sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Den ska avse barns rättigheter, lämplig förhörsteknik, barnpsykologi och kommunikation med barn. Vilka former utbildningen ska anta och hur den närmare ska se ut regleras däremot inte. Samma sak gäller i fråga om den särskilda reglering som tar sikte på bl.a. domare och åklagare. I fråga om dessa ska, som framkommit, medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att se till att de som arbetar med barn har särskild kompetens eller faktiskt tillgång till särskild utbildning – eller till både och. Hur kom- petensen eller utbildningen ska se ut eller vilka former som är lämp- ligast sägs det dock inget om. Det som redovisats är också ut- gångspunkten för våra överväganden som följer nedan. Redovisningen ovan (avsnitt 13.3.1) visar att gällande rätt omfattar vissa komptens- och lämplighetskrav när det gäller polis och åklag- ares hantering av unga lagöverträdare. Förundersökningsledaren ska vara särskilt lämpad (se 2 § LUL) och förhörsledaren en person med särskild kompetens (18 § förundersökningskungörelsen). Den svenska regleringen på området utgör således en form av kompetenssäkring. Enbart författningsåtgärder gör det visserligen inte möjligt att få till stånd det system som direktivet avser att åstadkomma. En fördel med reglerna är dock att de lägger en viktig grund för polis och åklagares hantering med unga lagöverträdare. Även om den gällande ordningen i och för sig medger att även andra än de som särskilt utsetts hanterar ungdomsärenden eller ungdoms- mål så går det inte att komma ifrån att regleringen som sådan medför en specialisering. Den underlättar ofrånkomligen möjligheterna till utbildning och fortbildning på området. Vi menar att den reglering Utbildning m.m. (artikel 20) som finns, redan i sin nuvarande form, är en tillräcklig bas för det resultat direktivet förutser. Det visar inte minst den organisation och de många initiativ m.m. som redovisats i fråga om t.ex. Åkla- garmyndigheten. En annan sak är att det är angeläget att regleringen fortsättningsvis upprätthåller avsett genomslag. Detta innebär bl.a. att det är viktigt att reglerna tillämpas fullt ut. I slutändan betyder detta att hanter- ingen av ärenden som involverar misstänkta eller tilltalade barn – så långt det är möjligt – bör styras till de poliser och åklagare som sär- skilt utsetts. Vi har också uppfattat att en sådan strävan finns både vid och – något som genom- gången ovan också visar. Det förefaller inte heller ändamålsenligt att överväga skärpta regler när det gäller krav på kompetens m.m. Systemet måste präglas av en viss flexibilitet – bl.a. i syfte att kunna upprätthålla skyndsamhetskravet m.m. Däremot fäster direktivet fokus på betydelsen av att utvecklingen upprätthålls, dvs. att både och fortsatt arbetar aktivt med utbildningsinsatser och fortbildningsinsatser m.m. på området. På så sätt utvecklas och upprätthålls ett system där strävan är att de personer som hanterar ärenden som inbegriper barn eller ungdomar har tillräcklig bakgrundsförståelse och kunskap. Även när det gäller domstol är de nuvarande handläggningsreglerna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare av stor betydelse. Också för domstolarnas del innebär regleringen att ut- gångspunkten är att det ska vara särskilt utsedda domare som hand- lägger mål där barn och unga är misstänkta eller tilltalade. Det- samma gäller i fråga om nämndemännen. Fokus har dock fästs på att den nuvarande regleringen inte tjänar sitt syfte. JO:s slutsats i ett beslut är t.ex. att regleringen i 25 § LUL aldrig har fått något riktigt genomslag. JO ifrågasätter i beslutet att ska bestämma att ungdoms- målen ska koncentreras till vissa domare trots att domstolarna själva 27 Se JO 2016/17 s. 71. Se även beslut av Statens ansvarsnämnde i ärende nr Ä 5/2016 och nr 6/2016. Utbildning m.m. (artikel 20) får bestämma om hanteringen av t.ex. familjemål, mål om våld i familjen och