sou · H5B37 · 2017-02-23 00:00:00 — Alla förundersökningar måste börja med att visa att ett brott begåtts. Brottsbasen fokuserar på omständigheter och fakta som direkt rör genomförandet av brottet. Internationella rättegångar rör brott där åklagaren måste visa att brottsligheten skett i större omfattning eller vara kopplat till ett större sammanhang. Genom mekanismer som konstaterande av notoriska och avdömda fakta (judicial notice) kan domstolen acceptera, för att spara resurser och utan att höra ytterligare bevisning, välkända och otvivelaktiga fakta. Fokus ligger istället på de personer som är mest ansvariga som ofta befunnit sig på avstånd från den omedelbara brottsplatsen. Det innebär att åklagaren måste samla in och åberopa bevisning som kopplar ihop (länkar) de personer som är mest ansvariga med brottsbasbevisningen. Medan brottsbasbevisningen kan vara mindre stridig kan länkbevisningen vara avgörande för frågan om den tilltalades skuld. I sådana fall anses det rimligt att länkbevisning utsätts för en noggrannare prövning av domstolen genom att vittnen hörs muntligt vid huvudförhandling och där bli föremål för korsförhör medan brottsbasbevisning i högre grad kan föras in i processmaterialet genom mekanismer som konstaterande av notoriska fakta eller avdömda fakta, partsöverenskommelser om sakförhållanden, bevisupptagning inför huvudförhandling, tidigare förhör, process vid den tilltalades erkännande och samarbete (se punkterna 2.4-2.9 i detta PM). På samma sätt kan det finnas stora brottmål i svensk domstol där det är mindre stridigt att brott begåtts men mer avgörande huruvida den tilltalade kan kopplas till denna brottslighet. 1.3 Processuella modeller och principer Vid sidan av spänningsfältet mellan samhällsintresset av att beivra brott och den tilltalades rätt till en rättvis rättegång kan dessa mekanismer analyseras utifrån motsatsparet inkvisition-tvekamp och dispositionsprincipen. Medan inkvisition präglas av domare med mer aktiv och framskjuten plats i processen så utgår tvekamp från en mer partsdriven och ackusatorisk process. I gäller att parterna i brottmål disponerar mindre över processen jämfört med tvistemål. Dispositionsprincipen i tvistemål kan motiveras genom att de rör samhällsområden som präglas av avtalsfrihet och fri företagsamhet. I brottmål är de inte endast parterna som har ett intresse av prövningen, staten har ett allmänintresse av att straffbestämmelser upprätthålls på ett någorlunda likartat och förutsägbart sätt. Därutöver skulle obegränsad rätt för parterna till att disponera över brottmål kunna leda till risk att personer närstående till varandra – t.ex. vad gäller familj – skulle utnyttja dispositionsprincipen till alltför stor nackdel för den svagare parten och intresset av allmänprevention. Som utvecklas nedan präglades ICTY och ICTR inledningsvis av en ackusatorisk process men har gradvis ändrats genom att domarna fått fler befogenheter och en större roll. Redan vid sitt antagande låg Romstadgan mer i mitten mellan en ackusatorisk och inkvisitorisk process: förundersökningen bedrivs mer i enlighet med en kontinentaleuropeisk tradition där åklagaren ska söka bevisning som talar såväl för som mot den misstänktes skuld – vid ICTY och ICTR agerar åklagaren mer renodlat för sin egen sak. Reglerna för genomförande av huvudförhandling vad avser vittnesförhör m.m. är ackusatorisk vid ICTY och ICTY medan det vid ICC har lämnats mer öppet med större diskretion för domarna att intervenera. Denna skillnad beror på att var en av huvudaktörerna vid skapandet av ICTY och ICTR men valde av olika skäl – bl.a. vad avser frågor om jurisdiktion – att ej ansluta sig till Romstadgan för ICC. Det gjorde att kontinentaleuropeiska stater som och utövade betydande inflytande över utformningen av processordningen vid ICC vilket i sin tur lett till en större öppenhet för inkvisitoriska principer. Vid såväl ICTY, ICTR som ICC finns flera bestämmelser som rör partsinsyn, ett system präglat av common-law tradition