sou · H5B364 · 2017-06-29 00:00:00 — Försvarsmakten och har pekat på att den ändring i 2 kap. 5 § första stycket OL som föreslås i promemorian innebär att Försvarsmakten skulle behöva söka tillstånd för att anordna en offentlig tillställning, som det inte krävs tillstånd för enligt 4 §, inom ett område med samlad bebyggelse. Det merarbete som kan antas uppstå för Försvarsmakten bör minska genom att vi nu föreslår att kravet på tillstånd begränsas till områden med tätbebyggelse. Vi ser däremot inte att det är olämpligt att Försvarsmakten blir tvungen att söka tillstånd för offentliga till- ställningar inom tätbebyggelse, utan att det är tvärtom är lämpligt att får möjlighet att pröva förutsättningarna för så- dana tillställningar. Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … punkter i denna del har därför inte lett till någon ändring jämfört med förslaget i promemorian. anser att definitionen av offentlig plats i 1 kap. 2 § första stycket OL bör ändras för att undvika gränsdragnings- problem gentemot begreppet samlad bebyggelse. Vidare har Riks- polisstyrelsen föreslagit en ändring i 2 kap. 5 § andra stycket OL för att uppnå överensstämmelse med övriga förslag. Vi menar att den definition av offentlig plats som Rikspolissty- relsen förordar skulle medföra att alltför många områden skulle ut- göra sådan plats. Även enskild mark skulle då i betydande utsträck- ning kunna utgöra offentlig plats, vilket inte är önskvärt. Vi ser inte heller att den föreslagna ordningen skulle medföra några gränsdrag- ningsproblem, i synnerhet inte då den ändring av detaljplanekravet som vi nu föreslår är mindre genomgripande än det förslag som pro- memorian utgick ifrån. synpunkter har därför inte lett till någon ändring i denna del. Däremot delar vi uppfattning beträffande följd- ändringen i 2 kap. 5 § andra stycket OL. Utöver de ändringar som gjorts utifrån ovan nämnda synpunkter från remissinstanserna, föreslår vi en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med tätbebyggelse. Syftet är koppla samman kraven i OL med de områden som utgör tätbebyggelse enligt vårt förslag till lag respektive förordning om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse. Därutöver föreslår vi bara redaktionella ändringar jämfört med de förslag till ändringar i OL som finns i promemorian. Förslag: Definitionen av avloppsvatten, som bl.a. omfattar vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning, ska ändras till att även omfatta motsvarande avvattning av mark inom tätbebyggelse. En upplysningsbestämmelse om vad som avses med termen tät- bebyggelse ska införas. Bedömning: Det finns inget behov av att ändra på reglerna om val av plats. Regeringens rätt att föreskriva att vissa djur inte utan sär- skilt tillstånd av kommunen får hållas inom områden med detalj- Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … plan, om sådana föreskrifter behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppstår, behöver inte utvidgas till att avse även andra områden. Undantaget som innebär att en fastighet i vissa fall inte ska räknas som jordbruksmark, behöver inte ändras. I 42 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd bör begreppet tätbebyggt område ändras till samlad bebyggelse. I miljöprövningsförordningen bör anges att anmälningsplikt C och verksamhetskod 10.50 ska gälla för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter inom samlad bebyggelse. Det bör även anges att anmälningsplikt C och verksamhetskod 26.150 ska gälla för asfaltverk eller oljegrusverk som ställs upp inom sam- lad bebyggelse. Bakgrund och gällande bestämmelser I finns det flera bestämmelser som hänger samman med bestämmelserna i . Termen detaljplan förekommer i 2, 7, 9 och 12 kap. . Ett tillstånd eller en dispens enligt får inte ges i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser. Små avvikelser får dock göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte motver- kas (2 kap. 6 §). Inte heller naturreservat får bildas eller ändras i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Även här får små av- vikelser göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte mot- verkas (7 kap. 8 §). I finns en definition av avloppsvatten (9 kap. 2 §). Med detta menas bl.a. vatten som avleds för sådan avvattning av mark inom en detaljplan som inte görs för en viss eller vissa fastighe- ters räkning, dvs. dag- och dräneringsvatten. Utsläpp av avloppsvat- ten räknas som miljöfarlig verksamhet (jfr 9 kap. 1 §). Avloppsvatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. För detta ändamål ska lämpliga avloppsanordningar eller andra inrätt- ningar utföras (9 kap. 7 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om miljöhänsyn i jordbruket