sou · H5B310 · 2017-02-22 00:00:00 — Vid en knapphändigt utformad anmälan eller ett tips kan komma att behöva göra ett eget utredningsarbete för att utröna om man ska gå vidare och öppna en utredning, vilket mer skulle kunna liknas vid att det är nämnden själv som initierar ärendet än att det har anmälts till den. I sin verksamhet i övrigt skulle nämnden också kunna få kännedom om fall av misstänkt oredlighet och det vore märkligt om den då inte skulle kunna utreda misstankarna utan vänta till dess att en formell anmälan kommer in. bör därför också själv kunna initiera ärenden. 10.1.4Överlämnande av ärenden till forskningsutföraren bedömer att ett ärende inte rör oredlighet i forskning men kan gälla andra avvikelser från god forskningssed, ska ärendet lämnas över till berörd forskningsutförare för vidare hantering. Detta gäller oavsett om ärendet har överlämnats till nämnden av en forskningsutförare, anmälts på annat sätt eller har initierats av nämnden själv. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning Utredningens förslag: Bestämmelserna i 14 § första stycket, 15–17 §§, 18 § tredje stycket, 20 och 21 §§ samt 26 § andra meningen förvaltningslagen ska tillämpas vid prövning av oredlighet i forskning. ska som förvaltningsmyndighet tillämpa förvaltningslagen (1986:223) i sin handläggning av ärenden. Bestämmelserna i förvaltningslagen om parts rätt att få lämna uppgifter muntligt (14 § första stycket), myndigheternas skyldighet att anteckna uppgifter (15 §), parters rätt att på eget initiativ få del av uppgifter som tillförts ärendet och genom myndighetens försorg få del av uppgifter och beredas tillfälle att framföra sina synpunkter på detta (16 och 17 §§), att varje ledamot som deltar i den slutliga handläggningen i princip är skyldig att delta även i avgörandet (18 § tredje stycket), att myndigheterna är skyldiga att ange de skäl som bestämt utgången av beslut (20 §), att part ska underrättas om innehållet i beslut varigenom myndigheten avgör hans eller hennes ärende (21 §) och att part ska ges tillfälle att yttra sig innan myndighet rättar skrivfel m.m. (26 § andra meningen) är dock uttryckligt tillämpliga endast vid myndighetsutövning. Någon definition av termen myndighetsutövning ges emellertid inte i den nu gällande förvaltningslagen. Enligt tidigare försök till precisering av termen ska det vara fråga om en befogenhet att bestämma om vissa förhållanden som grundar sig på den offentligrättsliga lagstiftningen, att befogenheten utövas i förhållande till enskild och att det är fråga om ärenden som ensidigt avgörs av myndighet.1 Sammanfattningsvis är det således fråga om ett i offentligrättsliga normer grundat beslutsfattande, som i väsentlig mån påverkar den enskildes personliga eller ekonomiska situation.2 Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser utredningen att prövning av oredlighet i forskning, inklusive dess beslut, utgör myndighetsutövning och att de rättssäkerhets- 1Se vidare förarbetena till förvaltningslag. 2SOU 2010:29 s. 99 f. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning garantier som reserveras för sådana ärenden genom de här ovan angivna bestämmelserna ska gälla också för ärenden. Visserligen knyts inga direkta rättsverkningar till beslut, men utredningen anser att beslut ändå får anses ge uttryck för samhällets maktbefogenheter på ett sådant sätt att det enligt utredningen bör betecknas som myndighetsutövning. För att undanröja eventuella tvivel om huruvida prövningar utgör myndighetsutövning och huruvida de nämnda bestämmelserna i förvaltningslagen därmed som följd kommer till tillämpning av , bör det i lag uttryckligen föreskrivas att de här angivna bestämmelserna i förvaltningslagen ska tillämpas vid prövning av oredlighet i forskning. De nuvarande bestämmelserna i 4–6 §§ förvaltningslagen om myndigheternas service- och samverkansskyldighet ger uttryck för den servicenivå enskilda kan förvänta sig vid kontakter med myndigheter. De kompletteras av 7 § som också ger anvisningar om hur myndigheterna ska förhålla sig men som bara gäller vid handläggning av ärenden. Enligt sistnämnda bestämmelse ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Enligt utredningens bedömning är denna ordning tillräcklig och några ytterligare bestämmelser gällande handläggningstider behöver inte införas. Ut- redningen vill understryka att ärenden om misstänkt oredlighet ofta kan vara komplexa och svårutredda och att en önskan om snabb handläggningstid inte bör gå ut över utredningarnas kvalitet. 