den tillför betydelsefull information om möjligheten att förbättra slutförvarets skyddsförmåga, dock längst för en tidsrymd upp till en miljon år. 2.6SKB:s uppdrag att fullgöra reaktorinnehavarnas skyldigheter () – tidigare – som ägs av , , och , har från sina ägare fått i uppdrag att fullgöra de skyldigheter som vilar på tillståndshavarna till kärnkraftreaktorerna när det gäller att ta hand om det radioaktiva avfallet och det använda kärnbränslet från reaktorerna. SKB har sedan företagets start haft ett omfattande åtagande som uppdragstagare åt tillståndshavarna när det gäller transport, mellanlagring och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Uppdraget bygger på två konsortialavtal som träffades mellan tillståndshavarna och som efter bemyndigande godkänts av regeringen. De är konsortialavtal, som efterträddes den 40 En riskanalys är, enligt förarbetena till föreskrifterna, en analys med syfte att belysa ett slutförvars skyddsförmåga och dess konsekvenser med avseende på miljöpåverkan samt risk för människor. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … av ett nytt konsortialavtal. Avtalet gäller enligt konsortialavtalet fram med möjlighet att förlängas med . SKB:s uppdrag omfattar såväl arbetet med att upprätta det forsknings- och utvecklingsprogram (Fud-programmet) enligt 12 § kärntekniklagen, som för genomförandet av forskningsverksamheten enligt programmet. Vidare svarar SKB för de kostnadsberäkningar m.m. när det gäller genomförandet av slutförvarsprogrammet som det ankommer på tillståndshavaren enligt finansieringslagen att upprätta.41 SKB svarar enligt sitt uppdrag för att tillhandahålla ett slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall åt reaktorinnehavarna. Men SKB övertar inte det formella innehavet enligt kärntekniklagen av det kärnavfall som placeras i slutförvar. Innehavet, och det ansvar som följer av det, ligger kvar hos respektive tillståndshavare även efter det att avfallet placerats i slutförvaret. Tillståndshavaren har därefter knappast någon praktisk möjlighet att utöva sitt innehavaransvar. 2.7Statens sistahandsansvar för slutförvaring av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall 2.7.1Ansvarsfördelningen mellan staten och reaktorinnehavarna Som framgår i avsnitt 2.5.1 är reaktorinnehavarna liksom övriga tillståndshavare till kärnteknisk verksamhet skyldiga enligt kärntekniklagen att se till att det kärnämne, använda kärnbränsle och kärnavfall som uppkommit i verksamheten och som inte ska används på nytt ska tas om hand och slutförvaras på ett säkert sätt. Denna skyldighet innebär ett långsiktigt åtagande för reaktorinnehavaren. Reaktorinnehavarnas skyldigheter har inte fullgjorts förrän ett slutförvar slutligt förslutits. Reaktorinnehavarna är, enligt kärntekniklagen, även skyldiga att svara för kostnaderna för hanteringen och slutförvaringen av det använda kärnbränslet och kärnavfallet. Enligt finansieringslagen är reaktorinnehavarna skyldiga att betala en avgift (kärnavfallsavgift) för att finansiera framtida kostnader för slutförvaring av använt kärn- 41 Lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … bränsle, långlivat kärnavfall som genererats till följd av driften av kärnkraftsreaktorerna samt avveckling och rivning av kärnkraftsreaktorerna och andra kärntekniska anläggningar. En statlig myndighet, Kärnavfallsfonden, ska för de avgiftsskyldigas räkning förvalta de inbetalade kärnavfallsavgifterna i en fond. Kärnavfallsfondens årsredovisning ska upprättas på ett sådant sätt att det framgår hur stor andel av fondens medel som belöper på varje reaktorinnehavare. Utöver medel som fonderas för att täcka en reaktorinnehavares kostnader ska varje reaktorinnehavare tillhandahålla säkerheter upp till ett visst belopp. Medlen som Kärnavfallsfonden förvaltar ska täcka såväl aktuella som framtida kostnader för omhändertagandet. Utgångspunkten för finansieringen av omhändertagandet av kärnavfall är att kärnkraftsindustrin – inte skattebetalarna – ska stå för kostnaderna. har slagit fast att staten har ett övergripande ansvar för använt kärnbränsle och kärnavfall.42 Det långsiktiga