sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Domstolarna bör givetvis få behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att fullgöra en arbetsuppgift inom den nya lagens tillämpningsområde. För att bestämmelsen ska stämma överens med den terminologi som används i brottsdatalagen måste den ut- formas på annat sätt än 6 § domstolsdatalagen. Allmän domstol bör få behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att handlägga mål och ärenden om utredning av eller lagföring för brott, ändring eller verkställighet av straffrättsliga påföljder eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Allmän förvaltningsdomstol bör få behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att handlägga mål om verkställighet av häktning eller straffrättsliga påföljder. Domstolarnas brottsdatalag föreslås gälla utöver brottsdatala- gen. För att det inte ska råda någon osäkerhet om hur 2 kap. 1 § brottsdatalagen förhåller sig till bestämmelsen om tillåtna rättsliga grunder i registerförfattningen bör den senare helt ersätta bestäm- melsen i brottsdatalagen. I domstolarnas brottsdatalag bör det där- för på samma sätt som i brottsdatalagen föreskrivas att den arbets- uppgift som domstolen ska utföra ska framgå av en bindande unionsrättsakt eller en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt domstol att ansvara för en sådan uppgift. Utredningen utvecklar i delbetänkandet vad det innebär (se SOU 2017:29 s. 238 f.). 12.4.2Behandling för nya ändamål Utredningens förslag: Det ska framgå genom en hänvisning att personuppgifter som behandlas med stöd av lagen ska få be- handlas för nya ändamål inom den nya lagens tillämpnings- område enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Det ska framgå genom en hänvisning att förutsättningarna för att behandla personuppgifter, som behandlas med stöd av den nya lagen, för nya ändamål utanför tillämpningsområdet regleras i brottsdatalagen. Någon prövning av om behandlingen är nödvändig och proportionerlig ska inte krävas när domstols- datalagen ska tillämpas. Skälen för utredningens förslag Nya ändamål inom brottsdatalagens tillämpningsområde I 9 § första stycket d personuppgiftslagen finns en generell bestäm- melse om vidarebehandling. Där regleras finalitetsprincipen, enligt vilken personuppgifter inte får behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Be- stämmelsen gäller för domstolarna genom en hänvisning i 5 § första stycket 3 domstolsdatalagen. I den sekundära ändamålsbestämmel- sen i 7 § domstolsdatalagen regleras även viss vidarebehandling. Personuppgifter som behandlas med stöd av den primära ändamåls- bestämmelsen i 6 § får även behandlas för att fullgöra uppgiftsläm- nande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning. Innan personuppgifter behandlas för ett nytt ändamål inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska det enligt 2 kap. 4 § den lagen säkerställas dels att det finns en tillåten rättslig grund för be- handlingen, dels att behandlingen är nödvändig och proportionerlig för det nya ändamålet. För domstolarnas del kan det vara fallet t.ex. när personuppgifter i ett brottmål behövs för handläggningen av ett annat brottmål. Enligt förarbetena tillåter 7 § domstolsdatalagen att domstolen lämnar ut personuppgifter inte bara om det finns en uttrycklig skyldighet i lag eller förordning att göra det, utan också i de fall där det kan anses påbjudet eller önskvärt att domstolen gör det (se prop. 2014/15:148 s. 41 f.). En prövning av nödvändighet och pro- portionalitet krävs enligt artikel 4.2 i direktivet alltid innan person- uppgifter behandlas för ett nytt ändamål inom tillämpningsom- rådet. Som framgår i avsnitt 6.5 anser utredningen att det bara är i de fall där det finns en uttrycklig uppgiftsskyldighet som lagstif- taren kan anses ha tagit ställning till att uppgiftslämnandet är nöd- vändigt och proportionerligt. Det skulle därför inte vara förenligt med direktivet att ha en bestämmelse som