sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — 2.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av Polis- myndigheten eller Säkerhetspolisen, om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom på en viss plats och syftet med bevak- ningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksam- het eller utreda eller lagföra sådana brott, 3.bevakning som sker för att skydda en byggnad, en annan anläggning eller ett område som enligt 4 § 4, 5 § 1–4 eller 6 § första stycket skydds- lagen (2010:305) har förklarats vara skyddsobjekt, om bevakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet, 4.bevakning som Försvarsmakten bedriver från ett fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan bevakning, 5.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av Polis- myndigheten eller den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller begränsa verkningarna av en inträffad olycka, och 6. bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att efterforska en för- svunnen person. Undantaget från upplysningskravet i första stycket 3 gäller inte för sådana byggnader, andra anläggningar eller områden som används för eller är avsedda för fredstida krishantering enligt 4 § 4 skyddslagen. I paragrafen regleras i sex punkter generella undantag från kravet på upplysning om kamerabevakning. Bestämmelsen har behandlats i av- snitt 12.2. Paragrafen motsvarar i punkterna 1, 3, 4 och 6 vad som gällt tidigare enligt kameraövervakningslagen. Punkterna 2 och 5 är nya. Undantagen i paragrafen motsvarar undantagen från tillståndskravet i 10 § första stycket 1–3 och motsvarar delar av undantagen från det kravet i 11 §. Undantaget i punkten 2 motsvarar det tillfälliga undantaget från tillståndskravet i 11 § första stycket 1 med de tillkommande kraven att det är fråga om ett brådskande fall och att kamerabevakningen sker från ett luftfartyg, t.ex. en drönare. Undantaget innebär att kamerabevakning får ske utan att upplysning om den lämnas när det är brådskande att påbörja bevakningen som förhållan- dena är sådana i det enskilda fallet att det inte är praktiskt möjligt att direkt uppfylla upplysningskravet. Undantaget i punkten 5 motsvarar det tillfälliga undantaget från tillståndskravet i 11 § första stycket 2 med de tillkommande kraven att det är fråga om ett brådskande fall och att kamerabevakningen sker från ett luftfartyg, t.ex. en drönare. Undantaget innebär att kamerabevakning får ske utan att upplysning om den lämnas när det finns ett behov av att skyndsamt påbörja bevakningen som förhållandena är sådana i det enskilda fallet att det inte är prak- tiskt möjligt att direkt uppfylla upplysningskravet. Så kan t.ex. vara fallet när en olycka inträffat vid en större anläggning där den be- drivna verksamheten är sådan att olyckan kan orsaka allvarliga skador på många människor eller på miljön. Efter den första akuta inledningsfasen i de fall som avses i punk- terna 2 och 5 får – förutsatt att kamerabevakningen behöver fort- sätta – antingen upplysningskravet uppfyllas, om det då är praktiskt möjligt exempelvis genom att bevakningen anordnas för ett mer avgränsat område, eller ett undantag från kravet sökas enligt 19 §. Av 18 § framgår att undantagen inte gäller, om ljud ska avlyss- nas eller tas upp vid kamerabevakningen. 18 § Undantagen från upplysningskravet gäller inte, om ljud ska avlyssnas eller tas upp vid kamerabevakningen. Av paragrafen följer att undantagen i 17 § från kravet på upplysning inte gäller, om ljud ska avlyssnas eller tas upp vid kamerabevak- ningen. Undantag från upplysningskravet i enskilda fall enligt 19 § träffas inte av förevarande paragraf. Paragrafen har behandlats i av- snitt 12.2. Undantag från upplysningskravet i enskilda fall 19 § Om det finns synnerliga skäl, får tillsynsmyndigheten i enskilda fall besluta om undantag från upplysningskravet. I paragrafen finns en bestämmelse om undantag i enskilda fall från kravet på upplysning om kamerabevakning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.2. Av paragrafen framgår att tillsynsmyndigheten får besluta om undantag från upplysningskravet, om det finns synnerliga skäl. Undan- tagsmöjligheten ska tillämpas restriktivt. Undantag kan beslutas i fall där syftet med kamerabevakningen skulle gå förlorat, om upplysning skulle lämnas om bevakningen. Exempel på när ett sådant undantag kan komma i fråga är kamera- bevakning av rovdjurslyor i syfte att upptäcka och beivra tjuvskytte eller plundring eller i syfte att kartlägga rovdjursbeståndet. Undantag kan också beslutas när upplysningskravet är praktiskt omöjligt att uppfylla, t.ex. därför att kamerabevakningen ska ske från ett luftfartyg, såsom