10.2.2Utredningarna bör handla om både forskningen, forskarna och forskningsutföraren bör i så stor utsträckning som möjligt själv bestämma hur dess utredningar ska genomföras. Hur nämndens sammansättning och arbetsformer bör regleras behandlar vi i avsnitt 11.2 och 11.3. Av våra förslag gällande definition av oredlighet och beslut följer dock att prövning bör innefatta flera delar. Först bör själva forskningen prövas. I den prövningen utreds den objektiva sidan av begreppet oredlighet i forskning. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning definition av oredlighet i forskning som utredningen föreslår innebär det att , beroende av vad misstankarna gäller, prövar om det över huvud taget föreligger någon fabricering, förfalskning eller plagiering i forskningen. bedömer att det föreligger fabricering, förfalskning eller plagiering, ska den gå över till att pröva om en eller flera forskare kan anses ansvariga för detta i form av oredlighet i forskning. Med den definition av oredlighet i forskning som utredningen förslår innebär det att i den delen prövar om fabriceringen, förfalskningen eller plagieringen har skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Vilka bör i sammanhanget räknas som forskare? Forskare är ingen skyddad yrkestitel. Av definitionen av forskning i lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen) som vi anser även ska gälla för verksamhet räknas inte arbete som utförs inom ramen för högskoleutbildning på grundnivå eller avancerad nivå som forskning. Utredningen anser här att forskare är de personer som genomgår eller har genomgått forskarutbildning och som deltar i forskning. Övriga personer som utför eller deltar i forskningsverksamhet, t.ex. teknisk eller administrativ personal, anser vi inte ska räknas som forskare. Såväl forskaren som forskningsutföraren har dock ansvar för forskningen (se avsnitt 4.2). Utredningen har tidigare konstaterat att oredlighet inte alltid enbart beror på att en eller flera enskilda individer har handlat felaktigt. Det kan finnas faktorer i t.ex. forskningsmiljöer eller processer inom forskningsutförarens organisation som bidrar till att forskare agerar oredligt. Nämnden bör inom ramen för sin prövning även undersöka sådana faktorer. 10.2.3Den nationella nämndens respektive forskningsutförarnas roll De ärenden som hanteras av Expertgruppen för oredlighet i forskning är redan under utredning av ett statligt universitet eller en statlig högskola. I det föreslagna systemet ska inte forskningsutföraren själv utreda ärenden om misstänkt oredlighet, utan överlämna ärendena till . Mer om utredningarna om oredlighet i forskning och högskolor har till utredningen framfört en önskan om att all hantering av ärenden om misstänkt oredlighet inte lyfts bort från lärosätena. Två skäl har framförts, dels att lärosätena sitter inne med mycket information om ärendena, dels att de måste upprätthålla en egen kompetens i frågor om oredlighet och god forskningssed, vilket underlättas av att de arbetar med utredningarna. Utredningen bedömer att en del av hanteringen av ärendena om misstänkt oredlighet i det tänkta systemet i praktiken kommer att utföras av forskningsutförarna, även om de inte formellt kommer att vara ansvariga för utredningarna. kommer t.ex. att behöva få information av forskningsutföraren om de anmälda fallen av misstänkt oredlighet, i form av upplysningar om personer, anställnings- och ansvarsförhållanden, samarbeten