motsvarar 7 § domstols- datalagen i den nya lagen. Det bör i stället tas in en bestämmelse som tydliggör att förutsättningarna för att behandla personupp- gifter, som redan behandlas, för nya ändamål inom lagens tillämp- ningsområde regleras i brottsdatalagen. Nya ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsområde I 2 kap. 21 § brottsdatalagen upplyses om att dataskyddsförord- ningen ska tillämpas när en behörig myndighet behandlar person- uppgifter för ändamål utanför lagens tillämpningsområde. Som anges i delbetänkandet ska förordningen tillämpas redan när en be- hörig myndighet tillhandahåller personuppgifter till andra, om ändamålet ligger utanför brottsdatalagens tillämpningsområde (se SOU 2017:29 s. 292). Utredningen föreslår i avsnitt 6.4.3 att samma prövning av nödvändighet och proportionalitet ska göras vid behandling för nya ändamål utanför brottsdatalagens tillämp- ningsområde som vid behandling för nya ändamål inom tillämp- ningsområdet. Frågan är om den regleringen bör gälla även för domstolarna. Regleringen av domstolarnas personuppgiftsbehandling skiljer sig i detta avseende från de brottsbekämpande myndigheternas. Domstolsdatalagen gäller även när personuppgifter vidarebe- handlas i den administrativa verksamheten för att tillhandahållas enskilda eller myndigheter som begär att få ta del av personupp- gifter som behandlas i den rättskipande och rättsvårdande verk- samheten (se prop. 2014/15:148 s. 101). Den utredare som över- vägt hur domstolsdatalagen ska anpassas till dataskyddsförord- ningen anser att den ordningen bör bestå (se Ds 2017:41 s. 89). När personuppgifter ska behandlas för nya ändamål och ända- målet omfattas av domstolsdatalagens tillämpningsområde, t.ex. utlämnande på begäran, skulle en möjlig lösning därför kunna vara att föreskriva att domstolarna ska tillämpa den lagen i stället för att göra den prövning som utredningen föreslår i brottsdatalagen (se avsnitt 6.4.3). En stor del av behandlingen för nya ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsområde skulle med en sådan lösning följa samma regelverk som domstolarnas personuppgiftsbehandling inom dataskyddsförordningens tillämpningsområde. Det skulle naturligtvis underlätta för domstolarna om regleringen är densam- ma. Utredningen har samrått med den utredare som föreslår an- passningar av domstolsdatalagen till dataskyddsförordningen. Den utredaren föreslår en reglering som möjliggör det (se Ds 2017:41 s. 89 f. och 119 f.). Förutsättningarna för att behandla personuppgifter, som be- handlas med stöd av den nya lagen, för nya ändamål utanför lagens tillämpningsområde bör på samma sätt som för övriga myndigheter i rättskedjan regleras i brottsdatalagen, men lösningen bör vara annorlunda. Någon prövning av nödvändighet och proportionalitet bör inte krävas när domstolsdatalagen ska tillämpas. All behandling för nya ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsområde kommer dock inte att omfattas av domstolsdatalagens tillämp- ningsområde. Vid behandling för sådana nya ändamål som varken omfattas av brottsdatalagens eller domstolsdatalagens tillämpnings- område bör domstolarna göra samma prövning som i avsnitt 6.4.3 föreslås för de brottsbekämpande myndigheterna. Utredningens bedömning: Lagen bör inte innehålla något undantag från brottsdatalagens bestämmelser om särskilda upp- lysningar. Skälen för utredningens bedömning: Enligt 2 kap. 3 § andra stycket brottsdatalagen ska det ändamål som personuppgifter be- handlas för tydliggöras genom en särskild upplysning, om det inte framgår av sammanhanget eller på något annat sätt. I 2 kap. 9 § brottsdatalagen föreskrivs att personuppgifter som rör olika kate- gorier av registrerade så långt det är möjligt ska särskiljas, t.ex. per- soner som är misstänkta eller dömda för brott, brottsoffer eller andra som berörs av ett brott. Om det inte framgår av samman- hanget eller på något annat sätt vilken kategori personen tillhör, ska det tydliggöras genom