sou · H5B380 · 2017-10-25 00:00:00 — har, som vi nämnt inledningsvis (se avsnitt 10.2), hos begärt att instruktionen för RMV ska ändras så att den skyldighet som tidigare fanns för rättsläkarsta- tionerna enligt 2 § 6 i rättsläkarstationernas instruktion att besvara frågor också från enskilda, ska gälla för RMV. Enligt Advokatsam- fundets mening, är det inte alltid möjligt för offentliga försvarare i brottmål att i tillräckligt stor utsträckning för sin huvudmans räk- ning få svar från RMV i rättsmedicinska frågor. Den möjlighet som finns att via åklagaren begära utlåtanden från RMV kan inte ersätta en möjlighet för en försvarare att få svar direkt från RMV. Det åligger försvararen att tillvarata huvudmannens rätt och i det syftet verka för sakens riktiga belysning (se 21 kap. 7 § ). Försvaren bör därför inte via åklagaren initiera utredningsåtgärder som har ett ovisst svar och som därför kan visa sig vara till men för en tilltalad. RMV har uppgett att verket som huvudregel saknar möjlighet att avge yttranden eller utlåtanden på begäran av enskilda. En anled- ning härtill är bristande resurser, men även mer principiella invänd- ningar har framförts. Således har RMV ifrågasatt om det är lämpligt att verket medverkar till att information viktig för sakens riktiga belysning kan hindras att komma till åklagarens kännedom. Denna invändning får, enligt vår mening, förstås som att RMV menar att information som framkommit vid verkets undersökning på begäran av enskild och som framgår av RMV:s utlåtande, kan komma att undanhållas från åklagaren om utlåtandet inte är till den tilltalades fördel. Ett sådant utlåtande kommer inte att åberopas i domstol och blir därför inte känt för åklagare eller domstol. RMV har vidare anfört att rättsläkare vid uppdrag från enskilda är osäkra på om de fått tillgång till allt relevant material i samma ut- sträckning som då begäran kommer från myndigheter. Dessutom kan det, enligt RMV:s mening, innebära trovärdighetsproblem för verket om två rättsläkare inom myndigheten, som besvarar frågor från olika håll, ställs mot varandra i t.ex. en rättegång. I betänkandet Rapport från , SOU 2015:52, har kommissionen uppmärksammat att en misstänkt, enligt kom- missionens mening, saknar tillräckliga möjligheter att på egen hand inhämta ett sakkunnigutlåtande. Mot bakgrund av den betydelse det måste anses ha för den misstänktes möjlighet att lägga fram bevis- ning till stöd för sin ståndpunkt, ansåg kommissionen att frågan bör utredas. 10.5Ingen utökad uppdragsverksamhet för – våra överväganden Vår bedömning: Utformningen av gällande bestämmelser om uppdragsverksamhet gentemot enskilda framstår i alla delar som lämplig och välavvägd. Någon skyldig- het för att åta sig rättsmedicinska uppdrag från enskilda bör därför inte införas. I vårt utredningsuppdrag ingår att ta ställning till hur RMV bör bedriva sin uppdragsverksamhet. Enligt våra kommittédirektiv är uppdraget i och för sig inte begränsat till att avse endast den rätts- medicinska verksamheten vid RMV, men det är, menar vi, huvudsak- ligen på det rättsmedicinska området som det finns anledning att fundera på om förutsättningarna för verkets uppdragsverksamhet bör förändras. Den bakomliggande anledningen till vårt uppdrag i denna del, är framställan om att det bör införas bestämmelser som innebär en skyldighet – inte endast möjlighet – för RMV att åta sig uppdrag från enskilda på det rättsmedicinska området. Att denna begäran från lett fram till vårt utredningsuppdrag när det gäller RMV:s uppdragsverksamhet, talar naturligtvis för att det är främst på det rättsmedicinska om- rådet som behovet av förändrade bestämmelser bör övervägas. Det finns ytterligare skäl för att våra överväganden bör begränsas på detta sätt. På det rättspsykiatriska verksamhetsområdet är utrym- met för uppdrag från enskilda starkt begränsat. Rättspsykiatriska undersökningar, § 7-intyg och bedömningar av återfallsrisk för livs- tidsdömda är ärendetyper vars