och forskningsdata. Vilken information som behövs kommer att variera från fall till fall, men vi bedömer att det kommer att krävas att berörd forskningssutförare själv sätter sig in i ärendet även om beslutet om huruvida oredlighet har förekommit inte längre ska tas av denna. och uppgiftslämnarskyldighet för forskningsutförarna Utredningens förslag: Forskningsutförare ska på begäran lämna den hjälp och de uppgifter, upplysningar och handlingar om aktuell forskning som nämnden behöver för sin prövning samt tillträde till de lokaler som har använts vid forskningen. ska få utfärda förelägganden när uppgifter, upplysningar eller handlingar inte lämnas och när tillträde eller hjälp vägras. Ett föreläggande ska få förenas med vite. Ett sådant föreläggande ska kunna riktas mot alla forskningsutförare som omfattas av den föreslagna lagen om oredlighet i forskning förutom kommuner, landsting och kommunala bolag, stiftelser och föreningar. Utredningen har gjorts uppmärksam på att Expertgruppen för oredlighet i forskning inte har några befogenheter att ta till när den ska göra sina utredningar. T.ex. har Expertgruppen inte någon möjlighet att själv inhämta primärdata eller kräva att datorer lämnas in för analyser etc. Expertgruppen har i ett par av sina ytt- Mer om utredningarna om oredlighet i forskning randen konstaterat att den inte har kunnat utreda ärendet tillfredsställande i brist på nödvändigt bakgrundsmaterial. Lärosätena har inte kunnat förse Expertgruppen med det önskade materialet. Det är naturligtvis rent allmänt viktigt att ett utredningsorgan har de instrument till sitt förfogande som är nödvändiga för att det ska kunna genomföra en utredning på ett korrekt sätt. Vi föreslår i detta betänkande att utredningar av oredlighet i forskning förs över till , som därmed på ett tydligt sätt också blir självständigt utredande och inte bara rådgivande till forskningsutförarna som Expertgruppen för oredlighet i forskning är . Det blir då viktigt att också kan tillförsäkras om att få del av den information som den behöver för utredningen. Utredningen förordar att forskningsutförarna åläggs att på begäran lämna den hjälp och de uppgifter, upplysningar och handlingar om aktuell forskning som nämnden behöver för sin prövning samt tillträde till de lokaler som används vid forskningen. En liknande bestämmelse finns t.ex. i 1 kap. 12 § högskoleförordningen (1993:100) där det sägs att högskolorna ska lämna de uppgifter om sin verksamhet som begär.3 Till god forskningssed hör att dokumentera sin forskning så att den kan granskas i efterhand. För statliga universitet och högskolor och andra statliga myndigheter finns dessutom ett regelverk kring dokumentation och arkivering av forskning som bl.a. säger att en myndighets handlingar som huvudregel ska bevaras, hållas ordnade och vårdas4 och att handlingarna inte får gallras innan rimlig tid förflutit för att det ska ha funnits möjlighet att granska handlingar för att verifiera forskningsresultat.5 Utredningen bedömer därmed att forskningsutförarna kommer att kunna tillhandahålla de uppgifter och handlingar om forskningen som behöver för sin prövning om det inte har gått väldigt sedan forskningen genomfördes. Som anfördes i avsnitt 9.4 föreslår vi att prövning av oredlighet i forskning inte får 3Universitetskanslersämbetet ansvarar enligt 1 § förordningen (2012:810) med instruktion för för uppgifter i fråga om kvalitetssäkring, granskning av effektivitet, uppföljning, tillsyn och chefsutveckling. 43 § arkivlagen (1990:782). 58 § föreskrifter och allmänna råd om gallring av handlingar i statliga myndigheters forskningsverksamhet, RA-FS 1999:1. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning grundas på omständigheter som är äldre än , om det inte finns särskilda skäl för en sådan prövning. Här kan dock uppkomma frågor om sekretesskydd för känsliga uppgifter i materialet. Dessa frågor behandlas i avsnitt 12.2. En annan fråga är att det kanske inte är tydligt att det verkligen är forskningsutföraren som äger forskningsdata, när det gäller t.ex. samarbeten med andra forskningsutförare eller privata företag. Här vill utredningen understryka att det är viktigt att frågor kring vem som äger forskningsdata klargörs i avtal mellan samarbetsparterna. I avtalen bör också tydliggöras att materialet kan lämnas ut om det krävs av . Utredningen har också övervägt om den nya ska tilldelas mer vidsträckta tvångsmedel, så som aktiva befogenheter och tvångsmässiga möjligheter att själv införskaffa det material som nämnden anser sig behöva. Vi anser dock att befogenheter av detta slag skulle innebära alltför långtgående åtgärder och lämnar därför inga förslag om sådana typer av tvångsmedel. I händelse av att en forskningsutförare inte lämnar uppgifter, upplysningar eller handlingar eller vägrar tillträde eller hjälp bör emellertid få utfärda förelägganden och ett föreläggande bör även kunna förenas med vite. Ett sådant föreläggande bör kunna riktas även mot staten som forskningsutförare, men inte mot kommuner och landsting eller kommunala bolag, stiftelser och föreningar. Utredningens förslag och bedömning: Resultatet av prövning ska redovisas i ett beslut. Av beslutet ska framgå om resultatet av prövningen innebär att en eller flera forskare har gjort sig skyldiga till oredlighet i forskning eller inte. ska i ett yttrande i samband med sitt beslut även få uttala sig om brister hos forskningsutföraren som nämnden anser bör avhjälpas. ska inte fatta beslut om arbetsrättsliga eller andra konsekvenser. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning 10.3.1Den nationella nämnden fattar beslut Ett förvaltningsbeslut har i praxis karakteriseras på följande sätt: Kännetecknande för ett förvaltningsbeslut är att det innefattar ett uttalande varigenom en myndighet vill påverka andra förvaltningsorgans eller enskildas handlande. Expertgruppens för oredlighet i forskning ställningstaganden rubriceras emellertid som yttranden och inte som beslut. Be- nämningen är också yttrande i såväl högskoleförordningen som i instruktionen för . Oavsett hur en myndighets uttalanden rubriceras kan ett uttalande ändå anses utgöra förvaltningsbeslut, om myndigheten genom uttalandet vill påverka andra förvaltningsorgans eller enskildas handlanden. Utredningen bedömer att uttalande i frågan om oredlighet i forskning bör rubriceras ”beslut” snarare än ”yttrande”, för att undanröja minsta tvivel om att fattar ett beslut när den uttalar sig om frågan om oredlighet i forskning och därvid också avslutar handläggningen av sitt ärende. beslut ska innehålla resultatet av nämndens prövning. Av beslutet ska framgå om resultatet av prövningen innebär att en eller flera forskare har gjort sig skyldiga till oredlighet i forskning eller inte. kommer också kunna konstatera att det inte föreligger oredlighet i forskning, men att forskningen objektivt sett likväl utgör fabricering, förfalskning eller plagiat. Utredningen har övervägt om i sina beslut bör påpeka brister hos forskningsutförarna som den har upptäckt inom ramen för sina utredningar. I föreslås en sådan ordning. I ger Österreichische Agentur für wissenschaftliche Integrität rekommendationer till berörda parter om åtgärder att vidta. Som nämnts i avsnitt 4.4.2 har Expertgruppen för oredlighet i forskning i sina yttranden riktat kritik mot 6 RÅ 2007 ref. 7 s. 2. Mer om utredningarna om oredlighet i forskning de berörda lärosätena på flera punkter, bl.a. vad gäller dokumentation av forskning och handläggning av ärendena om misstänkt oredlighet. Lärosätena har dock ingen skyldighet vare sig att följa Expertgruppens yttrande i skuldfrågan eller att åtgärda de brister som Expertgruppen har konstaterat. Det är ingen uttalad uppgift för Expertgruppen att göra sådana uttalanden men de har ändå valt att på så sätt kommunicera vad de kommit fram till. Det som talar emot att ska uttala sig om brister i forskningsmiljön är att den inte kommer att vara någon tillsynsmyndighet. ansvarar för