sou · H5B37 · 2017-02-23 00:00:00 — 204 Redogörelsen grundar sig på tillämpliga bestämmelser i , Lag om rättegång i brottmål (689/1997), Strafflag (39/1889), Förundersökningslag, (805/2011); och regeringspropositionerna Ffs: 732/2015, RP: 46/2014, Ffs: 455/2011, RP: 286/2010, Ffs: 670/2014, RP: 58/2013, Ffs: 368/2015, RP: 232/2014, Ffs: 673/2014, RP: 58/2013, Ffs: 455/2011, RP: 286/2010, Ffs: 670/2014, RP: 58/2013, Ffs: 672/2014, Ffs: 243/2006, RP: 271/2004, Ffs: 736/2015, RP: 46/2014, Ffs: 806/2011, RP: 222/2010 samt uppgifter från finska . nådd förlikning mellan den som misstänks för brott och målsäganden eller omständigheter kring den misstänktes personliga förhållanden. Även i de fall det misstänkta brottet inte påverkar det totala straffet eller i s.k. disproportionsfall kan åtalseftergift beslutas. Det finns vidare motsvarande möjligheter som i svensk rätt att meddela åtalseftergift mot personer . Det finns också särskilda undantagsregler från åtalsplikten. Ett exempel på detta finns i strafflagen vid skadegörelse om den som misstänks för brott eller gärningsmannen har ersatt skadan och skadestånd prövas vara en tillräcklig påföljd. Förutom de nu redovisade undantagen har bestämmelser om åtalsuppgörelser i sin processordning. Inför lagändringarna framhölls att det mot bakgrund av rättsväsendets begränsade resurser för behandlingen av brottmål inom en rimlig tid är nödvändigt att utveckla ändamålsenliga sätt för att göra straffprocessen lättare i fall där det kan göras utan att kränka en parts rättsskydd och kraven från ett allmänt intresse. Åklagaren kan enligt de nya bestämmelserna på framställan av undersökningsledaren bestämma att förundersökning inte genomförs avseende alla brott i de fall då en person misstänks ha gjort sig skyldig till flera brott och han eller hon genom att erkänna har främjat utredningen av brotten och ett allmänt eller enskilt intresse inte kräver att förundersökningen genomförs. Åklagaren får vidare förbinda sig till att yrka straff i enlighet med en lindrigare straffskala i dessa fall och också i de fall då en förundersökning genomförs beträffande ett helt eller till väsentliga delar erkänt brott. Det är också möjligt för åklagaren att tillsammans med den brottsmisstänkte i ett brottmål lägga fram ett domsförslag, där den misstänkte erkänner brottet och åklagaren förbinder sig att yrka på straff enligt en lindrigare straffskala. Den misstänkte har rätt till ett biträde vid överläggningen med åklagaren. Domsförslaget behandlas med samtycke av den misstänkte eller tilltalade och målsäganden vid domstol i en erkännanderättegång som är smidigare än en vanlig rättegång (se vidare om detta nedan). Vid erkännanderättegången prövar domstolen erkännandets riktighet och övriga frågor som har samband med domsförslaget samt övriga yrkanden som grundar sig på det brott som avses i domsförslaget. Domstolen meddelar en dom i enlighet med förslaget om det inte finns något hinder mot att meddela domen. Domstolen ska då mäta straffet enligt en lindrigare straffskala. Bestämmelserna om åtalsuppgörelse är tillämpliga på brott som det inte har föreskrivits ett strängare straff än fängelse , dock inte på brott mot liv och hälsa eller sexualbrott som kränker den sexuella självbestämmanderätten eller riktar sig mot barn. I förarbetena framhölls då avgränsningsfrågan diskuterades att det inte på förhand går att utesluta brottstyper där möjligheten till åtalsuppgörelse inte kan uppnå klara processekonomiska fördelar. De största fördelarna antogs dock sannolikt kunna uppnås i svårutredda och omfattande brottmål och framför allt när det förekommer flera gärningar av vilka en del klart är s.k. huvudbrott och en del lindriga brott som är förknippade med dem. Möjligheten antogs särskilt lämpa sig på brott som riktar sig mot förmögenhetsintressen eller som begås i vinningssyfte och där det eventuellt finns komplicerade rättsliga och faktiska arrangemang, dvs. ekonomisk brottslighet i vid bemärkelse. Vid prövningen av om