sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Som redogjorts för ovan i avsnitt 3.3.2 och 3.3.3 finns det inte några EU-rättsliga instrument eller internordiska bestämmelser som regle- rar frågor om lagval avseende sambors förmögenhetsförhållanden. I stället är det i huvudsak lagvalsreglerna i LIMF som gäller i dessa situationer, se redogörelse av lagvalsreglerna i LIMF under . 3.5.2Frågor om bodelning med anledning av makes, registrerad partners eller sambos död På samma sätt som under avsnitt 3.5.1 (under rubriken har utredningen valt att i den följande redogörelsen först behandla be- stämmelserna om tillämplig lag som gäller i förhållandet mellan de nordiska länderna, dvs. bestämmelserna i och IAL, och därefter bestämmelserna i . Vid bodelning med anledning av en makes död regleras i nordiska förhållanden vissa lagvalsfrågor i IAL. förrättas en sådan bodelning enligt svensk lag om den avlidne var med- borgare i , , eller och vid sin död hade hemvist i . Bodelningen förrättas också enligt svensk lag om en efterlevande make som är medborgare i , , eller har suttit i oskiftat bo och han eller hon har hemvist i . Detsamma gäller om en efterlevande make har suttit i oskiftat bo och vid sin död var medborgare i , , eller och då hade hemvist i (3 kap. 8 § IAL). Bestämmelserna i reglerar alltså bara lagvalet för själva förfa- randet. I materiellt hänseende är det lagvalsreglerna i NÄF som blir tillämpliga under förutsättning att båda makarna är och även när de ingick äktenskapet, var medborgare i någon nordisk stat samt att de då tog hemvist i en av de nordiska staterna (2 a § NÄF). Se vidare av- snitt 3.5.1 angående lagvalsreglerna i NÄF. Några särskilda lagvals- regler som gäller vid en makes död finns inte i NÄF. Saknas förutsättningar att tillämpa 3 kap. 8 § IAL tillämpas i stället lagvalsreglerna angående bodelningsförfarandet i LIMF (6 §). Så kan vara fallet t.ex. om den avlidne inte var nordisk medborgare men hade hemvist i vid sin död. Saknas förutsättningar att tillämpa de materiella lagvalsreglerna i NÄF tillämpas i stället de materiella lag- valsreglerna i LIMF, dvs. 3–5 a och 7–12 §§ LIMF. Så kan vara fallet t.ex. om något av anknytningskriterierna i 2 a § NÄF inte är uppfyllt. I LIMF finns vissa särskilda bestämmelser som gäller vid en makes död. Bland annat får den efterlevande maken ingå ett lagvals- avtal med den avlidnes arvingar och universella testamentstagare (3 § andra stycket LIMF). Vid en bodelning med anledning av en makes död ska det vidare beaktas vad som tillkommit den efterlevande maken vid motsvarande förrättning efter den döde utomlands (7 § tredje stycket LIMF). Det finns också särskilda lagvalsregler för att bestämma den for- mella giltigheten av en bodelning med anledning av en makes död (5 a §). Bestämmelserna tar sikte på frivilliga uppgörelser.59 Enligt ut- redningens uppfattning handlar det om bodelningsavtal mellan den efterlevande maken och den dödes arvingar och universella testa- mentstagare enligt 9 kap. 5 § . Bestämmelserna i 3 § andra stycket, 7 § tredje stycket samt 5 a § LIMF diskuteras närmare i kapitel 6. 2014/15:105 s. 87. Registrerade partner och sambor Det är lagvalsreglerna i LIMF som är tillämpliga i fråga om bodel- ning med anledning av en sambos död, se redogörelsen för lagvals- reglerna i LIMF under rubriken ovan. Som nämnts i avsnitt 3.3.3 omfattar inte lagvalsreglerna i NÄF partner som har registrerat sitt partnerskap enligt partnerskapslagen. Det är också tveksamt om lagvalsreglerna i IAL omfattar sådana regi- strerade partner. Under alla omständigheter är lagvalsreglerna i LIMF tillämpliga när det gäller frågor om bodelning vid en registrerad part- ners död (se 3 kap. 1 § partnerskapslagen). En närmare redogörelse av bestämmelserna i finns under rubriken ovan. 3.6.1Avgöranden angående makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden De autonoma bestämmelserna