sou · H5B380 · 2017-10-25 00:00:00 — Vid en obduktion får (se 5 § obduktionslagen) organ och annat material tas ut ur kroppen för undersökning, om det behövs för att syftet med obduktionen ska kunna tillgodoses. Biologiskt material ska läggas tillbaka i kroppen när obduktionen har slutförts, om inte syftet med obduktionen kräver att materialet tas till vara för undersökning . Bestämmelser om rättsmedi- cinsk undersökning av avlidna finns i 12–20 §§ obduktionslagen. Av 12 § framgår att med rättsmedicinsk undersökning avses i lagen rättsmedicinsk obduktion eller rättsmedicinsk likbesiktning. En rätts- medicinsk undersökning ska göras i form av rättsmedicinsk obduk- tion, om inte ändamålet kan tillgodoses genom rättsmedicinsk lik- besiktning. Förutsättningarna för när en rättsmedicinsk undersökning får genomföras anges i 13–15 §§ obduktionslagen. Dessa förutsätt- ningar har vi redogjort för i avsnitt 8.3.1. För kliniska obduktioner finns bestämmelser i 6–11 §§ obduktionslagen. Beslut om en klinisk obduktion fattas av läkare och får utföras om det behövs för att fastställa dödsorsaken, vinna viktig kunskap om sjukdom som den avlidne haft eller om verkan av behandling som den avlidne gått igenom, eller undersöka förekomsten av skador eller sjukliga föränd- ringar i den avlidnes kropp (se 6 § obduktionslagen). På det rättsmedicinska verksamhetsområdet finns dessutom rele- vanta bestämmelser i begravningslagen (1990:1144). Lagen inne- håller en reglering av dödsbevis, intyg om dödsorsak, gravsättning och kremering. Med stöd av bestämmelser i lagen (1995:831) om transplantation m.m. (transplantationslagen) omhändertar RMV vävnad som kan komma i fråga för transplantation. Av 1 § transplantationslagen fram- går att lagen innehåller bestämmelser om ingrepp för att ta till vara organ eller annat biologiskt material från en levande eller avliden människa för behandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan människa eller för annat medicinskt ändamål. Lagen innehåller också bestämmelser om användning av vävnad från ett aborterat och förbud mot vissa förfaranden med biologiskt material. När det gäller biologiskt material från avlidna framgår av 3 § att sådant material avsett för transplantation eller annat medicinskt ändamål får tas från en avliden människa om denne har medgett det eller det på annat sätt kan utredas att åtgärden skulle stå i överensstämmelse Hantering av humanbiologiskt material med den avlidnes inställning. I annat fall får biologiskt material tas, om inte den avlidne har skriftligen motsatt sig ett sådant ingrepp eller uttalat sig mot det eller det av annat skäl finns anledning att anta att ingreppet skulle strida mot den avlidnes inställning (se 3 § andra stycket). Är uppgifterna om den avlidnes inställning motstridiga eller finns det annars särskilda skäl mot ingreppet, får detta inte genom- föras (se 3 § tredje stycket). Även om biologiskt material får tas enligt 3 § andra stycket, får ingrepp inte göras om någon som stått den avlidne nära motsätter sig det (se 4 § transplantationslagen). På det rättsmedicinska området är även bestämmelserna i lagen om rättsintyg i anledning av brott relevanta. Ett rättsintyg är ett skriftligt medicinskt utlåtande som inhämtas av eller i syfte att användas i en brottsutredning eller som bevis i en rättegång i anledning av brott (se 1 § lagen om rättsintyg i anledning av brott). Läkarundersökning i syfte att ut- färda ett rättsintyg som avser en målsägande får inte utföras utan målsägandens samtycke. När det gäller kroppsbesiktning, inklusive provtagning och undersökning för rättsintyg, av den som är misstänkt för brott finns bestämmelser i 28 kap. (se 4 § lagen om rättsintyg i anledning av brott). Några bestämmelser om han- tering av humanbiologiskt material finns inte i nyssnämnda lag. RMV:s rättskemiska enhet utför, som vi redovisat i avsnitt 8.3.2, analyser bl.a. på uppdrag av polisen, när det finns misstanke om trafik-, narkotika- eller