ekobrottmål. I beslutet pekar JO bl.a. på att huvud- uppgiften för domstolen i ungdomsmål liksom i andra mål är att bedöma om den tilltalade är skyldig eller oskyldig. Den uppgiften kan, enligt JO, inte motivera en koncentration av ungdomsmålen till vissa domare. JO har av dessa anledningar, i beslutet, också särskilt fäst uppmärksamhet på frågan att avskaffa regleringen i 25 § LUL. Det har alltså förts fram en ganska omfattande kritik mot systemet med särskilt utsedda ungdomsdomare. JO ger i det när- maste uttryck för att det nuvarande systemet är orealistiskt, varför det bör avskaffas. Trots att vi inser styrkan i flera av de argument som JO för fram så är vi inte beredda att föreslå att regleringen i 25 § LUL ska tas bort. Vi menar att det finns flera skäl som motiverar krav på viss specialisering av domare än de som JO ger uttryck för. Syftet med artikel 20 i direktivet, att domarna ska ha kompetens att bedöma misstänkta och tilltalade barns särskilda behov, är ett sådant skäl. Som framhållits i tidigare förarbeten torde t.ex. den nuvarande ordningen underlätta för utbildning och fortbildningsinsatser. Regler- ingen måste, i någon mening, sägas vara en för att upprätthålla utbildningssatser m.m. Det går alltså, enligt vår uppfattning, inte att komma ifrån att regleringen i 25 § LUL sätter visst fokus på dom- stolarnas hantering av mål och ärenden som gäller unga lagöver- trädare. Ur direktivets synvinkel kan det leda till negativa effekter om kravet på specialisering avskaffas. Vi menar att den nuvarande ord- ningen bidrar till att fästa uppmärksamhet vid både barnkonventio- nens och direktivets krav på att sätta barns särskilda behov i fokus. Vi kan av den anledningen därför inte sluta oss till att nuvarande regleringen helt skulle sakna genomslag (detta torde också vara en anledning till att specialiseringskravet inte avskaffats vid de tidigare tillfällen då frågan diskuterats28). Vi vill alltså sammanfattningsvis framhålla att det resultat som direktivet förutser är ett incitament till att behålla ett krav på specialisering också när det gäller domarna. För övrigt kan nämnas att den nuvarande regleringen (som gäller mål mot någon som inte fyllt ) är väl förenlig med direktivets stadgande om att även de som fyllt 18 som misstänkta eller till- talade, i vissa fall, ska åtnjuta direktivets rättigheter (jfr artikel 2.3). 28 Se t.ex. SOU 1999:108, s. 119 ff. Utbildning m.m. (artikel 20) Kriminalvården och andra myndigheter Inte heller när det gäller de andra myndigheter som involveras i ett straffrättsligt förfarande som rör barn och unga föreslår vi några författningsåtgärder. För att direktivet ska få avsedd effekt ska det dock understrykas att det är viktigt att barnperspektivet fortsätt- ningsvis är en naturlig del av Kriminalvårdens och övriga myndig- heters arbete och utbildningsinsatser m.m. Bedömning: Några särskilda åtgärder är inte nödvändiga för att svara mot direktivet när det gäller utbildning i förhållande till försvarare. Det finns ett stort intresse av att försvararna i ungdomsmål har goda yrkeskunskaper och i övrigt är lämpliga för uppgiften. Vi menar dock att detta intresse, som även direktivet förutser, är till- godosett inom ramen för svensk rätt. Det lämplighetskrav som gäller i förhållande till advokater som ska förordnas till offentlig försvarare är av stor betydelse. Så är även de kurser som till- handahåller och det krav på vidareutbildning som ställs. För övrigt menar vi att det skulle vara förenat med risker att införa ytterligare krav på särskilda kunskaper, erfarenheter och personliga egen- skaper hos försvararen. En viktig utgångspunkt för att upprätthålla ett effektivt system i straffrättsliga förfaranden, inte minst i dem där barn är misstänkta eller tilltalade, är att värna försvararens obero- ende ställning.29 Bedömning: Det är viktigt att även fortsättningsvis värna om det arbete som utförs av . Viktigt är också att värna om de ideella organisationer som arbetar med barn och deras mångfald. 