en drönare, vid olika tillfällen och avse stora områden som skiftar från gång till annan som behovet av bevakning kommer att uppkomma hastigt vid de enskilda tillfällena. När sådan kamerabevakning ska ske för ett berättigat och starkt intresse och de motstående integritetsaspekterna inte gör sig gällande med någon större tyngd bör undantag medges. Som exempel kan nämnas kamerabevakning i räddningsverksamhet som bedrivs av en frivilligorganisation. Undantag kan vidare komma i fråga när kamerabevakning i ett brådskande fall bedrivs utan upplysning med stöd av något av de generella undantagen i 17 § första stycket 2 och 5 och behovet av att kamerabevaka kvarstår efter det inledande, akuta skedet och upplysningskravet inte heller då kan uppfyllas. Ett undantag från upplysningskravet får omfatta avlyssning eller upptagning av ljud. Ett sådant undantag bör dock endast komma i fråga i undantagsfall där intresset av kamerabevakning utan upp- lysning är berättigat och väger tungt som intresset av integritetsskydd är marginellt. Ett exempel är kamerabevakning som syftar till att kartlägga föryngringen av rovdjursstammen. 20 § En ansökan om undantag från upplysningskravet ska göras skriftligen hos tillsynsmyndigheten. Ansökningen ska innehålla uppgift om den som ska bedriva kamera- bevakningen och i förekommande fall den som ska ha hand om bevak- ningen för hans eller hennes räkning samt skälen för ansökningen. Om bevakningen avser en arbetsplats, ska ett yttrande från ett skydds- ombud, en skyddskommitté eller en organisation som företräder arbets- tagarna på arbetsplatsen lämnas in tillsammans med ansökningen. I paragrafen finns bestämmelser om ansökningar om undantag i en- skilda fall från kravet på upplysning om kamerabevakning. Innehållet i bestämmelsen har behandlats dels i avsnitt 12.2, dels i avsnitt 13. Av första stycket följer att en ansökan om undantag ska vara skrift- lig och göras hos tillsynsmyndigheten. Av föreskrifter följer att Data- inspektionen är tillsynsmyndighet. Enligt andra stycket ska ansökningen innehålla uppgift om den som ska bedriva kamerabevakningen och i förekommande fall den som ska ha hand om bevakningen för hans eller hennes räkning samt skälen för ansökningen. Sökanden bör i regel ange ändamålet med kamerabevakningen och lämna en beskrivning av bevakningen, t.ex. genom att uppge vilken utrustning som ska användas, var utrust- ningen ska placeras, vilket område som ska bevakas och vilka tider som bevakningen ska ske. Om kamerabevakningen avser en arbetsplats, ska enligt tredje stycket sökanden tillsammans med ansökningen lämna in ett yttrande från ett skyddsombud, en skyddskommitté eller en orga- nisation som företräder arbetstagarna på arbetsplatsen. I yttrandet bör anges om ett undantag från upplysningskravet godtas eller inte. Om det inte godtas, bör skälen för det framgå. Inställningen i ett sådant yttrande bör tillmätas särskild betydelse i prövningen av om undantag ska beslutas. Bestämmelsen gäller när den som vill be- driva kamerabevakning är arbetsgivare och kamerabevakningen avser dennes arbetsplats där han eller hon bedriver verksamhet. Flera yttranden kan krävas, om det finns olika arbetstagargrupper på arbets- platsen. 21 § Innan tillsynsmyndigheten beslutar om undantag från upplysnings- kravet ska den kommun där kamerabevakningen ska ske få tillfälle att yttra sig, om bevakningen ska avse en plats dit allmänheten har tillträde och det behövs ett yttrande. Av paragrafen följer att tillsynsmyndigheten i ett ärende om undan- tag från upplysningskravet ska ge den kommun där bevakningen ska ske tillfälle att yttra sig, om bevakningen ska avse en plats dit allmänheten har tillträde och det behövs ett yttrande. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa att lokala synpunkter beaktas i ären- det när sådana kan vara av betydelse. Det bör i det enskilda fallet stå klart att det finns ett behov av att höra kommunen för att ett yttrande ska inhämtas. Om tillsynsmyndighetens prövning brådskar och undantaget är avsett att gälla endast för en begränsad tid, kan det tala för att ett yttrande inte bör inhämtas. avgör om ett yttrande ska inhämtas och på vilket stadium av hand- läggningen det ska ske. Frågan om yttrande har behandlats i av- snitt 12.2. 22 § Ett beslut om undantag från upplysningskravet ska ange vem som ska bedriva kamerabevakningen och i förekommande fall vem som ska ha hand om bevakningen för hans eller hennes räkning. Beslutet ska förenas med de villkor som behövs. 