åtalsuppgörelse ska användas ska åklagaren beakta sakens natur och de eventuella kostnader som förfarandet medför samt den tid som går åt för det och övriga omständigheter. Precis som i präglas huvudförhandlingen i av muntlighet och omedelbarhet. Det innebär att parterna ska redogöra för sin sak muntligt inför rätten och att det bara är sådant som har förkommit vid huvudförhandlingen som får läggas till grund för domstolens avgörande. Finsk rätt innehåller vissa möjligheter att ta upp bevis utom huvudförhandling utan att bevisningen behöver tas upp på nytt vid huvudförhandlingen. Detta gäller i särskilt angivna situationer då ett förhör med ett vittne, sakkunnig eller part vid huvudförhandling skulle orsaka kostnader eller olägenheter som är betydande i förhållande till bevisningens betydelse eller det före huvudförhandlingen är behövligt att höra en part eller någon annan person eller ta emot annan utredning för att reda ut en omständighet om vilken en sakkunnig ska höras. Det är domstolen som håller i förhöret i dessa fall. Domstolen ska vid behov vid huvudförhandlingen redogöra för det rättegångsmaterial som har kommit in vid bevisupptagning utom huvudförhandlingen. En utsaga som antecknats i ett förundersökningsprotokoll eller i någon annan handling eller som upptagits på något annat sätt får inte åberopas som bevis i domstolen om inte något annat föreskrivs i lag. Undantaget är om den som har avgett utsagan inte kan förhöras vid huvudförhandlingen eller utom denna eller om personen i fråga inte har kunnat nås trots att man har vidtagit behöriga åtgärder och avgörandet inte bör fördröjas ytterligare. En videobandad berättelse som en vuxen målsägande i ett våld- täkts-, tvingande- eller utnyttjandebrott har avgett vid förundersökningen får dock användas som bevis vid huvudförhandlingen, om den åtalades rätt till motförhör har garanterats vid förundersökningen. Detsamma gäller förhör med någon som inte har fyllt eller vars psykiska funktioner är störda samt en målsägande i åldern 15–som av olika skäl behöver särskilt skydd. I förarbetena till bestämmelsen hänvisade lagstiftaren till uttalanden om att det kan föreligga godtagbara skäl att använda målsägandeförhör från förundersökningen som bevisning vid rättegångar som gäller sexualbrott med beaktande av särdragen i dessa rättegångar och behovet av att skydda målsäganden. En förutsättning för att det ska vara möjligt att avstå från att höra målsäganden vid huvudförhandlingen är att den brottsanklagades har fått möjlighet att ställa frågor till målsäganden på ett sådant sätt som uppfyller kraven på motförhör. Den misstänktes medverkan i brottmålet Förutom de möjligheter till åtalsuppgörelser som finns redovisade i föregående avsnitt finns det också under vissa förutsättningar en möjlighet till skriftlig handläggning för domstolen vid erkända gärningar. Det skriftliga förfarandet kräver den tilltalades uttryckliga samtycke. Det är inte tillräckligt att erkännandet eller samtycket uttrycks under förundersökningen utan de måste också avges av den tilltalade efter att ett åtal har väckts. Brott som inte har svårare straff än böter eller fängelse i straffskalan kan hanteras enligt denna förenklade ordning. Domstolen får i dessa fall döma ut fängelsestraff som inte överstiger fängelse . aktuellt med ett strängare straff än ska dock den tilltalade ges möjlighet att lämna sin berättelse muntligt inför domstolen. i är underställd en objektivitetsplikt som innebär att utgångspunkten är att myndigheten måste vidta åtgärder för att bestraffa personer som har begått ett brott. Det finns dock vidsträckta möjligheter att låta bli att väcka åtal. Åtal får bl.a. underlåtas när genomförandet av en brottsutredning enligt åklagarens bedömning medför svårigheter, kostnader eller handläggningstider som inte står i proportion till sakens betydelse och det straff som kan förväntas följa. Det är möjligt för Justitieministern och Riksåklagaren att fastställa bestämmelser om åtalsunderlåtelse206. Någon