sou · H5B330 · 2017-03-31 00:00:00 — Registret får även användas av Polismyndig- heten och andra myndigheter som ska utföra lämplighetsprövning, tillståndsprövning och annan prövning som anges i författning (2 § 3). Lotteriinspektionen har rätt att få uppgifter från miss- tankeregistret om myndigheten begär det. Det gäller enligt 4 § 7 uppgift om misstanke om brott för vilket åtal har väckts, i samma typ av situationer som för belastningsregistret, dvs. dels i fråga om prövning enligt lotterilagen när myndigheten överväger att ge till- Behandling av personuppgifter och vissa frågor om sekretess stånd för att anordna roulettspel, tärningsspel och kortspel, dels i fråga om prövning enligt lagen om anordnande av visst automatspel när myndigheten överväger att ge tillstånd. Av 5 § framgår det att en myndighet som omfattas av 4 § har rätt att få motsvarande uppgifter för prövning av ett meddelat tillstånd. Av utredningens förslag till spellag framgår av vid prövningen av en licens ska beakta bl.a. om sökanden är lämplig att driva spelverksamhet. Att sökanden är lämplig omfattar bl.a. laglydighet. Särskilt ekonomisk och övrig allvarlig ekonomisk brotts- lighet bör beaktas. Enstaka överträdelser av mindre allvarlig art bör inte föranleda att sökanden nekas licens. Om sökanden är en juri- disk person ska prövningen avse personer i ägar- och ledarkretsen. Utredningen anser inte att det finns skäl att begränsa möjligheten att få ut uppgifter jämfört med den tillgång som Lotteriinspektionen har enligt nu gällande lagstiftning. Att, som det är för vissa myndigheter, låta tillgången till uppgifter i belastningsregistret om- fatta endast vissa särskilt angivna brott och därmed undanta t.ex. våldsbrottslighet framstår inte som ändamålsenligt (jfr pen- ningtvättsutredning som gör samma bedömning i förhållande till de uppgifter som tillsynsmyndigheter på penningtvättsområdet bör ha tillgång till, SOU 2016:8 s. 450 ff.). Det är alltså enligt utredningen lämpligt att vid en licensprövning ges tillgång till uppgifter i belastnings- och misstankeregistret i samma omfattning som Lotteriinspektionen har . Tillgången ska gälla för alla per- soner som omfattas av en licensprövning. Liksom för vissa andra myndigheter bör därtill ges direktåtkomst till dessa register. Utredningens förslag: Det ska i offentlighets- och sekretesslagen införas en ny bestämmelse med innebörden att sekretess ska gälla i verksamhet som avser förande av eller uttag ur det som förs av för upp- gift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstå- ende till denne lider men. I fråga om allmän handling ska sekre- tessen gälla i högst . Behandling av personuppgifter och vissa frågor om sekretess Som utredningen redogör för i avsnitt 20.2.10 finns grundläggande bestämmelser om allmänna handlingar och offentlighetsprincipen i 2 kap. TF. Enligt 2 § får rätten att ta del av allmänna handlingar begränsas när det är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen, bl.a. skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska för- hållanden. Begränsningen i rätten att ta del av allmänna handlingar ska anges i en särskild lag eller i en annan lag till vilken den särskilda lagen hänvisar. Den särskilda lag som åsyftas är offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Skyddet innebär att allmänna handlingar som innehåller sekretess- belagda uppgifter får lämnas ut endast under de förutsättningar som anges i lagen. Sekretessen gäller både mot enskilda och mot andra myndigheter men också i förhållandet mellan olika verksamhetsgren- ar inom samma myndighet om de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Sekretesskyddet är olika starkt i olika be- stämmelser. För vissa uppgifter gäller ett s.k. omvänt skaderekvisit vilket innebär att uppgiften endast kan lämnas ut om det står klart att uppgiften kan röjas utan risk för skada eller men för de intressen som sekretessen ska skydda. I dessa fall råder en presumtion för sekretess. Det s.k. raka skaderekvisitet innebär att sekretess endast gäller om det kan antas att ett röjande av uppgiften medför men eller skada för de intressen som sekretessen ska skydda. Det raka skaderekvisitet innebär alltså en presumtion för offentlighet. Slut- ligen gäller i få fall absolut sekretess, vilket innebär att uppgiften aldrig får röjas. För de uppgifter som omfattas av sekretess gäller också tystnadsplikt. Det kan finnas olika skäl till varför en person vill anmäla sig till självavstängningsregistret