23 § Om förutsättningarna för ett beslut om undantag ändras, får tillsyns- myndigheten ändra beslutet eller, om förutsättningarna för ett sådant beslut är uppfyllda, återkalla detta. I paragraferna regleras innehåll i tillsynsmyndighetens beslut om undantag från upplysningskravet och myndighetens möjlighet att vid ändrade förutsättningar besluta om ändring eller återkallelse av beslutet. ska förena ett beslut om undantag med de villkor som behövs. Ett beslut kan behöva förenas med villkor som motsvarar ett eller flera av de villkor som ett beslut om till- stånd till kamerabevakning enligt 14 § andra stycket ska förenas med. Undantaget får också begränsas till att gälla . Om förut- sättningarna för ett beslut om undantag ändras, bör den som bedri- ver kamerabevakningen anmäla det till tillsynsmyndigheten. I första hand bör tillsynsmyndigheten besluta om ändring av beslutet. Endast om det inte ter sig meningsfullt bör beslutet om undantag åter- kallas. Frågorna har behandlats i avsnitt 12.2. 24 § Innan en arbetsgivare beslutar om kamerabevakning som avser arbets- platsen och som inte omfattas av kravet på tillstånd ska arbetsgivaren för- handla med berörd arbetstagarorganisation på det sätt som anges i 11–14 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. I paragrafen finns en bestämmelse om förhandlingsskyldighet för en arbetsgivare som avser att besluta om kamerabevakning av den egna arbetsplatsen. Förhandlingsskyldigheten har behandlats i av- snitt 13. Av paragrafen följer att innan en arbetsgivare beslutar om kamera- bevakning som avser arbetsplatsen, dvs. den plats där han eller hon bedriver verksamhet, och som inte omfattas av kravet på tillstånd till kamerabevakning ska arbetsgivaren förhandla med berörd arbets- tagarorganisation på det sätt som anges i 11–14 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Av 5 § andra stycket den lagen framgår att 11 och 12 §§ i lagen ska tillämpas även när kollektivavtal tillfälligt inte gäller. Skyldigheten att förhandla gäller oavsett om allmänheten har eller saknar tillträde till den plats som kamerabevakningen ska avse förut- satt att bevakningen inte är tillståndsskyldig. På vissa arbetsplatser kan det finnas såväl områden dit allmänheten har tillträde och där kravet på tillstånd till kamerabevakning gäller som områden där förhandlingsskyldigheten gäller för kamerabevakning. Förhandlingsskyldigheten gäller inte för kamerabevakning som faller utanför lagens tillämpningsområde. Exempelvis gäller den inte vid kamerabevakning som en fysisk person bedriver i sin bostad där någon har anlitats för att utföra visst arbete för den boendes privata räkning. Mot vem och hur förhandlingsskyldigheten ska fullgöras fram- går av 11–14 §§ lagen om medbestämmande i arbetslivet. Frågor om med vem förhandling ska ske m.m. får avgöras på samma sätt som när dessa bestämmelser tillämpas direkt i andra situationer än de som regleras i förvarande paragraf. Också frågan om den som vill bedriva kamerabevakning är att anse som arbetsgivare får av- göras i enlighet med vad som gäller inom arbetsrätten. Om en arbetsgivare vill låta bli att upplysa om kamerabevakning på arbetsplatsen, ska arbetsgivaren enligt 20 § ansöka hos tillsyns- myndigheten om ett undantag från lagens upplysningskrav. I ett sådant ärende ska enligt samma paragraf ett yttrande avges av ett skyddsombud, en skyddskommitté eller en organisation som före- träder arbetstagarna på arbetsplatsen. Yttrandet ska lämnas in till- sammans med ansökningen. 25 § Från förhandlingsskyldigheten för arbetsgivare får avvikelse göras genom kollektivavtal. Paragrafen innehåller en bestämmelse om undantag från förhandlings- skyldigheten för arbetsgivare. Detta har behandlats i avsnitt 13. Av paragrafen framgår att avvikelse från förhandlingsskyldigheten får göras genom kollektivavtal. En avvikelse kan göras antingen i ett lokalt avtal eller i ett centralt avtal. Tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter 26 § Den som tar befattning med en uppgift som har inhämtats genom kamerabevakning får inte obehörigen röja eller utnyttja det som han eller hon på detta sätt har fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400). I paragrafen finns en bestämmelse om tystnadsplikt och en upplys- ning om att bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om utlämnande av uppgifter gäller i det allmännas verk- samhet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14. Av första meningen framgår att den som tar befattning med en uppgift som har inhämtats genom kamerabevakning inte obehörigen får röja eller utnyttja det som han eller hon på detta sätt har fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. Bestämmelsen gäller för enskilda som bedriver kamerabevakning och omfattar både uppgifter som inhämtas i realtid och uppgifter som har in- hämtats