genomförande är detaljreglerat i lag. Något utrymme för uppdrag från enskilda finns inte på det rätts- psykiatriska området. Inte heller på det rättskemiska området har vi identifierat något behov av förändrade bestämmelser för RMV:s uppdragsverksamhet. Verket åtar sig analysuppdrag från behandlings- hem som bedrivs i privat regi, men i övrigt verkar efterfrågan från enskilda av olika rättstoxikologiska undersökningar starkt begrän- sad. På det rättsgenetiska området utförs faderskaps- och släktskapsanalyser på uppdrag av enskilda. Det förefaller själv- klart att den andra större ärendetypen vid RMV:s rättsgenetiska enhet – identifiering av avlidna – inte kan utföras på begäran av en- skild utan är en polissak. De uppdrag som utförs för hälso- och sjukvårdens räkning, bl.a. farmakogenetiska analyser och analyser om plötslig hjärtdöd, bör inte lämpligen ha en enskild person som beställare. Frågeställningarna som är aktuella kan vara mycket kom- plexa och svaren kan ha stor inverkan på de individer som under- söks. Analyser kan t.ex. visa att den person som proverna avser har en mycket stor risk att drabbas av mycket svår sjukdom. Sådan information kan inte lämpligen lämnas enbart i form av en rapport om provsvar, utan förutsätter kapacitet att hantera även exempelvis fortsatt vård. Sådan kapacitet finns inte hos RMV, som endast om- besörjer själva analysen och inte eventuell vård av patienter. Mot denna bakgrund är våra överväganden när det gäller frågan om RMV:s uppdragsverksamhet bör förändras från att innebära en möjlighet för RMV att utföra uppdrag, till en skyldighet att åta sig uppdrag från enskilda begränsad till det rättsmedicinska området. Från sida har, som vi nämnt, gjorts gällande att möjligheten för en enskild att vända sig till RMV med ett upp- drag, och därigenom dra nytta av RMV:s rättsmedicinska kompetens, är alltför begränsad. Det borde, enligt argumenten som framförts, vara möjligt för en enskild att få till stånd en rättsmedicinsk under- sökning och ett rättsmedicinskt utlåtande utan polisens eller åkla- garens kännedom. Det är av grundläggande betydelse från rättssäkerhetssynpunkt att en misstänkt eller tilltalad kan ta tillvara sin rätt och åberopa den bevisning som han eller hon anser nödvändig. I syfte att tillgodose den tilltalades behov, innehåller bestämmelser om den misstänktes möjligheter att påverka den utredning som genom- förs. Av 23 kap. 4 § framgår att en förundersök- ning ska bedrivas objektivt. Omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel ska eftersökas, tas tillvara och beaktas. På begäran av den misstänkte eller försvararen ska ett förhör eller någon annan utredning äga rum, om det kan antas vara av betydelse för förundersökningen (se 23 kap. 18 b § ). Om den misstänkte inte får gehör för sin begäran, kan rätten pröva frågan (se 23 kap. 19 § ). I den mån en rättsmedicinsk utredning har genomförts vid RMV och verket har lämnat ett utlåtande, har en misstänkt eller tilltalad också möjlighet att, vanligtvis genom sin försvarare, vända sig till RMV med eventuella frågor utifrån det lämnade utlåtandet. RMV besvarar frågor utifrån de fynd och slutsatser som redovisats i verkets utlåtande. Om RMV:s utredning, enligt den tilltalades uppfattning, bör kompletteras, kan en sådan begäran framställas till åklagaren eller, om åklagaren inte delar uppfattningen att förundersökningen behöver kompletteras, till rätten. Därutöver finns möjligheten för den tilltalade att vända sig till s.k. Rättsliga råd (Social- styrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor). Rätts- liga rådet avgör (se 18 § förordningen [2015:284] med instruktion för ) rättsmedicinska ärenden och avger utlåtanden t.ex. i frågor om samband mellan våld och uppkommen skada. En tilltalad som inte har fått gehör för sin begäran om komplet- tering vid framställning till åklagare eller domstol, har dessutom möjlighet att vända sig till någon privat sakkunnig, t.ex. en läkare. En misstänkt