29 Jfr även resonemanget i prop. 2005/06:165, s. 114. Utbildning m.m. (artikel 20) Avslutningsvis finner vi inte skäl att föreslå några särskilda åtgärder när det gäller direktivets krav på utbildning. Det bör dock under- strykas att arbete är av stor betydelse när det gäller att belysa barns rättigheter och brister i den nuvarande ord- ningen. Även det arbete som utförs av de ideella organisationerna förstärker direktivets genomslag, varför det även i fortsättningen är viktigt att värna om deras mångfald och förutsättningar att verka. Det bidrar till att den kompetens och dylikt som direktivet förutser även i förhållande till denna typ av organisationer m.m. upprätthålls och utvecklas. 14Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) och andra 14.1Barn som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder och andra gränsöverskridande förfaranden Som framkommit i avsnitt 4.3.2 är direktivet – förutom på barn som är misstänkta eller tilltalade – även tillämpligt på barn som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. En arresteringsorder är ett rättsligt avgörande utfärdat av en rätts- lig myndighet i en EU-medlemsstat. Arresteringsorden innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan medlemsstat ska gripa och överlämna en person för lagföring eller för verkställighet av en frihetsbehövande påföljd. En person som är föremål för en arrester- ingsorder kallas för eftersökt person. Den europeiska arresteringsordern är ett uttryck för det straff- rättsliga samarbetet inom EU.1 Rådet fattade ett rambeslut om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan med- lemsstaterna.2 Rambeslutet var, mer specifikt, den första rättsakt som antogs i anledning av principen om ömsesidigt erkännande (de nor- diska länderna arbetade sedan fram en särskild konvention om över- lämnande mellan de nordiska staterna på grund av brott [Nordisk 1Se även redogörelsen av , m.fl., Överlämnande enligt en europeisk eller nordisk arresteringsorder. En kommentar, , (2016), s. 36 ff. och 2Rådets rambeslut av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (2002/584/RIF). Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … arresteringsorder]3). Vad särskilt gäller barn kan nämnas att redan själva rambeslutet omfattar vissa skyddsmekanismer. Av artikel 3.3 följer t.ex. att överlämnande, dvs. verkställighet av arresteringsordern ska vägras om den person som förfarandet avser på grund av sin ålder ännu inte kan ställas till straffrättsligt ansvar för de gärningar som lig- ger till grund för arresteringsordern enligt den verkställande medlems- statens lag. Således ska överlämnande vägras om den eftersökte inte är straffmyndig. Barnrättsdirektivet tar därför främst sikte på att garan- tera rättigheter för de barn som är straffmyndiga och som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. I in- gressen anges att även dessa bör kunna utöva sina rättigheter fullt ut.4 Flera rättigheter som föreskrivs i direktivet ska följaktligen vara till- ämpliga på barn som är eftersökta personer, från det att de grips i den verkställande medlemsstaten.5 Nedan följer våra överväganden och förslag som avser förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. Direktivet får, för- utom i fråga om förfaranden i samband med en europeisk arrester- ingsorder, även genomslag för den övriga regleringen som tar sikte på gränsöverskridande förfaranden. Även våra överväganden i den delen redovisas nedan. 14.2Förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder Vilka av direktivets rättigheter som ska vara tillämpliga på barn som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresterings- order framgår av artikel 17. Av artikeln följer att barn som är efter- sökta, i tillämpliga delar, ska garanteras: a)rätt till information m.m. enligt artiklarna 4–5, b)biträde av en försvarare m.m. och rätt till rättshjälp i enlighet med artiklarna 6 och 18, c)rätt till läkarundersökning enligt artikel 8, 3SÖ 2012:4, se även , m.fl., a.a., s. 60. beaktandesatserna 61–62. 