en särskild upplysning. Enligt 2 kap. 10 § brottsdatalagen ska personuppgifter som grundar sig på fakta så långt det är möjligt skiljas från personuppgifter som grundar sig på personliga bedömningar. Om grunden inte framgår av samman- hanget eller på något annat sätt ska den tydliggöras genom en sär- skild upplysning (se SOU 2017:29 s. 260 f.). I avsnitt 5.3.10 föreslår utredningen att bestämmelser om sär- skilda upplysningar på samma sätt som enbart ska gälla vid behandling av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgäng- liga. Domstolarna har inga bestämmelser om särskilda upplys- ningar. Det beror på att det i domstolsdatalagen inte görs någon skillnad mellan uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och uppgifter som endast ett fåtal personer har tillgång till. I mot- sats till de brottsbekämpande myndigheterna behöver domstolarna därför inte något undantag från brottsdatalagens bestämmelser. Som konstateras i delbetänkandet framgår det vid handläggning i domstol oftast varför personuppgifter behandlas, vilken kategori av registrerade de gäller och om de grundar sig på fakta eller inte (se SOU 2017:29 s. 242 f. och 260 f.). Utredningens förslag: Personnummer, samordningsnummer och liknande identitetsbeteckningar får endast behandlas när det är motiverat med hänsyn till vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Skälen för utredningens förslag: Enligt 22 § personuppgiftslagen får personnummer eller samordningsnummer behandlas utan sam- tycke bara när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Det innebär att den personuppgiftsansvarige ska göra en intresseavvägning mellan skälen för att behandla uppgif- terna och de integritetsrisker det innebär. Domstolsdatalagen hän- visar till paragrafen i fråga för att markera vikten av den principen (se prop. 2014/15:148 s. 51). I delbetänkandet konstaterar utredningen att det, utöver reg- lerna om känsliga personuppgifter, inte bör tas in några regler i brottsdatalagen om vilka personuppgifter som får behandlas (se SOU 2017:29 s. 276 f.). I avsnitt 5.3.1 gör utredningen bedöm- ningen att det inte bör finnas någon motsvarighet till 22 § person- uppgiftslagen i övriga registerförfattningar. Frågan är om det finns skäl att göra en annan bedömning för domstolarnas del. Behovet av säker identifiering är givetvis lika stort för domstolarna som för övriga myndigheter i rättskedjan. Det som skiljer domstolarnas verksamhet från de övrigas är att verksamheten till allra största delen är offentlig. Allmänheten har därmed mycket större möjligheter att få kännedom om de personer vilkas uppgifter behandlas. Tillgången till personnummer öppnar ytterligare möjligheter att få fram uppgifter om dem. Det kan en- ligt utredningens mening motivera en fortsatt reglering av hur per- sonnummer och andra liknande identitetsbeteckningar får behand- las i domstolarnas verksamhet. Dessutom föreslås en liknande reglering på dataskyddsförordningens område (se 3 kap. 13 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförord- ning). Den utredare som övervägt anpassningar av domstolsdata- lagen till dataskyddsförordningen anser att den bestämmelsen bör gälla för domstolarna (se Ds 2017:47 s. 130 f.). Det bör mot den bakgrunden tas in en bestämmelse som motsvarar 22 § personupp- giftslagen i den nya lagen. Den omständigheten att det enbart är i domstolarnas register- författning som möjligheterna att behandla personnummer begrän- sas påverkar inte övriga myndigheters möjlighet att utbyta sådana personuppgifter med domstolarna. Det strukturerade informa- tionsflödet i RIF-samarbetet som nämns i avsnitt 5.6.2 påverkas så- ledes inte. Bestämmelsen innebär endast att domstolen måste pröva behovet av att behandla personnummer och liknande identitetsbe- teckningar så att de inte behandlas i onödan. 