eller tilltalad har således generellt sett stora möjlig- heter att få fram och åberopa rättsmedicinsk bevisning i ett mål. Utifrån den aspekten finns därför inte, menar vi, något skäl att in- föra en skyldighet för RMV att utföra uppdrag på begäran av en- skilda. Från sida har emellertid framförts att det i vissa fall kan vara problematiskt för den misstänktes försvar att behöva vända sig till polis, åklagare eller domstol med ett önskemål om rättsmedicinsk undersökning, oavsett om det avser en komplet- tering av en undersökning som är genomförd, eller om det avser en ny fråga, som inte tidigare varit aktuell. Det kan också vara aktuellt att begära en s.k. second opinion, dvs. en ny rättsmedicinsk bedöm- ning baserad på samma underlag men genomförd av en annan rätts- läkare. Det finns, menar , ett behov av att kunna använda RMV:s kompetens i rättsmedicinska frågor genom att be- gära en utredning och ett utlåtande som inte kommer till polisens, åklagarens eller domstolens kännedom om inte försvaret väljer att åberopa utlåtandet som bevisning i målet. Den enskilde ska således kunna lämna ett uppdrag till RMV, för vilket det ska gälla sekretess på så sätt att ingen annan än den enskilde ska få veta att uppdraget har lämnats och inte heller vad RMV i sitt yttrande kommit fram till, om inte den enskilde själv väljer att informera polis, åklagare eller domstol om detta. Enligt vår mening finns flera principiella tveksamheter med en sådan ordning. RMV är en opartisk expertmyndighet inom svenskt rättsväsende. De utredningar som genomförs och utlåtanden som lämnas, har myndigheten som avsändare. Det är visserligen enskilda rättsläkare som har upprättat utlåtandena, men dessa lämnas i myn- dighetens namn, inte rättsläkarens. Mot den bakgrunden är det inte, menar vi, möjligt för RMV att lämna en second opinion. Myndig- heten som sådan har lämnat det första utlåtandet, och kan inte över- pröva sitt eget utlåtande. Däremot kan naturligtvis, som vi redan berört, en komplettering begäras genom åklagaren. En sådan kom- plettering kan självfallet leda till andra slutsatser än de som ursprung- ligen dragits. En möjlighet för en enskild att vända sig till RMV med en be- gäran om ett yttrande som skulle hemlighållas för polis och åklagare skulle vidare kunna försätta RMV:s rättsläkare i en svår sits. I de fall då uppdraget från den enskilde skulle hamna hos en rättsläkare som varit involverad i ärendet, skulle denna läkare vara tvungen att hålla isär den information som erhållits vid den första undersökningen och den som kommit fram vid – den hemliga – kompletteringen. Läkaren skulle i en sådan situation ha mer infor- mation än åklagaren, vilket kan bli ett bekymmer exempelvis då åkla- garen tar kontakt med läkaren, antingen för att läkaren ska höras som sakkunnig i rätten, eller för att åklagaren vill få ett förtydli- gande i någon fråga. Problemet skulle minska om en begäran från en enskild inte fick behandlas av personal som varit involverad i det ursprungliga ärendet. Inte endast rättsläkare fick i så fall omfattas av detta, utan även andra yrkeskategorier som, beroende på ärende- typ, kommit i kontakt med det ursprungliga ärendet. De rättsmedi- cinska enheterna är emellertid inte större än att en sådan ordning skulle vara svår att tillämpa i praktiken. är sådan att det är svårt att vara helt säker på att den rättsläkare som skrivit det första utlåtandet inte också får kännedom om att den tilltalade vänt sig till RMV. Exempelvis skulle rättsläkare i arbets- ledande position, som ser huvuddelen av samtliga inkomna ärenden till enheten, vara diskvalificerade från att lämna sakkunnigutlåtanden. Sammantaget är det, enligt vår mening, inte förenligt med RMV:s roll som oberoende expertmyndighet med uppdrag från, i första hand, rättsväsendets myndigheter, att utföra uppdrag på begäran av enskilda under förutsättning att dessa uppdrag ska hållas hemliga. En misstänkt eller tilltalad har, menar vi, goda förutsättningar att ta tillvara sin rätt med stöd av de bestämmelser som finns . Bestäm- melsen i 3 § i RMV:s instruktion om verkets möjlighet att åta sig uppdrag på begäran av enskilda bör därför inte ändras. 