sou · H5B320 · 2017-03-15 00:00:00 — beslutade om en rekommendation om validering av icke-formellt och informellt lärarande.39 Med icke- formellt lärande avses lärande som sker i till exempel personal- utbildning och studiecirklar. Med informellt lärande avses sådant som sker i arbetet och . Enligt rekommendationen bör EU:s medlemsstater ha inrättat system som ger tillgång till validering40. Systemen ska också göra det möjligt för individen att få en fullständig eller partiell kvalifikation41 baserad på individens vali- derade lärande. har röstat för rekommendationen och behö- ver därför få ett system för validering på plats. Mot bland annat den bakgrunden tillsatte regeringen en valideringsdelegation som –2019 ska följa, stödja och driva på en sam- ordnad utveckling inom utbildning och arbetsmarknad.42 Validerings- delegationen har överlämnat ett förslag till nationell strategi för validering till regeringen.43 Den nationella strategin syftar till att generella och långsiktigt hållbara strukturer för validering ska bli etablerade och integrerade delar av olika reguljära system, bland annat utbildning. När det gäller tillträde till högskoleutbildning lyfter Valideringsdelegationen frågan om meritvärde för dem som har bedömts behöriga genom reell kompetens. hänvisas de till högskoleprovet, vilket ofta inte är något alternativ för en person som har varit i . Valide- ringsdelegationen menar att frågan om meritvärde behöver utredas 39EU-rådets rekommendation 2012/C 398/01. 40Med validering avses en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens en person besitter oberoende av hur de förvärvats (enligt Valideringsdelegationen, se nedan). 41Med kvalifikation avses ett formellt resultat av en bedömnings- och valideringsprocess som ges när ett behörigt organ fastställer att en person har uppnått resultat av lärande som motsvarar fastställda kriterier (enligt Valideringsdelegationen, se nedan). 43SOU 2017:18 En nationell strategi för validering. Delbetänkande från Valideringsdelega- tionen 2015–2019. Tillträdet till högskolan i sitt sammanhang vidare om den inte tas om hand av . Delegatio- nen lyfter också att det är angeläget att UHR bedriver ett aktivt arbete med att utveckla metodstöd för bedömning av reell kompetens och sprider goda exempel på praktiskt arbete med validering från olika lärosäten. I strategin lyfts även bedömning av utländsk efter- gymnasial utbildning fram och att den bör göras tillgänglig för fler.44 har det blivit alltmer fokus på yrkesprogram i hög- skolan, och därmed tydligare utbildning mot särskilda yrken. Det är en utveckling som vi behöver fundera på eftersom högskolan också behöver utbilda mot framtida yrken. Det inkluderar sådant som vi inte känner till. Det vill säga en viktig del är att utbilda i gene- riska, eller generella, yrkeskunskaper. Där spelar de generella pro- grammen en stor roll. En viktig del i det livslånga lärandet är möjligheten till fortbildning och vidareutbildning inom högskolan. I vårt system görs ingen skill- nad i utbildningsutbudet på grundnivå om utbildningen i första hand syftar till fortbildning eller vidareutbildning. Inte heller görs det skillnad på olika grupper av sökande, även om utbildningar kan vända sig till nybörjare eller andra än nybörjare. Det innebär också att alla sökande konkurrerar om samma platser och samma tillträdesbestäm- melser gäller för all utbildning på den nivån. De fristående kurserna, som inte har utökats i den grad som programmen har gjort, spelar en viktig roll för just det här syftet med högskoleutbildning. Att helt och hållet dimensionera utbildningar efter studenternas efterfrågan eller arbetsmarknadens behov är svårt. Det finns olika ramar som styr och som också sätter gränser. Ett väldigt tydligt exempel på det är tillgången till , som i hög grad ligger utanför lärosätenas kontroll. Dimensioneringen har också en tydlig koppling till vad som sker på gymnasieskolan. Om det inte finns tillräckligt många som