12.4.5Behandling av biometriska och genetiska uppgifter Utredningens bedömning: Domstolarna bör inte få behandla biometriska och genetiska uppgifter. Skälen för utredningens bedömning: Biometriska uppgifter är enligt 1 kap. 6 § brottsdatalagen personuppgifter som rör en per- sons fysiska, fysiologiska eller beteendemässiga kännetecken, som tagits fram genom särskild teknisk behandling och som möjliggör eller bekräftar unik identifiering av personen i fråga. Genetiska uppgifter är enligt samma paragraf personuppgifter som rör en per- sons nedärvda eller förvärvade genetiska kännetecken och som här- rör från analys av ett spår av eller ett prov från personen i fråga. Enligt 2 kap. 13 § brottsdatalagen utgör biometriska uppgifter som används för att identifiera en person och genetiska uppgifter käns- liga personuppgifter. Sådana uppgifter får enligt 2 kap. 12 § brotts- datalagen endast behandlas om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Det är svårt att se att domstolarna har något behov av att be- handla biometriska och genetiska uppgifter och utredningen anser därför att det inte bör finnas någon bestämmelse som medger så- dan behandling i domstolarnas brottsdatalag. Det bör anmärkas att de personuppgifter som förekommer i ett utlåtande som baseras på en teknisk bearbetning av biometriska eller genetiska uppgifter inte i sig utgör sådana uppgifter. Dom- stolarna kommer alltså att kunna behandla personuppgifter i sådana utlåtanden i samma utsträckning som . 12.5.1Sökförbudet i brottsdatalagen ska inte gälla Utredningens förslag: Förbudet i brottsdatalagen mot sökning i syfte att få fram ett personurval grundat på känsliga person- uppgifter ska inte gälla för domstolarna. Skälen för utredningens förslag: I 2 kap. 11–13 §§ brottsdatalagen anges vilka uppgifter som betecknas som känsliga personuppgifter. I 2 kap. 14 § förbjuds sökning i syfte att få fram ett personurval grundat på känsliga personuppgifter. Förbudet kompletteras av en bestämmelse om absolut sekretess för sammanställningar grundade på känsliga personuppgifter. Enligt 14 § domstolsdatalagen är det förbjudet att vid sökning i personuppgifter som sökbegrepp använda bl.a. känsliga personupp- gifter. Regleringen omfattar även uppgifter om nationell anknyt- ning och brott eller misstanke om brott, eftersom sökning med användande av sådana uppgifter har ansetts innebära särskilda risker i domstolarnas verksamhet. Från sökförbudet görs sedan vissa undantag i 14 § andra stycket och 15 §. Undantagen begränsas emellertid i 3–6 §§ domstolsdataförordningen (2015:729). Regleringen av vilken sökning som är tillåten har utformats med beaktande av dels domstolarnas behov och intresset av insyn, dels skyddet för enskildas personliga integritet. I förarbetena konstate- ras att det inte är motiverat att begränsa endast domstolspersona- lens möjligheter till sökning, om inte allmänhetens möjligheter att med stöd av offentlighetsprincipen begära sökning begränsas på motsvarande sätt. De största integritetsriskerna ligger inte i de sök- ningar som domstolens personal gör utan i de möjligheter till kart- läggning som sökningar på begäran av allmänheten innebär (se prop. 2014/15:148 s. 53 f.). Någon särskild sekretessbestämmelse för sådana personuppgifter som sökningar kan resultera i finns inte, eftersom principiella skäl har ansetts tala mot att ha en sådan be- stämmelse. Intresset av insyn och öppenhet anses vara särskilt starkt i domstolarna och det finns ett betydande värde i att både journalister och enskilda kan begära att avgöranden söks fram efter bestämda kriterier (se prop. 2014/15:148 s. 55 f.). Utredningen bedömer mot den bakgrunden att sökförbudet i brottsdatalagen inte bör gälla för domstolarna utan att en annan, för den verksamheten särskilt anpassad, reglering bör gälla i stället. Utredningens förslag: Vid sökning i personuppgifter ska det vara förbjudet att som sökbegrepp använda uppgifter som av- slöjar känsliga personuppgifter eller nationell anknytning. I allmän domstol får sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott inte användas vid sökning i personuppgifter i mål