till skydd för od- lings- och kulturlandskapet samt djur- och växtlivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare föreskriva att Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … jordbruksmark får tas ur jordbruksproduktion först efter anmälan till . Dessa bestämmelser ska dock inte tillämpas på mark som ingår i en detaljplan eller i områdesbestämmelser och som är avsedd för ett annat ändamål än jordbruk (12 kap. 7–9 §§). Reger- ingen har i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket föreskrivit att jordbruksmark får tas ur jordbruksproduktion tidigast efter det att anmälan om åtgärden har gjorts till läns- styrelsen, om inte medger något annat. Anmälan be- hövs dock inte om åtgärden är av ringa betydelse för jordbruket på brukningsenheten eller för natur- och kulturmiljön och inte heller när marken tas i anspråk för verksamhet vars tillåtlighet prövats i sär- skild ordning. Vidare anges i att regeringen får föreskriva att vissa djurslag inte utan särskilt tillstånd av kommunen får hållas inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, om sådana före- skrifter behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppstår. Regeringen får överlåta åt kommunen att meddela sådana föreskrifter (9 kap. 11 §). Regeringen har bemyndigat kommunen att meddela sådana föreskrifter i 39 § förordningen (1998:899) om miljö- farlig verksamhet och hälsoskydd, FMH, i fråga om nötkreatur, häst, get, får eller svin, orm samt pälsdjur eller fjäderfä som inte är sällskaps- djur. Enligt 9 kap. 12 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer även i andra fall än som avses i 9 kap. 11 §§ meddela de föreskrifter som behövs till skydd mot olägenheter för människors hälsa. Regeringen får överlåta åt kommunen att med- dela sådana föreskrifter. Med stöd av har regeringen bl.a. annat utfärdat FMH och miljöprövningsförordningen (2013:251). I FMH finns bestäm- melser som innebär att den som avser att anordna en gödselstad eller annan upplagsplats för djurspillning inom område med detaljplan ska anmäla detta till den kommunala nämnden eller till generalläkaren, då generalläkaren utövar tillsyn över verksamheten (37 §). Vidare får kommunen meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel, slam och annan orenlighet inom område med detaljplan eller intill så- dant område, om det behövs för att hindra att olägenheter för män- niskors hälsa uppkommer (40 § första stycket 2). Om det i en kom- mun finns tätbebyggt område som inte omfattas av detaljplan, får kommunen, om särskilda skäl föranleder det, föreskriva att en be- Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … stämmelse som avses i 37 eller 40 § första stycket 2 ska gälla även sådant tätbebyggt område (42 §). I miljöprövningsförordningen finns bl.a. bestämmelser om att det krävs en anmälan för att anlägga eller driva vissa slag av fabriker, andra inrättningar eller annan miljöfarlig verksamhet (jfr 9 kap. 6 § ). Således krävs en anmälan till tillsynsmyndigheten i fråga om en anläggning för sortering eller krossning av berg, natur- grus eller andra jordarter inom ett område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser. En anmälan krävs även utanför ett område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser, om verksamheten bedrivs på samma plats än (4 kap. 6 §). Vidare krävs en anmälan till tillsynsmyndigheten i fråga om asfaltverk eller oljegrusverk som ställs upp inom område med detaljplan eller områ- desbestämmelser, eller som ställs upp utanför område med detaljplan eller områdesbestämmelser i (14 kap. 17 §). Underlåtenhet att göra anmälan kan utgöra ett brott enligt 29 kap. 4 § första stycket 1 c . Då det anmälningspliktiga området utökas något innebär det att även det straffreglerade området utökas i motsvarande omfattning. I promemorian gjordes bedömningen att det inte fanns något behov av att ändra på reglerna om –val av plats (jfr 2 kap. 6 § tredje stycket och 7 kap. 8 §), –regeringens rätt att föreskriva att vissa djur inte utan särskilt till- stånd av kommunen får hållas inom områden med detaljplan, om sådana föreskrifter behövs för att förhindra att olägenheter för människors hälsa uppstår (jfr 9 kap. 11 §), eller –undantaget som innebär att en fastighet i vissa fall inte ska räk- nas som jordbruksmark (jfr 12 kap. 7–9 §§). Nedan följer överväganden i promemorian i de delar där någon ändring föreslogs. Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … Definitionen av avloppsvatten bör ändras så att den även omfattar dag- och dräneringsvatten från samlad bebyggelse som inte är planlagd Vad som avses med avloppsvatten enligt framgår av defi- nitionen i 9 kap. 2 §. Denna definition infördes i allt väsentligt genom ändringar i dåvarande 8 kap. 1 § vattenlagen (1918:523) till följd av förslagen i prop. 1941:45, som i sin tur byggde på förslagen i SOU 1939:40. Bestämmelserna syftade ursprungligen till att särskilja vad som avsågs med s.k. kloakvatten, där det var möjligt att genom tvång avleda kloakvatten över annans mark, och vad som avsågs med s.k. industriellt avloppsvatten, där det inte fanns samma möjlighet. Denna skillnad togs bort när bestämmelsen senare flyttades till 3 § miljöskyddslagen (1969:387) och definitionen i huvudsak fick sin nuvarande form. Med ”vatten som avleds för […] avvattning av mark inom detalj- plan” avses dräneringsvatten och dagvatten inom planlagda områden. Enligt tredje punkten i paragrafen ska sådant vatten räknas som av- loppsvatten, förutsatt att avvattningen inte görs för en viss eller vissa fastigheters räkning. Eftersom dränerings- och dagvatten inte sällan innehåller föroreningar har det ansetts lämpligt att jämställa sådant vatten med avloppsvatten, snarare än att jämställa detta med sådan markavvattning som omfattas av bestämmelserna om vattenverk- samhet i 11 kap. . Sådan avvattning som görs för en viss eller vissa fastigheters räkning ingår således inte i termen avlopps- vatten. Definitionen i 9 kap. 2 § tredje punkten som innebär att vat- ten som är hänförligt till viss avvattning ska betraktas som avlopps- vatten tar alltså sikte på sådan avvattning som sker i det större sam- manhang som avvattning inom samlad bebyggelse innebär – inte avvattning från enbart en eller några enstaka fastigheter. Om kravet på detaljplan ändras i PBL kan det tänkas bli vanligare att delar av den samlade bebyggelsen inte längre kommer att omfattas av detaljplan. Om ingen ändring görs av definitionen i kan ändringen av detaljplanekravet således medföra att visst dag- och dräneringsvatten från bebyggelse av sådant slag som omfattas av detaljplan inte längre kommer att klassas som avlopps- vatten. Därigenom skulle utsläpp av sådant dag- och dräneringsvatten inte längre räknas som miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 1 §. Följaktligen skulle även kravet i 9 kap. 7 § upphöra, dvs. Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … vatten ska avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. Mot denna bakgrund finns det skäl att anpassa definitionen i 9 kap. 2 § för att säkerställa att sådant dag- och dräneringsvatten som klassas som avloppsvatten kommer att klassas på samma sätt även i fortsättningen. Om kravet på detaljplan ändras i PBL bör defi- nitionen av avloppsvatten följaktligen ändras på så sätt att även vatten som avleds för avvattning av mark inom samlad bebyggelse ska anses utgöra avloppsvatten. Liksom tidigare bör emellertid inte sådan avvatt- ning av mark som görs enbart för en viss eller vissa fastigheters räk- ning omfattas av definitionen. Även förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt miljöprövningsförordningen bör ändras I miljöprövningsförordningen finns ett krav på anmälan i fråga om vissa anläggningar för sortering eller krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter samt om asfaltverk eller oljegrusverk som hänger samman med bestämmelserna om detaljplan i PBL. Även i FMH finns bestämmelser som hänger samman med detaljplan om var kommunen får meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel m.m. Därtill används i FMH termen tätbebyggt område. Begreppet tätbebyggt område förekommer i andra författningar men saknar en legaldefini- tion. Hur denna term ska förstås i förhållande till termen samlad bebyggelse – som föreslås införas i PBL m.fl. lagar – är i viss mån oklart. Av allmänt språkbruk följer att de två termerna måste bedö- mas ha en närliggande betydelse. Eftersom begreppet samlad bebyg- gelse föreslås få en legaldefinition i PBL och föreslås införas i flera andra lagar är det lämpligt att byta ut begreppet tätbebyggt område mot samlad bebyggelse. Om kravet på detaljplan ändras i PBL är det lämpligt att dessa bestämmelser följdändras för att det inte ska uppstå oönskade änd- ringar i fråga om var det krävs en anmälan för nu berörda verksam- heter, respektive inom vilka områden som kommunen får meddela föreskrifter om spridande av naturligt gödsel m.m. I fråga om kravet på anmälan för en anläggning för sortering el- ler krossning av berg, naturgrus eller andra jordarter bör 4 kap. 6 § miljöprövningsförordningen följaktligen ändras så att kravet inte bara ska gälla inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … utan även inom samlad bebyggelse. Även inom övriga områden bör det liksom krävas en anmälan, i de fall som verksamheten be- drivs på samma plats än . I fråga om kravet på anmälan för asfaltverk och oljegrusverk bör 