11Tre frågor av betydelse för rättspsykiatriska undersökningsverksamhet Tre frågor av betydelse för RMV:s rättspsykiatriska undersöknings- verksamhet har under utredningsarbetets gång visat sig angelägna att behandla. Frågorna har sådant nära sammanhang med utrednings- uppdraget i övrigt, att de bedöms kunna rymmas inom uppdraget. I de fall då Rättsliga råd genomför komplette- ringar av en rättspsykiatrisk undersökning, och den misstänkte vistas vid en undersökningsenhet vid RMV, ska samma bestämmelser i häkteslagen (2010:611) kunna tillämpas som då RMV genomför rätts- psykiatriska undersökningar. RMV kan ta bl.a. urin- och blodprov på en person som ska genom- gå en rättspsykiatrisk undersökning eller en s.k. § 7-undersökning, om detta är påkallat av ordnings- och säkerhetsskäl. Sådan provtag- ning ska, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, få ske även om det behövs för att vid undersökningen kunna be- döma den enskildes psykiatriska eller medicinska tillstånd. Vissa bestämmelser om sekretess som gäller för Kriminalvården, ska gälla även för RMV. Således ska sekretess gälla inom RMV för uppgift om åtgärd som har till syfte att hindra rymning eller fritag- ning, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om upp- giften röjs. Detsamma ska gälla för uppgifter om åtgärder som har till syfte att upprätthålla ordningen och säkerheten i RMV:s rätts- psykiatriska undersökningsverksamhet. Tre frågor av betydelse för … På uppdrag av domstol utför RMV rättspsykiatriska undersökningar enligt lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning och s.k. § 7-undersökningar enligt lagen (1991:2041) om särskild personutred- ning i brottmål, m.m. (personutredningslagen). Undersökningarna genomförs i de allra flesta fall vid RMV:s rättspsykiatriska under- sökningsenheter. Under vårt utredningsuppdrag har tre särskilda frågor med an- knytning till RMV:s verksamhet på det rättspsykiatriska området aktualiserats. Enligt vår bedömning är det fråga om närliggande frågor som har sådant samband med de frågeställningar som i övrigt omfattas av vårt uppdrag, att vi har möjlighet att ta upp dessa frå- gor inom ramen för befintligt kommittédirektiv. Den första frågan hänger samman med möjligheten för Social- styrelsen att, under vissa förutsättningar, komplettera en rättspsy- kiatrisk undersökning. Så kan ske i samband med att råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor (det s.k. Rättsliga rådet) yttrar sig över undersökningen. När kompletteringen görs kan den undersökte personen vistas vid någon av RMV:s undersök- ningsenheter. Vid RMV får under vissa förutsättningar bestämmelser i häkteslagen tillämpas. Så är däremot inte fallet vid de komplette- rande undersökningar som genomför. Frågan om möjligheten att, i vissa delar, tillämpa häkteslagen även i dessa situa- tioner, redovisar vi i avsnitt 11.3. Enligt RMV:s uppfattning finns det ett behov av att, för utred- ningsändamål, kunna ta vissa prover på personer som är föremål för rättspsykiatriska undersökningar eller § 7-undersökningar. Det rör sig bl.a. om urin- och blodprov, i syfte att bedöma den undersöktes medicinska och psykiatriska tillstånd. Vi behandlar denna fråga i av- snitt 11.4. Slutligen rör den sista frågan RMV:s rutiner som syftar till att hindra rymning eller fritagning eller som har till syfte att upprätt- hålla ordning och säkerhet i verksamheten. Sådana rutiner omfattas enligt gällande rätt inte av någon sekretess, vilket enligt RMV:s upp- fattning är otillfredsställande. Vi behandlar denna fråga i avsnitt 11.5. Tre frågor av betydelse för … av en rättspsykiatrisk undersökning I brottmål får rätten besluta om rättspsykiatrisk undersökning i syfte att kunna bedöma om det finns medicinska förutsättningar