vissa våldsbrott. Sådan provtagning (avseende blod eller urin) är en form av kroppsbesiktning. Bestämmelser härom finns, som vi nämnt, i bl.a. 28 kap. . Av 28 kap. 12 § andra stycket framgår att med kroppsbesikt- ning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. För polisens provtagning när det gäller trafik- och narkotika- brott finns dessutom föreskrifter och allmänna råd om provtagning vid misstanke om bruk av narkotika och drog- rattfylleri (RPSFS 2006:01). Föreskrifterna reglerar den praktiska hanteringen vid provtagningen och anger bl.a. i vilka fall prov ska skickas till RMV:s rättskemiska enhet. Vid enheten genomförs dess- utom, som vi tidigare nämnt, analyser på uppdrag av Kriminalvården. Regleringen härom finns i 8 kap. 6 § fängelselagen (2010:610), som anger att en intagen, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, är skyldig att på begäran lämna bl.a. urin-, blod- eller Hantering av humanbiologiskt material hårprov för att kontrollera att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- medel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Närmare bestämmelser finns dess- utom i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (KVFS 2011:1). Den provtagning som sker i regi eller vid behandlingshem bygger huvudsakligen på den enskildes sam- tycke. På RMV:s rättsgenetiska verksamhetsområde är det faderskaps- och släktskapsärendena som dominerar (se avsnitt 8.3.3). Grund- läggande bestämmelser om faderskap till barn finns i och i anslutning därtill finns bestämmelser dels i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap, dels i för- ordningen (1969:624) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap. Av nyssnämnda förordning framgår bl.a. (se 1 §) att blod- prov ska undersökas genom RMV:s försorg. Förordningen medger också (se 6 §) en rätt för RMV att meddela föreskrifter för verk- ställighet av lag. Således har RMV genom Rättsmedicinal- verkets föreskrifter om provtagning vid utredning av faderskap (SOSFS 2013:20) lagt fast förfarandebestämmelser för hanteringen av prov avseende faderskap. I de fall då faderskapsfrågan är föremål för prövning vid domstol får rätten förordna om blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper (se 1 § lagen om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap). Ett sådant förordnande kan avse barn, mamma och presumtiv pappa. Vid de faderskaps- och släktskapsutredningar som RMV genomför på upp- drag av privatpersoner förutsätter provtagning däremot samtliga medverkandes samtycke. Rättsgenetiska undersökningar om släktskap kan också, som vi tidigare nämnt, genomföras på uppdrag av . Bestäm- melser härom finns i 13 kap. 15 § utlänningslagen (2005:716). Därav framgår att i ärenden om uppehållstillstånd på grund av familje- anknytning ska ge sökanden och den person till vilken anknytning åberopas tillfälle att få en dna-analys utförd när det gäller det biologiska släktskap som åberopas i ansökan. En förut- sättning för detta är att övrig utredning om släktskapet inte är till- räcklig för att uppehållstillstånd ska beviljas och att det inte är uppen- bart att det åberopade släktskapsförhållandet inte föreligger. Hantering av humanbiologiskt material dna-analys får utföras endast om den som ska undersökas har infor- merats om syftet med analysen och har gett sitt skriftliga samtycke. Sådana analyser ska, enligt 4 kap. 21 c § utlänningsförordningen (2006:97), utföras av RMV. På RMV:s rättspsykiatriska verksamhetsområde kan hälso- och sjukvårdslagstiftning i vissa fall vara tillämplig. Så är fallet då en person som vistas vid RMV för att genomgå en rättspsykiatrisk under- sökning under vistelsen behöver psykiatrisk eller somatisk vård. För prover som tas av sådana medicinska skäl saknas dock lagstöd att tvångsvis genomföra en provtagning. En förutsättning är således att den undersökte, i enlighet med patientlagens (2014:821) bestämmel- ser, samtycker till provtagningen. I RMV:s