sou · H5B312 · 2017-03-10 00:00:00 — Omfattningen bedöms dock ha varit hanterbar. I Väster- bottens läns landsting kunde den ökade arbetsbördan hanteras genom att patienter med god tandhälsa och utan akuta besvär kallades till återbesök vart tredje i stället för vart annat år. Myndigheternas beredskap och hantering beskriver att tandstatusen bland dem som kom ibland var dålig. noterade att dagens unga tandläkare inte hade sett sådan tandstatus och därför inte alltid visste inte hur de skulle behandla patienterna. Äldre tand- läkare hade dock erfarenhet av behandling av personer med sämre tandstatus. gjorde samma notering. Enligt var det framför allt kvinnor och barn som sökte sjukvård. I var neo- natal- och mödravården påverkad inledningsvis . Lika- så beskriver att mödravården hade en ökad belastning och uppger att barnsjukvården var hårt belastad . Litet behov av psykiatrisk vård Flera av landstingen beskriver att psykiatrin inte var särskilt hårt belastad men att man förberedde sig för en ökad belastning i ett senare skede. hade vid- tagit förberedelser för behandling av posttraumatisk stress men det behövdes inte i så stor utsträckning . Regionen på- pekar att sådan behandling ofta behövs mer i ett senare skede. Inte heller i hade psykiatrivården någon större belastning . Samarbete med andra myndigheter och aktörer Bra samarbete med kommuner och andra landsting, sämre med statliga myndigheter deltog i möten med där var med. anser att hade svårt att samarbeta med övriga myndigheter och de vårdgivare som deltog i mötena. skickade tjänstemän på fel nivå i organisationen och hade svårt att se situa- tionen ur andra aktörers perspektiv. Myndigheternas beredskap och hantering landstings samarbete inom Samverkansfunktion fungerade bättre. Inom den ramen kunde lands- tinget samverka med , polis, räddningstjänst, SOS Alarm, kollektivtrafik och ett antal kommuner. hade också ett givande kunskaps- och erfarenhetsutbyte med och upplevde att de på flera sätt hade liknande arbetssituationer. saknade statens närvaro på regional nivå. ska samordna de statliga myndigheterna, men eftersom många myndigheter inte har någon regional organi- sation var det svårt att få det att fungera. I fanns det en samverkansgrupp på lokal och operativ nivå. Det fanns även en annan, strategisk grupp med , , och alla 33 kommunerna. hade svårt att komma i kontakt med . ordnade samverkansmöten med bl.a. polisen och räddningstjänsten, oftast på telefon. hade ett gott samarbete med och och kom- muner. och upplevde problem med myndigheternas insamling av information om situationen. såg problem med att MSB, som ansvarade för att samla och vidarebefordra information om situationen, inte kunde sjukvårdsfrågor. skulle regionen fylla i enkäter från Regionen uppfattade att rapporterna ”tvät- tades” under vägen och att och tog bort mer sjuk- vårdsrelaterade skrivningar och att en del av det som regionen hade pekat på som belastat därmed försvann. När regionen såg sina egna svar kände man inte igen dem. Detta förfarande påverkade vilken information som fördes uppåt i systemet. Regionen uppfattade som en svag aktör och att det i praktiken i stor utsträckning var MBS som var tongivande. Regionen anser att det är viktigt att den som sätter ihop en enkät har kunskap om sjukvårdsfrågor. Oavsett hur enkäten hade utformats Myndigheternas beredskap och hantering hade dock regionen hade ändå förmedlat att man kunde hantera situationen. lämnade skriftlig information om läget till MSB, , och . Ett problem var att frågorna var lite olika formulerade och att det inte gick att återan- vända de svar man redan lämnat till någon annan myndighet eller organisation. Rapporteringen tog därför mycket resurser i anspråk. beskriver också att enkäterna var utfor- made på ett sätt som utgick från ett förväntat krisläge. Vi har under utredningen besökt eller gjort intervjuer per telefon med följande kommuner: , kommun, Trelle- borgs kommun, kommun, kommun, kom- mun, kommun, , stad, Ljusnars- bergs kommun och . Vi har vidare deltagit i om ensamkommande barn arrangerad av och i . Avsnittet bygger på dessa intervjuer. har tagit del av, kom- menterat och kompletterat avsnittet. 