om discovery/disclouse/inspection vilket ofta lett till en komplicerad och tidskrävande process. En besynnerlighet i internationella brottmålsrättegångar och i mötet mellan anglosaxisk och kontinentaleuropeisk tradition är regler för bevisföring. I anglo-saxiska system finns normalt en mängd regler som föreskriver vilken typ av bevisning som är tillåten med syfte att skydda juryn från otillförlitlig bevisning medan kontinentaleuropeisk tradition präglas av principen om fri bevisföring och få nedtecknade regler i detta hänseende. Eftersom internationella brottmålsrättegångar prövas av lagfarna domare och ej jury så har dessa i princip anammat principen om fri bevisföring. Det egendomliga är att processreglementena för internationella brottmålstribunaler- och domstolar innehåller en mängd bestämmelser om bevisföring som mycket väl överensstämmer med vad en domare skulle komma fram till i en kontinentaleuropeisk (och svensk) kontext men i internationell straffprocessrätt är dessa avvägningar kodifierade. Vid de internationella brottmålstribunalerna och domstolarna sker även rättsutveckling genom domstolspraxis, då motiveras dessa ändringar utförligt i skriftliga beslut vilket främjar transparens och enhetlighet som det är resurs- och tidskrävande. I en nationell rättsordning är det parlamentet som fastställer det processuella ramverket. Domstolar kan förvisso fylla ut eventuella luckor men det är likväl parlamentet som har den avgörande makten över grunddragen i det processuella ramverket. FNs ad hoc tribunaler är skapade av , därigenom agerar säkerhetsrådet som lagstiftare. Eftersom beslutsfattande i säkerhetsrådet är en politisk förhandling mellan stater och kan bli föremål för veto av de fem permanenta medlemmarna så är det inget lämpligt forum för att närmare reglera processfrågor. Istället anger stadgorna för respektive tribunal att (artikel 15 respektive 14) att det är domarna som i plenum ska anta processreglementet (Rules of Procedure and Evidence - RPE). Det skapar en kanske märklig situation där samma organ och personer både agerar lagstiftare och domare. Ordningen har också ifrågasatts med anledning återkommande ändringar, ibland har processreglementet ändrats av domarna i plenum när en enskild domstolskammare eller överklagandekammaren i ett enskilt avgörande antagit en ståndpunkt som uppfattats som negativt. Processreglementet har ändrats vid 49 tidpunkter, har som regel flera bestämmelser ändrats. Domarna har genom dessa förändringar gjort att FNs ad hoc tribunaler gått från en förhållandevis ackusatorisk process till en mer inkvisitorisk, domarledd process. Specialtribunalen för (SCSL) byggde sitt processreglemente på tidiga versioner av motsvarande vid FNs ad hoc tribunaler och höll under sin levnadstid (2002-2013) fast vid en ackusatorisk process. Denna kritik är inte aktuell på samma sätt vad gäller ICC. Domstolens stadga är ett traktat ratificerat av de anslutna staterna. Det är även de anslutna staterna som genom stadgepartsförsamlingen (Assembly of States Parties) antagit och ändrat i processreglementet (Rules of Procedure and Evidence - RPE). Det innebär att det är en tydligare rollfördelning mellan lagstiftaren (staterna) och domarna. ICC har redan från sitt skapande befunnit sig mellan de ackusatoriska och inkvisitoriska traditionerna. i (ECCC) är den internationaliserade jurisdiktion som ligger närmast den inkvisitoriska traditionen vilket beror på att vid dess skapelse bestämdes av FN och att den skulle följa Kambodjansk processordning som i sin tur är inspirerad av fransk straffprocessrätt. Mekanismer vid internationella domstolar för att effektivisera och begränsa processernas omfattning Nedan följer en genomgång av mekanismer som kan effektivisera och begränsa processernas omfattning. Såväl vid FNs ad hoc tribunaler som ICC har domarna utöver specifikt angivna befogenheter en generell befogenhet att på parternas begäran – eller på eget initiativ - fatta beslut som är nödvändiga för rättegångens