sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — Det kommer från det engelska begreppet ””, vilket i förarbetena till lagen förklaras som att en dator förses med en viss typ av program för kommunikation, som innebär att alla som har tillgång till nätadressen kan föra in uppgifter och läsa vad andra har skrivit. Det svenska ordet för detta är enligt förarbetena ”elektronisk anslagstavla”.219 Lagen om ansvar för elektroniska an- slagstavlor benämns i det följande BBS-lagen. är elektroniska anslagstavlor en stor och viktig arena för kommunikation mellan människor. I BBS-lagen finns bestämmelser som reglerar ansvar och befogenheter för den som tillhandahåller den tjänst som gör kommunikationen möjlig. Ansvaret är utformat som en skyldighet att informera användarna om vem som driver tjänsten, en skyldighet att ha tillsyn över den kommunikation som äger rum med hjälp av tjänsten och en skyldighet att ta bort med- delanden som uppenbart innebär vissa uppräknade brott eller att hindra att meddelandena sprids vidare. Befogenheterna för den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan är utformade som en rätt att ta del av meddelanden för att kunna utöva tillsynen. Med elektronisk anslagstavla avses i lagen en tjänst för elektro- nisk förmedling av meddelanden (1 §). För att det ska vara fråga om en elektronisk anslagstavla krävs enligt förarbetena att den som an- vänder tjänsten kan ta del av andras meddelanden och sända egna meddelanden till andra, dvs. att tjänsten är interaktiv. I propositionen diskuterades om lagens tillämpningsområde var tillräckligt tydligt angivet med anledning av att Lagrådet i sitt yttrande hade uttryckt att det kunde uppstå tvekan om vad som avsågs med bl.a. elektronisk anslagstavla och att det kunde uppstå gränsdragningsproblem. Det anfördes att den tekniska utvecklingen gjorde att det inte var möjligt att mer exakt definiera begreppen och att en mer detaljerad defini- tion eller redogörelse snabbt riskerade att bli inaktuell. Efter att ha utlovat att följa utvecklingen inom rättstillämpningen anförde reger- ingen följande: 219 Ansvar för elektroniska anslagstavlor (prop. 1997/98:15) s. 6. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Regeringen vill emellertid framhålla att definitionen av elektronisk an- slagstavla innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. Den tekniska lösning som tillhandahållaren valt för tjänsten har därför i princip ingen betydelse. En elektronisk anslagstavla i lagens mening kan föreligga även när tjänsten går under ett annat namn och alltså inte kallas elektronisk anslagstavla. När det gäller att avgöra om en tjänst omfattas av lagen får stor vikt läggas vid om tillhandahållaren erbjuder meddelandeförmedling på ett sådant sätt att han eller hon framstår som den som driver en verksamhet, en ”tjänst”, inriktad på sådan för- medling. Ett exempel på en verksamhet som utgör en elektronisk an- slagstavla i lagens mening är vad som brukar kallas webbhotell, dvs. när någon erbjuder användare att lägga upp egna informations- databaser i form av hemsidor och hemsidorna nås genom den som inrättat möjligheten att lägga upp hemsidorna. Som angetts ovan om- fattas dock inte den som lägger upp information i en renodlad infor- mationsdatabas av tillhandahållaransvaret.220 I doktrinen har det uttryckts att det är oklart exakt vad som åsyftas med en elektronisk anslagstavla. Enligt lagen omfattas emellertid i princip alla tjänster för elektronisk förmedling av meddelanden. Det innebär att alla interaktiva webbplatser, dvs. webbplatser som har chattfunktioner, kommentarsfält eller andra typer av kommunika- tionstjänster där besökaren kan publicera information (inklusive bilder) omfattas.221 Meddelanden som är avsedda bara för en viss mottagare eller en bestämd krets av mottagare (elektronisk post) omfattas inte av lagen (2 § fjärde punkten). I begreppet elektronisk post innefattas i