om erkännande och verkställighet i LIMF avser avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden från samtliga länder. I den följande redogörelsen har utredningen dock valt att först behandla bestämmelserna om erkännande och verkstäl- lighet beträffande avgöranden från de nordiska länderna, dvs. bestäm- melserna i NÄF, NEVL och lag, och därefter bestämmel- serna i LIMF. När det gäller nordiska avgöranden om makars förmögenhets- förhållanden anges förutsättningarna för erkännande i 22 § NÄF. Av- göranden som har meddelats i någon av de övriga nordiska staterna i enlighet med bl.a. 5 och 8 §§ NÄF, ska erkännas i . Det gäller alltså avgöranden angående boskillnad och avgöranden angående bo- delning som har meddelats i samband med ett mål om hemskillnad eller äktenskapsskillnad. Det uppställs inga hinder för erkännande av avgöranden meddelade i andra nordiska stater. I 22 § NÄF regleras inte frågor om verkställighet. Bestämmelserna i 22 § NÄF kompletteras dock av NEVL i detta avseende. En dom som gäller i enligt 22 § NÄF får även verkställas här, under förutsättning att avgörandet får verkställas i den stat där det medde- lats (3 § och 7 § andra stycket 1 NEVL). Gäller det ett isländskt avgö- rande blir dock NEVL inte tillämplig. Sådana isländska avgöranden kan inte heller verkställas enligt lag (se 10 § 1 lag). Om ett nordiskt avgörande om makars förmögenhetsförhållanden inte kan erkännas enligt NÄF kan bestämmelserna om erkännande och verkställighet i NEVL vara tillämpliga i vissa fall. Det kan t.ex. gälla en dansk, finsk eller norsk dom som i och för sig avser makars förmögenhetsförhållanden men inte boskillnad eller bodelning (se 7 § 1 NEVL). Ett avgörande från som inte kan erkännas enligt 22 § NÄF kan erkännas och verkställas enligt lag om det av- ser makars förmögenhetsförhållanden utan att det är fråga om bo- skillnad eller bodelning (se 10 § 1 lag). Det finns vissa omständigheter som utgör hinder för erkännande och verkställighet enligt NEVL (8 §). En dom får inte erkännas eller verkställas i om domstolen i ett mål om betalningsföreläg- gande har varit behörig endast på grund av att svaranden hade egen- dom i den stat där domen meddelades, såvida inte målet har avsett fordran, som angår egendomen eller för vilken egendomen ställts som säkerhet, eller svaranden utan förbehåll har ingått svaromål i saken (punkt 1, s.k. förmögenhetsforum). Vidare får en dom inte erkännas eller verkställas här om domstolen har varit behörig endast på grund av att svaranden vid stämningens delgivning tillfälligt uppehöll sig i den stat där domen har meddelats, såvida inte svaranden utan förbehåll har ingått i svaromål i saken (punkt 2, s.k. vagabondsforum). Det föreligger även hinder för det fall att domen meddelats mot en svarande som inte gått i svaromål och föreläggandet att inkomma med svaromål endast delgivits svaranden genom kungörelse (punkt 3). Samma sak gäller om en rättegång angående samma sak pågår här i landet eller i någon annan nordisk stat och talan i den rättegången väckts först. För att en pågående rättegång i en annan nordisk stat ska utgöra hinder för erkännande och verkställighet krävs dock att den kan leda till en dom som enligt erkänns eller får verkställas här (punkt 4). Enligt punkt 5 får inte heller en dom erkännas eller verkställas om, med hänsyn till sakens beskaffenhet, uteslutande behörighet att pröva saken bör tillkomma domstol i annan stat än den där domen har med- delats. Det har också införts en ordre public-bestämmelse som ute- sluter erkännande och verkställighet om detta skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i (punkt 6). Vidare följer av 9–12 §§ NEVL vilka handläggningsregler som gäl- ler för verkställighet. En ansökan om verkställighet ställs som huvud- regel till (9 §). Verkställighet som söks hos sker enligt vad som är föreskrivet i fråga om svensk domstols lagakraftägande dom (11 §). För