förberedelser och genomförande.2 Vid FNs ad hoc tribunaler har domaren befogenhet att beordra parterna att förklara sin inställning i en eller flera rättegångs-PM (pre-trial briefs).3 Syftet är att rättegångskammaren bättre ska förstå fallet och på så sätt utforma rättegångens genomförande, sådana PM är dock inte lika omfattande som en dossier (). Åklagarens Rättegångs-PM ska innehålla följande: 1) för varje åtalspunkt ange en sammanfattning vilken bevisning som ska åberopas, på vilket sätt detta har bäring på den tilltalades ansvar. Den ska även ange eventuella medgivanden från parterna, vilka frågor som är otvistigt samt vad som är tvistigt, både vad avser rättssom sakfrågor; 2) lista över vittnen som åklagaren avser kalla med: namn eller pseudonym för vittne, sammanfattning över bevisfakta som vittnen kommer höras om, koppling till enskilda åtalspunkter, sammanlagt antal vittnen och antal vittnen som ska vittna mot den tilltalade uppdelat för respektive åtalspunkt, indikation huruvida vittnen kommer höras vid huvudförhandling eller om vittnesmålet tas in i processmaterialet genom skriftligt uttalande eller vittnesmål i tidigare rättegång, och förväntad tidsåtgång för att höra respektive vittnen och total tid för presentation av åklagarnas bevisning; 3) lista över bevisföremål som åklagaren avser åberopa samt – om det är möjligt – huruvida försvaret har invändning beträffande bevisföremålen autenticitet. Åklagaren ska till försvaret överlämna kopior av bevisföremålen på nämnda lista. 2ICTY RPE regel 54: “At the request of either party or proprio motu, a Judge or a Trial Chamber may issue such orders, summonses, subpoenas, warrants and transfer orders as may be necessary for the purposes of an investigation or for the preparation or conduct of the trial”; Statute, artikel 64(6)(f): “In performing its functions prior to trial or during the course of a trial, the Trial Chamber may, as necessary … Rule on any other relevant matters”. 3ICTY RPE, regel 65 ter (E) and (F); ICTR RPE, regel 73 bis (B)(i); MICT RPE, regel 70(E) and (F). Efter att åklagaren inlämnat sitt Rättegångs-PM ska försvaret lämna in sitt PM, en mer begränsad skyldighet, den tilltalade har rätt till tystnad och kan ej tvingas presentera bevisning mot sig själv. Försvarets rättegångs-PM ska innehålla följande: 1) i allmänna ordalag karaktären av den tilltalades försvar/inställning; 2) frågor där den tilltalade har avvikande uppfattning jämfört med åklagarens Rättegångs-PM; och 3) för vart fall där den tilltalade har avvikande mening, skälen för detta. Vid ICC är detta ej reglerat i processreglementet, domarna har valt olika lösningar. I domstolens tidigare praxis prövades användning av s.k. In-Depth-Analysis Chart där åklagaren skulle koppla ihop åtalspunkter, form för gärningsmannaskap med bevistema och bevisfakta.4 Detta har ansetts vara resurskrävande för åklagaren och effektivt. Överklagandekammaren ansåg det lade en oproportionell börda på parterna,5 varför det i senare praxis ersatts med en skyldighet för åklagaren att inlämna en längre och sammanhängande gärningsbeskrivning (pre-trial brief with case theory).6 Försvaret har motsvarande skyldighet att ange bevistema för de vittnen som försvaret avser kalla. 2.2 Förberedande möten och statuskonferenser Efter att rättegångs-PM lämnat in vid FNs ad hoc tribunaler men före presentation av respektive parts bevisning hålls förberedande möten (pre-trial conferences och pre-defence conferences). I samband med dessa konferenser kan domarna vid ICTY även uppmuntra åklagaren att minska antalet åtalspunkter med beaktande av att åtalet ska återspegla den samlade brottsligheten.7 Vid ICC ska rättegångskammaren anordna statuskonferens för att fastställa datum för rättegångens inledning. Därutöver kan statuskonferenser hållas inför huvudförhandling där rättegångskammaren kan fatta beslut om hur följande frågor ska hanteras under huvudförhandling (ej uttömmande lista): (a) längd och innehåll i inledande och avslutande