detta sammanhang alla fall där avsändaren bestämt vem eller vilka per- soner som ska motta ett visst meddelande.222 Med meddelande avses i lagen text, bild, ljud eller information i övrigt (1 §). Enligt 5 § är den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla skyldig att från tjänsten ta bort, eller på annat sätt förhindra vidare spridning av, vissa insända meddelanden. Detta gäller bl.a. om med- delandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelserna i om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografi- brott eller olaga våldsskildring (första punkten). För att kunna full- göra sin skyldighet enligt 5 § ska tillhandahållaren enligt 4 § ha sådan 1997/98:15 s. 9 f. 221Malin , Internetpublicering och sociala medier, En juridisk vägledning, 5 uppl., 2015, s. 148. 1997/98:15 s. 24. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … uppsikt över tjänsten som skäligen kan krävas med hänsyn till om- fattningen och inriktningen av verksamheten. Tillhandahållaren har också, för att kunna fullgöra sin skyldighet, rätt att ta del av med- delanden som förekommer i tjänsten. I förarbetena till 5 § anfördes följande i fråga om vilka brott som borde omfattas av skyldigheten att ta bort meddelanden: Om skyldigheten att ta bort meddelanden gällde alla slag av brottsliga gärningar skulle man kunna invända att reglerna skulle bli svåra att följa. Informationsflödet är ibland för stort för att den som tillhandahåller tjänsten systematiskt skall kunna granska och bedöma alla meddelan- den som förmedlas. För att göra det praktiskt möjligt för tillhanda- hållaren att efterleva lagen bör det straffbara området, i vart fall som ett första steg, begränsas till att avse vissa brott mot allmän ordning och intrång i upphovsrätten m.m. I det första fallet är det normalt sett möjligt att göra en bedömning som grundas enbart på meddelandets innehåll, dvs. av tillhandahållaren kända faktorer. Skyldigheten att ta bort meddelanden bör därför knytas till om meddelandet har ett sådant innehåll som avses i bestämmelserna i 16 kap. 5, 8, 10 a eller 10 b § om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografi- brott respektive olaga våldsskildring. Den typ av meddelanden som avses i de angivna bestämmelserna är relativt sett enkla att identifiera och en bedömning av innehållet kan göras utifrån objektiva kriterier.223 Enligt 7 § ska den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 5 § dömas till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. I paragrafen anges vidare att straffbestämmelsen inte ska tillämpas om det för gärningen kan dömas till ansvar enligt bl.a. . Datorer och annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 7 § får, enligt 8 §, förklaras förverkade, om det be- hövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälp- medel, om brottet har fullbordats. Förverkande får helt eller delvis underlåtas om ett förverkande är oskäligt. 1997/98 :15 s. 16 f. I Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten (prop. 2016/17:222) föreslås bl.a. att ett nytt brott benämnt olaga integritetsintrång införs i 4 kap. 6 c § . föreslås att skyldigheten enligt 5 § BBS-lagen utvidgas till att även omfatta meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmel- sen om olaga hot i 4 kap. 5 § och den föreslagna bestämmelsen om olaga inte- gritetsintrång. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Vid genomförandet av barndirektivet gjordes bedömningen att uppfyller åtagandet i artikel 25.1 i det direktivet bl.a. med beaktande av skyldigheten för tillhandahållare av elektroniska anslags- tavlor att vid straffansvar ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av barnpornografiskt material (och material som avses i bestämmelsen om olaga våldsskildring). Möjligheten att förverka datorer och andra hjälpmedel som har använts vid brott mot skyldig- heten nämndes också i detta sammanhang.224 Som framgått återfinns inte offentlig uppmaning enligt 3 § rekry- teringslagen i uppräkningen i 5 § BBS-lagen av brott som omfattas av skyldigheten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare sprid- ning av ett meddelande på en elektronisk anslagstavla. Det gör där- emot uppvigling enligt 16 kap. 5 § . Som redogjorts för ovan i avsnitt 7.3.3 är bestämmelsen i 3 § rekryteringslagen utfor- mad i nära anslutning till uppviglingsparagrafen i , i den del bestämmelsen avser förledande till brott. Bestämmelsen om offentlig uppmaning motsvarar alltså delar av uppviglingsbestäm- melsen. Även bestämmelsen om uppvigling får, som framgått i av- snitt 7.3.3, i sak anses motsvara bestämmelsen om offentlig upp- maning till terroristbrott i terrorismdirektivet. Befintlig reglering i BBS-lagen är alltså i och för sig tillämplig på vad som enligt terro- rismdirektivet ska anses utgöra offentlig uppmaning till terrorist- brott. För det fall skyldigheten att vid straffansvar ta bort eller för- hindra spridning av meddelanden på elektroniska anslagstavlor bedöms som ett lämpligt sätt att genomföra även artikel 21 kan det finnas anledning att överväga att, av tydlighetsskäl, lägga till offent- lig uppmaning i uppräkningen i 5 § BBS-lagen. Först ska emellertid lämplighetsbedömningen göras och något sägas om hur skrivningarna om att avlägsnande av internetinnehåll inte bör påverka tillämpning- en av bestämmelserna i e-handelsdirektivet (se direktivets inledan- de skäl 23) förhåller sig till kravet i 4 § BBS-lagen om att tillhanda- hållaren ska ha uppsikt över tjänsten.225 Genom artikel 15.1 i e-handelsdirektivet förbjuds medlemssta- terna att ålägga tjänsteleverantörerna en allmän skyldighet att över- vaka den information de överför eller lagrar. Tjänsteleverantörerna får inte heller åläggas någon allmän skyldighet att aktivt efterforska 224Ds 2012:45 s. 235 f. 225Se mer om e-handelsdirektivet under nästa rubrik. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … fakta eller omständigheter som kan tyda på olaglig verksamhet. Med tjänsteleverantör avses i direktivet varje fysisk eller juridisk person som tillhandahåller någon av informationssamhällets tjänster, t.ex. en elektronisk anslagstavla. I skäl 23 betonas just detta: att tjänsteleverantörer inte bör åläggas någon allmän skyldighet vare sig att övervaka den information de överför eller lagrar eller att aktivt söka efter fakta och omständigheter som tyder på olaglig verksam- het. I förarbetena till e-handelslagen, som genomför e-handels- direktivet, behandlas hur förbudet i direktivet mot att ålägga vissa tjänsteleverantörer en allmän övervakningsskyldighet förhåller sig till BBS-lagen. Regeringen anförde i det avseendet följande: Vid BBS-lagens tillkomst poängterades att det inte krävs att tillhanda- hållaren förhandsgranskar meddelanden eller aktivt kontrollerar varje en- skilt meddelande som sänds till tjänsten. I stället anges i förarbetena att ett sätt att uppfylla uppsiktsplikten, om antalet meddelanden är stort, är att upprätta en ”klagomur” dit användarna kan vända sig om det förekom- mer straffbara meddelanden (prop. 1997/98:15 s. 14 f). Någon skyldig- het att aktivt efterforska fakta eller omständigheter som kan tyda på olaglig verksamhet uppställs inte heller i lagen. BBS-lagen innebär alltså inte någon allmän övervakningsskyldighet, utan endast en plikt att hålla en viss uppsikt i skälig omfattning. Sammantaget leder detta till slut- satsen att BBS-lagen inte står i strid med artikel 15.1.226 BBS-lagen innebär alltså inte någon allmän övervakningsskyldighet, utan endast en plikt att hålla en viss uppsikt i skälig omfattning var- för motsvarande slutsats kan dras i detta avseende. När det i övrigt gäller den lämplighetsbedömning som ska göras är en möjlig svaghet att det, som framgått, råder viss osäkerhet bl.a. om vad som i BBS-lagen avses med begreppet elektronisk an- slagstavla. Begreppet har också