5Se även direktivets ingress, beaktandesats 10. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … d)samma skydd som misstänkta och tilltalade barn har ifråga om frihetsberövade enligt artiklarna 10–12, e)snabb och omsorgsfull handläggning enligt artikel 13, f)rätt till skydd av privatlivet enligt artikel 14, och g)rätt att åtföljas av den person som har föräldraansvar eller annan lämplig vuxen person vid domstolsförhandlingar m.m. enligt arti- kel 15. Som även framgår ovan ska rättigheterna gälla för eftersökta barn från det att de grips i den verkställande medlemsstaten.6 Barn som är efter- sökta enligt en europeisk arresteringsorder ska även ha tillgång till ett effektivt rättsmedel enligt nationell rätt om deras rättigheter åsido- sätts, något som följer av artikel 19. En annan bestämmelser som även är av betydelse är artikel 20, som gäller utbildning m.m. av den perso- nal som hanterar ärenden som involverar barn. 14.2.2Huvuddragen enligt gällande rätt I svensk rätt har det införts flera författningar för att genomföra EU:s rambeslut om europeisk arresteringsorder. Bestämmelser om förfaranden enligt en arresteringsorder finns i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Till denna reglering hör förordningen (2003:1179) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder samt förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder. Lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder gäller i förhållande till EU:s medlemsstater, förutom och där i stället lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder gäller. Det finns även två förordningar om en nordisk arresteringsorder; förordningen (2012:565) om överläm- nande från enligt en nordisk arresteringsorder och förord- 6Se även direktivets ingress, beaktandesats 10. 7Redogörelsen för gällande rätt är i huvudsak hämtat ur Ds 2015:7, s. 93. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … ningen (2012:566) om överlämnande till enligt en nordisk arresteringsorder. Förfaranden i samband med en arresteringsorder där är verkställande stat8 Barnrättsdirektivets bestämmelser tar sikte på den verkställande sta- ten och ställer krav på att denna erbjuder rättigheter till eftersökta barn. Den reglering som främst aktualiseras för vår del är därför lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder med tillhörande förordning: Den regleringen behandlar roll som verkställande stat när ett annat medlemsland utfärdat en arres- teringsorder för lagföring eller för verkställighet. Även lagen om över- lämnande från enligt en nordisk arresteringsorder med till- hörande förordning aktualiseras. Regleringarna har till största del samma innehåll. Redogörelsen nedan avser den svenska regleringen om en europeisk arresteringsorder, men samma sak gäller i förhål- lande till en nordisk sådan. Huvudregeln enligt regleringen om överlämnande från är att den som eftersöks ska överlämnas till det land som utfärdat arres- teringsorder – om de villkor som lagen ställer upp är uppfyllda (jfr dock även 4 kap. 3 § första stycket sista meningen i arresteringsorder- lagen). Villkoren bygger på EU:s rambeslut gällande europeisk arres- teringsorder (och, i förhållande till den särskilda konven- tionen). Det grundläggande villkoret är att överlämnande får ske antingen för att den eftersökte ska kunna lagföras eller för att ett straff eller en påföljd som han eller hon dömts till ska kunna verkställas. Förutom villkor för överlämnande omfattar lagen också handlägg- ningsregler. Behöriga myndigheter när är verkställande stat är åklagare och allmän domstol. Det är åklagaren som – enligt 4 kap. 3 § arresteringsorderlagen – ansvarar för att utreda om det finns förut- sättningar för överlämnande från . Åklagaren utreder alltså om överlämnande kan ske (när den som begärs överlämnad för lagföring är ska det dock dessutom utredas om lagföringen kan ske i ). Frågan om överlämnande prövas i regel av domstol. 