att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § . Beslut om sådan undersökning får också fattas i syfte att kunna bedöma om den misstänkte har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning och i så fall tillståndets betydelse för frågan om påföljdsvalet enligt 30 kap. 6 § (se 1 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning). Rätten får inte (se 3 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning) bestämma att någon ska överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning utan att en rättspsykiatrisk under- sökning har gjorts i målet. Om den misstänkte redan genomgår rätts- psykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning och rätten har inhämtat utlåtande från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården, behövs dock inte någon rättspsykiatrisk undersökning. Rätten får överlämna någon till rättspsykiatrisk vård utan sär- skild utskrivningsprövning under förutsättning att det har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning eller har inhämtats ett § 7-intyg enligt personutredningslagen, som omfattar de medicinska förutsättning- arna för att döma till sådan påföljd. Om en misstänkt vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, behöver rätten dock endast inhämta ut- låtande om de medicinska förutsättningarna från den chefsöver- läkare som är ansvarig för vården (se 4 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning). Rättspsykiatriska undersökningar kan (se 5 § lagen om rättspsy- kiatrisk undersökning) utföras såväl vid inrättningar inom hälso- och sjukvården som vid särskilda undersökningsenheter. Vid en undersökningsenhet inom RMV ska vissa närmare preciserade be- stämmelser i häkteslagen tillämpas. Detta framgår av 5 a § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. I de fall då den undersökte är häktad eller annars frihetsberövad när han eller hon tas in på en enhet vid RMV för att genomgå en rättspsykiatrisk undersökning gäller 1 kap. 4–6 §§, 2 kap., 3 kap. och 4 kap. 1–10 §§ häkteslagen. Gäller det däremot en person som inte Tre frågor av betydelse för … är frihetsberövad och som genomgår en rättspsykiatrisk undersök- ning eller en § 7-undersökning vid någon av RMV:s undersöknings- enheter, gäller en del av de nyssnämnda bestämmelserna i häktes- lagen. Så är fallet med 1 kap. 6 § andra stycket, 2 kap. 11 och 12 §§, 4 kap. 2 §, 3 § 1 och 4, 5–9 §§ och 10 § första stycket 2 häkteslagen. Vid ska dessutom 4 kap. 11 och 12 §§ samt 8 kap. 1 och 2 §§ häkteslagen tillämpas. Bestämmelserna i 1 kap. 4–6 §§ häkteslagen avser utformningen av verkställighet, och anger bl.a. att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av häktes- lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast an- vändas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. I 2 kap. finns bestämmelser som gäller placering och vissa rättig- heter. Däribland finns bl.a. bestämmelser om rätten att placeras i enrum, vistelse med andra, sysselsättning och personliga tillhörig- heter. I häkteslagens 3 kap. regleras besök och andra kontakter. I den utsträckning det lämpligen kan ske får en intagen ta emot besök, men besök kan vägras om det kan äventyra säkerheten. Kapitlet inne- håller också bestämmelser om bl.a. elektronisk kommunikation och försändelser. I 4 kap. finns bestämmelser om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder. Det gäller bl.a. reglering av möjligheten att kon- trollera den intagnes rum och tillhörigheter, kroppsvisitation och kroppsbesiktning, omhändertagande av otillåtna föremål och möjlig- heten att belägga en intagen med handfängsel. Vissa bestämmelser om bevakningsföretag och väktare finns i 8 kap. häkteslagen. Genom hänvisningen i 5 a § lagen om rättspsykiatrisk undersökning till de nyssnämnda bestämmelserna i häkteslagen, ska således dessa häktes- lagsregleringar gälla när rättspsykiatriska undersökningar genom- förs vid någon av RMV:s undersökningsenheter. När RMV har genomfört en