läser till exempel naturvetenskapsprogrammet där, så är blir det också problematiskt med rekryteringen till hög- skoleutbildning inom området. Tillträdet till högskolan i sitt sammanhang I samband med diskussioner om genomströmning och tilldel- ningen av resurser, framförs ofta att vårt resurstilldelningssystem innebär att lärosätena till varje pris vill ha igenom sina studenter för att inte förlora intäkter. I stället för att studenterna ska nå lärande- målen är det viktigare att studenterna godkänns så att lärosätet får ersättning för helårsprestationer. Men i praktiken fungerar det nog inte så. Hade det varit så hade genomströmning förmodligen varit en viktigare komponent i den interna resursfördelningen på lärosätena än vad den tycks vara . I stället är det annat som ska stödja genomströmningen av studenter, det vill säga att de kan gå igenom utbildningen på ett framgångsrikt sätt. Dit hör såväl de förkunskaper som studenterna har med sig in som hur utbildningen organiseras och genomförs. 4 Det nuvarande tillträdessystemet I det här kapitlet beskrivs de nuvarande tillträdesbestämmelserna och deras framväxt. Beskrivningen koncentreras framför allt till de bestämmelser som infördes i samband med den senaste reformen av tillträdessystemet, även om det görs en kort återblick längre tillbaka. 4.1Framväxten av det nuvarande systemet Genom högskolereform expanderade högskolan kraftigt. Nya utbildningar införlivades i högskolan, nya lärosäten bildades och det fanns också ett behov av att bredda rekryteringen till högskolan. fanns platsbegränsning endast till ett fåtal utbildningar och behörighet till högskolan byggde främst på gymnasieutbildning. Genom reformen infördes platsbegränsningar på de flesta utbildningslinjer och möjligheten att uppnå allmän behörighet till högskolestudier vidgades till att också omfatta ålder och arbetslivs- erfarenhet, efter att en försöksverksamhet hade genomförts . Begränsningen av antalet platser i kombination med fler sökan- de ställde krav på ett fungerande urvalssystem. Ett system med olika kvotgrupper användes. Sökande med olika behörighetsbakgrund för- des till de olika kvoterna och för varje grupp angavs vilka urvals- instrument som skulle användas.1 1 Tillträde till högre utbildning – en evighetsfråga, skriftserie 1997:13 S. reform – större frihet för lärosätena Tillträdet till högskolan var , året för ”frihetsreformen”, reglerat i detalj i högskoleförordningen (1977:263). I den högskole- förordning som gällde fanns ett fyrtiotal paragrafer som omfattade tillträdet. hade de minskat till 10 stycken och en bilaga. Kraven för allmän behörighet reglerades även fortsättningsvis i högskoleförordningen, medan det blev upp till respektive lärosäte att besluta om vilka särskilda behörighetskrav som skulle gälla och på vilket sätt urvalet skulle göras då inte alla behöriga sökande kunde tas emot. Det innebar att olika behörighetskrav och bestämmelser om urval kunde gälla för samma utbildning vid olika lärosäten. Det här ledde till att vi fick ett splittrat system. Efter regeringsskiftet genomförde den nya regeringen en tillträdesreform 1997. 1997 – tillträdet en angelägenhet för riksdag och regering Genom tillträdesreform slogs det fast att tillträdet till hög- skoleutbildning är en angelägenhet för riksdag och regering. En av anledningarna till att regering och riksdag ansåg att det var viktigt är att vi har ett nationellt sammanhängande utbildningssystem. När det gällde grundläggande högskoleutbildning som vände sig till nybörjare fastställde dåvarande den särskilda behörigheten i form av så kallade standardbehörigheter. Tanken med standard- behörigheterna var att ett begränsat antal behörigheter skulle täcka stora utbildningsområden inom högskolan. I propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (prop. 1995/96:184) föreslog regeringen att de skulle vara färre än 16. De kom dock snabbt att bli många fler, 42 stycken året efter att de hade införts. Även reglering