sou · H5B329 · 2017-04-05 00:00:00 — Det innebär att tillsynsmyndig- heten kommer att vara oförhindrad att allmänt utöva tillsyn över domstolarnas verksamhet, så länge tillsynen inte inverkar på doma- rens rättsliga prövning av sakfrågan i enskilda fall. Det behövs där- för enligt utredningens mening ingen lagstiftningsåtgärd för att ska leva upp till kraven i artikel 45.2, eftersom dömande verksamhet redan skyddas genom 11 kap. 3 § regeringsformen. Om en sådan regel likväl skulle anses vara nödvändig för att uppfylla åtaganden enligt direktivet skulle den enligt ut- redningens mening kunna utformas på följande sätt. Tillsynen ska inte omfatta domstolars och andra rättsliga myndighe- ters dömande verksamhet. Kan någon annan rättslig verksamhet jämställas med dömande? Enligt svensk rätt finns det vissa funktioner som kan jämställas med dömande verksamhet. Åklagare har anförtrotts vissa arbets- uppgifter som kan jämställas med sådan verksamhet. Åklagarupp- giften fullgörs inte av en åklagarmyndighet utan av den person som har anförtrotts sådana uppgifter. I sin roll som beslutsfattare har en åklagare samma självständiga ställning som en domare (se , , , Per , och , i fortsättningen Fitger m.fl., I, supplement 78, , s. 7:3 och , Åklagaren sedd ur ett förvaltningsrättsligt perspektiv, FT 2000 s. 37 f.). Har en åklagare utfärdat ett strafföreläggande gäller det som en lagakraftvunnen dom om det godkänns (48 kap. 3 § andra stycket ). Detsamma gäller ett godkänt föreläggande av ordningsbot som utfärdats av en behörig tjänsteman. De som är behöriga att utfärda förelägganden av ordningsbot är åklagare, polismän, tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän. Beslut i fråga om strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot kan därmed jämställas med dömande verksamhet. Bestämmelser om åtalsunderlåtelse finns i och lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträ- dare. Ett åklagarbeslut om åtalsunderlåtelse betraktas i rättsligt hänseende som en sakerförklaring, dvs. ett beslut som innebär att åklagaren slår fast att någon har gjort sig skyldig till ett visst kon- kretiserat brott. Sådana beslut registreras därför enligt 3 § 4 lagen (1998:620) om belastningsregister i belastningsregistret på samma sätt som domar och beslut. Besluten i fråga kan därmed jämställas med dömande verksamhet. Det finns enligt utredningens mening ingen anledning att i fråga om tillsyn över personuppgiftsbehandling göra skillnad mellan dömande verksamhet och andra rättsliga funktionärers självstän- dighet när de meddelar beslut som kan jämställas med domar eller beslut i brottmål. Det som har sagts om dömande verksamhet och möjligheterna att utöva tillsyn över den har således betydelse även för nu aktuell verksamhet. I 12 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs att ingen myndighet får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska be- sluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller som rör tillämpningen av lag. Skyddet för förvaltningsmyndighe- ters självständighet, som är tillämplig vid nu aktuella beslut, fyller samma funktion som skyddet i 11 kap. 3 § regeringsformen för dömande verksamhet. Det som sagts om att lever upp till kraven i artikel 45.2 när det gäller dömande verksamhet gäller även för nu aktuell verksamhet. 12.5.1Tillsynsmyndighetens oberoende ska värnas Utredningens bedömning: oberoende ställning värnas bäst om det inte införs några regler om när och hur tillsyn ska inledas respektive avslutas eller hur tillsynen närmare ska bedrivas. Skälen för utredningens bedömning Hur ska myndighetens oberoende säkerställas? ska enligt artikel 42.1 vara fullständigt obero- ende när den utför sitt uppdrag. Oberoendet ska enligt artiklar- na 42.2–6, 43 och 44 framför allt värnas genom olika organisato- riska åtgärder och vissa rättsliga befogenheter enligt artikel 47.5. förutsätts göra en självständig granskning av hur personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden tilläm- par lagar och andra bindande föreskrifter. Det är fråga om rättslig tillsyn, vilket har betydelse både för hur tillsynen utförs och vad den kan resultera i. Tillsynsverksamhet är till stor del oreglerad. Även om det finns regler om ramarna för tillsynen – exempelvis i vilka fall en myndighet har rätt att utöva tillsyn, vilka som står under tillsyn och vad tillsynen omfattar – saknas det närmare regler om hur till- synen ska bedrivas. Skälet till det är bl.a. att tillsyn kan avse vitt skilda sektorer av samhället och ha olika fokus, från konkreta åt- gärder på plats som inspektion av djur eller anläggningar till rätts- ligt inriktad tillsyn. Tillsynsuppgifterna, befogenheterna och resul- tatet av tillsynen kan därmed variera avsevärt. ansåg regeringen att det inte var lämpligt att i en särskild lag reglera tillsyn generellt (skr. 2009/10:79 s. 10 f.). Regleringen i direktivet måste enligt utredningens mening upp- fattas på det sättet att tillsynsmyndighetens oberoende ska värnas dels genom organisatoriska åtgärder, dels genom att myndigheten ska vara fri när det gäller urvalet av tillsynsobjekt, arbetsformerna och redovisningen av resultaten av tillsynen. Vid genomförandet av direktivet finns det därför skäl att vara återhållsam med detaljregler som kan påverka hur tillsynsverksamheten bedrivs eller som kan göra att tillsynsmyndighetens oberoende ställning kan ifrågasättas. Det innebär att de regler som ändå krävs för att genomföra direkti- vet måste säkerställa att tillsynen kan bedrivas oberoende och effektivt. Regleringen måste nämligen ge tillsynsmyndigheten fri- het att välja att utöva tillsynen på det sätt som den anser vara bäst inom de ramar som lagstiftningen ger. Vad behöver regleras? Enligt de principer som utvecklats i praxis avgör en tillsynsmyn- dighet själv när och hur den ska inleda tillsyn och vad tillsynen ska omfatta. kan utöva tillsyn på eget initiativ, t.ex. på grund av egna iakttagelser, efter information från allmän- heten eller en annan myndighet eller med anledning av inkomna klagomål. Tillsyn kan också ha sin grund i att myndigheten vill se hur ny lagstiftning tillämpas eller få underlag för att bedöma be- hovet av nya råd eller föreskrifter. bör – förutom tillsyn på begäran av en utländsk myndighet – även rapportering av per- sonuppgiftsincidenter eller uppföljning av förhandssamråd kunna leda till att tillsynsmyndigheten inleder tillsyn i någon form (se avsnitt 10.4.2 och 10.2.5). Att det inte är reglerat vad som kan initiera tillsyn verkar inte ha vållat några problem . I direktivet förutsätts inte heller att det ska regleras. Det finns därför enligt utredningens mening inte skäl att införa bestämmelser om i vilka situationer tillsyn bör initie- ras, särskilt som det skulle kunna uppfattas som en begränsning av myndighetens oberoende. Enligt utredningens mening är det framför allt tillsynsområdet (avsnitt 12.4.1), vem som ska utöva tillsyn (avsnitt 12.3.1), tillsyns- myndighetens uppgifter (avsnitt 12.6) och vilka befogenheter till- synsmyndigheten ska ha (avsnitt 12.7) som behöver regleras. Det behövs även vissa regler om handläggningen av ärenden (av- snitt 12.8). oberoende hindrar inte att den bör vara skyldig att uppmärksamma andra myndigheter på vissa förhållanden som upptäcks vid tillsynen (avsnitt 12.8.4). Någon ytterligare reglering av hur tillsynsmyndigheten ska arbeta bör där- emot inte införas av hänsyn till myndighetens oberoende. Det ställ- ningstagandet ligger i linje med hur Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten ser på behovet att reglera tillsynsmyn- dighetens uppgifter vid tillsyn över regleringen i dataskyddsförord- ningen (SOU 2016:65 s. 154 f.). Att det saknas formella regler för hur tillsyn kan inledas innebär naturligtvis inte att förvaltningslagen (1986:223) inte är tillämplig, om tillsynsmyndigheten väljer att lägga upp ett formellt ärende. Då gäller vanliga regler om dokumentation, inhämtande av yttranden och kommunikationsskyldighet. Utredningen återkommer i av- snitt 12.8 till vissa handläggningsfrågor. 