4.8.1Kommunernas ansvar för mottagandet av människor på flykt I kapitel 2 finns en utförlig redogörelse för de bestämmelser som reglerar kommunernas ansvar för mottagandet av människor på flykt. Här beskrivs kommunernas ansvar mer kortfattat. har ansvaret för mottagandet Huvudregeln är att det är som har det övergri- pande ansvaret för mottagandet av asylsökande. Det innebär att det är som svarar för att alla asylsökande registreras. ansvarar också för att vuxna asylsökande och barn som bor tillsammans med sin vårdnadshavare får boende om Myndigheternas beredskap och hantering det behövs, sysselsättning och försörjning enligt bestämmelserna i . Kommuners ansvar för personer som inte sökt asyl Enligt socialtjänstlagen har en kommun det yttersta ansvaret för att enskilda som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. För vuxna asylsökande och barn i familj har Migrations- verket huvudansvaret. Enligt SKL kan kommuner ge bistånd enligt socialtjänstlagen till människor som ännu inte sökt asyl. Kom- munens bedömning görs då utifrån den tillfälliga situationen till dess att personen sökt asyl, då fått det fulla ansvaret för personen ifråga. Kommunerna bör enligt SKL:s tolkning ha befogenhet att ordna med tillfälliga boendeplatser för att kunna uppfylla sina skyldigheter, t.ex. ifråga om nödbistånd. Likaså kan en kommun som anser att det föreligger en extraordinär händelse ha befogenhet att ge begränsat ekonomiskt stöd. Det gäller enskilda som vistas i kommunen och som har drabbats av en händelse och som kan få stöd enligt lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Sådant stöd bör enligt SKL kunna ges i form av tillfälliga boendeplatser, att transporter ordnas eller liknande. Enligt skollagen har barn som är bosatta i rätt till utbildning. Detta gäller också för asylsökande barn, som alltså har samma rätt till utbildning som barn som är folkbokförda i . Rätten till utbildning gäller alla barn från och med höstterminen det år de fyller . Rätten till utbildning gäller också asylsökande i gymnasie- åldern som även om de har fyllt har rätt att avsluta sin utbild- ning i gymnasieskola eller gymnasiesärskola om studierna påbörjats före det att eleven fyllt . Det är den kommun som barnet vistas i som ansvarar för att barnet får utbildning på samma villkor som andra barn i kommunen. Kommunen är skyldig att erbjuda barnet plats i skola så snart det är Myndigheternas beredskap och hantering lämpligt med hänsyn till barnets personliga förhållanden, efter ankomsten till . Barnen omfattas inte av skolplikt. Kommunernas ansvar för ensamkommande barn Kommunerna är enligt LMA skyldiga att ta emot ensamkommande barn. Med ensamkommande barn avses, enligt 1 § femte stycket LMA, barn som är och som vid ankomsten till är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare. Barnen bor tillfälligt i en ankomstkommun Ensamkommande barn kan efter att de anlänt till ge sig till känna för en svensk myndighet i vilken kommun i landet som helst. I praktiken sker det vanligtvis i någon av de kommuner där har kontor vid vilka barn kan ansöka om asyl. underrättar i den aktuella kommu- nen om att det anlänt ett ensamkommande barn. Barnet får inled- ningsvis ett tillfälligt boende i ankomstkommunen. målsättning är att barnet ska vara kvar i ankomstboendet som mest . anvisar en kommun till barnet efter ankomsten ska anvisa en kommun, som svarar för barnets boende. Ambitionen är att barnen anvisas en kommun i omedelbar anslutning till ankomsten till . trädde en lagändring i kraft som gav Migra- tionsverket utvidgade möjligheter att anvisa en kommun som ska ordna boende till ensamkommande barn. Myndigheternas beredskap och hantering