sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Frågan är då om behovet av särreglering även fort- sättningsvis bör tillgodoses genom särskilda regler i polisdatalagen eller om personuppgiftsbehandlingen bör regleras i en särskild lag. Brottsdatalagen förutsätter att myndigheternas registerförfatt- ningar ses över och anpassas till den nya regleringen. I avsnitt 5.2 föreslår utredningen att polisdatalagen ska gälla utöver brottsdata- lagen. Många frågor som regleras i polisdatalagen kommer då i stället att regleras i brottsdatalagen. Det medför att ett stort antal bestämmelser i polisdatalagen upphävs. Eftersom brottsdatalagen inte kommer att vara tillämplig i större delen av Säkerhetspolisens verksamhet och polisdatalagen kommer att anpassas till brottsdata- lagen blir det komplicerat att reglera Säkerhetspolisens personupp- giftsbehandling i polisdatalagen. Det finns därför starka lagtekniska skäl som talar för att Säkerhetspolisens behandling av personupp- gifter bör regleras i en särskild lag. Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter Dataskyddsförordningen görs generellt tillämplig Enligt 1 kap. 4 § brottsdatalagen omfattas Säkerhetspolisens be- handling av personuppgifter som rör nationell säkerhet inte av lagens tillämpningsområde. föreslår Dataskyddsutred- ningen att dataskyddsförordningen ska vara generellt tillämplig och omfatta även personuppgiftsbehandling som utförs i verksamhet som rör nationell säkerhet. Eftersom dataskyddsförordningen varken är tillämplig på per- sonuppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet eller som utförs i brottsbekämpande syfte har bestämmelserna i förordningen inte skapats med beaktande av den typen av verksamhet. Merparten av bestämmelserna i förordningen är därmed inte anpassade till Säker- hetspolisens verksamhet och kan inte heller tillämpas direkt där. Att dataskyddsförordningen föreslås bli generellt tillämplig innebär inte att behovet av särregler för Säkerhetspolisens verksamhet har förändrats. föreslår att det på områden som inte regleras av ska vara möjligt att genom sektorsspecifik lagstiftning göra undantag från dataskyddsförordningens bestäm- melser (se SOU 2017:39 s. 91 f.). Säkerhetspolisens verksamhet är av sådan karaktär att det med hänsyn både till effektivitets- och integritetsskäl krävs en reglering som avviker från dataskyddsför- ordningen. Eftersom verksamhet som rör nationell säkerhet ligger utanför förordningens tillämpningsområde behöver förordningens bestämmelser inte beaktas vid införandet av särregler. En ny lag bör införas Mot bakgrund av att det nationella regelverket för personuppgifts- behandling kommer att förändras, att Säkerhetspolisens verksam- het förutsätter en delvis annan reglering och att Säkerhetspolisen numera är en självständig myndighet framstår det som lämpligast att bryta ut regleringen av Säkerhetspolisens personuppgiftsbe- handling ur polisdatalagen och ta in den i en särskild lag. Utredningen gör i delbetänkandet bedömningen att Säkerhets- polisen bör kunna tillämpa vissa bestämmelser i brottsdatalagen även i verksamhet som rör nationell säkerhet (se SOU 2017:29 s. 176). Eftersom Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling som Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter rör nationell säkerhet uttryckligen undantas från brottsdatalagens tillämpningsområde ter det sig dock mindre lämpligt att föreskriva att Säkerhetspolisen trots det ska tillämpa den lagen i vissa delar. Den nya lagen bör därför inte hänvisa till bestämmelser i brotts- datalagen. Den bör säkerställa att Säkerhetspolisen kan fortsätta att behandla personuppgifter på i huvudsak samma sätt som och innehålla alla de bestämmelser som behövs för det. Med hänsyn till att en ny lag föreslås bör bestämmelserna om Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling i 6 kap. polisdatalagen upphävas. Flertalet registerförfattningar inom brottsdatalagens tillämpnings- område har ordet datalag i namnet, t.ex. polisdatalagen, åklagar- datalagen