14 kap. 16 § i samma förordning ändras så att kravet inte bara ska gälla sådana verk som ställs upp inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, utan även sådana verk som ställs upp inom samlad bebyggelse. Även inom övriga områden bör det liksom krävas en anmälan, i de fall som verket ställs upp i mer än 90 kalen- derdagar . Det är även lämpligt att ersätta termen tätbebyggt område i FMH med termen samlad bebyggelse för att göra det tydligare inom vilka områden som kommunen kan meddela sådana föreskrifter. Följakt- ligen bör 42 § FMH ändras så att det framgår att i de fall som det finns samlad bebyggelse som inte omfattas av detaljplan, får kommu- nen, om särskilda skäl föranleder det, föreskriva att en bestämmelse som avses i 37, 39 eller 40 § första stycket 2 ska gälla även sådant område med samlad bebyggelse. Remissynpunkter på förslaget i departementspromemorian En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget i pro- memorian i de delar som rörde tillstyrkte förslaget eller hade inte någon erinran mot det. Några remissinstanser tillstyrkte förslaget oavsett om detaljplanekravet ändras eller inte. Lantmäteriet framhåller att det finns många områden som utgör samlad bebyggelse enligt den definition som görs i lagförsla- get, och som inte omfattas av detaljplan och inte heller ingår i verk- samhetsområde för allmän vatten- och avloppsanläggning. Förslaget till ny lydelse av 9 kap. 2 § MB träffar inte bara sådana områden med samlad bebyggelse som omfattas av detaljplan, men kan komma att inte göra det, utan också befintliga områden med samlad bebyggelse som ligger utanför detaljplan. Det gäller inte bara tätare bebyggda områden, utan också rena landsbygdsområden i vissa fall. Förslaget kommer alltså att innebära att det i ökad utsträck- ning kommer att bli nödvändigt att ordna förvaltningen av dagvat- tenhanteringen genom att bilda gemensamhetsanläggningar, istället Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … för att bilda markavvattningssamfälligheter. Därmed uppkommer en utökning av arbetsuppgifterna för lantmäterimyndigheterna. Sam- tidigt sker en minskning av arbetsuppgifterna för mark- och miljö- domstolarna och av dem förordnade markavvattningssakkunniga. Det uppkommer då frågor om överföring resp. förstärkning av resurser och kompetenser till lantmäterimyndigheterna. Vi delar i huvudsak den bedömning som gjordes i promemorian, både vad gäller de ändringar som föreslogs i , FMH och miljö- prövningsförordningen och de bedömningar som gjordes om att det inte behövdes några ändringar i övrigt. Mot bakgrund av vårt förslag att införa en ny lag om betydelsen av termerna tätbebyggelse och samlad bebyggelse, föreslår vi dels en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med tätbebyggelse i , dels en ny upplysningsbestämmelse om vad som avses med samlad bebyggelse i FMH och miljöprövningsförordningen. Med dessa bestämmelser sammankopplas kraven i dessa författningar med de områden som utgör tät- respektive samlad bebyggelse enligt den nya lagen och förordningen. I promemorian föreslogs att definitionen av avloppsvatten i 9 kap. 2 § skulle ändras så att den även skulle omfatta vatten som avleds för viss avvattning av mark inom samlad bebyggelse. Eftersom termen samlad bebyggelse även omfattar mindre byar m.m. skulle förslaget i promemorian i vissa avseenden leda till ett väsent- ligt större ansvar för landets kommuner, med ökade kostnader som följd. Vi menar att det är lämpligt att förslaget i promemorian ändras så att definitionen i stället ska avse tätbebyggelse, mot bakgrund av att denna term i högre grad motsvarar de områden som omfat- tas av en detaljplan. Vi har även övervägt om räckvidden av bestämmelserna i och miljöprövningsförordningen borde begränsas till områden med tätbebyggelse. Vi menar dock att det är motiverat att förpröva de verksamheter och åtgärder som avses i miljöprövningsförordningen, i den mån dessa företas inom samlad bebyggelse. På motsvarande sätt är det från hälsoskyddssynpunkt befogat att miljö- och hälso- skyddsnämndens befogenheter enligt 42 § FMH även gäller inom Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … områden med samlad bebyggelse. Av dessa skäl har vi inte funnit anledning att göra någon annan bedömning än den som gjordes i promemorian. 