verksamhet på det rätts- psykiatriska området finns vidare behov av att ta prover av utred- ningsskäl. Även sådan provtagning förutsätter den undersöktes samtycke. Vi behandlar frågan om provtagning av utredningsskäl i avsnitt 11.4. Om det däremot finns ordnings- eller säkerhetsskäl för provtagning, finns lagstöd för att ta sådana prover även utan den undersöktes samtycke i lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk under- sökning, med vidare hänvisning till häkteslagen (2010:611). Av 5 a § lag framgår således att bl.a. 4 kap. 5 § häkteslagen är tillämp- lig. Sistnämnda lagrum anger att urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov, om inte annat motiveras av medicinska eller lik- nande skäl, får tas på en intagen som skäligen kan misstänkas vara påverkad av bl.a. alkohol, narkotika eller något annat berusnings- medel. För hanteringen av humanbiologiskt material vid RMV kan slut- ligen, när det gäller RMV:s forskningsverksamhet, bestämmelser i lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen) bli aktuella. Av lagens 1 § framgår att lagen innehåller bestämmelser om etikprövning av forskning som avser människor och biologiskt material från människor. Etikprövnings- lagen är bl.a. tillämplig på (se 4 §) forskning som avser studier på biologiskt material som har tagits från en levande människa och kan härledas till denna människa, men även forskning som innebär ett fysiskt ingrepp på en avliden människa omfattas av lagen. Dessutom omfattas forskning som avser studier på biologiskt material som har tagits för medicinskt ändamål från en avliden människa och kan härledas till denna människa. För att sådan forskning som omfattas av etikprövningslagen ska få bedrivas, är det en förutsättning att Hantering av humanbiologiskt material forskningen godkänts vid en etikprövning. Lagen innehåller dess- utom bl.a. bestämmelser om behandling av personuppgifter och om information och samtycke. I båda de situationer som vi nämnt ska, när biologiskt material kommer från avlidna, bestämmelserna om information och samtycke i transplantationslagen och obduktions- lagen tillämpas i stället för etikprövningslagen. 8.5En lag om hantering av humanbiologiskt material vid – våra överväganden och förslag 8.5.1Utgångspunkter för våra överväganden Vår bedömning: Hantering av humanbiologiskt material är av central betydelse för stora delar av verksamheten vid Rätts- medicinalverket. De prover som hanteras innehåller ofta känslig information och hanteringen är därför särskilt integritetskänslig. Vid en genomgång av gällande rätt står det klart att den lag- reglering av hantering av humanbiologiskt material som finns inte är tillräcklig. Mot denna bak- grund bör det införas en lag om hantering av humanbiologiskt material vid . Denna lag bör omfatta frågor om bevarande, utlämnande och förstöring av prov som utgör humanbiologiskt material. En stor del av RMV:s verksamhet består i hantering av prover av humanbiologiskt material. Sådant material förekommer inom samtliga fyra verksamhetsområden och möjligheten för myndigheten att be- driva sin undersökningsverksamhet är till stor del beroende av att det finns goda förutsättningar för att ta emot eller själv ta och sedan analysera prover av humanbiologiskt material. I en mycket stor del av RMV:s ärenden är de bedömningar som görs och de resultat som kan rapporteras till uppdragsgivaren direkt avhängiga av vad som framkommit vid sådana analyser av prover. Det finns också ett in- tresse från andra aktörer, inte minst inom forskningen, att få ta del av prover från RMV. som det således är av stor vikt att RMV har lagenlig möjlighet att hantera humanbiologiskt material på ett sätt som är ändamålsenligt utifrån verksamhetens behov, inne- Hantering av humanbiologiskt material håller de prover som hanteras ofta viktig och känslig information om de personer som proverna kommer från. Den personkrets som berörs kan ibland också omfatta nära anhöriga till