verkställighet krävs därmed inte att avgörandet först förklaras verkställbart. Om det saknas förutsättningar att tillämpa bestämmelserna i , NEVL eller lag blir bestämmelserna om erkännande och verkställighet i LIMF tillämpliga. Det gäller naturligtvis domar från länder utanför . Det gäller också erkännande och verkställig- het av danska, finska och norska avgöranden om boskillnad eller bo- delning där bestämmelserna om internationell behörighet i den nor- diska äktenskapskonventionen inte har tillämpats. Vidare gäller det verkställighet av isländska avgöranden om boskillnad och bodelning som erkänns enligt 22 § NÄF samt erkännande och verkställighet av isländska avgöranden om boskillnad och bodelning i övrigt. I 13–14 §§ LIMF regleras förutsättningarna för att utländska av- göranden ska erkännas i . Ett lagakraftvunnet avgörande om makars förmögenhetsförhållanden av en utländsk domstol eller en annan myndighet eller av en bodelningsförrättare gäller i , om det har meddelats i en stat vars lag var tillämplig på frågor om makars förmögenhetsförhållanden eller den stat där svaranden hade hemvist (13 §). I 14 § anges ett antal hinder för erkännande. Det utländska avgörandet gäller sålunda inte i om 1.avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet, 2.avgörandet strider mot ett svenskt avgörande, 3.avgörandet strider mot ett här i landet gällande utländskt avgö- rande i ett förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet, 4.det i pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande, eller 5.det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska förfarandet och kan antas leda till ett här i landet gällande avgörande. Förutom dessa hinder för erkännande av ett utländskt avgörande föl- jer även enligt 20 § att ett utländskt avgörande inte gäller i om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna avgörandet (ordre public). Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstols- landet och som gäller i får verkställas här, om avgörandet först har förklarats verkställbart (16 §). I motsats till 13 § omfattar 16 § inte avgöranden meddelade av annan än domstol, t.ex. en utländsk motsvarighet till bodelningsförrättare. Ett avgörande från en sådan motsvarighet till bodelningsförrättare kan alltså erkännas i men inte verkställas här. En make som önskar få verkställt ett sådant utländskt avgörande måste alltså i stället skaffa sig en exekutionstitel vid svensk domstol med det utländska avgörandet som grund.60 En ansökan om verkställbarhetsförklaring görs till den tingsrätt som regeringen föreskriver (16 § andra stycket LIMF). Förordning (2014:1518) om behörig domstol vid erkännande och verkställighet av utländska avgöranden i vissa fall innehåller bestämmelser om be- hörig domstol vid prövning av en ansökan enligt bl.a. 16 § LIMF. Av 2 § i den förordningen framgår att ansökan görs till den i paragrafen förtecknade tingsrätt inom vars domsområde (domsaga) motparten har sitt hemvist i Sverige.61 Om motparten inte har sitt hemvist i , görs ansökan till . Tingsrätten prövar om förutsättningarna för erkännande enligt 13 och 14 §§ LIMF föreligger, men gör ingen materiell omprövning av sakfrågan. Dessutom kontrollerar tingsrätten att ansökan avser ett domstolsavgörande och att detta är verkställbart i domstolslandet.62 Om ett avgörande förklaras verkställbart, verkställs avgörandet på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande som har vunnit laga kraft. En föreskrift om tvångsmedel i avgörandet ska dock inte tillämpas. Vid handläggning i domstol av ett ärende om verkställbar- hetsförklaring tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden (17 § LIMF). 2000/01:148 s. 31 och 41. 61De tingsrätter som räknas upp i paragrafen är de tingsrätter till vilka Kronofogdemyndig- hetens beslut överklagas, de s.k. utmätningsdomstolarna. 