samtliga kommuner kan anvisas, oavsett om kommunen har en överenskommelse med eller inte. fördelades ensamkommande barn till kom- munerna enligt fördelningstal på läns- och kommunnivå. Fördel- ningstalen byggde på att enligt sin prognos i oktober året innan hade gjort en beräkning av platsbehovet. Den beräkningen utgjorde grunden för länsstyrelsernas fördelningstal på läns- och kommunnivå och därmed också för förhandlingsarbetet med kommunerna.383 Det innebär att det antal platser som man hade beräknat skulle behövas byggde på ett antagande om att ett väsentligt lägre antal ensamkommande barn skulle komma (prognosantagandet var 8 000 ensamkommande barn). tillämpar , på uppdrag av regeringen, en ny anvisningsmodell vars huvudsyfte är att mottagan- det av ensamkommande barn ska bli jämnare fördelat mellan landets kommuner. Kommunens överförmyndare utser en god man Barn som saknar vårdnadshavare eller förmyndare ska få en god man. Om anvisningen av barnet från ankomstkommunen till anvisnings- kommunen går snabbt är det överförmyndaren i anvisningskom- munen som förordnar god man för barnet. Om barnet blir kvar i ankomstkommunen kan det vara överför- myndaren i den kommunen som ansvarar för att en god man föror- dnas. Det är i dessa fall också den kommunen som ytterst ansvarar för stöd och hjälp till barnet enligt socialtjänstlagen, eftersom barnet kommit att vistas i den kommunen. Enligt lagen om god man för ensamkommande barn ska en god man förordnas så snart det är möjligt. Den gode mannen ska ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter och t.ex. biträda barnet med asyl- ansökan. 383 (2016). Årsredovisning 2015 , s. 50. Myndigheternas beredskap och hantering Boende i annat hem än det egna Socialtjänstlagen innehåller bestämmelser om boende i annat hem än det egna, som också gäller asylsökande ensamkommande barn. Där framgår bl.a. att socialnämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Varje kommun ansvarar för att det finns tillgång till familjehem och hem för vård eller boende. När ett barn ska placeras ska det i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående, dock alltid med beaktande av barnets bästa. Vidare måste socialnämnden lämna sitt medgivande till att ett barn tas emot för vård eller fostran i ett hem som inte är föräldrahemmet eller hos någon annan som har vårdnaden om barnet. Barnets bästa ska avgöra Enligt socialtjänstlagen ska vad som är bäst för barnet vara avgörande vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn. När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant infor- mation och möjlighet att framföra sina åsikter i frågan. Om barnet inte framför sina åsikter, ska dessa så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad och beaktas när Migrations- verket anvisar barnet till en kommun. Kommunens ansvar för barn som inte bor där I socialtjänstlagen anges att om det står klart att en annan kommun än vistelsekommunen ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild, är vistelsekommunens ansvar begränsat till akuta situationer. Om barnet är bosatt i en annan kommun än vistelsekommunen är bosättningskommunen ansvarig för stöd- och hjälpinsatser. Med bosättningskommun avses den kommun där barnet är stadigvarande bosatt eller en annan kommun om barnet har starkast anknytning till den kommunen. Myndigheternas beredskap och hantering En kommun behåller ansvaret för stöd och hjälp åt en enskild som till följd av ett beslut av kommunen vistas i en annan kommun i exempelvis hem för vård eller boende. Ersättning för kommunalt mottagande En kommun som anvisats av har rätt till ersättning för kostnader för utredning som görs enligt socialtjänstlagen av- seende ett ensamkommande barn. Kommunen har även rätt till ersättning för boende och för transport av ensamkommande barn till den kommun som anvisats av . Kommunerna hade inte förutsett att det skulle komma så många människor på flykt till