de personer som proverna härrör från. Liksom är fallet när det gäller behandling av personuppgifter och uppgifter om avlidna (se avsnitt 6.5) kan han- teringen av humanbiologiskt material ge upphov till information om bl.a. den enskildes hälsa, såsom uppgifter om ärftliga sjukdomar, men också om den enskildes levnadsförhållanden. Hanteringen av humanbiologiskt material är således särskilt inte- gritetskänslig, vilket medför ett behov av att regleringen som om- gärdar sådan hantering är tydlig, noga avvägd och fyller syftet att väga intresset av en ändamålsenligt bedriven verksamhet mot intresset av skydd för den enskildes integritet. Genom tydliga bestämmelser ökar möjligheterna att säkerställa ett integritetsskydd, som klara bestämmelser bidrar till att skapa effektiva arbetsformer för RMV. Den hantering av humanbiologiskt material som äger rum vid RMV är inte oreglerad. Det finns i relativt stor utsträckning bestäm- melser som ger lagstöd för den hantering som äger rum vid myndig- heten. Till störst del är så fallet när det gäller RMV:s möjlighet att ta eller ta emot prover och analysera dessa. Det finns med andra ord lagstöd för att ett prov av humanbiologiskt material tas eller skickas till RMV och för den hantering som myndigheten gör för att kunna utföra de uppdrag som enligt RMV:s instruktion eller enligt avtal åvilar myndigheten. De bestämmelser som finns är dock inte heltäck- ande. Enligt vår mening är det främst frågor om bevarande, utläm- nande till annan och förstöring av prover som inte längre ska bevaras vid RMV, som inte i tillräckligt stor utsträckning regleras i lag. Även om det i gällande rätt, som vi konstaterat, i en del av- seenden saknas bestämmelser om den närmare hanteringen av human- biologiskt material vid RMV, så finns i allt väsentligt bestämmelser som ger bakomliggande lagstöd för de ärendetyper som ger upphov till uppdragen som RMV utför. RMV bedriver ingen egeninitierad undersökningsverksamhet och inte heller någon egeninitierad han- tering av humanbiologiskt material. Således finns det i exempelvis ärenden om rättsmedicinska obduktioner bestämmelser om förunder- sökning vid brott, som tillsammans med bestämmelser i främst obduktionslagen och begravningslagen reglerar hur sådana obduk- tioner ska genomföras. I ärenden om rättsgenetiska analyser finns bestämmelser om fastställande av faderskap till barn och i lagen Hantering av humanbiologiskt material (1951:649) om straff för vissa trafikbrott finns bestämmelser som gör det nödvändigt – och möjligt för RMV – att analysera blod- eller andra prover från berörda personer. Denna lagstiftning, till- sammans med annan som vi redovisat i avsnitt 8.4, möjliggör alltså att humanbiologiskt material får hanteras vid RMV. I det avseendet behövs, menar vi, inte några nya lagregler. Inte heller bör de bestäm- melser som redan finns sammanföras till ett sammanhållet regel- komplex. I en lag om hantering av humanbiologiskt material vid RMV bör således inte införas bestämmelser t.ex. om när RMV får ta prover vid en obduktion, när ett prov ska skickas från en av RMV:s rätts- medicinska enheter till den rättsgenetiska, för att där fastställa en avlidens identitet, eller när RMV får ta emot ett urinprov i syfte att analysera det för att utröna om det innehåller spår av narkotika. Den lag vi föreslår innehåller i stället endast de bestämmelser som enligt vår mening saknas för att hanteringen av humanbiologiskt material vid RMV ska ha ett fullgott lagstöd. Som vi kommer att redovisa i det följande är det frågor om utlämnande, bevarande och förstöring av sådant material som bör regleras i en ny lag om han- tering av humanbiologiskt material vid RMV. 8.5.2Lagens tillämpningsområde och vissa definitioner Vårt förslag: Lagen ska vara tillämplig på samtliga verksamhetsområden och omfatta hantering, varmed avses bevarande, utlämnande och förstöring, av mänskligt biologiskt material som tagits från en levande eller avliden person