ur inspelat bild- och ljudmaterial. Det är inte bara sprid- ning av själva materialet som omfattas utan även röjande eller ut- nyttjande av uppgifter ur materialet. Obehörighetsrekvisitet är avsett att tolkas på så sätt att ett upp- giftslämnande av en enskild aktör som motsvarar ett uppgiftsläm- nande som är tillåtet enligt offentlighets- och sekretesslagen inte är att betrakta som obehörigt. Den bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen som särskilt tar sikte på uppgifter som har inhämtats genom kamerabevakning, 32 kap. 3 §, har ett omvänt skaderekvisit. Det innebär att sekretess gäller, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. I enlighet med detta är det inte fråga om ett obehörigt utlämnande enligt förevarande paragraf, om det står klart att den uppgift det gäller kan lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Frågan om en uppgift omfattas av tystnadsplikt beror alltså på vad materialet innehåller. Om den som uppgiften avser samtycker till ett utlämnande, är det inte fråga om ett obehörigt utlämnande. Exempelvis omfattar bestämmelsen den situationen att bilder från kamerabevakning via en bildskärm i anslutning till kameran visas för förbipasserande. Röjandet bör då inte anses vara obehörigt, eftersom bilderna endast visar det som de förbipasserande även utan tillgång till dessa kan se från den plats där bildskärmen finns. Sådana kameror och bildskärmar förekommer bl.a. i vissa butiker. Bestämmelsen omfattar också t.ex. tillgängliggörande av bilder via en webbkamera oavsett om tillgängliggörandet sker i realtid eller inte under förutsättning att användningen av kameran faller inom kamera- bevakningslagens tillämpningsområde. Huruvida ett sådant tillgäng- liggörande innebär ett obehörigt utlämnande får avgöras i det enskilda fallet. Ett utlämnande som är tillåtet enligt den sekretessbrytande bestäm- melsen i 32 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen är tillåtet också enligt förevarande paragraf. Enskilda som bedriver kamerabevak- ning får alltså lämna ut inspelat material till en åklagarmyndighet, , , eller , om uppgiften behövs för att utreda ett begånget brott för vilket fängelse är föreskrivet eller för att förebygga, förhindra eller upp- täcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket fängelse är föreskrivet. Ett utlämnande får vidare ske till en kommun eller en myndighet som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om uppgiften behövs för att förebygga en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en redan inträffad olycka. Den som bryter mot förevarande paragraf kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . Såvitt avser myndigheters möjligheter att lämna ut uppgifter om enskildas personliga förhållanden som inhämtats genom kamera- bevakning tillämpas enligt andra meningen bestämmelserna i offentlig- hets- och sekretesslagen. Tillsyn, sanktionsavgifter och skadestånd 27 § Den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) utövar tillsyn över kamerabevakning enligt denna lag. Enligt paragrafen utövar den myndighet som regeringen bestämmer tillsyn över kamerabevakning enligt lagen. Myndigheten kallas till- synsmyndigheten i lagen. Till skillnad mot vad som gällt enligt kameraövervakningslagen är tillsynen samlad hos en enda myndig- Av föreskrifter följer att Datainspektionen är tillsynsmyndighet. Tillsynen avser både efterlevnaden av bestämmelserna i lagen och beslut som meddelats med stöd av lagen och efterlevnaden av andra bestämmelser som enligt 6 § gäller för kamerabevakning. Över- vägandena finns i avsnitt 15.1. Av 6 och 28 §§ följer vilka uppgifter och befogenheter som tillsynsmyndigheten har. Undersökningsbefogenheter, sanktionsavgifter och skadestånd 28 § I ett ärende enligt denna lag hos tillsynsmyndigheten och vid under- låtenhet att bistå den myndigheten i ett sådant ärende tillämpas bestäm- melser om undersökningsbefogenheter för tillsynsmyndigheten och sank- tionsavgifter i 1.dataskyddsförordningen, lagen (2018:000) med kompletterande be- stämmelser till EU:s dataskyddsförordning och föreskrifter som med- delats med stöd av den lagen när det gäller kamerabevakning som omfattas av förordningen eller den lagen, eller 2.brottsdatalagen (2018:000) och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen när det gäller kamerabevakning som omfattas av den lagen. Bestämmelser i första stycket 1 eller 2 tillämpas på motsvarande sätt i fråga om sanktionsavgifter och skadestånd vid överträdelse av bestäm- melserna i denna lag eller av beslut som meddelats med stöd av lagen. Vid tillämpning av bestämmelser om sanktionsavgifter gäller för myn- digheter den högre