och de hade därför en låg beredskap. Kommunerna beskriver att de inte hade någon anledning att aktivt söka information om migration. kände till att det ofta sker en ökning av antalet ensamkommande barn , men kunde inte förutse att ökningen skulle bli så stor eller att kom- munen skulle få så många uppgifter kopplade till det ökade antalet människor på flykt. Flertalet av kommunerna blev överraskade. Flera kommuner trodde inte att den egna kommunen skulle beröras med tanke på dess geografiska läge och eftersom människor på flykt inte brukade söka sig till kommunen. hade tagit emot många ensamkom- mande barn och såg att antalet ensamkommande barn började öka och att det fortsatte öka . fick bra information från polisen och från privatpersoner om att många människor på flykt befann sig i Tysk- land och med avsikt att resa vidare till . anlände ungefär 45 000 människor på flykt till , en kommun med 43 000 invånare. Kom- munens arbete kom dock endast i begränsad utsträckning att gälla vuxna asylsökande eftersom de bussades vidare från färjan. Kom- munen fick däremot ta ett stort ansvar genom att anordna ankomst- Myndigheternas beredskap och hantering boende för de ensamkommande barn som anlände med färjan. Mellan och kom ungefär 2 300 ensamkommande barn. De flesta kom septem- ber , då ID-kontroller infördes på färjorna till . var oförberedd på vad som skulle hända och hade ingen beredskap inför den situation som uppstod. fick kännedom om att situationen höll på att förändras då personer som arbetade i hamnen hörde av sig och berättade att många människor kom med färjan. bad att inventera antalet bered- skapsplatser som skulle kunna användas som boende för asylsökande vuxna och barn som kom med vårdnadshavare. kommun var medveten om att kommunen skulle få ta emot ett ökat antal ensamkommande barn som en följd av det nya avtalet med . Kommunen var inte alls förberedd på att det skulle komma så många fler ensamkommande barn och dess- utom vuxna asylsökande och barn med vårdnadshavare som bodde i boenden i kommunen. , med 4 900 invånare, hade 400 asylsökande i kommunen. i kommunen hade dåliga grundförutsättningar , bl.a. på grund av personalbyten. fick de första indikationerna på att situa- tionen höll på att förändras via det överförmyndarnätverk man har med andra kommuner. hade inte tillräcklig beredskap för det som hände i form av en beredskapsplan eller likande. Kommunen tror att en beredskapsplan ändå inte hade lyckats identifiera inom vilka områden kommunen skulle ställas för de största utma- ningarna. Kommunernas beredskap – våra iakttagelser Kommunerna hade inte förutsett att det skulle komma så många människor på flykt till . Kommunerna uppfattade inte att de hade någon anledning att aktivt söka information om migration. Många kommuner trodde inte att den egna kommunen Myndigheternas beredskap och hantering skulle beröras av en situation med fler människor som sökte sig till , med tanke på kommunens geografiska läge och att män- niskor på flykt inte tidigare hade sökt sig till kommunen. Förutsättningar och hantering varierade mycket Kommunernas hantering i den inledande fasen Kommunerna anpassade sig snabbt för att hantera situationen. I byggdes en krisorganisation upp från till en annan. Kommunerna i län hade hade tagit emot ett ökat antal ensamkommande barn. Arbetet ansågs vara något av en ”extra uppgift” och ansvaret fördelades . Det fanns därför inte någon struktur för uppgifterna i det ordinarie arbetet och det saknades en långsiktig verksamhetsplanering för mottagandet. Information om hur många som var på väg Många kommuner fick själva förse sig med information om hur många som kunde väntas komma till kommunen för att kunna pla- nera verksamheten. stad ansåg att man fick den mest tillförlitliga infor- mationen via massmedia. Från fick man inte sällan ett besked och ett helt annat besked . hade också massmedia som sin viktigaste informationskanal för att