eller ett . I lagen definieras begreppet humanbiologiskt material, lik- som vad som avses med hantering av detsamma. Prover som tagits i syfte att ingå i elimineringsdatabas om- fattas inte av lagens bestämmelser. hantering av material som undersöks i syfte att fastställa om det är humanbiologiskt eller inte, omfattas av lagen. Om det slås fast att det undersökta materialet inte är humanbiologiskt, är dock lagen därefter inte tillämplig. I lagen tas vidare in en anmärkning om att Rättsmedicinal- verkets rätt till personuppgiftsbehandling med anledning av han- teringen av humanbiologiskt material framgår av den föreslagna datalagen för . Hantering av humanbiologiskt material En bestämmelse av grundläggande betydelse för en lag om hantering av humanbiologiskt material vid RMV, är hur den närmare avgräns- ningen av lagens tillämpningsområde ska regleras. Bestämmelsen är central och bör inleda lagen. Som vi har konstaterat, hanteras humanbiologiskt material vid samtliga fyra verksamhetsområden inom RMV. Det är endast vid tre av dem, där undantaget är det rättspsy- kiatriska området, som prover av humanbiologiskt material bevaras. Inom rättspsykiatrin gäller i stället att analyserade prover bevaras vid den rättskemiska enheten (se avsnitt 8.3.5). Enligt vår mening bör dock tillämpningsområdet för den lag om hantering av humanbio- logiskt material som vi föreslår vara allmängiltigt och omfatta all sådan hantering som äger rum inom RMV, oavsett på vilket verk- samhetsområde hanteringen sker. Förhållandevis ofta hanteras ett prov av humanbiologiskt material också vid mer än en avdelning inom RMV, vilket starkt talar för att samma bestämmelser ska gälla inom hela myndigheten, oavsett verksamhetsområde. Det finns en kategori av prover av humanbiologiskt material som dock bör undan- tas från lagens tillämpningsområde. RMV:s rättsgenetiska verksamhet har en s.k. elimineringsdatabas, i syfte att upptäcka och utreda kon- tamineringar av dna-prov. I avsnitt 7 behandlar vi frågan om denna databas. Hanteringen av prover som lämnas för att ingå i eliminerings- databasen bör, menar vi, regleras i den särskilda lag om som vi föreslår. Sådana prover ska därför undantas från tillämpningsområdet för lagen om hantering av humanbiologiskt material vid RMV. För lagens funktion krävs en definition av de enheter av mänsk- ligt biologiskt material som omfattas av lagen. Vid RMV hanteras prover av mänskligt material som kommer från levande, från avlidna och från . Gemensamt för de prover som omfattas av lagens tillämpningsområde är således att de samtliga består av humanbio- logiskt material, dvs. material som kommer från människokroppen. Det kan vara fråga om ben, blod, vävnad, hår, saliv, tänder, urin, dna och andra samlingar av celler från människokroppen. Avgörande för lagens tillämpning är inte, menar vi, att det mänskliga materialet har en viss form. Även om materialet har brutits ned så att det inte längre innehåller hela celler utan snarare delar av celler bör det därför om- fattas av lagen. Så länge det är fråga om material som har sitt ursprung i en människokropp – från en levande, avliden eller ett – om- fattas det av lagens tillämpningsområde. Hantering av humanbiologiskt material material är, enligt vår mening, att föredra framför andra likartade termer såsom exempelvis vävnadsprov. Beteckningen vävnadsprov är inte tillräckligt vidsträckt, eftersom det bl.a. inte innefattar mänsk- liga vätskor, t.ex. urin, som är ett vanligt förekommande prov för analys vid RMV. Termen humanbiologiskt material är därför att föredra, främst eftersom detta begrepp enligt vår bedömning är hel- täckande, men också eftersom termen i sig är informativ och anger vad det är fråga om för material, i motsats till begrepp som vävnads- prov eller prov, vilka kräver vidare förklaring. En viktig distinktion att göra är dock att med humanbiologiskt material avses just material som har sitt ursprung i en mänsklig kropp. Vid RMV hanteras