uppgifter i fråga om t.ex. kvalitetssäkring, granskning av effektivitet och tillsyn rörande universitet och högskolor. Utredningen föreslår inte att ska ta över någon av dessa uppgifter. Vi anser dock att det skulle vara olyckligt om brister som upptäcker inte kommer till forskningsutförarens kännedom och därmed inte får en chans att åtgärdas av denna. En möjlighet för nämnden att påtala eventuella brister bedömer vi skulle vara en hjälp för forskningsutföraren, som inte inkräktar på andra myndigheters tillsynsansvar. Detta skulle också bidra till värnandet av god forskningssed. Vi bedömer därför att bör ha en möjlighet att påtala eventuella upptäckta brister för forskningsutföraren. Eftersom inte ska utöva någon generell tillsyn över forskningsutförarna måste ett uttalande om brister göras inom ramen för prövningen av oredlighet i forskning och inte frikopplat från en sådan prövning. Om t.ex. brister i utbildning eller handledning har haft en del i en uppkommen oredlighet i forskning, bör ett uttalande lämnas. Likaså bör uttala sig om t.ex. allvarliga brister i forskningsutförarens forskningsmiljö. För ett uttalande om brister hos forskningsutföraren bör det dock inte krävas att någon upptäckt brist bevisligen har haft en påverkan på en fabricering, förfalskning eller plagiering i det enskilda fallet. Ett uttalande av detta slag bör ske i ett yttrande som avlämnas i samband med beslutet. Mot bakgrund av den grundläggande principen att en myndighet normalt inte kan bestämma hur en annan myndighet ska agera i ett ärende och att inte påförs något tillsynsansvar, föreslår vi inte att ska kunna ålägga forskningsutförarna att åtgärda eventuella brister som den påtalar. Däremot föreslår vi att berörd forskningsutförare ska vara skyldig att Mer om utredningarna om oredlighet i forskning till återrapportera hur ärenden som har avgjorts av nämnden har hanterats vidare av forskningsutföraren (se avsnitt 10.4.2 nedan). 10.3.3Nämnden bör inte fatta beslut om arbetsrättsliga eller andra konsekvenser Det är lärosätena som ska utreda misstankar om oredlighet i forskning. Om ett lärosäte är arbetsgivare för en utredd forskare kan det såsom arbetsgivare fatta arbetsrättsliga beslut som en konsekvens av oredlighet i forskning. Det kan röra sig om t.ex. varning, löneavdrag, uppsägning, förbud mot att handleda doktorander eller särskild granskning av personens framtida forskning. I och med att vi föreslår att en nationell oberoende myndighet ska sköta utredningarna om oredlighet i forskning har vi också övervägt om den myndigheten ska ansvara för eventuella arbetsrättsliga bedömningar och konsekvenser. Ett skäl för att skulle ansvara för eventuella arbetsrättsliga bedömningar och konsekvenser är att samma handlingar bör få samma följdverkningar var än oredlighet har begåtts. En vanligt förekommande uppfattning är att den arbetsrättsliga påföljden vid konstaterad oredlighet är olika vid olika lärosäten. Det finns exempel på en särlösning där någon annan än arbetsgivaren beslutar om konsekvenser av tjänsteförseelser. T.ex. bedöms disciplinansvar m.m. för vissa anställda av i stället för av anställningsmyndigheten, t.ex. de statliga universiteten och högskolorna. Grundtanken med den särregleringen är emellertid att vissa typer av arbetstagare inte bör prövas disciplinärt av sina kolleger. För t.ex. högre chefer och domare eller personal som har utnämnts av regeringen har det ansetts viktigt med en domstolsliknande instans som prövar arbetsrättsliga frågor, eftersom det annars skulle kunna framstå som otillförlitligt att frågorna avgörs av kolleger till cheferna. Sådana utredningar har därför flyttats från arbetsgivaren till . Särhantering av arbetsrättsliga frågor grundas i de fallen alltså på att utredningarna avser en viss personalkategori och inte att de avser en viss kategori av utredningar. Även utredningar av oredlighet i forskning måste dock naturligtvis också utföras opartiskt och Mer om utredningarna om oredlighet i forskning