anförande; (b) sammanfattning av den bevisning som parterna avser åberopa; (c) omfattning av bevisning som kommer utgöra processmaterial; (d) längd på förhör av vittnen; (e) antal och identitet (inklusive användande av pseudonym gentemot media och allmänhet) av vittnen som kommer att kallas; (f) delgivning av tidigare vittnesförhör (för att fullgöra rätt till partsinsyn/edition); (g) antal skriftliga vittnesmål och bevisföremål som introduceras i processmaterialet med uppgift om längd och storlek; (h) frågor som parterna avser att väcka under rättegången; (i) i vilken omfattning parterna kan åberopa nedtecknad/inspelad bevisning, inklusive avskrifter och ljud/videoinspelning av tidigare vittnesmål; (j) presentation av bevisning i sammanfattad; (k) I vilken omfattning bevisning kan ges via audio- eller 4Bemba, ICC PT. III, Decision on the Submission of an Updated, Consolidated Version of the In-depth Analysis Chart of Incriminatory Evidence, ; Bemba, ICC T. Ch. III, Decision on the “Prosecution’s Submissions on the Trial Chamber’s Oral Order Requesting Updating of the In-Depth-Analysis Chart”, 29 January 2010; Ruto et al., ICC PT. II, Decision on the Defence Requests in Relation to the Submission of a Comprehensive In-Depth Analysis Chart, 13 2011; 5Ongwen, Decision on the Prosecutor’s application for leave to appeal decision ICC-02/04-01/15-203 with respect to the imposition of a duty to file “in-depth analysis charts” of the disclosed evidence, ; Ongwen, Judgment on the appeal of the Prosecutor against the decision of Pre-Trial Chamber II entitled “Decision Setting the Regime for Evidence Disclosure and Other Related Matters”, 17 2015. 6Gbagbo and , ICC T. Ch., Order setting the commencement date for trial, 7 2015. 7ICTY RPE; regler 73 bis (c) and 73 ter (c); ICTR RPE, regler 73 bis (d) and 73 ter (d); MICT RPE, regler 81(c) and 82(c); videolänk; (l) partsinsyn/edition; (m) gemensam eller separat instruktion från parterna gentemot sakkunniga; (n)bevisning som introduceras enligt regel 69 om partsöverenskommelse om sakförhållanden (agreed facts); (o)former för brottsoffers deltagande i processen; (p) för det fall det åberopas av den tilltalade: särskilda försvar (alibi, brott begånget under psykisk störning, etc.).8 2.3 Befogenhet att begränsa tidsåtgång och minska antal vittnen Några sätt att effektivisera och begränsa processens omfattning är att införa begränsningar avseende tidsåtgång, antal vittnen och dokument som en part kan åberopa. ICTYs rättegångskammare i Blaškić beslutade om ett begränsat antal dagar för respektive parts bevisning. Parterna var tvungna att visa övertygande skäl för eventuell tidsförlängning.9 Domarna vid ICTY har även använt sin generella befogenhet för att begränsa antalet vittnen som parterna får åberopa i syfte att undvika onödig duplicering och tidsspillan.10 Detta kodifierades senare i ICTY RPE regel 73 bis och 73 ter. I fallet Orić begränsade rättegångskammaren den tilltalades tid för bevisning. Vid överklagande från Orić förklarade överklagandekammaren att bedömningen ska präglas av proportionalitet och inte av en strikt matematisk jämlikhet mellan åklagare och försvar. Det motiverades med att åklagaren bär bördan att återge hela historien medan försvaret ofta fokuserar på att slå hål på enskilda delar i åklagarens fall, det senare kan ofta tillfredsställas med mindre tid och färre vittnen.11 ICCs förundersökningskammare har tagit motsvarande beslut.12 Rättegångskammaren har stöd för detta i förordning (regulation) 132(e). 2.4 Konstaterande av notoriska fakta eller avdömda fakta Av processekonomiska skäl kan det finnas anledning för domstolen att göra avsteg från omedelbarhetsprincipen när det gäller sådana omständigheter som är allmänt kända, s.k. notoriska fakta. I svensk rätt innebär att en omständighet är notorisk inte endast att det inte behövs någon bevisning utan även att rätten får grunda sin dom på omständigheten även om den inte har nämnts vid huvudförhandlingen.13 8Romstadgan, artikel 64(3)(a) och (8)(b), ICC RPE regel 132, ICC förordning 54. 