om vilka urvalsgrunder som skulle finnas och fördelningen av platser mellan dessa infördes. Den allmänna behörigheten kom nu att kallas grund- läggande behörighet. Den öppna högskolan 2001 Tillträdesbestämmelserna har utformats på olika sätt i syfte att bredda rekryteringen till högskolan. Införandet av arbets- livserfarenhet som grund för behörighet och högskoleprovet är exempel på det. Ett samlat grepp togs 2001 genom propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15). Den innehöll regeringens bedömningar och förslag till åtgärder på en rad områden för att bredda rekryteringen, så även på tillträdesområdet. I propositionen föreslog regeringen att det skulle vara möjligt att uppnå behörighet, både grundläggande och särskild, genom annan utbildning än gym- nasieutbildning, genom arbetslivserfarenhet eller genom annan er- farenhet, så kallad reell kompetens. Regeringen föreslog också att lärosätenas styrelser skulle få möjlighet att besluta om urvalsgrund- er till högst av platserna på utbildning som vänder sig till nybörjare för att på så sätt möjliggöra en breddad rekrytering. Bestämmelser som omfattar de båda förslagen ovan infördes i högskoleförordningen (1993:100). överlämnade den dåvarande sitt be- tänkande Tre vägar till den öppna högskolan (SOU 2004:29). I utred- ningens uppdrag ingick att lämna förslag som skulle öka direkt- övergången från gymnasieskola till högskola, uppmuntra elevers pres- tationer i gymnasieskolan, minska konkurrenskompletteringen, det vill säga att i efterhand komplettera betyg för att höja meritvärdet, och bredda rekryteringen. Utredningens förslag innebar bland annat att skärpa kraven för grundläggande behörighet till att omfatta god- känt betyg i svenska och engelska och godkänt projektarbete, att in- föra områdesbehörigheter för den särskilda behörigheten, att betyg som i efterhand hade kompletterats för att höja meritvärdet inte skulle få användas i urvalet och att förändra meritvärderingen av betyg genom införande av meritpoäng för vissa kurser i gymnasie- skolan.2 De tillträdesbestämmelser som fanns vid tiden för utred- ningen hade fått en del ovälkomna konsekvenser. I den dåvarande gymnasieskolan fanns en större valfrihet både för skolorna och för 2 SOU 2004:29 Tre vägar till den öppna högskolan. eleverna, vilket bland annat innebar att det fanns specialutformade program med ett större individuellt val av kurser för eleverna. Det var relativt vanligt att elever valde att läsa lättare lokala kurser i gym- nasieskolan i stället för mer avancerade kurser för att på så sätt få ett högre betyg. Elever valde också i stor utsträckning att läsa utökat program för att på så sätt påverka beräkningsgrunden av jämförel- setalet i positiv riktning vid urval till en högskoleutbildning. Många valde lätta kurser och kunde också välja vilka kurser som skulle ingå i slutbetyget. Det var relativt vanligt att elever valde att läsa upp betyg i efterhand inom den kommunala vuxenutbildningen och byta ut dessa betyg mot betyg som man redan hade, det vill säga att utbyteskom- plettera. En annan strategi var att inte ta ut sitt slutbetyg utan i stället vara frånvarande så mycket att ett betyg inte kunde sättas i en eller flera kurser och i stället få ett samlat betygsdokument. Eleven kunde då slutföra sina studier inom den kommunala vuxenutbildningen och få ett slutbetyg därifrån. Då krävdes inte något betyg i idrott och hälsa eller i estetisk verksamhet. Det förekom en diskussion om den så kallade 20,0-problematiken, som innebar att ett antal personer med högsta betyg reservplacerades i urvalet till de då mest översökta utbildningarna. hade dessa personer kunnat garanteras en plats efter att ha lottats bort i två antagningar, men var de så pass många att det inte var möjligt. En av orsakerna till att fler hade fått 20,0 var att man hade stora möjligheter att komplettera sina betyg.3 Flera av de förslag som utredaren lämnade var just förslag för att komma till rätta med