12.5.2Tillsynsmyndigheten ska ha dubbla perspektiv Utredningens förslag: ska verka både för att fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter skyddas i samband med behandling av personuppgifter och för att underlätta det fria flödet av personuppgifter inom ramlagens tillämpningsområde. Skälen för utredningens förslag Innehållet i direktivet och nuvarande reglering Av artikel 41.1 framgår att tillsynsmyndighetens övergripande upp- drag ska vara att övervaka reglerna om behandling av personupp- gifter i syfte att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter i samband med behandlingen och underlätta det fria flödet av personuppgifter inom EU. Enligt 1 § Datainspektionens instruktion ska inspektionen bl.a. verka för att människor skyddas mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. övergripande uppdrag ska regleras Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten föreslår, som tidigare nämnts, att Datainspektionen ska utses till tillsyns- myndighet enligt både direktivet och dataskyddsförordningen och att myndighetens instruktion ska ändras i visst avseende. Av artikel 41.1 framgår att tillsynsmyndigheten ska vara ansva- rig för tillämpningen av direktivet, i syfte att skydda fysiska perso- ners grundläggande fri- och rättigheter i samband med behand- lingen och att underlätta det fria flödet av personuppgifter inom unionen. Genom formuleringen tydliggörs att tillsynsmyndigheten inte enbart kan utgå från enskildas perspektiv utan även ska beakta att ett viktigt syfte med direktivet är att underlätta informationsut- byte mellan bl.a. brottsbekämpande myndigheter (skäl 7). I skäl 75 som behandlar tillsynsmyndighetens uppdrag nämns däremot en- dast skyddet av fysiska personer. Att det skälet enbart tar upp det ena perspektivet minskar enligt utredningens mening inte betydel- sen av att båda perspektiven nämns i artikel 41.1. som tillsynsmyndigheten ska verka för en hög skyddsnivå för person- uppgifter och bedriva ett kraftfullt tillsynsarbete, måste myndighe- ten därför enligt utredningens mening även beakta de behöriga myndigheternas perspektiv. Utredningen anser att tillsynsmyndighetens övergripande upp- drag att övervaka att fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter skyddas vid behandling av personuppgifter är så viktigt att det bör få en framskjuten plats i ramlagen. Om det uppdraget lyfts fram bör det också framgå att myndigheten när den utför sina uppgifter och utövar sina befogenheter även ska beakta att det fria flödet av personuppgifter inom EU underlättas. Som framgår av avsnitt 15.2.2 gäller direktivet även för vissa andra stater än EU:s medlemsstater. Det är således det fria flödet av personuppgifter inom ramlagens tillämpningsområde som ska underlättas. Frågan är då vad det innebär för tillsynsmyndigheten att direkti- vets dubbla syften lyfts fram i artikel 41.1. Det är uppenbart att dessa intressen kan strida mot varandra i vissa fall. ningens mening är det inte självklart hur tillsynsmyndigheten kan underlätta det fria flödet av personuppgifter. Att direktivets båda syften även kommit till uttryck i den grundläggande bestämmelsen om tillsynsmyndigheten bör enligt utredningens mening uppfattas så att det ställs annorlunda krav på myndigheten. Vid sidan av en- skildas intresse av en hög skyddsnivå ska tillsynsmyndigheten även beakta intresset av ett fritt flöde av personuppgifter. Finns det ut- rymme att välja olika lösningar som kan betraktas som likvärdiga ur integritetssynpunkt, bör tillsynsmyndigheten därmed välja den som bäst tillgodoser det fria flödet av personuppgifter. Ett annat exem- pel kan vara att myndigheten underlättar informationsutbytet genom att sprida sådan kunskap som den fått genom att följa ut- vecklingen av informations- och kommunikationsteknik eller goda exempel som kan förbättra skyddet för personuppgifter (jfr arti- kel 46.1 j). 