I detta fall har emellertid kraven på opartiskhet och tillförlitlighet ingen koppling till vem det är som beslutar om eventuella efterföljande arbetsrättsliga åtgärder. För oredlighet i forskning talar de skälen i stället ytterligare för att utredningar av oredlighet i forskning bör göras av ett oberoende organ. Argumenten för att bör avgöra disciplinfrågor för vissa personalkategorier utgör därmed inte heller skäl för att konsekvensfrågor efter utredningar om oredlighet i forskning bör hanteras av annan än forskningsutföraren. Utredningen ser inte att det finns skäl att föreslå några undantag från den tydliga utgångspunkten i svensk rätt att det är en arbetsgivare som hanterar frågor kring bl.a. disciplinärenden eller anställningsförhållanden. Om Oredlighetsnämndens utredningar skulle vara kopplade till konsekvenser på ett sådant sätt, skulle också t.ex. preskriptionstider för disciplinpåföljder kraftigt kunna begränsa möjligheterna att alls utreda oredlighet i forskning. Utredningen har även övervägt om i stället bör få i uppdrag att ge en rekommendation om eventuella konsekvenser eller uttala sig om graden av allvar i oredligheten, så att den instans som sen fattar beslut har ett riktmärke. I kan det centrala utredningsorganet UVVU uttala sig om graden av oredlighet om en berörd anställningsmyndighet särskilt efterfrågar det. Vi har dock stannat vid att eventuella konsekvenser helt och hållet är ett ansvar för arbetsgivaren. Forskningsutföraren som arbetsgivare är mer lämpad än nämnden att ta hänsyn till och väga in alla faktorer som är relevanta för bedömningen av konsekvenser i det aktuella fallet. Inte heller tror vi att det behövs en bestämmelse om att ska uttala sig om graden av allvar i den konstaterade oredligheten. Det är svårt att på förhand definiera en sådan gradskala. Vi utgår från att grad av allvar och omständigheter kommer att framgå av nämndens beslut och att det räcker som underlag för arbetsgivarens beslut om konsekvenser. bedömningar kan ändå förväntas få en inverkan även på eventuella efterföljande arbetsrättsliga prövningar. och forskningsutförare eller domstolar i arbetsrättsliga processer måste emellertid förhålla sig till olika regelverk vid sina respektive självständiga prövningar. Att en forskningsutförare eller domstol då kan göra en annan arbetsrättslig bedömning av relevanta förhållanden än den som Oredlighets- Mer om utredningarna om oredlighet i forskning nämnden har gjort, t.ex. avseende en avvikelses art eller allvar, måste accepteras. Risker för helt olika bedömningar vid utredningar om oredlighet i forskning och efterföljande arbetsrättsliga prövningar är emellertid som störst om otydligheterna också är stora kring t.ex. normer om vad oredlighet i forskning och god forskningssed är samt om det är oklart om och i vilken utsträckning som aktuella forskare har haft kännedom om de normerna. Utredningens förslag om en nationellt gällande definition av oredlighet i forskning, ett tydligare regelverk för prövningen av misstankar om oredlighet i forskning och ansvarsbestämmelser för forskare och forskningsutförare om att forskning ska utföras i enlighet med god forskningssed, bör då ytterligare minimera de riskerna. Inte heller anser utredningen att myndigheten bör ta beslut om huruvida konstaterad oredlighet i forskning ska få konsekvensen att en forskare eller ett forskningsprojekt ska avstängas från finansiering för en bestämd tid. Beslut gällande forskningsfinansiering bör även fortsättningsvis tas av de myndigheter och andra som har till uppgift att finansiera forskning. den nationella nämndens beslut? Utredningens förslag: Om oredlighet i forskning har konstaterats ska den forskningsutförare i vars verksamhet oredligheten har begåtts informera berörda forskningsfinansiärer, myndigheter, vetenskapliga tidskrifter och andra berörda om beslut. Forskningsutförarna ska återrapportera till hur de har hanterat ärenden som har avgjorts av nämnden. 10.4.1Berörda instanser ska informeras