ansetts föråldrat. Av BBS-lagen och dess förarbeten framgår att den avser en tjänst för elektronisk för- medling av meddelanden och att den innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. I förarbetena görs även ett annat förtydligan- de; det kan vara fråga om både tjänster som erbjuds yrkesmässigt och tjänster som bedrivs av privatpersoner. Regeringen gör i pro- positionen Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga inte- griteten (i vilken bl.a. föreslås att ansvaret för tillhandahållare av 226 Lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster, m.m. (prop. 2001/02:150) s. 100. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … elektroniska anslagstavlor ska utvidgas) bedömningen att, även om begreppet elektronisk anslagstavla i sig är något föråldrat, så är inne- börden – en tjänst där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden – fortfarande rele- vant.227 Motsvarande bedömning kan göras här. BBS-lagen innehåller alltså en tillräckligt tydlig avgränsning som kan anses stå sig och därmed tillämpas även i dag.228 Genom förarbeten, praxis och doktrin har det också i viss mån klarlagts vilka tjänster som BBS-lagen är tillämplig på. Klart är t.ex. att sociala medier som Facebook229, Instagram och Twitter omfattas liksom alla (andra) interaktiva webbplatser, dvs. webbplatser som har chattfunktioner, kommentarsfält eller andra typer av kommu- nikationstjänster där besökaren kan publicera information (inklusive bilder). Vidare har anförts att lagen omfattar nyhetsgrupper och arkiv där användare kan ladda upp filer. Det har även framförts att den omfattar ”vanliga” webbplatser som har chattar, insändar- och diskus- sionsfora, gästböcker m.m.230 Den – mycket begränsade – praxis som finns torde anses kunna bekräfta vad som uttalats i doktrinen om BBS-lagens tillämpnings- område.231 I NJA 2007 s. 805 har en webbsida med gästbok – där besökare kunde skriva egna inlägg och kommentera andras inlägg – ansetts omfattas av BBS-lagen. I tre tvistemål som behandlat frågan om skadestånd med anledning av förtal, har bloggar med modere- rade respektive omodererade kommentarsfunktioner ansetts omfattas av BBS-lagen.232 En annan fråga som möjligen kan skapa oklarhet är vem som träffas av ansvaret enligt BBS-lagen. Ansvaret för den elektroniska 2016/17:222 s. 79. 228Motsvarande bedömning görs i det betänkande som föregick propositionen. Även i be- tänkandet föreslås att ansvaret enligt lagen utvidgas, se Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) s. 500. 229Se t.ex. tingsrätts dom i mål nr B 10658-15. En person dömdes för bl.a. offentlig uppmaning. Uppmaningarna bestod i offentliga meddelanden som tillhandahållits av personen på den elektroniska anslagstavlan Facebook med innebörden att överföra pengar till Jahbat al-Nusra, Islamiska staten och Ahrar ash-Shaam för inköp av vapen. Domen är överklagad (Hovrätten över och , mål nr B 949-17). 230SOU 2016:7 s. 500. 231I SOU 2016:7 konstateras på s. 493 att det nästan helt synes saknas praxis när BBS-lagen tillämpats i brottmål. Vid sökningar i tre rättsdatabaser påträffade utredningen endast NJA 2007 s. 805. 232Göta hovrätts dom i mål FT 2010-10, Hovrättens över och dom i mål FT 1346-10 och dom i mål FT 836-13. Se även SOU 2016:7 s. 484. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … anslagstavlan har enligt lagen den som tillhandahåller tjänsten. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är enligt förarbetena den som kan bestämma över tjänstens användning, inklusive de tek- niska och administrativa rutinerna. Tillhandahållaren är den eller de som leder verksamheten där tjänsten erbjuds. Vem eller vilka dessa är får avgöras mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. När en juridisk person eller en myndighet tillhandahåller en anslags- tavla bör, enligt förarbetena, de allmänna principer om företagar- ansvar som har vuxit fram i praxis gälla.233 I doktrinen har det ut- tryckts att det är den som sköter driften av en webbplats som om- fattas av lagen.234 Det kan givetvis i vissa fall vara vanskligt att ta ställning till vem som har ett bestämmande inflytande över en verksamhet, och lik- nande frågeställningar. Det är emellertid inte någon ny fråga för straffrätten att hantera eller något som specifikt gäller för BBS-lagen. Sådana frågor har tvärtom behandlats ofta och praxis finns beträf- fande många olika slags brottstyper, inte minst sådana som berör näringsverksamhet, miljö, arbetsmiljö och ekonomisk brottslighet. I det betänkande som föregick den nämnda propositionen, Inte- gritet och straffskydd (SOU 2016:7), görs mot den bakgrunden be- dömningen att frågan om vem som bär det straffrättsliga ansvaret för driften av en elektronisk anslagstavla bör kunna hanteras med tillämpning av den befintliga lagstiftningen och de rättsprinciper som utvecklats vid tillämpning av andra brottstyper.235 Motsvarande bedömning kan göras här. Frågan om straffrättslig jurisdiktion har också framhållits som ett skäl till att BBS-lagen inte tillämpas. Det har bl.a. framförts att lagen inte skulle vara tillämplig om servern som tjänat en aktuell elektro- nisk tjänst finns i ett annat land än . I betänkandet Integritet och straffskydd görs bedömningen att det inte finns skäl att avgrän- sa svensk jurisdiktion på det sättet. I den mån den ansvarige för driften finns i – och de handlingar han eller hon borde ha vidtagit skulle ha vidtagits här i landet – torde det inte möta något hinder att pröva frågan inför svensk domstol. Om exempelvis en per- son i driver en blogg och har möjlighet att kontrollera och 1997/98:15 s. 10. 234Edmar a.a. s. 151. 235SOU 2016:7 s. 501. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … avgöra vilka kommentarer som blir tillgängliga i ett kommentars- fält, torde det föreligga svensk domsrätt även om bloggen tillhanda- hålls via ett blogghotell på en utländsk server. I den mån den fysiska person som träffas av ansvaret – dvs. den som sköter driften och kan styra över innehållet – befinner sig i ett annat land torde det däremot kunna vara på det sättet att det saknas svensk jurisdiktion. Rättsläget kan dock klarläggas först när sådana frågeställningar prövas i praxis, enligt de generella bestämmelserna i 2 kap. om tillämpligheten av svensk lag.236 Motsvarande bedömning kan göras här. Om en del av den brotts- liga handlingen har ägt rum i eftersom vissa åtgärder skulle ha utförts här så är handlingen i sin helhet att anse som begången i Sverige.237 För brott som begåtts i döms efter svensk lag och vid svensk domstol (2 kap. 1 § ). Svensk domsrätt och tillämpligheten av svensk lag är emellertid vidstäckt även i fråga om brott som begås utomlands och omfattar, enligt 2 kap. 2 § brottsbalk- en, t.ex. brott begånget av en svensk medborgare under förutsättning att gärningen inte var fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten (s.k. dubbel straffbarhet). BBS-lagen torde alltså, sammanfattnings- vis, i vissa fall kunna tillämpas även om servern som tjänat en aktuell elektronisk tjänst finns utomlands. Skyldigheten enligt 5 § BBS-lagen avser att ta bort eller på annat sätt förhindra spridning av meddelanden dvs. text, bild, ljud eller in- formation i övrigt (1 §). Därmed ligger terrorismdirektivets bestäm- melse om åtgärder mot internetinnehåll som utgör en offentlig upp- maning till terroristbrott närmare BBS-lagen än vad barndirektivets bestämmelse, som avser webbsidor, gör. En begränsning i BBS-lagens tillämpningsområde bör dock note- ras. Skyldigheten att bl.a. ta bort meddelanden är begränsad till meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i de straff- bestämmelser som BBS-lagen gäller. I NJA 2007 s. 805 (som torde vara det enda refererade domstolsavgörandet avseende BBS-lagen) ogillades ett åtal avseende underlåtenhet att från en elektronisk anslagstavla