12.6.1Huvuduppgifterna bör regleras i ramlagen Utredningens förslag: ska 1.utöva allmän tillsyn över personuppgiftsbehandling, 2.handlägga klagomål från registrerade, 3.utföra kontroll på begäran av fysiska personer, och 4.på begäran bistå en tillsynsmyndighet i en annan medlems- stat. Skälen för utredningens förslag I artikel 46.1 räknas tillsynsmyndighetens konkreta arbetsuppgifter upp. Enligt punkten a har tillsynsmyndigheten det generella upp- draget att övervaka och verkställa tillämpningen av de bestämmel- ser som antas i enlighet med direktivet. De närmare tillsynsupp- gifterna regleras i punkterna f–i. Där anges att tillsynsmyndigheten ska behandla klagomål från registrerade, kontrollera om viss be- handling är laglig, samarbeta med och ge bistånd till tillsynsmyn- digheter i andra medlemsstater och utföra undersökningar om till- lämpningen av direktivet. har också en vidsträckt skyldighet att ge råd och lämna information till olika aktörer. Myndigheten ska en- ligt punkten b öka allmänhetens medvetenhet och kunskaper om risker, regler, skyddsåtgärder och rättigheter i samband med per- sonuppgiftsbehandling. Personuppgiftsansvarigas och personupp- giftsbiträdens medvetenhet om sina skyldigheter ska enligt punk- ten d också ökas. Enligt punkten c ska myndigheten i enlighet med nationell rätt ge råd åt nationella parlament, regeringen och andra institutioner och organ om lagstiftningsmässiga och administrativa åtgärder som rör skyddet för fysiska personer vid personuppgifts- behandling. Myndigheten ska vidare enligt punkten e på begäran informera registrerade om hur de ska utöva sina rättigheter och för det ändamålet samarbeta med tillsynsmyndigheter i andra med- lemsstater. Myndigheten ska också enligt punkten k ge råd till per- sonuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden vid samråd om personuppgiftsbehandling som innebär särskilda risker ska inrättas, s.k. förhandssamråd. Slutligen ska tillsynsmyndigheten enligt punkten j följa sådan utveckling som påverkar skyddet av personuppgifter, bl.a. inom in- formations- och kommunikationsteknik, och enligt punkten l bidra till verksamheten vid den styrelse som ska inrättas enligt artikel 51. Enligt 1 § Datainspektionens instruktion ska myndigheten bl.a. följa och beskriva utvecklingen på it-området när det gäller frågor som rör integritet och ny teknik. Den ska särskilt inrikta sin verk- samhet på att informera om gällande regler och ge råd och hjälp åt personuppgiftsombud. De huvudsakliga tillsynsuppgifterna bör regleras Eftersom direktivet ska genomföras i svensk rätt är det lämpligt att reglera uppgiften att bedriva tillsyn men frågan är hur det bör göras. I artikel 53.2 regleras rätten för registrerade att väcka talan om tillsynsmyndigheten inte agerar med anledning av ett kla- gomål och i artikel 50 skyldigheten att bistå utländska tillsynsmyn- digheter. Det innebär att vissa av tillsynsmyndighetens uppgifter under alla förhållanden måste regleras. Med hänsyn till tillsyns- myndighetens oberoende är det inte lämpligt att bara reglera vissa uppgifter, eftersom det kan uppfattas som att de uppgifterna till- mäts större vikt. Utredningen anser därför att tillsynsmyndighe- tens huvuduppgifter bör framgå direkt av ramlagen. Som angetts i avsnitt 12.2 och 12.5 bör dock regleringen inte gå utöver vad som är nödvändigt för att genomföra direktivet, med hänsyn till till- synsmyndighetens oberoende. I ramlagen bör det tas in bestämmelser som speglar tillsyns- myndighetens huvuduppgifter så som de anges i direktivet. De är att utöva allmän tillsyn över personuppgiftsbehandling så som den har beskrivits i avsnitt 12.5, att handlägga klagomål (avsnitt 12.6.2), att kontrollera om behandling är författningsenlig (avsnitt 12.6.3), att ge råd och stöd till personuppgiftsansvariga och personuppgifts- biträden (avsnitt 12.6.4) och att på begäran lämna bistånd till en tillsynsmyndighet i en annan medlemsstat (avsnitt 