ansvaret för ett slutförvar för använt kärnbränsle bör, enligt uttalanden, ligga hos staten. Ett skäl är att det, efter att ett slutförvar har tillslutits, torde krävas att någon form av ansvar för och tillsyn av att säkerheten vid slutförvaret kan upprätthållas . En tanke är att en statlig myndighet ska kunna komma att överta ansvaret för de tillslutna slutförvaren. Regeringen har uttalat att det ligger i sakens natur att staten har det yttersta ansvaret för att verksamheten fungerar även på mycket lång sikt.43 Statens sistahandsansvar är emellertid inte lagreglerat i kärntekniklagen eller i någon annan lagstiftning. En statlig utredning har föreslagit att det införs en lagregel som reglerar statens sistahandsansvar för det använda kärnbränslet.44 Utredningsförslaget har inte resulterat i någon lagstiftning. Principen om statens sistahandsansvar finns också reglerad internationellt dels genom den gemensamma konventionen om säkerhet vid hantering av använt kärnbränsle och säkerhet vid hantering av radioaktivt avfall (avfallskonventionen), dels genom EU:s avfallsdirektiv. 42 Se bland annat prop. 1980/81:90, bilaga 1, s. 319; prop. 1983/84:60, s. 38; prop.1997/98:145, s. 81; prop. 2005/06:183 samt näringsutskottets betänkanden /89:NU31 och 1989/90:NU24. 1997/98:145, s. 381. SOU 2011:18 Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.7.2Statens sistahandsansvar för säkerheten – Internationella förpliktelser genom Kärnavfallskonventionen Den svenska staten har genom att ratificera gemensamma konvention om säkerhet vid hantering av använt kärnbränsle och säkerhet vid hantering av radioaktivt avfall (avfallskonventionen)45 åtagit sig att tillse att det primära ansvaret för säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall vilar på tillståndshavaren till den anläggning som genererat avfallet. Staten ska enligt konventionen vidta lämpliga åtgärder för att se till att varje sådan tillståndshavare axlar sitt ansvar. Om det inte finns någon sådan tillståndshavare eller någon annan ansvarig part, vilar ansvaret på staten.46 Statens ansvar har alltså två komponenter: 1.Staten har ett övergripande ansvar att se till att slutförvaringen kommer till stånd. 2.Staten har ett sistahandsansvar för slutförvaringen i meningen att staten själv tvingas att ta på sig en beställar- och finansierarroll om kärnkraftsindustrin inte har förmåga att utföra uppgiften eller av annat skäl avstår från att göra det. Statens sistahandsansvar innebär inte någon begränsning av kärnkraftindustrins ansvar enligt kärntekniklagen. 2.7.3Radioaktivt avfall ska enligt EU:s kärnavfallsdirektiv slutförvaras i den medlemsstat där det genererades beslutade att inrätta ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (avfallsdirektivet) vilket trädde i kraft den 22 augusti 2011.47 Direktivet utgår från ett antal allmänna principer som ska gälla för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, bland 45Se SÖ 1999:60. 46Jfr artikel 21 i kärnavfallskonventionen. 47Rådets direktiv /70/Euratom av om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (EUT L 199, , s. 48, Celex 32011L0070). Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … annat att alla medlemsstater har en skyldighet att se till att orimliga bördor inte ska överlåtas på kommande generationer och att medlemsstaterna därför säkerställer att tillräcklig finansiering finns att tillgå för hantering av använt bränsle och radioaktivt avfall. Enligt kärnavfallsdirektivets artikel 4.4 är huvudprincipen den att radioaktivt avfall ska slutförvaras i den medlemsstat där det genererades. Med undantag från huvudprincipen kan radioaktivt avfall slutförvaras i ett annat land om medlemsstaten har ingått ett avtal med det andra landet – en medlemsstat eller ett tredjeland – om att använda en anläggning för slutförvaring där. Ett sådant avtal måste enligt artikel 4.4 uppfylla vissa krav i fråga om parter, innehåll och tid när det ska ha ingåtts. Det exporterande landet måste även innan transporten av radioaktivt avfall sker dels underrätta EU-kommis- sionen om innehållet i ett sådant avtal, dels ha vidtagit rimliga åtgärder