och domstolsdatalagen. Även och Skattever- kets nya registerförfattningar innehåller ordet datalag. Utredningen har bl.a. av den anledningen valt att benämna den lag som genom- för direktivet brottsdatalagen (se SOU 2017:29 s. 142 f.). När det gäller övriga registerförfattningar föreslår utredningen som huvudregel att myndighetsnamnet tillsammans med ordet brottsdatalag ska bilda författningens namn, t.ex. brottsdatalag och brottsdatalag (se avsnitt 8.1.2 och 9.1.2). Eftersom Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet undantas från brottsdatalagens tillämp- ningsområde kan den nya lagen inte gälla utöver brottsdatalagen på det sätt som föreslås för övriga myndigheter i rättskedjan (se av- snitt 5.2). Mot den bakgrunden är det inte lämpligt att kalla den nya lagen Säkerhetspolisens brottsdatalag. Det namnet skulle ge ett felaktigt intryck av att lagen har samma kopplingar till brottsdata- lagen som övriga registerförfattningar. Den nya lagen för Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling bör ha ett så enkelt och tydligt namn som möjligt. bör namnet återspegla lagens innehåll. Att knyta lagens namn till till- lämpningsområdet skulle resultera i ett för långt namn. Ett namn med den utformningen kritiserades dessutom av Lagrådet när polisdatalagen granskades (se prop. 2009/10:85 s. 66 och 519). En- ligt utredningens mening är de författningsnamn som innehåller Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter ordet datalag tydliga och ändamålsenliga. Lagen bör därför benäm- nas Säkerhetspolisens datalag. Förhållandet till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning Som nämnts föreslår att dataskydds- förordningens tillämpningsområde ska utsträckas till att omfatta även personuppgiftsbehandling som utförs i verksamhet som rör nationell säkerhet. Lagen (2018:000) med kompletterande bestäm- melser till EU:s dataskyddsförordning föreslås vara subsidiär till avvikande bestämmelser i annan lag eller i förordning. Det bör tyd- liggöras i den nya lagen att dataskyddsförordningen och lagen med kompletterande bestämmelser till den inte i någon del ska tillämpas när Säkerhetspolisen behandlar personuppgifter enligt den nya lagen (jfr 1 kap. 1 § andra stycket lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet). Utredningens förslag: Syftet med lagen ska vara att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter i samband med behandling av personuppgifter och att säkerställa att Säker- hetspolisen kan behandla och utbyta personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt. Skälen för utredningens förslag: Enligt 1 kap. 1 § polisdatalagen är syftet med lagen att ge polisen möjlighet att behandla person- uppgifter på ett ändamålsenligt sätt i sin brottsbekämpande verk- samhet och att skydda människor mot att deras personliga integri- tet kränks vid sådan behandling. Enligt 1 kap. 1 § brottsdatalagen är syftet med lagen att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter i samband med behandling av personuppgifter och att säkerställa att behöriga myndigheter kan behandla och utbyta personuppgifter med varandra på ett ändamålsenligt sätt. Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter Det har inte enbart en symbolisk eller informativ betydelse att uttryckligen slå fast lagens syfte. Att en lags syfte uttryckligen anges kan få relevans i rättstillämpningen genom att det ger vägled- ning för tolkningen av de materiella bestämmelserna i lagen (se SOU 2017:29 s. 144 f.). En bestämmelse som anger lagens syfte bör därför finnas i den nya lagen. Bestämmelsen bör formuleras som motsvarande bestämmelse i brottsdatalagen. Utredningens förslag: Lagen ska gälla vid behandling av per- sonuppgifter som rör nationell säkerhet i Säkerhetspolisens brottsbekämpande och lagförande verksamhet. Lagen ska gälla för sådan behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad och för annan behandling av personuppgifter som ingår i eller är avsedda att ingå i en