eller ärenden som har avgjorts slutligt genom en dom eller ett beslut längre än efter utgången av det kalenderår då avgörandet fick laga kraft. Sådana sökbegrepp får inte heller an- vändas vid sökning i tvistemål. I allmän förvaltningsdomstol får sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott inte användas vid sökning i per- sonuppgifter i mål som har avgjorts slutligt genom en dom eller ett beslut längre än efter utgången av det kalenderår då avgörandet fick laga kraft. Sådana sökbegrepp får inte heller an- vändas i mål som handläggs av Migrationsöverdomstolen eller en migrationsdomstol. Namn, personnummer, samordningsnummer och andra direkta personuppgifter får inte användas som sökbegrepp vid sökning i personuppgifter i brottmål som har avgjorts slutligt genom en dom eller ett beslut längre än efter utgången av det kalenderår då avgörandet fick laga kraft. Skälen för utredningens förslag I 14 § domstolsdatalagen förbjuds som nämnts användning av sökbegrepp som avslöjar känsliga personuppgifter, uppgifter om brott eller misstanke om brott eller nationell anknytning. Förbudet omfattar dock inte användning av särskilda beteckningar för identi- fiering av vissa mål- eller ärendetyper. Från förbudet undantas enligt 15 § sökning i en viss handling eller i ett visst mål eller ären- de. Förbudet gäller inte heller i allmän domstol eller allmän förvalt- ningsdomstol, såvitt gäller sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott, eller i allmän förvaltningsdomstol såvitt gäller sökbegrepp som avslöjar hälsa. I 3–5 §§ domstolsdataförordningen begränsas möjligheten till sökning i äldre avgjorda mål och ärenden. Vidare förbjuds använd- ning av sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott i allmän domstol vid sökning i tvistemål och i Migrationsöverdom- stolen och migrationsdomstolarna användning av sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott eller hälsa. Det görs också undantag från sökförbuden vid sökning i viss handling eller i visst mål eller ärende. Utgångspunkter för regleringen i den nya lagen Den nuvarande regleringen tillgodoser både domstolarnas berät- tigade behov av att kunna utföra sökning på känsliga personuppgif- ter och andra integritetskänsliga uppgifter och skyddet för enskil- das integritet. Den är enligt utredningens mening också en rimlig avvägning mellan domstolarnas behov och allmänhetens rätt till in- syn. Det innebär att regleringen i domstolsdatalagen kan bilda ut- gångspunkt för regleringen i den nya lagen. Det bör dock övervägas om det finns skäl att ändra utformningen av bestämmelserna om sökning även om innehållet i sak blir detsamma. Förbud att söka på vissa typer av personuppgifter är ett viktigt inslag i skyddet för enskildas integritet. Sådana bestämmelser bör finnas i lag. Argumentet för att reglera vissa begränsningar av möj- ligheten till sökning i domstolarnas verksamhet i förordning i stäl- let för i lag har enligt utredningens mening inte samma tyngd när brottsdatalagen är tillämplig (jfr prop. 2014/15:148 s. 62 f.). Utred- ningen anser därför att sökförbuden bör regleras i den nya lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör på samma sätt som kunna meddela föreskrifter om användningen av sökbegrepp. Sökförbud för känsliga personuppgifter Enligt direktivet får känsliga personuppgifter behandlas bara om det är absolut nödvändigt och det finns särskilda skyddsåtgärder. Som framgår av delbetänkandet anser utredningen att sökförbudet i 2 kap. 14 § brottsdatalagen är en sådan skyddsåtgärd som direktivet kräver (se SOU 2017:29 s. 272). Eftersom sökförbudet i brotts- datalagen inte ska gälla för domstolarna behövs det någon annan form av skyddsåtgärd i den nya lagen. En lämplig lösning är att på samma sätt som förbjuda användningen av känsliga person- uppgifter som sökbegrepp och att kombinera det med undantag. Genom en hänvisning till bestämmelserna om känsliga personupp- gifter i brottsdatalagen kommer alla uppgifter som