kunna planera verksamheten. Kommunen samarbetade också med rederierna och fick deras passagerarlistor. fick bäst information om hur många som var på väg från SJ. kommun väntade på att ”någon annan” skulle informera om hur många människor var på väg. Det hade varit positivt om någon aktör hade haft ansvar för att samla information om hur många som var på väg till . I kommunen hade man fullt upp med att lösa de uppgifter man ställdes inför. Myndigheternas beredskap och hantering Kommunerna i län anser att det är statens uppgift att ge kommunerna information om att ”nu händer det”. Som det var blev kommunerna tagna på sängen. Kommuner med erfarenhet hade bättre förutsättningar De kommuner som hade erfarenhet av att ta emot många människor från andra länder verkar ha klarat av bättre än de som saknade erfarenhet. kommun har haft ett stort mottagande av människor från andra länder . Mottagandet ökade särskilt och ställdes då inför en rad utmaningar. har kommunen skapat en organisation som man anser fungerar väl för att ta emot stora grupper människor. innebar därför inte för kommuns del så stora skillnader jämfört med tidigare och man ansåg att man hade en beredskap och struktur som fungerade för att klara ett ökat antal människor. Belastningen på kommunerna varierade mycket Belastningen på kommunerna varierade mycket. hade tagit emot många ensamkom- mande barn och hade täta kontakter med . har också många års erfarenhet av att arbeta med frågor om mottagande. innebar ändå en stor omställning för då 47 000 mäniskor på flykt kom via . Staden hade närmare 14 500 ensamkommande barn i sina ankomstboenden och gick från 90 platser i ankomstboenden till som mest 2 500 platser . kommun var inte ankomstkommun för ensamkom- mande barn och man var inte heller anvisningskommun . I kommunen fanns inte heller anläggningsboenden. Däremot fanns HVB-hem i kommunen där andra kommuner hade barn placerade. I kommunen fanns också ett mycket stort antal vuxna asylsökande i eget boende. Många av de ensamkommande barn som kom och som då placerades i en anvis- ningskommun har senare kommit till då de fått uppe- hållstillstånd eller fyllt . Även ett stort antal vuxna som tidigare Myndigheternas beredskap och hantering bott i anläggningsboende söker sig till eftersom de har vänner eller släktingar där. kommun har cirka 2 800 invånare. tog kommunen emot 280 asylsökande , vilket alltså motsvarade av kommunens befolkning. har 4 900 invånare och /2016 fanns ungefär 1 150 asylsökande i kommunen. var en kommun som många reste igenom – på väg till och på väg söderut från . Många stannade i endast . var ankomstkommun för 247 ensamkommande barn och kommunen startade 12 nya hem för vård och boende. kom- mun hade också 220 evakueringsplatser för personer som Migrations- verket inte kunde erbjuda boende till . Många, även barn, stannade upp i evakueringsboenden. Kommunerna tog emot vid färjeterminaler och centralstationer I , och innebar det stora antalet ankom- mande människor på flykt att kommunen behövde finnas på plats vid platser dit många kom med tåg och båtar. I kom människor via Kielterminalen (färjan) och . Kommunen identifierade ett behov av närvaro och organiserade ett mottagande på plats för att lotsa vidare. Stadsdelen skötte mottagandet på . För stadsdelen innebar arbetet att organisera lokaler och bemanning. Först var det i princip en container och en enkel stuga med toalett på central- stationens område. Fastighetsägaren hade synpunkter på detta och det ledde till att kommunen flyttade sitt mottagande till ett hus i närheten, Vita huset. Mottagandet i Vita huset fanns kvar till strax . Kielterminalen finns i stadsdelen –och där var det inte ett lika hårt tryck som på . I arbetet på och färjeterminalen arbetade kommunen nära polisen. Samarbetet med frivilliga på fungerade bra. De ensamkommande barnen lotsade till Migra- tionsverkets ankomstboende i . Myndigheternas beredskap och hantering