struk- turerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sök- ning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Skälen för utredningens förslag Lagen ska gälla för behandling av personuppgifter som rör nationell säkerhet I 1 kap. 4 § brottsdatalagen undantas Säkerhetspolisens personupp- giftsbehandling som rör nationell säkerhet från tillämpningsom- rådet. Den begränsade del av Säkerhetspolisens personuppgiftsbe- handling som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska därför inte omfattas av den nya lagen. Den får därmed ett något snävare tillämpningsområde än den nuvarande regleringen. Föränd- ringen av tillämpningsområdet är dock marginell. I 19 kap. används numera uttrycket säker- het i stället för det äldre rikets säkerhet. När uttrycket byttes ut konstaterade regeringen att innebörden av rikets säkerhet hade förändrats och blivit vidare. Regeringen konstaterade emellertid att rikets säkerhet har en tillräckligt klar och tydlig innebörd och att Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter uttrycket är väl etablerat i praxis. Regeringen ansåg därför att ut- trycket även borde tjäna som utgångspunkt för straff- bestämmelserna i 19 kap. , men att det, på grund av att det var ålderdomligt, borde ändras till eller landets säker- het (se Förstärkt skydd mot främmande makts underrättelseverk- samhet, prop. 2013/14:51, s. 20 och 36). I betänkandet En ny säkerhetsskyddslag används också ut- trycket säkerhet. Utredningen om säkerhetsskyddslagen påtalar emellertid att det, mot bakgrund av att uttrycket är centralt i annan lagstiftning där orsaken till skyddsbehoven kan sägas vara snävare, finns viss risk för att tillämpningsområdet tolkas för snävt. Den utredningen diskuterar några andra uttryck, men stannar ändå för att använda säkerhet i beskrivningen av det område som ska skyddas (se SOU 2015:25 s. 267 f.). Undantagen från tillämpningsområdet utgår både i direktivet och dataskyddsförordningen från uttrycket nationell säkerhet. I delbetänkandet har utredningen bl.a. av det skälet valt att använda uttrycket nationell säkerhet för att avgränsa det som undantas från brottsdatalagens tillämpningsområde (se SOU 2017:29 s. 174 f.). Det uttrycket kan ges en något vidare innebörd än uttrycket säkerhet. En fråga som rör nationell säkerhet i något av våra grannländer kan t.ex. vara av den karaktären att den även indirekt kan komma att påverka nationella säkerhet. När det gäller gränsöverskridande terrorism är det av stor betydelse att Säkerhetspolisen både kan ta emot och lämna information som kan bidra till att förhindra terrorbrott, oavsett vilken stats nationella säkerhet som hotas. Uttrycket säkerhet kan därför bli för snävt. Av det skälet och då det är viktigt att inget faller utanför brottsdatalagens och den nya lagens tillämpningsområde bör samma uttryck användas för att avgränsa tillämpningsområdet i båda lagarna. Lagen ska gälla vid behandling av personuppgifter i brottsbekämpande och lagförande verksamhet Brottsdatalagens tillämpningsområde avgränsas framför allt genom syftet med behandlingen. Det beror på att direktivets tillämpnings- område är avgränsat på det sättet (se SOU 2017:29 s. 159 f.). I direktivet och dataskyddsförordningen anges att de inte ska tilläm- Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter pas på behandling som utgör ett led i en verksamhet som inte om- fattas av unionsrätten. Säkerhetspolisens verksamhet ligger därmed som nämnts till allra största delen utanför både direktivets och förordningens tillämpningsområde. Syftet med behandlingen be- höver därför inte användas för att avgränsa tillämpningsområdet för den nya lagen. Tillämpningsområdet bör i stället, på samma sätt som , kopplas till Säkerhetspolisens verksamhet. Frågan är om tillämpningsområdet i den nya lagen bör avgränsas på samma sätt som i polisdatalagen, dvs. genom en hänvisning till brottsbekämpande verksamhet, eller genom någon annan formule- ring, t.ex. operativ verksamhet (jfr 1 kap. 2 § åklagardatalagen). I förarbetena till polisdatalagen