12.10.1). Under tillsynsmyndighetens uppdrag att bedriva allmän tillsyn ryms enligt utredningens mening de uppgifter som nämns i arti- kel 46.1 punkterna a och i. Under uppgiften att lämna bistånd till en utländsk tillsynsmyndighet ryms artikel 46.1 punkten h. Utredningens bedömning: Förutom att det ska framgå att handläggning av klagomål ingår i tillsynsuppgifterna bör det inte regleras hur tillsynsmyndigheten ska behandla klagomål. Skälen för utredningens bedömning Enligt artikel 52.1 har alla registrerade rätt att lämna in klagomål till tillsynsmyndigheten. Enligt artikel 46.1 f ska tillsynsmyndigheten behandla klagomål från en registrerad eller dennes ombud och in- leda en undersökning i sak där så är lämpligt. ska inom rimlig tid underrätta den klagande om hur undersök- ningen fortskrider och om resultatet, särskilt om det krävs ytter- ligare undersökningsåtgärder eller samordning med en tillsynsmyn- dighet i en annan medlemsstat. Enligt artikel 52.2–4 ska tillsynsmyndigheten utan dröjsmål överlämna ett klagomål som lämnats till fel tillsynsmyndighet till behörig myndighet och informera den registrerade om det. Därut- över ska den registrerade på begäran få ytterligare hjälp. Han eller hon ska underrättas om klagomålets handläggning och resultat och om rätten till rättsmedel enligt artikel 53. Enligt artikel 46.2 ska tillsynsmyndigheten underlätta inlämningen av klagomål, exempel- vis genom att tillhandahålla elektroniska formulär, vilket inte ska utesluta andra former av inlämning. Nuvarande reglering och tillämpning Att vem som helst kan göra en framställning till en myndighet, som då är skyldig att behandla den, följer av allmänna förvaltnings- rättsliga principer. En myndighet är enligt 4 § förvaltningslagen skyldig att lämna enskilda råd och hjälp genom att bl.a. vidarebe- fordra felsända handlingar till rätt myndighet. Myndigheterna anses vidare vara skyldiga att informera om handläggningen och resul- tatet av en framställning som gjorts och vid behov samverka med andra myndigheter. En myndighet som får in en framställning från en enskild anses också vara skyldig att lämna någon form av svar som inte får dröja längre än nödvändigt (se propositionen om ny förvaltningslag, prop. 1985/86:80, s. 59). Den som ger in ett klagomål till en tillsynsmyndighet får nor- malt inte ställning som part om ett tillsynsärende inleds. Han eller hon har då inte heller någon rätt att överklaga tillsynsmyndighetens beslut i tillsynsfrågan (jfr RÅ 2010 ref. 29). tar Datainspektionen emot klagomål över behandling av personuppgifter. Inspektionen avgör själv när det finns anledning att inleda ett tillsynsärende. Den klagande får alltid ett besked i någon form med anledning av klagomålet. underrättas den enskilde om att någon utredning inte kommer att göras i hans eller hennes fall, men att informationen i klagomålet kan komma att användas i tillsyn (SOU 2016:65 s. 81). Behöver klagomålshanteringen regleras? Artikel 46.1 f förutsätter inte att alla klagomål som kommer in till tillsynsmyndigheten utreds, däremot att alla klagomål behandlas. Frågan är då vad som avses med det. Av skäl 81 framgår att tillsyns- myndigheten bör hantera klagomål från registrerade och att utred- ning bör göras i den utsträckning som det är lämpligt i det enskilda fallet. Regleringen i direktivet förefaller utgå från att klagomål alltid framförs skriftligen men det är inte ett krav. Enligt utred- ningens mening bör ordet behandla här tolkas som ett krav på att klagomål måste leda till någon form av handläggning. Det minsta som kan krävas är att tillsynsmyndigheten tar ställning till om klagomålet ska föranleda någon tillsynsåtgärd. Tillsynsmyndighe- ten får med andra ord inte helt negligera ett klagomål. Här räcker det dock att konstatera att en utredning i sak bara behöver göras om tillsynsmyndigheten anser att det är lämpligt i det enskilda fal- let. Enligt artikel 53.2 ska tillsynsmyndigheten informera om resul- tatet av klagomålet. Vad