särskild möjlighet till uppgörelser mellan och den misstänkte finns inte i dansk rätt. I finns en möjlighet att hålla sammanträde före huvudförhandlingen för att säkra muntlig bevisning. En sådan bevisupptagning före huvudförhandlingen är möjlig beträffande bevisning som annars riskerar att gå förlorad, som inte utan väsentlig olägenhet eller försening kan tas upp vid huvudförhandlingen eller som får antas vara av betydelse för utredningen eller med hänsyn till ett allmänt intresse. Bevisupptagning vid ett förberedande sammanträde kan också ske om den misstänkte är frihetsberövad och säkrandet av förhörsuppgifterna skulle kunna få betydelse för frågan om upphävande av frihetsberövandet eller isolering samt väsentliga praktiska hänsyn inte talar emot detta. Begäran om bevisupptagning av förhör före 205Redogörelsen grundar sig på tillämpliga bestämmelser i retsplejeloven (LBK nr 1255 af 16/11/2015) og i straffeloven (LBK nr 1052 af 04/07/2016) samt uppgifter från danska . 206Rigsadvokatens Meddelelse nr 3/2016 om forelæggelse og indberetning mv. huvudförhandlingen lämnas in till domstolen av åklagaren eller försvararen. Det finns vissa möjligheter att spela upp videoförhör med bl.a. barn och unga vid huvudförhandlingen utan att förhörspersonen måste avge sin berättelse på nytt. Om det är av avgörande betydelse för sakens avgörande kan rätten undantagsvis besluta att förhörspersonen ska höras även inför rätten. Dansk rätt tillåter uppläsning av dokumentation ur förundersökningen i motsvarande situationer som svensk rätt, t.ex. då den tilltalade vägrar att uttala sig under huvudförhandlingen eller om uppgifterna som lämnas vid huvudförhandlingen skiljer sig från vad han eller hon har uppgett. Även sakkunnigutlåtanden och uppläsning av vittnesuppgifter då vittnet har avlidit är tillåtet i dansk rätt. Förutom dessa och ytterligare några i retsplejeloven särskilt angivna situationer då dokumenterade uppgifter kan användas vid förhandlingen har domstolarna i dessutom undantagsvis möjlighet att tillåta uppläsning av vittnesuppgifter om parterna är eniga om det. Vid enighet mellan parterna och om det aktuella vittnet skulle vara skyldig att vittna om han eller hon kallades till domstolen kan rätten tillåta att uppgifterna från vittnet tas upp genom att ett polisförhör används som bevismedel. Den misstänktes medverkan i brottmålet Om en tilltalad erkänner inför rätten kan brottmålet handläggas i förenklad ordning (s.k. ”tilståelsesager”). Domstolen kan då meddela en dom utan nämndemän närvarande och utan att åtal behöver väckas. Det är en förutsättning att erkännandets riktighet styrks av övriga föreliggande omständigheter, att den tilltalade och åklagaren samtycker till den förenklade hanteringen och att rätten inte anser det betänkligt att avgöra saken utan huvudförhandling. Det får heller inte vara fråga om att döma ut vissa rättsföljder enligt straffeloven tillämpas som vid den tilltalades psykiska störning. Den tilltalade ska ges tillfälle att uttala sig och om det finns skäl att inhämta ytterligare upplysningar ska det ske. Den tilltalade ska erbjudas att samråda med en försvarare innan han eller hon lämnar sitt samtycke till handläggningsformen. Vissa möjligheter finns för den tilltalade att närvara i rätten genom videolänk, t.ex. vid bötesbrott. Om en misstänkt eller tilltalad anger sig själv och lämnar ett fullständigt erkännande eller om han eller hon lämnar upplysningar som är avgörande för att klara upp andra personers brott ska detta beaktas vid straffmätningen som en förmildrande omständighet. Bestämmelsen är inte begränsad till vissa typer av brott utan gäller generellt. Det förutsätts dock att bestämmelsen förväntas ha störst betydelse vid utredning av grov kriminalitet, t.ex. större narkotikaärenden, allvarliga våldsbrott eller omfattande ekonomisk brottslighet. Utgångspunkten i norsk straffprocess är att åklagarmyndigheten ska åtala för brott om inte annat är bestämt i lag. präglas norsk straffprocess av den