konstaterar regeringen att arbe- tet inom olika verksamhetsområden är förebyg- gande och ytterst syftar till att förhindra att brott begås och att det därför får anses utgöra en del av Säkerhetspolisens brottsbekäm- pande verksamhet (se prop. 2009/10:85 s. 255 f.). Därför räknas samtliga områden där myndigheten bedriver verksamhet upp i 6 kap. 1 § polisdatalagen som reglerar för vilka ändamål personupp- gifter får behandlas. Även i senare förarbeten har det uttalats att all verksamhet vid i någon mån är brottsbekämpande (se prop. 2013/14:110 s. 480 f.). Det talar för att uttrycket brotts- bekämpande verksamhet bör användas även i den nya lagen. Även om all Säkerhetspolisens verksamhet har ansetts vara i någon mån brottsbekämpande finns det delar av verksamheten som inte har ett lika tydligt brottsbekämpande syfte som övrig verk- samhet. Det beror på att Säkerhetspolisen också är en säkerhets- tjänst. I den rollen arbetar Säkerhetspolisen för att höja nivån på säkerheten i . Verksamheten är främst inriktad på att be- döma om viss säkerhetshotande brottslighet kan antas komma att begås. Bedömningarna tjänar som underlag för beslut om vilka åt- gärder Säkerhetspolisen vidtar i sitt förebyggande arbete. De ligger också till grund för beslut om t.ex. personskydd för den centrala statsledningen eller andra säkerhetsskyddsåtgärder. Eftersom verk- samheten och åtgärderna är inriktade på att förebygga att säker- hetshot skapas och kan förverkligas kan de indirekt sägas ha brotts- bekämpande syfte. Det kan diskuteras om Säkerhetspolisens roll som säkerhets- tjänst gör det lämpligare att använda ett annat uttryck än brottsbe- kämpning. Uttrycket operativ verksamhet skulle kunna användas Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter för att avgränsa lagens tillämpningsområde. Ett alternativ skulle kunna vara att låta lagen omfatta brottsbekämpande och annan operativ verksamhet. Det har inte framkommit några problem med att använda uttrycket brottsbekämpande verksamhet för att av- gränsa tillämpningsområdet. Inarbetade begrepp bör inte ändras om inte starka skäl talar för det. Även om det skulle finnas fördelar med ett annat uttryck talar enligt utredningens mening övervä- gande skäl för att behålla samma avgränsning som . Med brottsbekämpning avses både arbetsuppgifterna att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och att ut- reda och beivra brott. I brottsdatalagen görs det emellertid skillnad mellan brottsbekämpning och lagföring. Det beror på att direktivet är utformat på det sättet. Uppgiften att beivra brott hänförs till lag- föring. Brottsbekämpning har därmed i brottsdatalagen fått en snä- vare innebörd än (se avsnitt 5.4.6). Brottsbekämpning bör ha samma innebörd i den nya lagen. Säkerhetspolisen har enligt sin instruktion i uppgift att utreda och beivra, dvs. lagföra, vissa typer av brott. Den nuvarande regleringen omfattar således även lagfö- ring. Den nya lagen bör därför gälla personuppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet i Säkerhetspolisens brottsbekämpande och lagförande verksamhet. Intern och administrativ verksamhet bör inte omfattas För Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter i intern och administrativ verksamhet gäller personuppgiftslagen. Som exempel på administrativ verksamhet kan nämnas personalfrågor och ekonomihantering. Exempel på interna åtgärder är framtagande av interna föreskrifter, handböcker och policydokument. Viss behandling av personuppgifter som utförs i Säkerhetspoli- sens interna eller administrativa verksamhet kan vara av sådan karaktär att den gäller nationell säkerhet, t.ex. vissa personaladmi- nistrativa ärenden. När det gäller vissa kategorier av anställda vid anses i princip alla uppgifter om den anställde och hans eller hennes anställning röra nationell säkerhet, t.ex. tidsrap- portering, ledighetsansökningar och tjänsteresor. Sekretess gäller därför i större utsträckning än normalt för uppgifter som rör Säkerhetspolisens personal (se t.ex. 15 kap. 2 § och 18 kap. 