dessa ovälkomna strategier. Nya tillträdesbestämmelser från och med Nya tillträdesbestämmelser beslutades av den socialdemokratiska regeringen och modifierades av alliansregeringen . De in- fördes i huvudsak i samband med antagningen till . Även 2008 genomfördes förändringar, då den så kallade 25:4- regeln, det vill säga att den som hade fyllt och hade arbetslivserfarenhet samt angivna kunskaper i svenska eller svens- ka som andraspråk och engelska var grundläggande behörig, avskaf- fades och tillägg av poäng för arbetslivserfarenhet i högskoleprovs- urvalet togs bort. De bestämmelser som infördes har förändrats vid ett flertal tillfällen. Figur 4.1 Tillträdessystemet som det ser ut 25:4-regeln avskaffas (2008) Ändringar av den grundläggande behörigheten (2010, 2013) Områdes-behörig- heter införs 2010, justeras 2014 införs 2010, 2011, 2012 o 2013 för avskaffas (2008) - 2012 för utländska - 2015 för betyg före Av U/H beslutad Ovan finns en skiss på hur tillträdessystemet med behörighet och urval ser ut och de förändringar som har genomförts . Det är framför allt inom betygsurvalet som förändringarna har genomförts, vilket framgår av beskrivningen nedan.4 1.Bestämmelserna om meritpoäng har ändrats vid ett antal tillfällen sedan de infördes inför antagningen till . Det ursprungliga beslutet omfattade meritpoäng för sökande med betyg utfärdade och . –2010: meritpoäng för sökande med betyg från International Baccalaureate (IB) och European Baccalaureate (EB), Lycée international och åländskt gymnasium –2011: meritpoäng för kurser i moderna språk, engelska och matematik för sökande med betyg utfärdade –2002 4 Beskrivningen baseras på information på och i Universitets- och högskole- rådets föreskrifter. –2012: meritpoäng även för områdeskurser för sökande med betyg utfärdade –2002 –2012: meritpoängskompensation för sökande med utländska betyg (utöver IB, EB, Lycée international och åländskt gym- nasium) –2013: meritpoäng för sökande med så kallade mellanårsbetyg, det vill säga betyg utfärdade –1996 –2014: meritpoäng för teckenspråk för hörande likställs med moderna språk –2014: meritpoäng för kurser i moderna språk, engelska och matematik för sökande med gymnasieexamen eftersom de inte skulle få meritpoäng för de så kallade områdeskurserna –2015: meritpoängskompensation för sökande med betyg ut- färdade 1994 och tidigare 2.En särskild urvalsgrupp infördes som en konsekvens av att sökande med utländska betyg inte skulle kunna få meritpoäng. avskaffades den eftersom dessa sökande då fick merit- poängskompensation och i stället skulle konkurrera i betygs- gruppen tillsammans med sökande med svenska betyg direkt från gymnasieskolan. 3.År 2014 infördes en extra tillfällig betygsgrupp för sökande från den nya gymnasieskolan. Den upphör 2017. 4.År 2010 skärptes kraven för grundläggande behörighet. Kraven skärptes ytterligare 2013 för att anpassas till elever med gymna- sieexamen.5 5.Systemet med områdesbehörigheter infördes inför antagningen till och justerades för att anpassas till sök- ande från den nya gymnasieskolan . 5 De första eleverna från Gy11 skulle ta examen , men det kunde finnas sökande med en gymnasieexamen från den kommunala vuxenutbildningen redan till . Tillträdessystemet består av två delar: behörighet och urval. De fyl- ler två helt olika funktioner i systemet och det är därför viktigt att hålla isär dem. Figur 4.2 Antagningsprocessen med behörighet och urval Behörigheten anger de krav på förkunskaper som en sökande ska uppfylla för att kunna tillgodogöra sig en utbildning. Uppfyller man de kraven ska man kunna antas. Uppfyller man inte kraven ska man inte heller kunna bli antagen. Det finns dock vissa möjligheter för universitet och högskolor att göra undantag. Om inte alla behöriga sökande kan antas ska ett urval göras. De urvalsinstrument som används ska rangordna de sökande som be- döms ha förutsättningar att kunna tillgodogöra sig utbildningen på så sätt att en sökande med ett högre