9Prosecutor v. Blaškić, (Case No. IT95-14-T), ICTY T. Ch., Decision on the Length of the Proceedings and the Time allocated to the Parties to present their Evidence, . 10Prosecutor v. Zejnil Delalić et al. (Čelebići), (Case No. IT-96-21), ICTY T. Ch., Decision on the Motion of the Joint Request of the Accused Persons Regarding the Presentation of Evidence, Dated 24 1998, para. 19–48. 11Prosecutor v. Orić (Case No. IT-03-68), ICTY A. Ch., Interlocutory Decision on Length of Defence Case, 20 2005, para. 12Prosecutor v. Katanga and Ngudjolo, (Case No. ICC-01/04-01/07) ICC PT. I, Decision on Evidentiary Scope of the Confirmation Hearing, Preventive Relocation and Disclosure under Article 67(2) of the Statute and Rule 77 of the Rules, , para. 78; Prosecutor v. Muthaura et al., (Case no. ICC-01/09–02/11), ICC PT. II, Order to the Defence to Reduce the Number of Witnesses to Be Called to Testify at the Confirmation of Charges Hearing and to Submit an Amended List of , 10 2011, paras. 12–13 and 16; Prosecutor v. Ruto et al., (Case no. ICC-01/09-01/11), ICC PT. II, Order to the Defence to Reduce the Number of Witnesses to Be Called to Testify at the Confirmation of Charges Hearing and to Submit an Amended List of , 25 2011, paras. 8–9 and 12. 13NJA II 1943 s. 203; 35:2 st. 1; , Per , , and , , Rättegång IV (Sjunde upplagan, : Juridik, 2009), sid. 58-60. Möjlighet att grunda dom på notoriska fakta fanns/finns vid tribunaler i , , ICTY, ICTR, SCSL, ECCC och ICC,14 dvs domstolen skall inte begära bevisning om kunskap som är allmänt känd utan den ska konstatera dessa som fakta (judicial notice). I fallet Simićet al. begärde åklagaren att rättegångskammaren vid ICTY behandlade den aktuella konflikten som internationell som notorisk fakta eller avdömda fakta baserat på tidigare avgöranden i fallen Tadić and Delalić et al.15 Karakteriseringen av konfliktens karaktär är viktig eftersom det påverkar tillämpligt regelverk och vilka gärningar som är straffbara, vilket bl.a. illustreras i Arklövfallet. Rättegångskammaren i Simić et al. fann att tidigare avgöranden om en konflikts internationella karaktär ej är bindande förutom mellan parterna i det enskilda fallet. Likväl behandlade rättegångskammaren Bosnien och självständighetsförklaring och dess erkännande av EU och som notoriska fakta.16 ICTY och ICTR regel 94(A) är obligatorisk på så sätt att om rättegångskammaren finner att viss fakta är allmänt känd så ska den konstatera dessa som notorisk fakta.17 Artikel 69(6) i Romstadgan för ICC är något mjukare formulerad då den använder ordet ”may” istället för ”shall” vilket bör tolkas som att domstolen får, men måste inte, konstatera allmänt kända fakta som notoriska fakta. 2.5 Partsöverenskommelser om sakförhållanden och fakta Parterna i ett brottmål kan vara överens om vissa sakomständigheter och fakta (agreed facts). För åstadkomma processekonomiska besparingar kan domare vid internationella brottmålstribunaler och domstolar registrera sådana fakta för att undvika att tid och resurser läggs på presentation av bevisning. Med stöd av ICTY RPE regel 65 ter (H) och den snarlika ICTR RPE regel 73 bis (B)(ii) kan domaren med ansvarig för förberedelse registrera för vilka sakomständigheter respektive rättsfrågor som parterna är överens över. Domarna kan under rättegång göra detsamma.18 I fallet Blagojević & Jokić förklarade rättegångskammaren att medan ICTY RPE regel 92 bis och regel 94 (B) förbjuder användande av skriftlig bevisning, notoriska fakta eller avdömda fakta som rör den tilltalades handlande och agerande, så kan sakomständigheter och fakta som parterna är överens om (agreed facts) under ICTY RPE regel 65 ter (H) bli en del av processmaterialet.19 En rättegångskammare är inte bunden av dessa överenskommelser och är inte förpliktigad att göra explicita uttalanden om de sakomständigheter och fakta som parterna är överens 14IMT Charter, artikel 21; IMTFE Charter, artikel 13(d); ICTY, ICTR, SCSL RPE regel 94(A) och MICT RPE regel 105(A) 15Prosecutor v. , (Case No. IT-94-1), ICTY T. Ch., Opinion and Judgment, 7 1997; Prosecutor v. Zejnil Delalić et al. (Čelebići), (Case No. IT-96-21), ICTY T. Ch., Judgment, . 