2000/01:148 s. 41. Som nämnts i avsnitt 3.3.3 omfattar inte bestämmelserna om erkän- nande i NÄF partner som har registrerat sitt partnerskap enligt part- nerskapslagen. För sådana partner är bestämmelserna om erkännande och verkställighet i LIMF tillämpliga på deras förmögenhetsförhål- landen (se 3 kap. 1 § partnerskapslagen). En närmare redogörelse av bestämmelserna i finns under rubriken ovan. Bestämmelser om erkännande och verkställighet av domar från EU:s medlemsstater, , och finns I- förordning och Luganokonvention. Enligt båda instrumenten ska en dom som har meddelats i en deltagande stat erkännas i de andra deltagande staterna utan att något särskilt förfarande behöver anlitas (artikel 36.1 I-förordning och artikel 33.1 Luganokonvention). För del betyder det att avgöranden som gäller sambors förmögenhetsförhållanden och som meddelats i ovan nämnda stater, ska erkännas här utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Det kan föreligga hinder mot erkännande om vissa an- givna omständigheter föreligger (artiklarna 45–46 I- förordning och artikel 34 Luganokonvention). När det gäller verkställighet skiljer sig de internationella instrumen- ten åt. Sammanfattningsvis innebär skillnaderna att Lugano- konvention kräver att en dom som meddelats i en deltagande stat för- verkställbar i en annan deltagande stat för att kunna verkställas där (artikel 38.1) medan I-förordning inte kräver en sådan verkställbarhetsförklaring för verkställighet (artikel 39). Det innebär för del att domar från , och kräver verkställbarhetsförklaring för att kunna verkställas här men inte domar från EU:s medlemsstater. En ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt Lugano- konvention ska göras till den domstol eller den behöriga myndighet som anges i en förteckning i bilaga till konventionen (artikel 39.1). Förfarandet vid ansökan om verkställighet regleras av lagen i den konventionsstat där verkställighet begärs (artikel 40.1). Båda parter får enligt artikel 43.1 söka ändring av ett beslut i anledning av ansö- kan om verkställbarhetsförklaring. Enligt artikel 41.1 I-förordning regleras verk- ställighetsförfarandet för domar som har meddelats i en annan med- lemsstat av lagen i den anmodade medlemsstaten. En dom som har meddelats i en medlemsstat och som är verkställbar i den anmodade medlemsstaten ska verkställas där på samma villkor som en dom som meddelas i den anmodade medlemsstaten. Det finns kompletterande bestämmelser till I-för- ordning och Luganokonvention i lagen (2014:912) med kom- pletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkän- nande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. I lagen regleras bl.a. det närmare verkställighetsförfarandet avseende domar som ska verkställas enligt de två instrumenten. När det gäller avgöranden angående sambors förmögenhetsförhål- landen från andra länder än dem som omfattas av I- förordning och Luganokonvention, tillämpas bestämmel- serna i LIMF angående erkännande och verkställighet (se redogörelse av dessa bestämmelser under . I likhet med be- stämmelserna Luganokonvention ställs i LIMF krav på verk- ställbarhetsförklaring för att sådana avgöranden ska kunna verkställas i . 3.6.2Avgöranden angående bodelning med anledning av makes, registrerad partners eller sambos död På samma sätt som under avsnitt 3.6.1 (under rubriken har utredningen valt att i den följande redogörelsen först behandla be- stämmelserna om erkännande och verkställighet beträffande avgö- randen från de nordiska länderna, dvs. bestämmelserna i , NEVL och lag, och därefter bestämmelserna i . Det följer av 3 kap. 11 § IAL att i fråga om erkännande och verk- ställighet av dom eller förlikning från de övriga nordiska länderna om bl.a. efterlevande makes rätt ska i första hand bestämmelserna i tillämpas. I begreppet efterlevande makes rätt inryms frågor om bodelning med anledning av en makes död. Begreppet får dock anses omfatta även andra frågor om makars förmögenhetsförhållan- den