sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Ett beslut om en säkerhetsåtgärd upphör senast när dom eller beslut har meddelats i huvudsaken.13 När målet slutligt avgörs ska domstolen alltid ta ställning till om åtgärden fort- farande ska bestå.14 Har en säkerhetsåtgärd beviljats innan sökanden har väckt talan i saken, ska sökanden inom en månad från beslutet väcka sådan talan vid domstol eller, om anspråket ska prövas i annan ordning, enligt vad som gäller därom. Väcks inte någon sådan talan inom angiven tid ska åtgärden gå åter.15 En säkerhetsåtgärd ska hävas om den som är föremål för säkerhetsåtgärden ställer säkerhet som tillgodoser ändamålet med åtgärden. Om någon som har fått sin egendom belagd med kvarstad för en fordran ställer säkerhet för denna fordran, ska alltså kvar- staden hävas. Likaså ska säkerhetsåtgärden hävas om det annars inte längre finns skäl för åtgärden. Enligt 15 kap. 5 § tredje stycket RB är huvudregeln att ett yrkande om kvarstad inte får bifallas utan att motparten beretts tillfälle att yttra sig. Om det är fara i dröjsmål får dock åtgärden, enligt samma stycke, beviljas att gälla till dess annat förordnas. För att kravet på fara i dröjs- mål ska vara uppfyllt krävs att det finns en beaktansvärd anledning att svaranden inte ska beredas tillfälle att yttra sig. Vidare ska sökandens intresse av åtgärden vägas mot de olägenheter som en omedelbar åtgärd kan tänkas innebära för motparten.16 12NJA 1993 s. 182. 13Fitger m.fl., kommentaren till 15 kap. RB, Zeteo . 1415 kap. 8 § RB. 1515 kap. 7 § RB. 2008/09:67 s. 205 och Fitger m.fl., kommentaren till 15 kap. RB, Zeteo . Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 Kvarstad enligt 15 kap. 1 § RB En bestämmelse om kvarstad finns i 15 kap. 1 § RB, som i korthet innebär att domstol, på yrkande av sökanden, kan förordna om att egendom som tillhör motparten ska omhändertas eller på annat sätt undandras dennes förfoganderätt, för att underlätta verkställighet av en kommande dom om betalningsskyldighet. Ett sådant förordnande förutsätter att sökanden visar sannolika skäl för att han eller hon har en fordran på exempelvis skadestånd som är eller kan antas bli före- mål för rättegång eller prövning i annan liknande ordning, exem- pelvis prövning av en skiljenämnd. Vidare krävs att det skäligen kan befaras att motparten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på annat sätt undandrar sig att betala skulden. Det ska alltså finnas en risk för sabotage från svarandens sida. Kvarstad får avse så mycket av motpartens egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. I domstolens beslut anges normalt inte vilken egendom som ska tas i anspråk, utan det beslutas av kronofogdemyndigheten vid verkställighet av kvarstaden.17 En innehavare av en företagshemlighet, som avser att väcka eller har väckt talan om skadestånd enligt FHL, kan således begära att angriparens egendom beläggs med kvarstad enligt RB. Lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt enligt 15 kap. 3 § RB Bestämmelser som kompletterar reglerna om kvarstad finns i 15 kap. 3 § RB. Om någon visar sannolika skäl för att han eller hon mot någon annan har ett anspråk, som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i annan liknande ordning, får domstolen förordna om lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt. Förut- sättningar för ett sådant beslut är att det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller under- låta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utöv- ningen av sökandens rätt eller väsentligt förringar dess värde. Säkerhetsåtgärden ska vara ägnad åt att hindra motparten från att sabotera för sökanden eller orsaka sökanden skada. Exempelvis kan bestämmelsen tillämpas vid förbudstalan. Ett beslut om säkerhets- åtgärd kan i dessa fall innebära ett förbud att utöva viss verksamhet. 17 15 kap. 10 § RB hänvisar till 1 kap. 3 § och 16 kap. 13–16 §§ UB. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 Inom immaterialrätten kan domstolen med stöd av bestämmelsen förordna om att varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet ska omhändertas, för att säkerställa ett anspråk på att de exempelvis ska ändras eller förstöras. Ett sådant omhändertagande kan ske genom kronofogdemyndighetens försorg eller genom att en syssloman, exempelvis en advokat, förordnas att omhänderta, förvara och vårda egendomen.18 Enligt andra stycket i bestämmelsen kan ett föreläggande förenas med vite. Om en innehavare av en företagshemlighet kan visa sannolika skäl för att en företagshemlighet har angripits enligt FHL, finns alltså en möjlighet för innehavaren att utverka en provisorisk skyddsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB mot angriparen.19 Huvudtalan mot angriparen kan vara exempelvis förbudstalan enligt 11 § nuvarande FHL eller begäran om överlämnande enlig 14 § nuvarande FHL, men talan behöver inte ännu ha väckts för att 15 kap. 3 § RB ska kunna tillämpas. Enligt 13 § nuvarande FHL är en förutsättning för beslut att motparten genom angreppet förringar värdet av företagshemlig- heten, medan kravet enligt är att värdet väsentligt för- ringas. En viss skillnad mellan förutsättningarna finns alltså mellan de olika bestämmelserna. Proportionalitetsbedömning vid beslut om säkerhetsåtgärder Bestämmelserna om säkerhetsåtgärder enligt RB och FHL är fakul- tativa, dvs. domstolen får – men måste inte – besluta om säkerhets- åtgärder även om förutsättningarna enligt respektive bestämmelse formellt sett är uppfyllda. Det finns inte något uttryckligt lagstöd för att en domstol måste göra en proportionalitetsbedömning i fråga om att väga sökandens fördel av säkerhetsåtgärden mot de skade- verkningar åtgärden kan få för motparten. har dock uttalat att domstolarna ändå kan göra en sådan proportiona- litetsbedömning.20 Även Arbetsdomstolen har vägt parternas mot- 2008/09:67 s. 177, som hänvisar till , Det provisoriska rättsskyddet i tvistemål, Bok 2, 2004, s. 48. 19Se Fahlbeck s. 513–514. 20Se Fitger m.fl., inledande kommentar till 15 kap. RB, Zeteo , som hänvisar till NJA 1993 s. 182. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 stående intressen vid tillämpningen av 15 kap 3 § RB.21 Av uttalanden i NJA 1995 s. 631 kan slutsatsen dras, att ju starkare skäl som talar för att sökanden i slutändan kommer att vinna bifall till sin talan, desto mindre blir utrymmet för en propor- tionalitetsbedömning.22 Vid proportionalitetsbedömningen torde domstolen även behöva beakta om en ställd säkerhet räcker för det fall det visar sig att något angrepp inte skett. Ett interimistiskt förbud kan riskera att orsaka omfattande skador eller skador som inte ens kan repareras.23 8.3Överväganden i allmänhet vad avser förbud och åtgärder Förslag: Ordet angrepp ska användas i de bestämmelser som rör förbud och åtgärder, i stället för anskaffande, utnyttjande och röjande, om det inte är någon särskild typ av angrepp som avses i en specifik bestämmelse. Det ska inte längre krävas att angrepp på en företagshemlighet har skett enligt FHL, för att bestämmelser om förbud och åtgär- der ska kunna tillämpas. I avsnitt 5.6.2 angavs skäl till att införa en definition av vad som ska utgöra otillåtna angrepp av företagshemligheter. Ordet angrepp används som ett samlingsbegrepp över olika förfaranden. Angrepp ska enligt definitionen utgöras av obehörigt anskaffande, utnyttjande och röjande som sker mot innehavarans vilja. Därtill ska med angrepp avses även import, export och lagring av intrångsgörande varor i syfte att utnyttja dem. Bestämmelsen föreslås få en egen paragraf. De nuvarande bestämmelserna om skadeståndsskyldighet enligt 8 §, förbud enligt 11 § och åtgärder 14 § har alla den begränsningen att bestämmelserna endast kan tillämpas om ett angrepp skett enligt FHL. Utredningen föreslår att det i bestämmelserna endast ska anges att angrepp på företagshemlighet ska ha skett, för att rätts- 21Se Fitger m.fl., inledande kommentar till 15 kap. RB, Zeteo , som hänvisar till AD 1990 nr 44. 