s.k. opportunitetsprincipen vilket innebär att det finns ett förhållandevis stort utrymme för åklagarmyndigheten att underlåta åtal om det bedöms vara den bästa lösningen. kan låta bli att väcka åtal för brott med högst två års fängelse i straffskalan om inte allmänna hänsyn kräver att åtal väcks. Åklagaren beslutar då om s.k. ”henleggelse”. Bedömningen av allmänna hänsyn ska göras utifrån en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. I lagen räknas några omständigheter upp som ska beaktas vid bedömningen, nämligen brottets grovhet, hänsynen till den allmänna laglydnaden och om målsäganden eller annan som har lidit skada vid brottet begär att åtal väcks. Uppräkningen i lagen är dock inte uttömmande utan andra omständigheter kan också bli avgörande. kan också fatta ett formellt beslut om att underlåta åtal i andra situationer då myndigheten bedömer att det finns särskilda skäl (”helt saerlige grunner”) för det i det enskilda fallet. Denna form av åtalsunderlåtelse kan meddelas för alla former 207 Redogörelsen grundar sig framför allt på tillämpliga bestämmelser i om rettergangsmåten i straffesaker (Straffeprosessloven) av 22. mai 1981 nr 25, Straffeprocessutvalgets betänkande Ny Straffeprosesslov (NOU 2016:24) samt uppgifter från norska . I praktiken meddelas de sällan vid allvarlig brottslighet. Ett vanligt skäl för åtalsunderlåtelse på denna grund är att gärningsmannen är minderårig. Som huvudregel villkoras sådan åtalsunderlåtelse med en prövotid . En åtalsunderlåtelse kan också motiveras av rent processekonomiska skäl vid sammanträffande av brott. Vid s.k. militär tillrättavisning finns också möjlighet att underlåta åtal. Åtalsunderlåtelse förutsätter att åklagarmyndigheten har funnit att den misstänkte är skyldig till brottet. Om åklagaren har funnit att den misstänkte är skyldig till brott kan han eller hon i stället för åtalsunderlåtelse besluta att saken ska överföras till medling i konfliktråd eller avgöras på annat sätt med straff, förverkande eller böter. Även i präglas domstolsprocessen av muntlighet och omedelbarhet som huvudregel. Norsk processrätt har motsvarande möjligheter att åberopa och läsa upp skriftliga förhör ur förundersökningen vid huvudförhandlingen som i svensk rätt, dvs. bl.a. om förhörspersonen avviker från vad han eller hon sagt eller inte kan eller vill uttala sig. Det finns också möjlighet att läsa upp den tilltalades uppgifter ur förundersökningen om den tilltalade inte kommer till förhandlingen. I spelas ofta polisförhören in med ljud- och bildupptagning. Den hörde erbjuds också att underteckna förhörsutskriften. Dessa rutiner kan påverka bevisvärdet av en tidigare utsaga som kan komma att bedömas med större säkerhet av rätten i de fall förhöret behöver åberopas. Uppläsning av förhör ur förundersökningen kan dessutom ske under vissa förutsättningar om muntlig förhör inte är möjligt eller skulle medföra oproportionerlig olägenhet eller kostnad. Det kan t.ex. handla om att vittnet har avlidit eller utan förklaring vägrar att komma till landet för att vittna. Om båda parter samtycker till det eller det inte är möjligt att hålla ett förhör med vittnet kan en skriftlig utsaga från ett vittne om saken lämnat läsas upp vid förhandlingen i domstol. Vid bedömningen av i vilken utsträckning skriftliga förhörsuppgifter kan åberopas måste rätten till ”fair trial” enligt artikel 6 i beaktas, vilket innebär att tillåtligheten är beroende av bl.a. i vilken utsträckning det skriftliga förhöret utgör huvudbevisningen i målet och om den tilltalade har haft möjlighet att ställa frågor till vittnet. Bevisupptagning kan vidare ske utom huvudförhandlingen i vissa fall. Det gäller i situationer då ett förhör vid huvudförhandlingen skulle medföra olägenheter eller kostnader, t.ex. på grund av lång resväg, som inte är rimliga i förhållande till förhörets betydelse för saken. Det gäller också om det finns en risk, t.ex. på grund av vittnets allvarliga sjukdom, för att bevisningen eller bevisvärdet går förlorat