för spel. I de allra flesta fallen lär det röra sig om personer som uppfattar att de har ett spelproblem alternativt att personer i deras närhet gjort den bedömningen. Avstängningen blir då en del i att försöka komma till rätta med ett spelproblem. Det kan också finnas personer som vill registrera sig av exempelvis moraliska eller religiösa skäl. Oavsett vad det bakomliggande skälet är får det antas att det är av stor vikt för de allra flesta som anmäler Behandling av personuppgifter och vissa frågor om sekretess sig till det att deras val att göra detta inte ska vara en uppgift som är tillgänglig för vem som helst. Enligt utredningen finns det en uppenbar risk för att många per- soner skulle avstå från att anmäla sig till registret om det skulle visa sig att uppgifterna inte skyddas av sekretess. Det finns alltså ett behov av ett starkt sekretesskydd för de personer som väljer att stänga av sig från spel. Frågan är då om nuvarande regler ger ett fullgott skydd eller om det finns behov av en ändring i offentlighets- och sekre- tesslagen. Det finns vissa bestämmelser i offentlighets- och sekre- tesslagen vars tillämpningsområde för det nationella självavstäng- ningsregistret kan diskuteras. Dessa tas upp i det följande. I 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen anges att sekre- tess gäller, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i en statlig myndighets verksamhet som består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksam- het med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt. Bestämmelsen gäller i två avseenden, dels 1) för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, dels 2) för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden än som avses i första punkten för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Vad som sägs i be- stämmelsen ger inte per automatik upphov till sekretess utan förut- sätter att regeringen föreskriver om sekretess. Regeringen har med stöd av bestämmelsen meddelat föreskrifter om sekretess i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). I den bestäm- melsen framgår det att Lotteriinspektionens verksamhet omfattas. Det framgår även av bilagan till förordningen. Den punkt som skulle kunna bli aktuell i 30 kap. 23 § offent- lighets- och sekretesslagen är den som tar sikte på en uppgift om andra personliga förhållanden för den som har trätt i affärsför- bindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myn- dighetens verksamhet. Själva grunden i bestämmelsen gäller dock myndigheters verksamhet som bl.a. rör tillståndsgivning och till- syn. Det är enligt utredningen inte en självklarhet att självavstäng- ningsregistret kan hänföras dit. Även om så skulle vara fallet vållar bestämmelsen tillämpningsproblem eftersom den kräver att en affärs- förbindelse eller liknande förbindelse har ingåtts. Behandling av personuppgifter och vissa frågor om sekretess vill stänga av sig p.g.a. spelproblem har med stor sannolikhet ingått affärsförbindelser med ett eller flera spelföretag. Det är dock knappast troligt när det gäller personer som vill anmäla sig till registret av exempelvis moraliska eller religiösa skäl. Bestämmelsen i 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen är därmed enligt utredningen inte anpassad till att omfatta det som ska ansvara för. Av 21 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess gäller för uppgift som rör enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till denne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Sekretessbestämmelsen ger således ett skydd för väldigt känsliga uppgifter om hälsa och sexualliv. Den är generellt tillämplig vilket innebär att den är tillämplig hos alla myndigheter och organ som har att tillämpa offentlighets- och sekretesslagen. Det torde vara möjligt att tillämpa bestämmelsen så länge alla personer som stänger av sig från spel gör det p.g.a. ett spelmiss- bruk. Som anförs ovan kan det i realiteten dock ligga andra orsaker än spelmissbruk bakom en begäran om självavstängning. Mot den bakgrunden har bestämmelsen begränsad räckvidd när det gäller självavstängningsregistret. Utredningens slutsats är således att nuvarande regler inte ger ett fullgott sekretesskydd för de uppgifter som kommer att finnas i självavstängningsregistret. Det finns därmed ett behov av en ny be- stämmelse i offentlighets- och sekretesslagen som skyddar den en- skildes integritet genom ett starkt och tydligt sekretesskydd för upp- gifterna