rättspsykiatrisk undersökning, är det möjligt för rätten att inhämta yttrande över ut- redningen. Av 12 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning framgår således att rätten får inhämta yttrande över sådan utredning som avses i 3 eller 4 § samma lag. Yttrandet lämnas av Rättsliga rådet. Om det behövs, ska komplettera utredningen. En sådan komplettering kan genomföras vid RMV. Ska en rättspsykiatrisk undersökning kompletteras, gäller i tillämpliga delar vad som i 5 §, 6 § första stycket och 8–11 §§ lagen om rättspsykiatrisk undersök- Tre frågor av betydelse för … ning sägs om en sådan undersökning. Någon hänvisning görs inte till den ovannämnda 5 a § och därigenom är inte heller de bestäm- melser i häkteslagen som 5 a § hänvisar till tillämpliga vid komplet- terande utredningar. 11.3.2En tillämpning av häkteslagen vid komplettering av en rättspsykiatrisk undersökning – våra överväganden och förslag Vårt förslag: Om ska komplettera en rättspsy- kiatrisk undersökning, ska vissa av häkteslagens bestämmelser tillämpas vid den undersöktes vistelse vid en undersöknings- enhet inom . Frågan om ordning och säkerhet vid rätts- psykiatriska undersökningsenheter var föremål för överväganden och lagstiftning . I lagstiftningsärendet (se prop. 2013/14:222, s. 12 f.) konstaterades att de allra flesta brottsmiss- tänkta som tas in på de rättspsykiatriska undersökningsenheterna är häktade och att samma slag av risker och hot mot ordning och säkerhet därför gör sig gällande på RMV:s undersökningsenheter som på häkten. Till det kommer att de brottsmisstänkta som tas in på undersökningsenheterna har konstaterade eller befarade psykiska störningar. Därtill kommer att det, för att den rättspsykiatriska undersökningen ska kunna genomföras, är nödvändigt att den intagne under vistelsen på undersökningsenheten upphör med läkarordinerad psykofarmaka. Även beträffande de personer som inte är frihetsberövade är ord- nings- och säkerhetsfrågorna viktiga. Den tekniska och personella säkerhetsnivån vid RMV:s undersökningsenheter bedömdes lagstiftningsärende inte vara densamma som på häkten. Efter- som det saknades en tillräcklig rättslig reglering för att upprätthålla en hög säkerhetsnivå vid de rättspsykiatriska undersökningsenheter- na, infördes regleringen i 5 a § lagen om rättspsykiatrisk undersök- ning som vi redogjort för (se avsnitt 11.3.1). Därigenom har vissa bestämmelser i häkteslagen blivit tillämpliga för en misstänkts vistelse vid en av RMV:s undersökningsenheter. Tre frågor av betydelse för … I de fall då ska komplettera en rättspsykiatrisk undersökning, kan en sådan komplettering genomföras vid RMV. Eftersom bestämmelsen om kompletterande utred- ning inte omfattar 5 a § lagen om rättspsykiatrisk undersökning, är de bestämmelser i häkteslagen som var aktuella lagstift- ningsärende emellertid inte tillämpliga vid en sådan komplettering. RMV har därför bedömt att verket av ordnings- och säkerhetsskäl inte har någon möjlighet att ta emot kompletteringsärenden från . Detta är, menar vi, inte en tillfredsställande ordning. Samma behov av att med stöd av häkteslagens bestämmelser kunna upprätthålla ordning och säkerhet vid RMV:s undersökningsenheter, föreligger för de fall då det är fråga om komplet- tering av en rättspsykiatrisk undersökning. Rättsliga förutsättningar bör således skapas för att upprätthålla en lika hög säkerhetsnivå vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna då det är fråga om en komplettering som då den rättspsykiatriska undersökningen först genomfördes. Bestämmelsen i 12 § lagen om rättspsykiatrisk under- sökning bör därför kompletteras med en hänvisning till även 5 a § samma lag. 11.4Provtagning för att bedöma medicinskt eller psykiatriskt tillstånd Vi har i avsnitt 11.3.1 beskrivit förutsättningarna för när en rätts- psykiatrisk undersökning kan genomföras. Inom RMV:s rättspsy- kiatriska verksamhetsområde genomförs också undersökningar som leder fram till s.k. § 7-intyg.