ta bort meddelanden som enligt åtalet utgjorde hets mot folkgrupp. I domen, som innefattade överväganden mot bakgrund 236SOU 2016:7 s. 501 f. 237Jfr m.fl., , En kommentar (, Zeteo), kommentaren till Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … av skydd för yttrandefriheten, konstaterade att även om spridningen av meddelandena fick anses ha överskridit gränsen för vad som objektivt är att bedöma som hets mot folkgrupp, kunde det mot den angivna bakgrunden inte anses att detta varit uppenbart. pekade på att uppenbarhetskravet enligt förarbetena hade införts bl.a. för att det inte ansetts realistiskt att begära att den som tillhandahåller tjänsten ska kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragningsproblem. Viktigt att framhålla är emellertid att det är innehållet i med- delandet som uppenbart ska vara sådant som avses i de uppräknade bestämmelserna, inte att det uppenbart ska vara fråga om ett sådant brott och att det på ett annat ställe i förarbetena betonas att den typ av meddelanden som avses i de angivna bestämmelserna är relativt sett enkla att identifiera och att bedömningen av innehållet kan göras utifrån objektiva kriterier.238 Fråga är alltså om tydliga avgränsningar i det straffrättsliga ansvaret som torde ha motiverats av de rätts- säkerhetskrav som måste ställas när det gäller underlåtenhetsbrott. Sådana rättssäkerhetskrav är väl förenliga med skrivningarna om skyddsmekanismer i artikel 21.3 i direktivet. Mot denna bakgrund går det alltså, såvitt kan bedömas, att tilläm- pa BBS-lagen på dagens elektroniska kommunikation och upprätthålla tillräckliga rättssäkerhetskrav. Motsvarande bedömning görs i betänkandet Integritet och straffskydd. Regeringen anser i propositionen att det visserligen finns skäl som talar för att refor- mera lagstiftningen, men att en översyn inte är nödvändig för att tillämpningsområdet ska kunna utvidgas. I propositionen föreslås bl.a. att ett nytt brott benämnt olaga integritetsintrång införs i 4 kap. 6 c § . föreslås att skyldigheten enligt 5 § BBS-lagen utvidgas till att även omfatta meddelanden vars inne- håll uppenbart är sådant som avses i bestämmelsen om olaga hot i 4 kap. 5 § och den föreslagna bestämmelsen om olaga integritetsintrång.239 Sammantaget innebär det sagda att svensk rätt genom BBS-lagen och dess bestämmelser om att en tillhandahållare av en elektronisk anslagstavla vid straffansvar är skyldig att ta bort eller på annat sätt 1997/98:15 s. 16 f. 239Se SOU 2016:7 s. 502 ff. och prop. 2016/17:222 s. 76 ff. I propositionen föreslås även ändringar i 4 kap. 5 § och 7 § BBS-lagen. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … förhindra vidare spridning av meddelanden som utgör offentlig upp- maning till terroristbrott i den mening som avses i artikel 5 i direk- tivet åtminstone delvis uppfyller åtagandet i artikel 21.1 i direktivet. Som framgått är befintlig reglering i BBS-lagen i och för sig, genom bestämmelsen om uppvigling, tillämplig på vad som enligt direktivet ska anses utgöra offentlig uppmaning till terroristbrott. Trots den överensstämmelse som finns mellan offentlig uppmaning och upp- vigling finns dock anledning att, av tydlighetsskäl, låta även offent- lig uppmaning omfattas av regleringen i BBS-lagen. Härigenom tydliggörs alltså att internetinnehåll som finns på servrar på svenskt territorium och som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott utan dröjsmål avlägsnas. Medlemsstaten ska också sträva efter att sådant innehåll på servrar utanför dess territorium avlägsnas. Som framgått torde BBS-lagen i vissa fall vara tillämplig även om servern som tjänat en aktuell elektronisk tjänst finns i ett annat land än . De avlägsnandeåtgärder som avses är slutligen omgärdade av lämpliga rättsäkerhetsgarantier, inbegripet möjlighet till rättslig prövning (för tillhandahållaren), varför även åtagandet i artikel 21.3 om skyddsmekanismer uppfylls i denna del.