8 Redogörelsen för gällande rätt bygger delvis på redovisningen i Ds 2013:18, s. 65 ff. (se även där gjorda hänvisningar). I texten görs även särskilda hänvisningar till annat material. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … Av 4 kap. 3 § i den aktuella lagen framgår vidare att, om inte annat sägs, så gäller bestämmelserna om förundersökning i brottmål också vid utredningen av en fråga om överlämnande. Det här betyder att lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresterings- order – till övervägande del – likställer eftersökta personer med miss- tänkta eller tilltalade i en svensk förundersökning när det gäller processuella rättigheter. Genom hänvisningen tillerkänns alltså de eftersökta samma rättigheter enligt t.ex. som andra misstänkta och tilltalade. I samband med införandet av lagen fram- förde några remissinstanser synpunkten att reglerna skulle vinna i klarhet om lagen innehöll direkta hänvisningar till berörda regler i , dvs. en uttrycklig hänvisning till de bestämmelser som ska tillämpas i regleringen som tar sikte på arresteringsorder. Regeringen ansåg emellertid att en sådan lagstiftningsmetod skulle medföra att framtida ändringar av t.ex. bestäm- melser skulle kräva redaktionella följdändringar. Därför stannade regeringen vid att reglera frågan genom en generell hänvisning till bestämmelserna i brottmål. Genom hänvisningen blir t.ex. 23 kap. RB och bestämmelserna i förundersökningskungörelsen tillämpliga på förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder.9 Också lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare är tillämplig på eftersökta som är eller, i förekommande fall, . 14.2.3Våra överväganden och förslag Bedömning: Svensk rätt uppfyller i allt väsentligt direktivets krav i fråga om rättigheter för barn som är eftersökta, men behöver för- tydligas i ett avseende. Förslag: I häkteslagen förtydligas att regleringen ska tillämpas på eftersökta personer som är häktats, anhållits eller gripits i samband med ett förfarande enligt en europeisk eller nordisk arresterings- order. 9 Se prop. 2003/04:7 s. 109 ff. (särskilt s. 111). Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … Direktivet ska tillämpas från det att den eftersökte grips i . I och med att gällande rätt utgår från att personer som är eftersökta för lagföring eller verkställighet i princip ska likställas med misstänkta och tilltalade i en svensk brottmålsprocess – och att samma regler ska vara tillämpliga – framstår det som att rättsordningen redan i dags- läget bygger på samma ansats som direktivet. Den svenska regler- ingen bygger, som framkommit, till övervägande del på att samma rättigheter ska tillämpas som vid en ”vanlig förundersökning eller rättegång”. Detta innebär att svensk rätt, tillsammans med i föregå- ende kapitel föreslagna författningsändringar, får sägas leva upp till direktivets krav i väsentliga delar. I de följande analyserar vi dock svensk rätt utifrån de specifika rättigheter som direktivet förutser för eftersökta barn och lämnar nödvändiga författningsförslag. Redogörelsen nedan utgår framför allt från lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. I huvudsak mot- svararande reglering gäller, som framkommit, för en nordisk arrester- ingsorder. I den mån det krävs författningsändringar kommer dessa således både att omfatta eftersökta enligt en europeisk arresterings- order och eftersökta enligt en nordisk sådan. Ovan framgår att direktivet förutser att barn som är eftersökta ska ha rätt till information om sina processuella rättigheter. Detta på samma sätt som andra misstänkta och tilltalade. Även deras vårdnadshavare – eller i förekommande fall – annan lämplig vuxen person ska infor- meras. På så vis ska eftersökta barn kunna utöva sina rättigheter i ett förfarande enligt en europeisk arresteringsorder