som blir aktuella vid en makes död, t.ex. makes rätt att mot er- sättning överta den gemensamma bostaden. Det kan således konsta- teras att om ett danskt, finskt eller norskt avgörande gäller en fråga om efterlevande makes rätt ska bestämmelserna om erkännande och verkställighet i NEVL tillämpas i första hand. Bestämmelserna om erkännande och verkställighet i NEVL är tillämpliga avseende dom eller förlikning som rör bl.a. efterlevande makes rätt om den avlidne var medborgare i , , , eller och hade hemvist i någon av dessa stater (7 § andra stycket 5 NEVL). En dom som omfattas av bestämmel- serna i NEVL gäller enligt 1 § samma lag i om inte annat föl- jer av övriga bestämmelser i lagen. Vad gäller övriga bestämmelser om erkännande och verkställighet i NEVL hänvisas till framställningen i avsnitt 3.6.1 under rubriken . Om NEVL inte gäller, tillämpas i stället bestämmelserna om er- kännande och verkställighet i LIMF (3 kap. 11 § IAL). Så kan vara fallet t.ex. om den avlidne inte var medborgare i ett nordiskt land eller om han eller hon i och för sig var nordisk medborgare men inte hade hemvist i ett nordiskt land vid dödsfallet. I fråga om avgöranden från andra än de nordiska länderna tillämpas naturligtvis också bestämmel- serna om erkännande och verkställighet i LIMF, se avsnitt 3.6.1 under rubriken . I förhållande till gäller lag i fråga om erkännande och verkställighet av avgöranden angående bodelning med anledning av en makes död. Sådana avgöranden är nämligen inte undantagna från lagens tillämpningsområde (se 10 § lag). Som nämnts i avsnitt 3.3.3 får det anses tveksamt om bestämmelserna i även omfattar partnerskap som har registrerats enligt partner- skapslagen. Under alla omständigheter är bestämmelserna om erkän- nande och verkställighet i LIMF tillämpliga när det gäller avgöranden om bodelning vid en sådan partners död (se 3 kap. 1 § partnerskaps- lagen). Bestämmelserna om erkännande och verkställighet I- förordning och Luganokonvention är tillämpliga även vid frågor om bodelning med anledning av en sambos död (se redogörelse av bestämmelserna i avsnitt 3.6.1 under . Dessa in- strument ska alltså tillämpas när det är fråga om avgöranden från EU:s medlemsstater, , och och som avser bodelning med anledning av en sambos död. I fråga om sådana avgöranden från länder som inte omfattas av I-förordning eller Luganokonvention, tilläm- pas bestämmelserna om erkännande och verkställighet i LIMF. Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden 4 Allmänt om förordningarna Amsterdamfördraget trädde i kraft och gemenskapen fick då nya befogenheter inom det civilrättsliga området. , Stor- och deltar inte i det civilrättsliga samarbetet enligt Amsterdamfördraget. och har dock, till skillnad från , möjlighet att ansluta sig till rättsakter på området.1 Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande blev det också möjligt att inom ramen för det gemenskapsrättsliga samarbetet enligt avdel- ning IV i (ursprungligen avdelning VII) anta rättsakter genom s.k. fördjupat samarbete. Ett fördjupat samarbete innebär att minst nio EU-länder samarbetar i en viss fråga. Vid Europeiska rådets möte i ut- tryckte EU:s medlemsstater sitt stöd för principen om ömsesidigt er- kännande av domar och andra avgöranden inom EU. Europeiska kommissionen (kommissionen) och Europeiska unionens råd (rådet) antog ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område.2 I åtgärdsprogrammet identifierades harmonisering av lag- valsregler som sådana åtgärder som underlättar ömsesidigt erkän- nande av domar, och det föreskrevs att det skulle utarbetas ett rätts- ligt instrument i frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden och förmögenhetsrättsliga konsekvenser av separation mellan par som inte är gifta. antog ett nytt program, Haag- programmet för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unio- 1Se protokoll om ställning, EGT C 340, 10.11.1997, s. 101 och protokoll om och ställning, EGT C 340, 10.11.1997, s. 353. 