22Se även , . Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 följder ska kunna träda in enligt lagen. Det ska inte längre krävas att angrepp på en företagshemlighet har skett enligt FHL. Genom att betydelsen av angrepp används enligt den föreslagna definitionen i avsnitt 5.6.2 får bestämmelserna en vid räckvidd. Endast i de fall där det har någon betydelse ska typen av angrepp anges. Bestämmelserna om förbud och andra åtgärder ska kunna tillämpas även om den som utfört angreppet saknade uppsåt eller inte var oaktsam. Huruvida den som angripit en företagshemlighet hade uppsåt eller var oaktsam kan givetvis få betydelse vid bedömningen av om åtgärder och förbud är skäliga och proportionerliga. Exempelvis blir angriparens goda tro avgörande i fall som avses i artikel 13.3, där en företagshemlighet kan tillåtas att fortsätta utnyttjas mot viss ekono- misk ersättning till innehavaren. Även fortsättningsvis ska åtgärder endast kunna beslutas efter vad som är skäligt. Prövningen av frågan om åtgärder kan riktas mot personer som förvärvat egendomen i god tro ska i fortsättningen göras inom ramen för den skälighetsbedöm- ningen. Med dagens lagstiftning kan utnyttjande och röjande förbjudas. Ordet angrepp ska även innefatta anskaffande. Även ett pågående anskaffande skulle kunna behöva förbjudas i vissa fall. Ett pågående anskaffande skulle kunna antas bestå av ett kontinuerligt insamlande av uppgifter genom exempelvis ett förfarande liknande dataintrång. 8.4Interimistiska åtgärder och säkerhetsåtgärder enligt direktivet – artikel 10 och 11 8.4.1Beslut om förbud, överlämnande m.m. – artikel 10.1 Bedömning: Bestämmelserna i 15 kap. 3 § RB uppfyller direk- tivets krav på möjlighet till interimistiska beslut om civilrättsliga beslag i artikel 10.1 c. Enligt artikel 10.1 ska medlemsstaterna se till att de behöriga rätts- liga myndigheterna (dvs. allmän domstol i ), på begäran av innehavaren av en företagshemlighet, får besluta om att interimis- tiska åtgärder och säkerhetsåtgärder ska vidtas mot den påstådda intrångsgöraren. De interimistiska åtgärder och säkerhetsåtgärder som domstol ska kunna besluta om ska vara följande Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 a)Interimistiskt föreläggande om upphörande med eller interimis- tiskt förbud mot utnyttjande eller röjande av företagshemlig- heten. b)Förbud mot att producera intrångsgörande varor, utbjuda dem till försäljning, släppa ut dem på marknaden eller använda dem, eller mot att importera, exportera eller lagra intrångsgörande varor i sådana syften. c)Beslag eller överlämnande av de varor som misstänks göra intrång, inbegripet importerade varor, för att förhindra att de införs till eller omsätts på marknaden. Punkten a i artikel 10.1 måste antas betyda att det ska vara möjligt för en domstol att besluta om förbud för någon att utnyttja och röja företagshemligheter, vilka förfaranden anges som otillåtna i artikel 4.3 och 4.4. Punkten b måste antas syfta på de förfarandena som definie- ras som otillåtna i artikel 4.5 (se avsnitt 5.6.6). Som ovan angetts är det enligt 11 och 13 §§ nuvarande FHL möjligt för en innehavare av en företagshemlighet att utverka ett interimistiskt vitesförbud. Förutsättningen är att sökanden kan visa sannolika skäl för att en företagshemlighet har angripits enligt FHL och att det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta angreppet förringar värdet av företagshemligheten. Förutsättningen att angreppet måste ha skett enligt FHL ska enligt utredningens förslag i det föregående tas bort. Direktivet stadgar att ett interimis- tiskt förbud att utnyttja en företagshemlighet ska kunna meddelas, enligt artikel 10.1 a–b. Möjligheterna att utverka ett interimistiskt förbud när talan har väckts i huvudsaken får i och för sig antas uppfylla