inte endast prover från människokroppen, utan också hela kroppar från avlidna personer, exempelvis för obduk- tionsändamål eller för identifiering. Begreppet humanbiologiskt material, i den betydelse det har i vårt förslag till lag, omfattar inte sådana kroppar i sin helhet. Kroppen efter en avliden person utgör således inte humanbiologiskt material i lagens mening, medan prov tagna från en sådan kropp däremot gör det. Som vi har nämnt tidigare, regleras tagandet av prover och genom- förandet av analyser av humanbiologiskt material i annan lagstift- ning (se avsnitt 8.4 och 8.5.1). Den lagstiftning som föreskriver i vilka situationer, i vilken omfattning och på vilket sätt RMV får ta emot prover för undersökning eller ta egna prover för analys är, enligt vår mening, ändamålsenligt utformad. Däremot saknas i allt väsent- ligt bestämmelser som reglerar under vilka förutsättningar RMV får bevara prover av humanbiologiskt material, i vilka situationer RMV kan lämna ut sådant material till annan person – fysisk eller juridisk – och vad som ska gälla för förstöring av prover av humanbio- logiskt material när det inte längre finns något behov av att bevara proverna. Vårt förslag till lag syftar till att åtgärda denna brist i lag- stiftningen. Den hantering av humanbiologiskt material som avses i lagen utgörs således endast av frågor om bevarande, utlämnande och förstöring av prov av sådant material. I lagen bör införas en defini- tion med denna innebörd. bör lagen innehålla en anmärk- ning om att bestämmelser om när RMV får ta emot, ta, undersöka och analysera prov av humanbiologiskt material regleras i andra författningar. Helt utan undantag är emellertid inte denna avgräns- ning av vad som i vårt förslag till lag avses med hantering av human- biologiskt material. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 8.5.4. Hantering av humanbiologiskt material Vid RMV:s rättsgenetiska enhet förekommer ett speciellt slags (se avsnitt 8.3.3) analys av biologiskt material. Utifrån ett prov, bestå- ende av exempelvis ben, kan RMV genomföra en analys för att ut- röna om materialet kommer från en människa, ett djur eller består av något annat. Sådana analyser genomförs vanligtvis på uppdrag av eller någon av RMV:s rättsmedicinska enheter. Själva analysen syftar således till att avgöra om det är fråga om ett humanbiologiskt material eller inte. Fram till dess att det har kunnat uteslutas att provet kommer från en människa bör, menar vi, han- teringen vid RMV utgå från att det är fråga om ett prov av human- biologiskt material. Först sedan RMV genom sina undersökningar har kunnat klarlägga att det inte är fråga om humanbiologiskt mate- rial, kan materialet hanteras på annat sätt än som vore det från en människa. Bestämmelserna i vårt förslag till lag om hantering av humanbiologiskt material bör därför vara tillämpliga i sådana ären- den. Om RMV:s analys visar att det kan uteslutas att materialet kom- mer från en människokropp, bör lagen därefter inte vara tillämplig. Det humanbiologiska material som hanteras vid RMV aktuali- serar i de fall då det är fråga om prover från en person vars identitet är känd, behandling av personuppgifter. Ett prov av humanbiologiskt material är således bärare av sådan information att det är fråga om personuppgiftsbehandling. Provet av humanbiologiskt material är dock, enligt vår mening, inte i sig en personuppgift (se bl.a. den s.k. Artikel 29-gruppen, som slagit fast att ett vävnadsprov, såsom exem- pelvis ett blodprov, inte i sig är en personuppgift, men väl bärare av sådana uppgifter, Arbetsgruppen för skydd av personuppgifter, ytt- rande 4/2007 om begreppet personuppgifter). Däremot går det normalt sett, förutom i de fall då det är fråga om humanbiologiskt material från en individ som inte har kunnat identifieras, att koppla materialet till en person på sådant sätt att hanteringen av proverna också innebär en behandling av personuppgifterna kopplade till proverna.