för att försäkra sig om ett antal förhållanden hos det mottagande landet, t.ex. att en anläggning för slutförvaring är i drift och har tillstånd att ta emot det radioaktiva avfallet. Kärnavfallsdirektivet infördes i svensk lagstiftning genom en komplettering av kärntekniklagen.48 Lagändringarna, som trädde i kraft , innebär att det är förbjudet att utan tillstånd utomlands slutförvara kärnavfall eller kärnämne som inte är avsett att användas på nytt, om avfallet eller ämnet kommer från en kärnteknisk anläggning eller annan kärnteknisk verksamhet i . är det förbjudet att i slutförvara eller mellanlagra kärnavfall eller kärnämne som inte är avsett att användas på nytt, om avfallet eller ämnet kommer från en kärnteknisk anläggning eller annan kärnteknisk verksamhet i ett annat land.49 Kravet på tillstånd är en förutsättning för att på ett ändamålsenligt sätt genomföra artikel 4.4 i kärnavfallsdirektivet som ställer krav på att det som i direktivet definieras som radioaktivt avfall (och som i benämns kärnavfall, kärnämne som inte är avsett att används på nytt eller annat radioaktivt avfall) ska slutförvaras i den medlemsstat där det genererades såvida det inte har ingåtts ett avtal som uppfyller vissa villkor med ett annat land om att använda en anläggning för slutförvaring där. Genom kravet på tillstånd säkerställs att krav på avtal kan upprätthållas av den som prövar ansökan 2013/14:69. 49Jfr 5a, 5b tredje stycket, 5d och 5e §§ kärntekniklagen. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Sådana kärnämnen som det finns en avsedd användning för omfattas inte av direktivets artikel 4.4. 2.8Fortsatt lagstiftning på kärnavfallsområdet 2.8.1Kärnteknisk verksamhet läggs fast i tre lagar och kräver två tillstånd De nu gällande reglerna för säkerhet och strålskydd när det gäller hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall läggs fast i tre lagar. –lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen), –(1998:808), och –strålskyddslagen (1988:220). Bestämmelserna i dessa lagar kompletteras av förordningar och myndighetsföreskrifter som innehåller mer detaljerade bestämmelser. Att bedriva kärnteknisk verksamhet kräver tillstånd enligt kärntekniklagen. Eftersom kärnteknisk verksamhet oftast är miljöfarlig verksamhet krävs tillstånd även enligt . Det krävs alltså två olika tillstånd enligt två olika lagar för att bedriva kärnteknisk verksamhet. 2.8.2Bestämmelser inom ramen för EU och Euratomfördraget Reglerna styrs också av bestämmelser som beslutas inom ramen för EU. Kärntekniklagen kommer t.ex. att kompletteras med bestämmelser som genomför Euratoms reviderade kärnsäkerhetsdirektiv.50 infördes s.k. kärnavfallsdirektiv i kärntekniklagen och strålskyddslagen.51 50Rådets direktiv /87/Euratom av om ändring av direktiv /71/Euratom om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar. 51Rådets direktiv /70/Euratom av om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … kommer också att få en ny strålskyddslag till följd av ett nytt strålskyddsdirektiv som även tar upp frågor som inte lagreglerats.52 2.8.3Behovet av regelförenkling och effektivisering Behovet av regelförenkling och effektivisering när det gäller kärnteknisk verksamhet och övrig verksamhet med strålning har varit en återkommande fråga.53 Mot bakgrund av att , kärntekniklagen och strålskyddslagen ska tillämpas parallellt innebär det att tillståndsvillkor som beslutas av miljödomstolen i ett tillståndsärende enligt kan komma att omfatta sådana åtgärder som redan krävs enligt de föreskrifter som beslutats enligt kärntekniklagen eller strålskyddslagen. Det är inte enbart frågan om den dubbla tillståndsprövningen, den överlappande prövningsprocessen med två separata tillstånd med lika rättsverkan som angetts utgöra ett problem. Även andra frågor som har sin grund i en bristande samordning i lagstiftningen har tagits upp. En statlig utredning, , framhöll i sitt betänkande54 att frågor om strålskydd och kärnsäkerhet inte alltid kan särskiljas utan måste beaktas i ett sammanhang. Behov av samordning av säkerhets- och strålskyddsintressen föreligger i nästan samtliga led inom kärnbränslecykeln och gör sig gällande såväl vid granskning och bearbetning av det underlag som ligger till grund för utformningen av en anläggning som vid åtgärder som måste vidtas under anläggningens drift. I praktiken har det också lett till en viss överlappning av olika tillsynsåtgärder enligt respektive lagstiftning. Ut- redningen föreslog mot den bakgrunden att bestämmelserna enligt kärntekniklagen och strålskyddslagen skulle läggas samman och tas in i . 