direktivets krav. Likaså måste antas att möjligheten att utverka ett interimistiskt vitesförbud innan talan har väckts såsom en säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB är förenligt med direktivet. Emellertid kräver direk- tivet att det även ska vara möjligt innan talan väcks att interimistiskt besluta om tidsbegränsade vitesförbud för den som har röjt en före- tagshemlighet, så att informationen är företagshemlig. Ett sådant interimistiskt tidsbegränsat vitesförbud kan knappast beslutas Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 med stöd av 15 kap. 3 § RB, varför en ny bestämmelse behövs i det avseendet. Utredningen utvecklar detta nedan i avsnitt 8.4.5 och före- slår där nya bestämmelser för göra det möjligt att interimistiskt besluta om tidsbegränsade vitesförbud och ”vanliga” vitesförbud även innan talan har väckts. Punkten c i artikel 10.1 innehåller bestämmelser om åtgärder för att hindra att varor som misstänks vara intrångsgörande varor införs eller omsätts på marknaden. I direktivet benämns åtgärderna beslag och överlämnande av varor. För att de åtgärder som avses inte ska förväxlas med de straffrättsliga åtgärder som enligt svensk rätts- ordning avses med uttrycket beslag används här uttrycket civil- rättsligt beslag i den beskrivande texten. Som tidigare angetts kan den som angripit en företagshemlighet av domstol åläggas att överlämna handling eller föremål som inne- fattar företagshemligheten, till den rätte innehavaren av företags- hemligheten, enligt nuvarande 14 § FHL. Förutsättningen är att angriparen har föremålet/handlingen i sin besittning. En annan förut- sättning är att angreppet skett enligt FHL. Den sistnämnda förut- sättningen ska tas bort enligt utredningens förslag i det föregående. Om handlingen/föremålet inte kan överlämnas, kan domstol i stället förordna att det ska förstöras, ändras eller utsättas för annan lämplig åtgärd. Domstolen kan besluta om åtgärderna när målet avgörs, men inte interimistiskt enligt nuvarande FHL. Begreppen beslag och överlämnande av varor förekommer även i civilrättsliga sanktionsdirektivet. När det direktivet skulle införlivas i svensk rätt uttalades i förarbetena att uttrycket överlämnande av varor är ett annat sätt att omhänderta egendom än vad som i direk- tivet benämns som beslag. Skillnaden skulle enligt förarbetena främst vara att ett civilrättsligt beslag typiskt sett förutsätter att en myndig- het kan ta sig in i de aktuella lokalerna med tvång och hämta egen- domen, medan ett beslut om överlämnande av varor typiskt sett innebär att innehavaren föreläggs att överlämna egendomen till en i beslutet angiven person.24 2008/09:67 s. 180. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 Som beskrivits ovan kan en domstol med stöd av 15 kap. 3 § RB besluta att varor som misstänks utgöra ett utnyttjande av en före- tagshemlighet ska omhändertas för att säkerställa ett anspråk på att de ska överlämnas, ändras eller förstöras, när det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utövningen av sökandens rätt eller väsentligt förringar dess värde. En åtgärd enligt 15 kap. 3 § RB innebär att egendomen på samma sätt som vid ett civilrättsligt beslag och överlämnande av varor om- händertas. Ett sådant omhändertagande kan ske genom kronofogde- myndighetens försorg eller genom att en syssloman förordnas att omhänderta egendomen. Därmed förhindras att egendomen införs eller omsätts på marknaden, fram till dess målet avgörs i sin helhet eller domstolen beslutar annat. Ett omhändertagande ska dock inte kunna resultera i att egendomen förstörs eller överlämnas till den som påstår sig vara den rätta innehavaren av företagshemligheten. Ett sådant förfarande skulle nämligen innebära en verkställighet av en ännu inte beslutad dom, vilket inte är möjligt enligt svensk rätts- tradition.25 Bestämmelserna i 15 kap. 3 § RB måste därmed antas ha samma effekt som bestämmelsen i artikel 10.1 c i direktivet. Utredningen slut- sats är således att några lagändringar för att genomföra artikel 10.1 c inte behövs. Den slutsatsen är densamma som i propositionen av- seende det civilrättsliga sanktionsdirektivet.26 8.4.2Fortsatt utnyttjande mot ställande av säkerhet Förslag: Det ska vara möjligt att interimistiskt besluta att någon, som på sannolika skäl utnyttjat en företagshemlighet, ska få fortsätta utnyttja företagshemligheten mot ställande av säkerhet för ekonomisk ersättning till innehavaren. 