om förhöret inte säkras före huvudförhandlingen. I de fall begäran om bevisupptagning utom huvudförhandling kommer från åklagaren är det åklagaren, inte domstolen, som avgör om bevisningen bör tas upp utom huvudförhandling. Om det är försvaret som begär bevisupptagning utom huvudförhandling är det däremot domstolen som beslutar om villkoren för detta är uppfyllt. Rätten ska dessutom i de fall den tilltalade eller försvararen begär bevisupptagningen som regel kräva att det inbetalas ett tillräckligt belopp för att täcka utgifterna. Om åklagarmyndigheten eller domstolen finner att det har funnit en rimlig grund för bevisupptagningen ersätts utgifterna av staten. I vissa fall ska förhör hållas utom huvudförhandlingen av hänsyn till förhörspersonen när personen som ska höras är eller funktionsnedsatt (s.k. ”tilrettelagt avhör”). Dessa förhör hålls i polisens regi208. Den misstänktes medverkan i brottmålet Norsk domstol ska vid påföljdsbestämningen beakta om den tilltalade erkänt gärningen. Det är domstolens ansvar att bedöma i vilken utsträckning erkännandet ska påverka påföljden. Norska lämnade ett lagförslag om att införa en regel som skulle göra domstolen bunden av åklagarens påföljdsyrkande och därmed lämna utrymme för åklagaren att lova den misstänkte ett bestämt straff mot att han eller hon erkänner 208 Ansvaret dessa förhör flyttades över till polisen . hölls förhören i domstolen under ledning av en domare (s.k. dommeravhör). (”straftilsagn” eller ”plea bargain”)209. I förslaget angavs bl.a. att ett system där åklagare kan ge bindande åtaganden om omfattningen och resultatet av ett brottmål kan stimulera erkännanden och ge upphov till betydande förenklingar. följer en risk för diskriminering och gynnande av de misstänkta som är resursstarka. Det kan också väckas grundläggande invändningar mot att misstankar om brott ska utgöra underlag för ett avtal med samhället. Dessutom finns det också en risk att en ordning som innebär en belöning vid ett erkännande kan fungera som ett olyckligt påtryckningsmedel i förhållande till en misstänkt som är oskyldig men som är rädd för att inte bli trodd. Det förslag som trots de redovisade betänkligheterna lämnades av innebar att åklagaren som kompensation för ett förbehållslöst erkännande från den misstänkte skulle kunna ge ett bindande löfte om ett visst maxstraff. En ventil med möjlighet för domstolen att under vissa förhållanden ändå döma till ett strängare straff föreslogs för att undvika olyckliga konsekvenser i enskilda fall. Departementet hänvisade till att domstolarna tar hänsyn till eventuell enighet mellan parterna om straffnivån och bedömde att det förslag till reglering som lämnades inte skulle innebära någon stor förändring av rättsläget. Det bedömdes dock vara troligt att åklagare med en sådan formell reglering kommer att använda möjligheten i större utsträckning. Det bedömdes vidare vara möjligt att brottsanklagade kommer att vara villiga att ingå ett avtal med åklagare i flera fall eftersom det skulle leda till större förutsebarhet för honom eller henne än dagens system. Förslaget kritiserades från flera håll och har inte genomförts. framförde i sitt svar på lagförslaget att en regel om åtalsuppgörelser skulle medföra en rollsammanblandning mellan domstolen och åklagarmyndigheten och utgöra ett ingrepp i den dömande verksamheten. Domstolen har därefter i två avgöranden slagit fast att det faktum att åklagarmyndigheten har utlovat en viss påföljd mot att den misstänkte erkänner gärningen enligt gällan- 209 höringsnotata om ”Hurtigere behandling av straffesaker", s. 72 –75. de lagstiftning inte kan tillmätas någon självständig vikt vid straffmätningen210. Inom ramen för det arbete med att utforma en ny straffprocesslag som initierades i har det ingått i utredningens uppdrag att särskilt överväga om det finns skäl att införa en ordning där åklagarmyndigheten kan ge bindande löften om straffrabatt i de fall en misstänkt erkänner (”plea bargain”). Skälet till uppdraget i den