52Rådets direktiv /59/Euratom av om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd mot de faror som uppstår till följd av exponering för joniserande strålning, och om upphävande av direktiven /618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom och 2003/122/Euratom. 53Se för strålsäkerhet (M2007:05) skrivelse till regeringen (dnr M2008/1430/Mk) samt ”Översyn av lagstiftningen på strålsäkerhetsområdet” till regeringen (dnr M2008/4084/Mk). Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Ett ytterligare motiv för detta var enligt utredningen att regler formellt redan täcker verksamhet med såväl joniserande som icke-joniserande strålning. En annan fördel är att vissa regler i , t.ex. de allmänna hänsynsreglerna, redan tillämpas och ska beaktas vid prövning av ärenden enligt kärntekniklagen. Tillsynskapitlet i balken är komplett och behöver i princip inte ändras om materiella bestämmelser enligt kärntekniklagen och strålskyddslagen förs in i balken. Detsamma gäller sanktionsbestämmelserna enligt . Delar av utredningens förslag har införts i och kärntekniklagen. Men en materiell samordning av lagreglerna på kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet i en lag har (ännu) inte genomförts. 2.8.4Fortsatt utveckling av lagstiftningen Lagstiftningen på kärnavfallsområdet kommer att fortsätta utvecklas. Den långa tidsrymd () det är fråga om när det gäller uppförandet av ett slutförvar för använt kärnbränsle och den tekniska utveckling som kan tänkas ske under denna tidsrymd, kommer naturligtvis att påverka lagstiftningen och lagstiftningsarbetet. Om vi blickar bakåt så finner vi att kopplingen mellan den militära och den fredliga utvecklingen på kärnenergiområdet som skedde och , påverkade utformningen av lagstiftningen inom kärnenergiområdet. Det politiska behovet av att ställa en potentiellt farlig verksamhet under regeringens kontroll torde ha varit väsentligt, mot bakgrund av ambitionerna att utveckla ett svenskt kärnvapen. Ser vi framåt kommer lagstiftningsarbetet på det kärntekniska området alltmer att domineras av implementering av olika EU-instru- ment. Erfarenheten visar att propositioner i sådana ärenden har en tendens att få en annan karaktär än de lagstiftningspropositioner vi har varit vana vid i . De kan ofta göras mera tekniskt inriktade på de materiella sakfrågorna, eftersom det politiska åtagandet redan har gjorts i . SOU 2017:8 Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Lagen utgjorde en allmän skyddslag som omfattade alla verksamheter där strålskydds- aspekter kommer in. Lagen införde krav på tillstånd att uppföra, (Lagen (1956:306) om rätt att utvinna inneha eller driva ”atomreaktorer” och att på olika sätt ta befattning med ”atombränsle. Några villkor som tar sikte på hanteringen av det använda kärnbränslet finns inte med i tillstånds- Det var först som krav på tillstånd för anläggningar för använt kärn- bränsle och kärnavfall infördes i lagen. Krav på tillstånd för och tillsyn över i princip alla strålkällor som alstrar joniserande strålning Lagen saknade bestämmelser om hur radioaktivt avfall skulle tas om hand. Det var först genom införandet av den s.k. (Lagen om särskilt tillstånd att tillföra villkorslagen som regler om slutförvaring av kärnreaktor kärnbränsle m.m.) använt kärnbränsle behandlades i lagstiftningen I lagen slås reaktorinnehavarnas skyldigheter (Lagen (1981:669) om finansiering av fram- fast när det gäller hantering och slutförvaring tida utgifter för använt kärnbränsle m.m.) av använt kärnbränsle och kärnavfall. Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet Det var genom införandet av kärntekniklagen som ramen för de generella krav för hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och slutförvar som gäller slutligen slogs fast. Lagen trädde i kraft och är Lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet Lagen trädde i sin helhet i kraft , då lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. upphörde att gälla. Syftet med lagen är att säkerställa finansieringen av de allmänna skyldigheter som följer av kärntekniklagen. Lagen kompletterar därigenom de skyldigheter när det gäller hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle som gäller för reaktorinnehavarna enligt kärntekniklagen Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … första kärnreaktor – Från teknisk proto- typ till vetenskapligt instrument. SKI rapport 01:1. , A. och , G. Hantering av radioaktivt avfall i samt radium och radiumavfall fram . SKI rapport 96:78, 96-18. Kärnkraftens historia i . för strålsäkerhet (M2007:05) skrivelse till regeringen (dnr M2008/1430/Mk). Program för forskning, utveckling och demonstration av metoder för hantering och slutförvaring av kärn- avfall. Rapport ”Översyn av lagstiftningen på strålsäkerhetsområdet” till regeringen (dnr M2008/4084/Mk). SOU 2011:18 Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. Rådets direktiv /87/Euratom av om ändring av direktiv /71/Euratom om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar. Rådets direktiv /59/Euratom av om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd mot de faror som uppstår till följd av exponering för joniserande strålning, och om upphävande av direktiven /618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom och 2003/122/Euratom. Rådets direktiv /70/Euratom av om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (EUT L 199, , s. 48, Celex 32011L0070). Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … SÖ 1999:60 gemensamma konvention om säkerhet vid hantering av använt kärnbränsle och säkerhet vid hantering av radioaktivt avfall (avfallskonventionen). Lagar och andra författningar Lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet. Förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. Lagen (1977:140) om särskilt tillstånd att tillföra reaktor kärnbränsle m.m. Strålskyddslagen (1958:110). Lagen (1956:306) om rätt att utvinna atomenergi m.m. Lagen (1941:334) om tillsyn å radiologiskt arbete m.m. 2013/14:69, Säker och ansvarsfull hantering av radioaktivt avfall – genomförande av kärnavfallsdirektivet. 2009/10:172, Kärnkraften – förutsättningar för generationsskifte. 2005/06:183, Finansieringen av kärnavfallets slutförvaring. 1997/98:145, Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart . 1987/88:88, om ny strålskyddslag, m.m. 1983/84:60, med förslag till ny lagstiftning på kärnenergiområdet. 1980/ 81:90, bilaga 1, om riktlinjer för energipolitiken. 1976/77:53, med förslag till lag om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m.m. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 1956:178, 3LU 1956:23, rskr 1956:345. betänkande 1989/90: NU24, Bankstödet m.m. betänkande 1988/89: NU31, ändringar i ellagen. betänkande 1980/81:60 NU, över proposition 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken jämte motioner. All planering och alla beslut för framtiden innebär att man medvetet eller omedvetet gör antaganden om hur framtiden ter sig. Det är lätt att utgå från dagsläget och göra förenklade framskrivningar av verkligheten. Historien har dock visat att framtiden är allt annat än linjär. Överraskningar och oväntade händelseförlopp kantar historien och de är kopplade såväl till naturliga händelser som mänskliga handlingar. Inför ett beslut om ett slutförvar för använt kärnbränsle (här kallat slutförvaret, slutförvarsprojektet) som ska vara säkert i 100 så är det viktigt att utforska företeelser, trender, risker, överraskningar som kan påverka slutförvarets genomförande och säkerhet. Avsikten med kapitlet är att översiktligt lyfta fram och beskriva några av de metoder och angreppssätt som kan användas för att studera framtiden samt att lyfta några av de framtidsfrågor som behöver övervägas och ligga till grund för beslut om slutförvaret.