öppnade en samlad ankomst- central vid Posthusplatsen för de människor på flykt som anlände till genom att sätta upp ett antal baracker. I fanns det diskussioner om att ordna en särskild lokal för mottagande, men organiserade aldrig några särskilda utrymmen på eller utanför . Många av de ensamkommande barnen kom till och kommunen fanns där, t.ex. fanns ungdomsjouren tidigt på plats på central- stationen. anser att samarbetet med polisen på fungerade bra, mycket tack vare att det fanns ett etablerat samarbete . Samarbetet med frivilliga fungerade väl Kommunerna ger en bild av att samarbetet med frivilliga och fri- villigorganisationer i stort sett fungerade väl. I kom staden överens med frivilligorganisationerna om att det var kommunen som hade ansvaret för de ensamkom- mande barnen. I fick socialsekreterarna i kommunerna många samtal och mail från engagerade personer i civilsamhället som ville hjälpa till. Det fanns inte kapacitet att besvara samtalen. Socialsekre- terarna fick välja mellan att svara på civilsamhällets frågor eller att hantera frågor kring barnen. Kommunerna uppskattar att det förmodligen fanns enorma resurser till förfogande som inte kunde utnyttjas. kommuns samarbete med frivilliga och civilsamhället utgjorde en mycket stark positiv kraft . Viljan att skänka kläder och saker var stor och många engagerade sig i motta- gandet av människor på flykt som kom. Det fanns dock ett behov av en sammanhållande funktion för det frivilliga engagemanget. Ett exempel är hur och var man samlar in kläder och hur de ska fördelas till dem som kommit till . Kommunen tillfrågades om de kunde ta ett sådant ansvar, men avböjde, både med hänvisning till att kommunen inte ska vara det civila samhällets företrädare och till att man inte hade resurser . Myndigheternas beredskap och hantering De ensamkommande barnen var den största arbetsuppgiften Det är tydligt att den absolut största arbetsuppgiften för kommu- nerna var de ensamkommande barnen. Till hade det kommit ungefär 30 ensamkommande barn och man hade 30 platser för ensamkommande barn. ordnade man snabbt platser för 1 500 ensamkommande barn. Registrering av barnens asylansökningar Ett återkommande problem för kommunerna var att det tog innan barnen blev registrerade som asyl- sökande och att det fanns bristfällig kunskap om var barn befann sig. anser att ett av de största problemen var att det inte fanns kontroll över de ensamkommande barnens vistelseadresser. Flera barn hade dubbla dossiernummer. berättar att det tog mellan och en månad för barnen att få sin asylansökan registrerad hos . I tog det innan barnens ansökningar registrerades hos . Migrations- verket och gjorde en särskild överenskom- melse där åtog sig att registrera 100 ensamkommande barns asylansökningar . Eftersom de ensamkommande barnens asylansökningar inte hade registerats av vid ankomsten och tiden gick beslutade sig för att hyra bussar och köra barnen till i . Barnen kunde få vänta på att få sin ansökan registrerad. Det var först som förstod vad ett dossiernummer var och att alla barn skulle ha detta. De först ankommande barnen fick inte detta och bodde hos kommunen utan att vara registrerade någon- stans. kommun anser att de tog över vad kommunen uppfattade som ansvar att hålla reda på var barnen befann sig. Myndigheternas beredskap och hantering Kommunen ställde frågor till barnen, tog bilder på dem och försökte skapa ett register. Nästa steg var att boka tid hos för att barnen skulle få registrera sin asyl- ansökan där. kommun fick ingen information från Migrations- verket om vilka barn som var på väg. Ankomstboenden en betungande uppgift Att anordna ankomstboenden blev en betungande uppgift för de kommuner som tog emot många barn, särskilt eftersom barnen ofta blev kvar länge i ankomstboendena.384 I blev den genomsnittliga tiden för barn i ankomstboende . Totalt placerades 1 890 ungdomar som kommit till i en anvisningskommun 2016.