på ett effektivt sätt. När det gäller rätten till information gäller att bestäm- melserna i förundersökningskungörelsen ska tillämpas även på perso- ner som är eftersökta enligt en europeisk arresteringsorder. I kap. 12 har föreslagits att den informationsskyldighet som följer av förunder- sökningskungörelsen ska kompletteras i syfte att tillgodose direkti- vet. Sammanfattningsvis görs bedömningen att svensk rätt, tillsam- mans med förslagen i kap. 12, uppfyller kravet i artikel 17 på att ett barn som är eftersökt och dess vårdnadshavare (eller annan lämplig vuxen person) ska ha rätt till information om förfarandet m.m. Ett Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … eftersökt barn kommer alltså t.ex. att ha rätt att få samma typ av underrättelser som lämnas under en svensk förundersökning, bl.a. information om att han eller hon har rätt att få en offentlig försvarare i . Samma typ av underrättelser m.m. ska också lämnas till vårdnadshavare eller, i förekommande fall, till annan sådan vuxen som avses i bl.a. 5 § LUL.10 Någon ytterligare författningsreglering är inte nödvändig. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp11 Direktivet kräver också att barn som är eftersökta ska biträdas av försvarare och att det ska finnas regler om rättshjälp. När det gäller biträde av försvarare måste svensk rätt därmed säkerställa att efter- sökta barn får en försvarare som kan biträda dem. I det ingår att barn t.ex. ska kunna kontakta och träffa sin försvarare även om de är fri- hetsberövade. Detta gäller alltså både när barn eftersöks för lagföring och när det är fråga om en arresteringsorder för verkställighet där är verkställande stat. får barn som är eftersökta och som gripits en offentlig försvarare. Enligt gällande rätt ska en offentlig försvarare förordnas för en eftersökt, om han eller hon begär det, är eller i annat fall bedöms vara i behov av en försvarare, se 4 kap. 8 § arrester- ingsorderlagen. Försvarare ska förordnas oavsett om arresterings- ordern har utfärdats för lagföring eller för verkställighet (efter att ett överlämnande har beviljats kan tillstånd ges till ett utvidgat överläm- nande och till vidareöverlämnande. Även i ett sådant förfarande ska offentlig försvarare förordnas, se 6 kap. 8 § arresteringsorderlagen). Det förekommer inte att eftersökta personer har privata försvarare. Att försvararna är offentliga innebär därför också att kravet i artikel 17 på att eftersökta barn ska ha rätt till rättshjälp är uppfyllt. Eftersökta barn som grips i garanteras alltså rätt till biträde av en offentlig försvarare. Väl i linje med direktivet ligger också att en offentlig försvarare förordnas i direkt anslutning till att ett ärende om överlämnande från inleds (jfr. 23 kap. 5 § RB och 24 § LUL). Åklagaren ska anmäla försvararbehov till domstolen, som har att i 10Se även t.ex. prop. 2003/04:7, s. 11. 11Redogörelsen för gällande rätt i detta avsnitt är i huvudsak hämtad ur Ds 2015:7 s. 93 ff. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … vanlig ordning förordna försvarare. Det finns alltså bestämmelser som innebär att ett eftersökt barn har rätt till offentlig försvarare i så god tid att han eller hon kan utöva sitt försvar på ett effektivt sätt. Eftersökta barns rätt att kontakta och träffa sin försvarare är också tillgodosedd. Som nämnts i avsnitt 6.6.2 har t.ex. en frihetsberövad person som har en offentlig försvarare en ovillkorlig rätt att träffa och samtala med en sådan försvarare i enrum, att stå i förbindelse med försvararen genom elektronisk kommunikation samt att till försvara- ren sända eller från denna ta emot försändelser. Ett sådant möte eller sådan elektronisk kommunikation får inte avlyssnas. Inte heller får försändelsernas innehåll granskas. Det nu redovisade får alltså även anses omfatta eftersökta per- soner som har frihetsberövats. bestämmelser ska tillämpas även på personer som är eftersökta enligt en europeisk arresteringsorder.