delen var enligt vad som uttrycks i direktiven en ökad effektivitet. Utredningen föreslog i sitt betänkande att det bör införas en möjlighet för åklagarmyndigheten att ge bindande löften till den misstänkte i påföljdsfrågan om den misstänkte erkänner eller på annat sätt bidrar med upplysningar av betydelse211. Domstolen ska enligt utredningens förslag inte vara formellt bunden av åklagarens löfte men bör bara kunna frångå åklagarens påföljdslöfte i de fall det ”fremstår som klart at reaksjonsfastsettelsen vil bli feil”. Norsk domstol har möjlighet att handlägga erkända brott enligt ett förenklat förfarande utan åtal och huvudförhandling (s.k. ”tillståelsedom”). Förutsättningen är att klagarmyndigheten skickar in en begäran om sådant förenklat förfarande till rätten och att den misstänkte samtycker till det förenklade förfarandet. Samtycket kan återkallas fram till domstolens avgörande av saken. Det är inte tillräckligt att erkännandet sker i ett polisförhör utan den tilltalade måste erkänna till rätten. Det förenklade förfarandet kan användas för alla typer av brott, utom i de fall då det är aktuellt att döma till förvaring eller s.k. ”särreaktion” (vid bl.a. gärningsmannens psykotiska tillstånd). Det är också en förutsättning att det förenklade förfarandet inte är betänklig av något skäl i det enskilda fallet. ”tilståelsedom” kan bara beslutas av domstolen när erkännandet stöds av övriga upplysningar i målet. Ett erkännande kan också få betydelse vid straffmätningen i norska domstolar. Rätten ska beakta att den misstänkte erkänt gärningen då straffet bestäms. 210Norsk Retstidende (Rt) 2009 s. 1336, jfr Rt 2007 s. 616. 211NOU 2016:24, avsnitt 16.8. De flesta europeiska länder har en obligatorisk åtalsplikt som utgångspunkt för sin rättsordning. Förutom de nordiska exemplen tillämpas relativ åtalsplikt i bl.a. , , och . En allmän utvecklingstendens tycks vara att även länder med en obligatorisk åtalsplikt medger alltmer omfattande undantag från åtalsplikten. utgår liksom från en obligatorisk åtalsplikt med omfattande undantag. innehåller tysk rätt vissa möjligheter till överenskommelser om påföljden i brottmål under medverkan av domstolen. Domstolen upprättar i dessa fall ett förslag till överenskommelse mellan parterna med en nedre och övre gräns för påföljden. Om parterna godkänner förslaget kan en överenskommelse träffas vid en offentlig förhandling. Brottmålet kan efter en sådan överenskommelse hanteras i enlighet med ett förenklat förfarande vid domstolen. Överenskommelser förutsätter normalt ett erkännande från den tilltalade. straffprocess har innefattat möjligheter till åtalsuppgörelser . Nuvarande reglering infördes och innebär att en domstol kan döma i enlighet med träffade överenskommelser mellan åklagaren och den misstänkte på begäran av någondera parten. Förfarandet förutsätter ett samtycke från den misstänkte och hans eller hennes försvarare samt från åklagaren och målsäganden. Om flera personer är misstänkta i ett brottmål räcker det vidare att en av dessa personer inte lämnar samtycke till förfarandet för att det ska vara uteslutet för domstolen att tillämpa reglerna. De straffprocessuella reglerna anger hur förhandlingarna om överenskommelser ska gå till mellan åklagaren och den misstänkte liksom hur överenskommelserna ska dokumenteras. Domstolen ska vid en muntlig förhandling bl.a. försäkra sig om att den misstänkte förstår överenskommelsen och samtycker till den. Beroende på om domstolen godkänner överenskommelsen eller inte kan brottmålet antingen återförvisas till åklagarmyndigheten eller avslutas med ett beslut i enlighet med överenskommelsen. Domstolens beslut kan inte överklagas. En rad brott är undantagna från tillämpningsområdet för reglerna om uppgörelser i brottmål. Det gäller t.ex. dråp och mord, kid- nappning, sexualbrott, hatbrott, rån, terrorism och en rad brott som har med nationell och internationell säkerhet att göra. Det är möjligt att sluta överenskommelser om påföljder upp till fängelse .