meritvärde ska antas före en sökande med ett lägre meritvärde. Det vill säga, den med ett högre meritvärde bedöms ha bättre förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. För av utbildningarna på grund- nivå behöver inget urval göras utan alla behöriga sökande kan antas. Om bedömningen är att studenternas förkunskaper inte är tillräck- liga kan man inte förlita sig på att urvalet reglerar det, utan det är behörighetskraven som i så fall måste skärpas. , och lyfter i sin rapport värdig kunskapsbedömning i och av den svenska skolan – problem och möjligheter6 att det i den internationella forskningen har betonats att graden av kontinuitet mellan nivåerna i utbild- ningssystemet är betydelsefull. För antagningssystemet för hög- skolan gäller det hur behörighetskraven till högre utbildning preci- seras och kommuniceras och hur väl de stämmer överens med inne- håll och nivå i de behörighetsgivande kurserna från gymnasiesko- lan. Det vill säga, de krav som ställs och förväntningar som finns från högskolans sida måste ha en förankring i gymnasieskolan och var den avslutar. 4.3Grundläggande och särskild behörighet Högskolorna ska så långt det kan ske med hänsyn till kvalitetskra- vet i 1 kap. 4 § första stycket högskolelagen (1992:1434) som stu- denter ta emot de sökande som uppfyller behörighetskraven. Om inte alla behöriga sökande kan tas emot, ska ett urval göras bland de sökande (4 kap. 1 och 3 §§ högskolelagen). I 7 kap. 5 § högskoleförordningen uttrycks den grundläggande be- hörigheten på följande sätt: Grundläggande behörighet till utbildning som påbörjas på grundnivå och vänder sig till nybörjare har den som 1.avlagt en högskoleförberedande examen i gymnasieskolan eller inom vuxenutbildning på gymnasial nivå, 2.avlagt en yrkesexamen i gymnasieskolan eller inom vuxenutbildning på gymnasial nivå samt har lägst betyget E i de kurser isvenska eller svenska som andraspråk och engelska som krävs för en högskoleförberedande examen i gymnasieskolan, 3.har en svensk eller utländsk utbildning som motsvarar kraven i 1 eller 2, 4.är bosatt i , , eller och där är behö- rig till högre utbildning, eller 6 , och , Likvärdig kunskapsbedömning i och av den svenska skolan – problem och möjligheter, SNS förslag, 2014. 5. genom svensk eller utländsk utbildning, praktisk erfarenhet eller på grund av någon annan omständighet har förutsättningar att till- godogöra sig utbildningen. Av 7 kap 6 § högskoleförordningen framgår att den som har annat modersmål än svenska, danska, färöiska, isländska eller norska ska ha de kunskaper i svenska som behövs. Universitets- och högskolerådet (UHR) får meddela närmare föreskrifter om detta krav. Det framgår även att den som har finska som modersmål och har haft svenska som ämne i finskt gymnasium eller motsvarande finsk skolform eller mer, ska anses ha de kunskaper i svenska som behövs. Den grundläggande behörigheten utgör den breda kopplingen mellan gymnasieskolan och högskolan och ska utgöra en minsta gemensamma nämnare för all högskoleutbildning. Som det är följer det av högskoleförordningen hur den kan uppnås och inte vad den består av. Dåvarande förde i sitt betänkande Tre vägar till den öppna högskolan (SOU 2004:29) resonemang kring vilka färdigheter som är gemensamma för all högskoleutbildning. Utredningen nämner färdigheter som att snabbt kunna skaffa sig en överblick över stora kunskapsområden och värdera fakta genom att öva upp ett kritiskt förhållningssätt, kunna göra sammanställningar och självständiga analyser och kunna kommunicera sina slutsatser och resultat. Utredningen för också fram argument till varför godkänt betyg i svenska och engelska bör ingå i kraven för grundläggande be- hörighet. I utredningens förslag ingick inte godkänt betyg i matema- tik. Den alliansregering som tillträdde 2006 framförde i propositionen Vägar till högskolan för kunskap och kvalitet (prop. 2006/07:107) att goda kunskaper i såväl svenska och engelska som matematik är centrala för