5.6.3Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning m.m. Bedömning: Varken kommunens ansvar för gaturenhållning m.m. eller bestämmelserna om skyltning i lagen med särskilda bestäm- melser om gaturenhållning och skyltning behöver ändras. Bakgrund och gällande bestämmelser Enligt lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhåll- ning och skyltning (LGS) gäller att på gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i en detaljplan, och för vilka kom- munen är huvudman, ansvarar kommunen för att platserna genom gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder hålls i ett sådant skick att uppkomsten av olägenheter för människors hälsa hindras och de krav tillgodoses som med hänsyn till förhållandena på platsen och övriga omständigheter kan ställas i fråga om trevnad, framkom- lighet och trafiksäkerhet (2 §). Uttrycket allmän plats har i detta sammanhang samma betydelse som i PBL, där uttrycket definieras som en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov (1 kap. 4 §). En fastighetsinnehavare har motsvarande skyldigheter inom om- råden som i detaljplan redovisas som kvartersmark och som har iord- ningställts och begagnas för allmän trafik. Med allmän trafik avses i detta sammanhang såväl motortrafik som gång- och cykeltrafik. Fastighetsinnehavarens skyldighet tar sikte på att det inte är ovanligt att områden för skilda slag av trafik, torg, parker, m.m. redovisas som kvartersmark i en detaljplan och inte som mark för allmän plats. En vanligt förekommande planutformning, särskilt i områden med små- husbebyggelse, är s.k. storkvarter. Sådana områden avser dels mark som är avsedd för byggnader men även för gemensamma behov, dvs. särskilt för hela husgruppen gemensamt avsatta områden som tjänar Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … som gator, parker, m.m. Sådana s.k. kvasiallmänna platser är i regel upplåtna för eller nyttjade för allmän trafik. De kvasiallmänna plat- serna skiljer sig ofta varken till utformning eller till användningssätt från de egentliga allmänna platserna i PBL:s mening och uppfattas också av allmänheten som sådana. Denna skyldighet gäller emellertid inte i fråga om områden som ska användas för allmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt eller annan särskild rätt enligt 14 kap. 18 eller 19 § PBL. I sådant fall är det kommunen som har ansvaret för gaturenhållning och snöröjning m.m. De angiv- na bestämmelserna i tar sikte på sådan mark eller annat utrymme som enligt en detaljplan ska användas för enskilt byggande, dvs. kvar- tersmark, men också för en allmän trafikanläggning eller en trafikan- läggning som är gemensam för flera fastigheter, dvs. sådana bestäm- melser som i en detaljplan vanligtvis betecknas som s.k. x- eller z- bestämmelser. Inom ett område med detaljplan där kommunen är huvudman för allmänna platser kan kommunen ålägga en fastighetsinnehavare att utföra kommunens skyldigheter i fråga om gaturenhållning, snöröj- ning och liknande åtgärder. Denna möjlighet gäller endast gångbanor eller andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtra- fiken (3 §). Om andra platser utomhus – än som avses i 2 § – där allmänheten får färdas fritt har skräpats ned eller annars osnyggats, är kommunen skyldig att återställa platsen i sådant skick som med hänsyn till orts- förhållandena, platsens belägenhet och omständigheterna i övrigt till- godoser skäliga anspråk. Bestämmelserna ska inte tillämpas, om skyl- digheten ska fullgöras av någon annan enligt lag eller annan författ- ning eller särskilda föreskrifter (4 §). Enligt LGS gäller bl.a. att tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda eller liknande ändamål inte får fin- nas varaktigt uppsatt utomhus utan tillstånd av regeringen eller statlig eller myndighet som regeringen bestämmer (6 § LGS). Bestämmelsen gäller inte anordningar inom vägområde eller för vilka bygglov krävs eller har lämnats. Bestämmelserna gäller inte heller sådana åtgärder avseende skyltar och ljusanordningar som inte kräver Ett ändrat krav på detaljplan motiverar följdändringar … bygglov efter beslut enligt 9 kap. 7 § första stycket PBL, dvs. i de fall som kommunen upphäver kravet på bygglov genom en bestämmelse i en detaljplan (10 §). Av 2 § förordningen (1998:929) om gaturenhållning och skylt- ning följer att det är som får meddela sådana tillstånd som det nu är fråga om. I departementspromemorian fanns en längre bakgrundsbeskrivning om hur bestämmelserna i har tillkommit (Ds 2014:31 s. 109– 114). Den som önskar fördjupa sig i hur bestämmelserna har till- kommit hänvisas till redovisningen där. Om t.ex. gator, torg och parker anläggs utan att det finns någon detaljplan uppkommer därmed inte någon allmän plats i den be- märkelse som avses i 2 § LGS. Om ingen ändring görs i LGS kommer kommunen följaktligen inte längre ha någon lagstadgad skyldighet för gaturenhållning på sådana gator, torg, parker och andra platser och områden som kommunen iordningsställer för att tillgodose all- männa behov, dvs. sådana platser och områden som enligt en detalj- plan ska utgöra allmän plats för vilka kommunen är huvudman.