2EGT C 12, , s. 1. nen.3 I Haagprogrammet uppmanades kommissionen att lägga fram en grönbok om lagval i frågor om makars förmögenhetsförhållanden, särskilt när det gäller domstols behörighet och ömsesidigt erkännan- de. Dessutom framhölls i programmet behovet av att anta en rättsakt på området. antog kommissionen en grönbok om lagval i frå- gor om makars förmögenhetsförhållanden, särskilt när det gäller domstols behörighet och ömsesidigt erkännande. Genom denna grönbok inleddes ett brett samråd om de problem som par i EU ris- kerar att möta i samband med avvecklingen av deras gemensamma egendom samt om vilka rättsliga möjligheter som står till förfogande. I grönboken behandlades även alla de frågor av internationell privat- rättslig natur som aktualiseras för par som lever i andra samlevnads- former än äktenskap, bland annat registrerade partnerskap, samt de specifika problem de ställs inför (se ingressen till förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden, punkten 6). antog kommissionen ett förslag till rådets för- ordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om makars förmögenhetsförhållanden och ett förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämp- lig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om för- mögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap.4 Vid sitt möte konstaterade rådet att ingen enhällighet kunde uppnås med avseende på antagandet av kommissio- nens förslag till förordningar och att målen för samarbetet på dessa områden inte kunde uppnås inom rimlig tid av hela unionen. riktade , , , , , , , , , , , , , , , och varsin begäran till kommissionen där de angav att de önskade upprätta ett fördjupat samarbete sinsemellan på området för internationella pars förmögenhetsförhållanden. Genom en skri- velse till kommissionen tillkännagav sin önskan att delta i upprättandet av det fördjupade samarbetet (se förordningar- 3EUT C 53, , s. 1. 4KOM (2011) 126 slutlig och KOM (2011) 127 slutlig. nas ingresser, punkterna 10–11). Rådet antog i beslut beslut om bemyndigande av ett sådant fördjupat samarbete.5 Förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden antogs av rådet . Efter ikraft- trädandet gäller de direkt och likadant i samtliga stater som deltar i det fördjupade samarbetet, dvs. de är direkt tillämpliga (se artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). De varken ska eller får inkorporeras eller transformeras till nationell rätt.6 Förordningarna innebär att det i inte längre finns utrymme för nationell lag- stiftning i de frågor som omfattas av förordningarna såvida inte sär- skilt undantag görs. Frågor om makars respektive I den inledande artikeln i förordningen om makars förmögenhets- förhållanden slås fast att förordningen är tillämplig på makars förmö- genhetsförhållanden (artikel 1.1). Makars förmögenhetsförhållanden definieras enligt förordningen som en uppsättning regler som rör för- mögenhetsförhållanden mellan makar och i makars förhållande med tredje man (artikel 3.1 a). Utredningen uppfattar att innebörden av begreppet makars förmögenhetsförhållanden i förordningen är den- samma som enligt nu gällande svensk internationell privaträtt (se av- snitt 3.3.1). Förordningens tillämpningsområde innefattar alla civilrättsliga aspekter av makars förmögenhetsförhållanden, såväl den löpande för- valtningen av makarnas egendom som avveckling av den, i synnerhet till följd av att makarna separerar eller att en make avlider.7 Det kan t.ex. gälla frågor om bodelning vid äktenskapsskillnad eller vid den ena makens död men även frågor under äktenskapet, såsom frågor om samtycke för att disponera över viss gemensam egendom. 5EUT L 159, , s. 16. 6Se Kommissionen mot , C-39/72, EU:C1973:13 och Variola, C-34/73, EU:C:1973:101. 7Se förordningens ingress, punkten 18.