25Fitger m.fl., kommentaren till 15 kap. 3 § RB, Zeteo . 2008/09:67 s. 180. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 I stället för att besluta om interimistiska säkerhetsåtgärder, ska en domstol kunna besluta att ett påstått olagligt utnyttjande av en företagshemlighet ska få fortsätta, enligt artikel 10.2. En förutsätt- ning är att det ställs säkerhet för ersättning till innehavaren företags- hemligheten. Det ska dock inte vara möjligt att tillåta att en företags- hemlighet röjs, mot ställande av säkerhet. I skälen (26) framhålls att möjligheten att fortsätta ett utnyttjande mot ställande av säkerhet, intill dess att frågan slutligen prövas, ska kunna tillämpas framför allt om risken för att företagshemligheter ska bli röjd för allmänheten är liten. Domstolen ska alltså inte besluta om fortsatt utnyttjande mot säkerhet, om det finns en risk att hemligheten röjs till allmänheten till följd av utnyttjandet. Ett interimistiskt beslut att få fortsätta utnyttja en företags- hemlighet mot ställande av säkerhet enligt artikel 10.2, måste antas ha sin motsvarighet i slutligt avgörande enligt artikel 13.3. I artikel 13.3 ska det nämligen vara möjligt för en domstol att tillåta att någon som i god tro utnyttjat en företagshemlighet, ska få fort- satta utnyttjandet mot ersättning till den som skadelidande parten, se avsnitt 8.6.3 nedan. Även i de svenska immaterialrättsliga lagarna kan en intrångs- görare som handlat i god tro få fortsätta att använda föremålet för intrånget, mot en ersättning till rättighetsinnehavaren. I förarbetena till de lagändringar som gjordes på grund av det civilrättsliga sank- tionsdirektivet uttalades beträffande sannolika immaterialrättsliga intrång, att det redan med de befintliga reglerna i 15 kap. 3 och 8 § RB finns möjligheter att låta ett immaterialrättsligt intrång fortsätta mot att den förmodade intrångsgöraren ställer säkerhet till rättig- hetsinnehavaren.27 Med andra ord, om käranden visar sannolika skäl för att immaterialrättsligt intrång förekommer och om det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta intrånget förringar värdet av ensamrätten till patentet, får domstolen meddela ett interi- mistiskt vitesförbud. Om svaranden i dessa fall kan ställa säkerhet för det förmodade skadestånd som denne kan bli skyldig käranden, ska det interimistiska vitesförbudet hävas, om det inte finns andra skäl till att låta förbudet bestå. Bestämmelserna i 15 kap. 3 och 8 §§ RB skulle alltså i och för sig kunna uppfylla kraven i artikel 10.2 i direktivet att en företags- 27 A. prop. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 hemlighet ska kunna utnyttjas mot ställande av säkerhet, fram till dess domstol beslutat om annat. Här ska dock beaktas att en före- tagshemlighet skiljer sig från immaterialrätter på så sätt att inne- havaren av en företagshemlighet inte har en ensamrätt till infor- mationen, såsom en innehavare av en immaterialrätt har. Skyddet för företagshemligheter innebär i stället ett skydd för hemlighållandet av information. Ett utnyttjande av en företagshemlighet kan få till följd att informationen även röjs, vilket medför att informationen är företagshemlig. Det kan därför finnas skäl att låta ett interimistiskt vitesförbud bestå trots att svaranden kan ställa säker- het. För att ett sannolikt utnyttjande av en företagshemlighet ska kunna tillåtas att fortgå till ställande av säkerhet, får utnyttjandet inte