16Prosecutor v. Simić, (Case No. IT-95-9), ICTY T. Ch., Decision on the Pre-Trial Motion by the Prosecution Requesting the Trial Chamber to Take Judicial Notice of the International Character of the Conflict in , 25 1999. 17Prosecutor v. Karemara et al., (Case No. ICTR-98-44-AR73(C)), ICTR A. Ch., Decision on Prosecutor’s Interlocutory Appeal of Decision on Judicial Notice, 16 2006, para. 18ICTY RPE, Rule 65 ter (M); Vid MICT är detta endast möjligt för rättegångskammaren, MICT RPE, Rule 70(N). 19Prosecutor v. Blagojević & Jokić, (Case No. IT-02-60), ICTY T. Ch., Decision on Prosecution’s Motion for Judicial Notice of Adjudicated Facts and Documentary Evidence, , para. om: eventuella referenser till sådana sakomständigheter och fakta är i sig indikativa på att domstolen accepterat sakomständigheterna som styrkta.20 Frågan är inte explicit reglerad vid SCSL, däremot finns det rättspraxis som anger att parterna kan kommer överens om sakomständigheter och fakta.21 Överenskommelser mellan parterna vid ECCC varken binder domstolen eller lättar på åklagarens bevisbörda. Domarna är fria att ge sådana överenskommelser något – eller inget - bevisvärde. ECCCs regel 87(6) tillåter att domarna acceptera sådana fakta som styrkta. Vidare anger regel 80(3)(e) att domarna kan förelägga parterna att inkomma med lista över otvistiga fakta tillsammans med referenser till relevant bevisning. ICC RPE regel 69 anger att åklagaren och försvaret kan komma överens om påstådda sakomständigheter i stämningsansökan, dokument, förväntat vittnesmål eller annan bevisning ej är tvistiga. Domstolskammaren kan betrakta sådana påstådda sakomständigheter som styrkta, såvida den inte anser att en mer fullständig presentation av de påstådda sakomständigheterna är nödvändig för rättvisans intresse, särskilt brottsoffrens intresse av publik historisk redogörelse. Detta kan göras för att undvika att vittnen i onödan ska föras till domstolen när sakomständigheterna är otvistiga.22 Ett exempel där denna mekanism använts är i fallet och . Parterna var överens om att en attack skett gentemot militärbasen i (). och Afrikanska Unionens mission i på denna bas (). Försvaret angav att följande tre omständigheter ej medgavs: 1) att attacken var olaglig; 2) för det fall attacken var olaglig: att de åtalade var varse de faktiska omständigheter som gjorde att attacken var olaglig; och 3) att var en fredsbeverande mission enligt (vilket påverkar dess rättsloga status och skydd). Rättegångskammaren ansåg att parternas avtal innebar en processuell avgränsning av de frågor som parterna behövde förhålla sig till. Rättegångskammaren framhöll dock att det kvarstod inom kammarens diskretion att begära ytterligare bevisning och/eller yttranden om de påstådda omständigheterna om det var nödvändigt i rättvisans intresse. Beslutet är anmärkningsvärt eftersom det innebar att de tilltalade medgav att de planerat, utformat, beordrat, bemannat med trupper och personligen deltagit i attacken mot MGS Haskanita som inbegrep dödandet av 12 människor, alla medlemmar av och därutöver ytterligare 7 personer som blev allvarligt skadade.23 Detta är ett tydligt exempel hur olika processuella rättstraditioner, intressen möts och balanseras. Det bör dock betonas att för det fall rättegångskammaren finner det lämpligt så kan den frångå parternas överenskommelse och förelägga parterna inkomma med bevisning. 20Prosecutor v. Babić, (Case IT-03-72-A), ICTY A. Ch., Sentencing Appeal Judgment 18 2005; Prosecutor v. Popović et al., (Case No. IT-05-88-T), ICTY T. Ch., Judgment 10 2010, para. 68; Prosecutor v. Gotovina et al., (Case No. IT- 06-90), ICTY T. Ch., Judgment, ; Prosecutor v. Perišić, (Case No. IT-04-81-T), ICTY T. Ch., Judgment, , para. 21Prosecutor v. et al. “AFRC”, (Case No.