i registret. Utredningen föreslår att bestämmelsen utformas med bestämmelsen om sekretess i donationsregistret som förebild, se 25 kap. 16 § offentlighets- och sekretesslagen. Det ska således råda presumtion för sekretess vilket uppnås med ett omvänt skaderekvi- sit. Den föreslagna bestämmelsen innebär att uppgifterna i registret inte får lämnas ut om det inte står klart att de kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretesstiden för uppgifter i allmänna handlingar ska vara högst . Enligt direktiven ska utredningen överväga om ytterligare krav på marknadsföring av spel och lotterier behöver uppställas. Utredning- en ska vidare undersöka möjligheterna att utvidga 16 kap. 15 § radio- och tv-lagen (2010:696) till att, utöver alkohol- och barnreklam, omfatta spelreklam. Utredningen ska även lämna förslag till ändamåls- enliga marknadsföringsbestämmelser för ett licenssystem. Fram till saknade lotterilagen bestämmelser rörande marknadsföring av spel och lotterier. finns dock ett fåtal bestämmelser intagna som bl.a. anger att vid marknadsföring av lotteri till konsumenter ska måttfullhet iakttas samt att sådan marknadsföring inte får rikta sig särskilt till barn eller ungdomar som inte har fyllt (se vidare i avsnitt 21.15.2). Generella regler om marknadsföring återfinns också i annan lagstiftning, främst mark- nadsföringslagen (2008:486). I regeringens beslut att bevilja AB () och AB Trav och Galopp (ATG) tillstånd att bedriva olika spelfor- mer finns även villkor om marknadsföring. Lotterinspektionen har vidare utfärdat föreskrifter och villkor om marknadsföring rörande de lotterier för vilka man beviljar tillstånd. Utöver detta har bransch- organisationer genom självreglering utformat bestämmelser om mark- nadsföring av spelreklam. Riktlinjer för marknadsföring finns även i Europeiska kommissionens rekommendation om konsumentskydd i samband med onlinespel. Av artikel 10 i den europeiska konventionen om skydd för de mänsk- liga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen, EKMR) framgår att var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och obe- roende av territoriella gränser (artikel 10.1). Av artikel 10.2 framgår att yttrandefriheten kan begränsas. Där sägs att yttrandefriheten får begränsas under förutsättning att begränsningen sker i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den natio- nella säkerheten, den territoriella integriteten eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral, till skydd för annans goda namn och rykte eller rättigheter, för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätthålla domstolarnas auktoritet och opartiskhet. Yttrandefriheten i EKMR omfattar alla medier. Den omfattar även kommersiell reklam genom audiovisuella medier. Konventionssta- terna har emellertid getts möjligheten att göra skönsmässiga bedöm- ningar (of appreciation) beträffande nödvändigheten att be- gränsa sådan reklam.1 Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet vilket innebär frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt med- dela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen [RF]). Yttrandefriheten i RF, som gäller för alla medier, får begränsas genom lag vad avser friheten att yttra sig i näringsverksamhet (2 kap. 20 och 23 §§ RF). Begräns- ningarna får endast göras för att tillgodose ändamål som är god- tagbara i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. De får heller inte sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen och får inte göras enbart p.g.a. politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 § RF). Tryckfrihetsförordningen (TF) är den grundlag som reglerar yttrandefriheten i tryckta skrifter och syftar till att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. 1 dom i mål mot . TF är exklusivt tillämplig när det gäller missbruk av det fria ordet som sker genom meddelande i tryckt skrift vilket innebär att missbruk av tryckfriheten inte får föranleda straff eller ersättningsskyldighet i annan ordning eller i annat fall än vad som anges i förordningen (1 kap. 3 § TF). Även om reklam inte generellt anses falla utanför TF:s tillämpningsområde (jfr 1 kap. 9 § TF) reglerar förordningen emellertid inte allt bruk av tryckta skrifter utan begränsar sig till sådant som hänför sig till tryckfrihetens syfte (RÅ 2010 ref. 115 I). Med anledning av detta har det ansetts möjligt att i begränsad ut- sträckning ingripa med stöd av allmän lag mot meddelanden av kom- mersiell