det innebär diskuteras i avsnitt 14.6.2. Enligt utredningens mening talar starka skäl för att tillsynsmyn- digheten även fortsättningsvis ska ha stor frihet att bestämma om klagomål ska utredas. Bestämmelserna i direktivet om hur klagomål ska hanteras av tillsynsmyndigheten motsvarar vad som redan till- lämpas enligt allmänna principer för tillsyn och reglerna i förvalt- ningslagen. Enligt utredningens mening krävs det därför, utöver att det ska framgå att handläggning av klagomål ingår i tillsynsuppgif- terna, inga lagstiftningsåtgärder för att genomföra bestämmelserna i artiklarna 46.1 f, 52.3 och 52.4. Artikel 52.2 behöver inte genom- föras om det i bara kommer att finnas en behörig tillsyns- myndighet enligt direktivet (se förslaget i SOU 2016:65 s. 142 f.). Utredningen återkommer i avsnitt 14.5 till frågor som rör klagomål och i avsnitt 14.6 till frågan om rättsmedel vid klagomål. Den allmänna serviceskyldigheten rymmer att en myndighet ska tillhandahålla de formulär och blanketter som behövs för verksam- heten. Det behövs därför inga lagstiftningsåtgärder för att genom- föra artikel 46.2. 12.6.3Kontroll av om behandling är författningsenlig Utredningens förslag: ska på begäran kontrollera om uppgifter om en fysisk person behandlas för- fattningsenligt. Den som begär sådan kontroll ska visa att han eller hon har begärt information från eller en korrigeringsåtgärd av den personuppgiftsansvarige. Myndigheten får vägra att ut- föra kontroll om begäran är orimlig eller uppenbart ogrundad. Vilka formkrav som ska gälla för begäran och beslut om kon- troll och hur sökanden ska underrättas om att kontrollen har utförts ska regleras i förordning. Skälen för utredningens förslag Innehållet i direktivet och nuvarande reglering Personuppgiftsansvariga får under vissa förutsättningar begränsa enskildas rätt till information eller underlåta att lämna information. I sådana fall ska den registrerades rättigheter enligt artikel 17.1 kunna utövas genom tillsynsmyndigheten. ska då enligt artikel kontrollera om behanlingen är laglig och enligt artikel 17.3 inom rimlig tid underrätta den registrerade om att kontrollen har genomförts. Den registrerade ska också informe- ras om rätten att begära rättslig prövning. Om en begäran om kon- troll är uppenbart ogrundad eller orimlig, särskilt på grund av att den är repetitiv, får tillsynsmyndigheten enligt artikel 46.4 ta ut en rimlig avgift för de administrativa kostnaderna eller vägra att till- mötesgå begäran. har bevisbördan för att begäran är uppenbart ogrundad eller orimlig. Enligt artikel ska tillsynsmyndigheten informera den registrerade om skälen för att någon kontroll inte genomförs. I artikel 28.4 i det nu gällande direktivet föreskrivs att var och en har rätt att hos tillsynsmyndigheten begära att en kontroll görs av om personuppgiftsbehandlingen är tillåten och att få besked om utfallet av begäran. Någon sådan rätt infördes dock inte när det direktivet genomfördes. I Säkerhets- och integritetsskyddsnämn- dens uppdrag ingår att göra sådana kontroller. Enligt 3 § lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet är skyldig att på begäran av enskilda kon- trollera om deras personuppgifter har behandlats enligt polisdata- lagen och om behandlingen har utförts författningsenligt. Den en- skilde ska underrättas om att kontrollen har utförts. Även juridiska personer kan begära sådan kontroll. Datainspektionen är inte skyldig att utföra sådana kontrol- ler. Myndigheten kan inom ramen för sin tillsyn utföra liknande kontroller, men den enskilde har inte någon rätt att kräva det. Datainspektionen hänvisar därför enskilda till Säkerhets- och integ- ritetsskyddsnämnden när inspektionen får en begäran om kontroll inom ett område där nämnden utövar tillsyn. Nämnden är bara skyldig att utföra sådana kontroller när det gäller Polismyndighe- tens och Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling. Kontroll av om behandlingen är författningsenlig bör regleras