innebära att företagshemligheter därigenom kan komma att röjas. Direktivet är här tydligt – det får inte vara tillåtet att röja en före- tagshemlighet mot ställande av säkerhet. Det är alltså endast den typ av angrepp som utgör utnyttjande som kan tillåtas att fortsätta mot ställande av säkerhet. Den möjligheten ska inte finnas om det rör sig om röjande eller anskaffande av före- tagshemlighet. Det finns därför skäl att i lagtexten klargöra att det endast är utnyttjande av företagshemligheter mot ställande av säker- het som kan tillåtas, då ett utnyttjande sannolikt har skett. Bestäm- melsen bör utformas så, att det är svaranden – alltså den som kan bli föremål för ett interimistiskt vitesförbud – som ska göra det sanno- likt att förutsättningarna för ett sådant beslut är uppfyllda. Förutsätt- ningarna i detta sammanhang är de som uppställs i artikel 13.3, se nedan avsnitt 8.6.3. 8.4.3Förutsättningar för beslut om skyddsåtgärder, även vid försök och förberedelse – artikel 11.1 Bedömning: Ingen ändring behövs avseende beviskravet sanno- lika skäl vid interimistiska beslut. Förslag: Vitesförbud, beslut om åtgärder och interimistiska vitesförbud ska kunna meddelas även mot någon som har försökt begå eller som har förberett ett angrepp på en företagshemlighet. Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 För att en domstol ska kunna besluta om en interimistisk åt- gärd/säkerhetsåtgärd enligt artikel 10, stadgas i artikel 11.1 att det krävs att käranden lägger fram bevisning för sin sak. Det står även att det gäller bevisning som skäligen kan anses som tillgänglig för dom- stolarna. Därefter anges att domstolarna kunna med tillräcklig säker- het ska kunna förvissa sig om att det rör sig om en företagshemlig- het, att käranden är innehavare till företagshemligheten och att företagshemligheten har anskaffats, utnyttjats eller röjts på otillåtet sätt. Därtill anges att domstolarna kan besluta om säkerhetsåtgärd i fall då sådana otillåtna förfaranden är nära förestående. Domstolarna ska enligt artikel 11.1 vid sin bedömning av begäran om åtgärder beakta den bevisning som skäligen kan anses som till- gänglig. Det måste antas att denna formulering lagtekniskt utformats för att kunna tillämpas i rättssystem där domstolen själv kan infordra utredning genom att förordna att sökanden ska ge in viss preciserad bevisning. Enligt den svenska rättstraditionen är det sökanden själv som väljer vilken utredning han eller hon vill förebringa och därefter överlämnar åt domstolen att värdera denna bevisning. Med tanke på att direktiv är bindande just med avseende på det resultat som ska uppnås, men överlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet, torde den svenska rättstraditionen inte stå i strid med direktivets syften.28 Både interimistiska förbud enligt 13 § nuvarande FHL och bestäm- melserna om åtgärder enligt 15 kap. 1 och 3 § RB hänför sig bevis- kravet till det anspråk som ska säkerställas genom åtgärden. Sökanden måste visa sannolika skäl för att han eller hon har en fordran respektive ett anspråk på att egendomen exempelvis ska förstöras. Beviskravet sannolika skäl används även i den immaterialrättsliga lagstiftningen vad gäller interimistiska förbud för vissa åtgärder.29 När det gäller säkerhetsåtgärder och andra beslut som föregår den slutliga prövningen av saken förekommer enligt svensk rätt i huvud- sak tre olika bevisnivåer som innebär bevislättnad. 28Se resonemanget i a. prop. 180–181. 29Se bl.a. 53 b § andra stycket URL och 57 b § patentlagen (1967:837). Åtgärder mot angrepp – artikel 10–13 dessa beviskrav är att ”det finns anledning att anta” något. Ett något högre beviskrav är att något ”skäligen kan antas.” Högst av dessa beviskrav är att det ska föreligga ”sannolika skäl” för något.30 I doktrinen har nivån på beviskravet sannolika skäl uttryckts […] det framstår som mera troligt att sökanden har det anspråk som han hävdar än att han inte har det.31