avgiftsnivå som föreskrivs i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning respektive brottsdatalagen. Av paragrafen framgår att vissa bestämmelser i antingen dataskydds- förordningen, lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s data- skyddsförordning och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen eller brottsdatalagen och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen ska tillämpas i vissa situationer som regleras i kamera- bevakningslagen. Vilket regelverk som ska tillämpas beror på om kamerabevakningen i det enskilda fallet utgör personuppgifts- behandling som faller in under den förra eller den senare reg- leringen. Av 6 § framgår att bestämmelser om tillsynsmyndighetens befogenheter, sanktionsavgifter m.m. i dessa regelverk gäller direkt för kamerabevakning som avses i kamerabevakningslagen i de frågor som inte regleras i lagen. Enligt första stycket tillämpas bestämmelser om tillsynsmyndig- hetens undersökningsbefogenheter – i dataskyddsförordningen kallade utredningsbefogenheter och i brottsdatalagen kallade undersöknings- befogenheter – i ärenden enligt kamerabevakningslagen hos tillsyns- myndigheten, t.ex. i ärenden om tillstånd till kamerabevakning och om undantag från kravet på upplysning om kamerabevakning. Vid underlåtenhet att bistå tillsynsmyndigheten i ett sådant ärende tillämpas bestämmelser om sanktionsavgifter. Av andra stycket framgår att bestämmelser om sanktionsavgifter och skadestånd tillämpas vid överträdelse av bestämmelserna i kamera- bevakningslagen eller av beslut som meddelats med stöd av lagen. Med beslut avses även villkor i beslutet. Exempelvis kan sanktions- avgift eller skadestånd aktualiseras i fall där tillståndsskyldig kamera- bevakning bedrivs utan tillstånd eller i strid med villkoren i ett meddelat tillstånd. Även överträdelse av kravet på upplysning eller av ett beslut om undantag från det kravet kan medföra sanktions- avgift eller skadestånd. Detsamma gäller överträdelse av förhand- lingsskyldigheten för arbetsgivare. En överträdelse av den skyldig- heten kan innebära att bestämmelser i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet överträds i samband med en fråga om sådan förhandlingsskyldighet. Skadestånd enligt den lagen kan då komma i fråga. Vid tillämpning av bestämmelser om sanktionsavgifter enligt första eller andra stycket gäller för myndigheter enligt tredje stycket den högre avgiftsnivå som föreskrivs i lagen med kompletterande bestäm- melser till EU:s dataskyddsförordning respektive brottsdatalagen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 15.2. 29 § beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut om tillstånd till kamerabevakning och om undantag från kravet på upplysning om kamerabevakning får överklagas även av den kommun där bevakningen ska ske och, om kamerabevakningen ska avse en arbets- plats, av en organisation som företräder arbetstagarna på arbetsplatsen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen finns vissa bestämmelser om överklagande. Av 6 § följer att andra bestämmelser om rättsmedel också gäller vid kamerabevak- ning som avses i lagen. Övervägandena bakom förevarande paragraf finns i avsnitt 13 och 15.2. Enligt första stycket får tillsynsmyndighetens beslut enligt kamera- bevakningslagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Över- klaganderätten gäller bl.a. beslut i frågor om tillstånd till kamera- bevakning och undantag från kravet på upplysning om kamera- bevakning samt beslut om sanktionsavgift som har fattats med stöd av 28 §. Enligt andra stycket får beslut om tillstånd till kamerabevakning och om undantag från kravet på upplysning om kamerabevakning överklagas även av den kommun där bevakningen ska ske och, om kamerabevakningen ska avse en arbetsplats, av en organisation som företräder arbetstagarna på arbetsplatsen. Överklaganderätten är kopplad till de fall som avses i 12 § tredje stycket, 13 §, 20 § tredje stycket och 21 §. Enligt tredje stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Det gäller samtliga beslut som avses i paragrafen. 30 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgifter för ansökningar enligt denna lag. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för ansök- ningar enligt kamerabevakningslagen. Ansökningar enligt lagen hand- läggs av tillsynsmyndigheten som första instans. Frågan har behand- lats i avsnitt 15.3. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs kameraövervakningslagen (2013:460). 3.Tillstånd till kameraövervakning som har beslutats enligt den äldre lagen och som avser kamerabevakning som omfattas av kravet på tillstånd iden nya lagen gäller fortfarande.