att en student ska kunna tillgodogöra sig högskole- utbildning. Som argument för matematiken menade regeringen att goda kunskaper i matematik allmänt sett har betydelse för stu- denternas förmåga till problemlösning och logiskt tänkande. Reger- ingen menade att kännedom om matematiska begrepp dessutom är av vikt för att kunna tolka och förstå statistik, tabeller och diagram. De nya bestämmelserna om grundläggande behörighet som in- fördes 2010 innebar krav på godkänt betyg i svenska och svenska som andraspråk, engelska och matematik, som samlat betygs- dokument från vuxenutbildning inte längre skulle gälla för grundläggande behörighet. Det innebar att kraven för grundläggande behörighet skärptes jämfört med tidigare, då det inte hade ställts krav på godkänt betyg i kärnämnena. I samband med införandet av den reformerade gymnasieskolan 2011, Gy 2011, skärptes kraven ytterligare. Kraven motsvarar nu en gymnasieexamen från ett hög- skoleförberedande program i gymnasieskolan eller den kommunala vuxenutbildningen, vilket innebär inte bara godkänt i av den totala poängen på 2 500, inklusive matematik, engelska och svenska, utan även att krav på ytterligare en kurs i engelska och i svenska ställs. Även godkänt gymnasiearbete ingår i gymnasieexamen. För elever på yrkesprogram i gymnasieskolan gäller att de förutom gymnasieexamen från yrkesprogram också måste ha godkänt i svenska eller svenska som andraspråk 2 och 3 och i engelska 6. Elever på yrkesprogram har rätt att läsa dessa kurser, men de måste aktivt välja till dem. finns också en generell rätt att läsa in grundläggande behörighet och en eller flera särskilda behörigheter inom den kommunala vuxenutbildningen.7 Gymnasie- utredningen föreslår i sitt betänkande En gymnasieutbildning för alla – åtgärder för att alla unga ska påbörja och fullfölja en gymnasie- utbildning (SOU 2016:77) att de kurser som eleverna på yrkespro- gram måste läsa till för att uppnå kraven för grundläggande be- hörighet ska ingå i programmets grundstruktur framöver och kunna väljas bort i stället för att väljas till som . Övergångsbestämmelser i högskoleförordningen innebär att de flesta som har uppfyllt kraven på grundläggande behörig- het genom en gymnasieutbildning eller motsvarande gör det även fortsättningsvis. Det betyder också att förkunskaperna hos studen- terna ser olika ut. Det är framför allt antalet godkända kurser i svenska och engelska som varierar. •Sökande med avgångsbetyg utfärdade ska ha betyg i engelska och svenska som motsvarar minst två årskurser. •Sökande med betyg utfärdade –2009 har inga krav på godkänt betyg i svenska och engelska. •Sökande med betyg utfärdade –2013 ska ha lägst betyget Godkänt i kärnämneskurserna svenska A och B, eller svenska som andra språk A och B, engelska A och matema- tik A. 7 20 kap. 19-19 a §§ skollagen. •Sökande från Gy ska ha examen från ett högskoleförbere- dande program, där lägst godkänt betyg (E) i svenska 1, 2 och 3 eller svenska som andra språk 1, 2 och 3 och engelska 5 och 6 ingår, eller yrkesexamen med godkänt betyg (lägst E) i svenska 1, 2 och 3 eller svenska som andraspråk 1, 2 och 3 och i engelska 5 och 6. Det finns dessutom särskilda bestämmelser om grundläggande be- hörighet för sökande som är bosatta i ett annat nordiskt land och där är behöriga till högskoleutbildning. De bestämmelserna har sin grund i en överenskommelse med , , och om tillträde till högre utbildning.8 Överenskommelsens gil- tighetstid har förlängts och den gäller till utgången av 2018. Den särskilda behörigheten anger de specifika förkunskapskrav som gäller för en viss utbildning. Enligt 7 kap. 8 § högskoleförord- ningen ska de krav som ställs vara helt nödvändiga för att studenten ska kunna tillgodogöra sig utbildningen och får avse 1. kunskaper från en eller flera kurser i gymnasieskolan eller motsva- rande kunskaper, och 2. andra villkor som betingas av utbildningen eller är av betydelse för det yrkesområde som utbildningen förbereder för.