natur i tryckt skrift. Vad som åsyftas är den princip som utvecklats i praxis enligt vilken ingripanden mot reklamåtgärder kan ske utanför i fall då åtgärderna är av utpräglat kom- mersiell natur. Med åtgärder som är av utpräglad kommersiell natur förstås åtgärder som vidtagits i kommersiell verksamhet och i kom- mersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (NJA 1975 s. 589 och 1977 s. 751). Vad beträffar spelreklam är generella reklamförbud, på sätt som enligt lag kan ske när det gäller kommersiell reklam i tryckt skrift för alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror, inte möjligt eftersom sådan reklam inte undantagits från TF:s tillämpningsområde (jfr 1 kap. 9 § TF). Frågan om TF:s tillämp- lighet på spelreklam får därför avgöras utifrån en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet (RÅ 2010 ref. 115 II). Mot bakgrund av TF:s ställning och de intressen som den avser att skydda ska vid oklarhet eller tveksamhet förordningen ges företräde (NJA 1999 s. 749). Frågan om spelreklam omfattas av TF:s tillämpningsområde har prövats i NJA 1961 s. 715 (dagstidnings publicering av uppgifter om vinstnummer i utländskt lotteri), RÅ 2010 ref. 115 I (dagstidnings publicering av oddsuppgifter från utländska spelbolag), RÅ 2010 ref. 115 II (dagstidnings publicering av annonser för utländska spel- bolag) och i MD 2009:15 (rikslotteris marknadsföring av lotter i annonstidning). Yttrandefriheten i andra medier än tryckta skrifter regleras i ytt- randefrihetsgrundlagen (YGL) som syftar till att säkerställa ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnär- ligt skapande. För de medier som omfattas av lagen får inga andra begränsningar i yttrandefriheten göras än vad som följer av YGL (1 kap. 1 § andra stycket YGL). Vad som sägs i 1 kap. 9 § TF om generella reklamförbud för vissa produkter gäller enligt 1 kap. 12 § första stycket YGL även i fråga om radioprogram och tekniska upp- tagningar. Vidare hindrar bestämmelserna i inte att det i annan lag meddelas föreskrifter och förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program som sponsrats (1 kap. 12 § andra stycket YGL). Det som åsyftas med förbud mot reklam och villkor för reklam är, enligt vad som framgår av förarbetena till YGL, den reglering som återfinns i radio- och tv-lagen (prop. 1990/91:64, s. 113). Detta hindrar dock inte att det även i andra lagar kan finnas regler som är tillämpliga på reklam i tv-program (HFD 2011 ref. 46). Frågan om spelreklam omfattas av YGL:s tillämpningsområde har prövats i HFD 2011 ref. 46 (förevisande av utländskt spelbolags logotyp i sponsringsmeddelanden respektive exponering av utländska spelbolags odds i samband med idrottsevenemang i tv-sändningar). Grundläggande regler om reklam och annan marknadsföring finns i marknadsföringslagen (2008:486, MFL). Lagen genomför direktivet om otillbörliga affärsmetoder2. Direktivet om otillbörliga affärsmetoder behandlar endast affärs- metoder som snedvrider konsumentkollektivets ekonomiska intressen (ingressen, skäl 6–7). Icke-ekonomiska intressen, såsom hälsa och säkerhet, faller alltså utanför direktivets tillämpningsområde (art. 3.3 och skäl 9 i ingressen). Medlemsstaterna har därför möjlighet att upprätthålla eller införa särskilda och längre gående bestämmelser för att skydda sådana intressen förutsatt att åtgärden står i överens- stämmelse med . MFL har till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att mot- verka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och 2 och rådets direktiv /29/EG om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europarlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direk- tivet om otillbörliga affärsmetoder). näringsidkare (1 § MFL). Lagen är tillämplig vid marknadsföring (2 § MFL). Med marknadsföring avses reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och till- gången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, under- låtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare (3 § MFL). Av 5 § MFL framgår den s.k. generalklausulen. Den anger att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed som i 3 § MFL definieras som god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. Till grund för bedömningen huruvida god marknadsföringssed överträtts kan läggas en rad olika faktorer. Det kan vara fråga om uppförandekoder, såsom internationella han- delskammarens (ICC) regelverk, vedertagen branschpraxis och andra utomrättsliga normer, råd och