benämns käns- liga personuppgifter att omfattas av förbudet. Sökförbud för andra integritetetskänsliga uppgifter Sökförbudet i domstolsdatalagen gäller inte bara för känsliga per- sonuppgifter utan även för vissa andra uppgifter som ansetts vara särskilt integritetskänsliga, nämligen uppgifter som avslöjar natio- nell anknytning och brott eller misstanke om brott. I motsats till regleringen i det nu gällande dataskyddsdirektivet och dataskydds- förordningen finns det inte några särskilda restriktioner för be- handling av uppgifter om lagöverträdelser i det nya dataskydds- direktivet. Uppgifter om nationell anknytning regleras inte heller. Något sökförbud som motsvarar 14 § första stycket punkterna 7 och 8 krävs därför inte för att genomföra direktivet. De skäl som ligger bakom att sökförbudet i domstolsdatalagen även omfattar sådana uppgifter har dock enligt utredningens mening alltjämt bär- kraft. Direktivet tillåter nationella regler som ger starkare integri- tetsskydd. Även uppgifter om brott och misstanke om brott och om nationell anknytning bör därför omfattas av sökförbudet i den nya lagen. När det gäller användningen av uppgifter som avslöjar brott eller misstanke om brott som sökbegrepp bör dock regleringen i den nya lagen inte utgå från domstolsdatalagens systematik som bygger på förbud och generella undantag. Förbuden mot behandling bör motsvara de begränsningar som finns i domstolsdataförordningen. Det innebär för allmän domstol att sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott inte bör få användas vid sökning i personuppgifter i tvistemål eller i andra mål och ärenden som är slutligt avgjorda. För allmän förvaltningsdomstol innebär det att sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott inte bör får användas vid sökning i per- sonuppgifter . tionsdomstolarna bör på samma sätt som överhuvudtaget inte få använda sådana sökbegrepp. Förbud mot att använda direkta personuppgifter vid sökning I 4 § domstolsdataförordningen förbjuds användning av namn, per- sonnummer, samordningsnummer och andra uppgifter som direkt kan hänföras till en fysisk person som är i livet som sökbegrepp vid sökning i personuppgifter i brottmål som har avgjorts slutligt efter utgången av det kalenderår då avgörandet fick laga kraft. De skäl som ligger bakom detta förbud har enligt utredningens mening alltjämt bärkraft. Direktivet ställer inga sådana krav men tillåter nationella regler som ger starkare integritetsskydd. En be- stämmelse som motsvarar 4 § domstolsdataförordningen bör därför tas in i den nya lagen. Utredningens förslag: Sökförbuden hindrar inte sökning i en viss handling eller i ett visst mål eller ärende, eller med använ- dande av särskilda beteckningar för identifiering av en viss mål- eller ärendetyp. Sökförbuden hindrar inte att allmän förvaltningsdomstol använder uppgifter som avslöjar hälsa som sökbegrepp. Sådana uppgifter får dock inte användas vid sökning i personuppgifter i mål som har avgjorts slutligt genom en dom eller ett beslut längre än efter utgången av det kalenderår då avgöran- det fick laga kraft. Undantaget från sökförbudet ska inte heller gälla vid sökning i personuppgifter i mål som handläggs av Migrationsöverdomstolen eller en migrationsdomstol. Skälen för utredningens förslag: Det behövs på samma sätt som vissa undantag från sökförbuden. Domstolarna använder i stor utsträckning särskilda beteckningar för att identifiera vissa mål- eller ärendetyper, s.k. målgrupps- och måltypskoder. Av de skäl som anförs i förarbetena till domstolsdatalagen bör sökning med användning av sådana beteckningar undantas från sökförbuden i den nya lagen (se prop. 2014/15:148 s. 63). Sökförbuden bör på samma sätt som inte heller gälla vid sökning i en viss handling eller i ett visst mål eller ärende. Som regeringen konstaterar i förarbetena innebär sökning bland en be- gränsad mängd uppgifter mindre integritetsrisker än sökning i större uppgiftsmängder (se prop. 2014/15:148 s. 63 f.).