2 och Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter 5 §§ offentlighets- och sekretesslagen). Det ska inte vara möjligt för en annan stat att med hjälp av offentliga uppgifter kunna kart- lägga hela Säkerhetspolisens organisation, även om öppenheten är mycket större i än i många andra stater. I den mån personuppgifter behandlas i intern och administrativ verksamhet görs det för andra syften än brottsbekämpning. Be- handlingen bygger dessutom som regel på samtycke från den en- skilde. Det har därför inte ansetts nödvändigt att specialreglera behandlingen av personuppgifter i sådan verksamhet (se t.ex. prop. 2014/15:63 s. 45). Enligt utredningens mening finns det inte anled- ning att göra någon annan bedömning när det gäller Säkerhetspoli- sens personuppgiftsbehandling i sådan verksamhet. Mot den bak- grunden anser utredningen att det inte finns skäl att låta den nya lagen omfatta personuppgiftsbehandling i intern och administrativ verksamhet ens om behandlingen rör nationell säkerhet. Helt eller delvis automatiserad behandling Den nya lagen bör på samma sätt som gälla för behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad och för annan behandling av personuppgifter som ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är till- gängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. 14.3.2Ska andra myndigheter tillämpa lagen? Utredningens förslag: ska tillämpa den nya lagen när myndigheten har övertagit en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet från Säkerhetspolisen. Skälen för utredningens förslag Enligt 28 § förordningen med instruktion för ska myndigheten bistå vid polisverksamhet som leds av Säkerhets- polisen om Säkerhetspolisen i ett enskilt fall begär det och det inte Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter finns särskilda skäl mot det. ska vidare, i den utsträckning som myndigheterna kommer överens om, lämna tek- niskt biträde och annan hjälp till Säkerhetspolisen. Enligt 15 § in- struktionen för Säkerhetspolisen får biträdande säkerhetspolis- chefen i samråd med chefen för operativa avdelningen, trots den ansvarsfördelning som annars gäller mellan myndigheter- na, i ett enskilt fall bestämma att en förundersökning eller annan uppgift i den brottsbekämpande verksamheten ska lämnas över till för fortsatt handläggning. Eftersom det när Säkerhetspolisen begär biträde av Polismyn- digheten eller överlämnar en arbetsuppgift till myndigheten med stöd av 15 § instruktionen för Säkerhetspolisen i de flesta fall är fråga om en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet, föreslår ut- redningen i delbetänkandet att inte ska tillämpa brottsdatalagen i vidare mån än vad Säkerhetspolisen skulle ha gjort om uppgiften legat kvar där (se SOU 2017:29 s. 178). I dessa fall bör i stället tillämpa den särreglering som gäller för Säkerhetspolisen. Det bör därför framgå av den nya lagen att den gäller för i vissa situationer. Skulle det vara fråga om en arbetsuppgift i brottsbekämpningen som inte rör nationell säkerhet skulle Säkerhetspolisen tillämpa brottsdatalagen om uppgiften legat kvar där och då bör även till- lämpa den regleringen om den biträder eller övertar arbetsuppgif- ten från Säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen får enligt 1 § andra stycket lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning begära visst stöd från Försvarsmakten. Som framgår av delbetänkandet bör Försvarsmakten i sådana situationer inte tillämpa brottsdatalagen i vidare mån än vad Säkerhetspolisen skulle ha gjort i samma situa- tion (se SOU 2017:29 s. 178). Enligt utredningens mening är det inte heller lämpligt att Försvarsmakten tillämpar Säkerhetspolisens nya lag i sådana situationer. Den reglering som gäller för Försvars- maktens verksamhet bör i stället tillämpas. Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter 14.3.3Säkerhetspolisen ska även tillämpa brottsdatalagen Utredningens förslag: Det ska framgå genom en hänvisning att Säkerhetspolisen ska tillämpa brottsdatalagen och polisens brottsdatalag vid behandling av personuppgifter i frågor som inte rör nationell säkerhet. Skälen för utredningens förslag: Även om merparten av Säker- hetspolisens personuppgiftsbehandling rör nationell säkerhet och därför undantas från brottsdatalagens tillämpningsområde, om- fattas viss behandling i myndighetens brottsbekämpande verksam- het av brottsdatalagen och polisens brottsdatalag (se avsnitt 7.2.1). Den nya lagen bör innehålla en bestämmelse som upplyser om att de lagarna i vissa fall är tillämpliga. 14.4Regleringen ska utgå från regleringen i polisdatalagen Anledningen till att utredningen föreslår att Säkerhetspolisens per- sonuppgiftsbehandling ska regleras i en särskild lag är främst att EU:s dataskyddsreform medför andra krav än på regelverket för nationell personuppgiftsbehandling. Regleringen i polisdata- lagen av Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling är relativt ny och den har i allt väsentligt fungerat som avsett. Enligt utred- ningens direktiv ska en utgångspunkt vara att regleringen av Säker- hetspolisens personuppgiftsbehandling har moderniserats och bedömts vara ändamålsenlig (dir. 2016:21 s. 13). Bestämmel- serna i polisdatalagen bör därför till stor del kunna bilda mönster för bestämmelserna i den nya lagen. Då den nya lagen ska vara heltäckande kommer den dock att bli betydligt mer omfattande än den nuvarande regleringen för Säker- hetspolisen. Den bör därför indelas i kapitel. Det kan också finnas skäl att överväga om några av de nya bestämmelser som föreslås i polisens brottsdatalag även bör tas in i den nya regleringen för Säkerhetspolisen. Eftersom varken direktivet eller dataskyddsförordningen omfat- tar behandling av personuppgifter som utförs i verksamhet som rör nationell säkerhet finns det ur EU-rättslig synvinkel inte något Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter som hindrar att den nya lagen utformas på annat sätt än brotts- datalagen. Den EU-rättsliga regleringen bygger emellertid på och vidareutvecklar dataskyddskonventionen. Konventionen gäller även i verksamhet som rör nationell säkerhet och är folkrättsligt bundet av konventionen med dess tilläggsprotokoll. En särreglering av Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling får således inte strida mot bestämmelserna i dataskyddskonventionen. Även om det EU-rättsliga regelverket inte är tillämpligt på be- handling av personuppgifter i verksamhet som rör nationell säker- het bör särregleringen för Säkerhetspolisen enligt utredningens mening ändå till största delen följa brottsdatalagens systematik och innehåll. Det är en fördel eftersom myndigheten kommer att till- lämpa båda regelverken i sin verksamhet. 14.5.1Förhållandet till annan lagstiftning Utredningens förslag: Avvikande bestämmelser om behandling av personuppgifter i lagen om internationellt polisiärt samarbete eller i föreskrifter som meddelats i anslutning till den lagen ska tillämpas i stället för bestämmelserna i den nya lagen. Bestämmelserna i den nya lagen ska inte tillämpas i den ut- sträckning det skulle inskränka skyldigheten enligt 2 kap. tryck- frihetsförordningen att lämna ut personuppgifter. Skälen för utredningens förslag: Av 1 kap. 4 § polisdatalagen framgår att om det i lagen om internationellt polisiärt samarbete finns avvikande bestämmelser om behandling av personuppgifter, ska de bestämmelserna tillämpas i stället för polisdatalagen. I övrigt tillämpas de generella bestämmelserna i polisdatalagen, inklude- rande vissa bestämmelser i personuppgiftslagen, vid behandling av personuppgifter enligt lagen och förordningen om internationellt polisiärt samarbete. Säkerhetspolisen tillämpar bestämmelserna i lagen om interna- tionellt polisiärt samarbete vid samarbete med andra stater. Den ordningen bör gälla även i fortsättningen. Det bör därför i den nya lagen finnas en bestämmelse som tydliggör förhållandet till lagen Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter och förordningen om internationellt polisiärt samarbete.