riktlinjer utfärdade av olika till- synsmyndigheter, rättspraxis samt lagstridighetsprincipen (prop. 2007/08:115 s. 144). anförde i sitt betänkande att de tidigare riktlinjerna för marknadsföring inom den svenska spel- branschen som , , Folkspel, Svebico, A-lotterierna och IOGT-NTO-lotterierna hade kommit överens om att tillämpa borde kunna beaktas vid bedömningen av vad som då utgjorde god marknadsföringssed beträffande spelreklam (SOU 2008:124 s. 344 f.). Dessa riktlinjer har ersatts av Spelbranschens etiska råds (SPER) riktlinjer för ansvarsfull marknadsföring av spel om pengar (se av- snitt 21.11). I 6 § MFL anges att marknadsföring som strider mot god mark- nadsföringssed är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån på- verkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Vad som bedöms är sannolikheten av att marknadsföringsåtgärden medför att en konsument eller en närings- idkare fattar ett annat affärsbeslut än vad denne annars skulle ha fattat. Måttstocken är den genomsnittlige konsumenten i den krets som marknadsföringsåtgärden är riktad till (prop. 2007/08:115 s. 145). Enligt 7 § MFL får en näringsidkare inte använda sig av aggressiv marknadsföring med vilket avses sådan marknadsföring som inne- fattar trakasserier, tvång, fysiskt våld, hot eller annat aggressivt på- tryckningsmedel. Vidare stadgas att aggressiv marknadsföring är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Det anges även att sådan aggressiv marknadsföring som anges i punkterna 24–31 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmeto- der alltid är att anse som otillbörlig. Nyssnämnda bilaga ska enligt 4 § MFL gälla som lag i (se regeringens tillkännagivande [2008:487] med anledning av marknadsföringslagen [2008:486]). I 8 § MFL stadgas att marknadsföring som är vilseledande enligt vissa angivna bestämmelser i lagen är att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Vid bedömningen av om en vilseledande åt- gärd påverkar ett affärsbeslut eller inte är tröskeln således lägre än vid tillämpningen av generalklausulen i 5 § MFL och förbudet mot aggressiv marknadsföring i 7 § MFL (prop. 2007/08:115 s. 146 f.). Enligt 8 § andra stycket MFL ska sådan vilseledande marknadsföring som anges i punkterna 1–23 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid anses som otillbörlig. Punkten 16 i bilagan anger att en sådan affärsmetod är att påstå att produkter kan underlätta vinst i hasardspel. På Europeiska kommissionens hemsida ges exem- pel på vad som kan omfattas av punkten 16 med annonsraden ”kan DU äntligen vinna på lotto! – Ny programvara som grundas på algoritmer utvecklade vid CERN-laboratoriet hjälper till att tippa oddsen till din fördel.” Som kommentar till detta anges att varken programvaran eller något annat kan göra det lättare att vinna i hasard- spel och att sådana påståenden därför alltid ska betraktas som vilse- ledande.3 9 § MFL ställer upp krav på reklamidentifiering. Syftet är att mot- tagaren av ett reklambudskap lätt ska kunna identifiera den som står bakom budskapet och därmed också kunna nå denne. I bestämmel- sen anges att all marknadsföring ska utformas och presenteras så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring. Det ska också tydligt framgå vem som svarar för marknadsföringen. Ett undantag gäller dock framställningar vars enda syfte är att skapa uppmärksam- het inför uppföljande framställningar. MFL innehåller också ett förbud mot vilseledande marknads- föring. Förbudet innebär enligt 10 § MFL att en näringsidkare vid marknadsföringen inte får använda sig av felaktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidka- rens egen eller någon annans näringsverksamhet. Till ledningen för rättstillämpningen och näringsidkare finns i andra stycket exempel på i vilka avseenden påståenden och andra framställningar inte får vara vilseledande. Här kan bl.a. nämnas produktens förekomst, art, mängd, kvalitet och andra utmärkande egenskaper (punkten 1) samt produktens pris, grunderna för prisberäkningen, särskilda prisför- delar och betalningsvillkoren (punkten 4). En näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig får förbjudas att fortsätta med denna eller någon annan liknande åtgärd (23 § MFL). Enligt 24 § får en näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information åläggas att lämna sådan informa- tion. Ett förbud enligt 23 § och ett åläggande enligt 24 § ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt (26 § MFL).