sou · H5B364 · 2017-06-29 00:00:00 — framgår av författningskommentaren att antalet byggnadsverk över huvud taget inte har någon betydelse för när detaljplanekravet inträder, vilket om- intetgör den klarhet som följer av att lagstiftaren har använt sig av det definierade uttrycket sammanhållen bebyggelse. Det medför enligt vår bedömning att det inte är tydligt hur punkten 1 ska förstås. För att förstå innebörden av uttrycket ”en sammanhållen bebyg- gelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovsplik- tiga byggnadsverk i bebyggelsen” kan det ligga nära till hands att jäm- föra med andra ställen i PBL där skrivningen ”[behov] med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” förekommer. Den- na skrivning används även i 9 kap. 6 § tredje stycket och 7 § andra stycket PBL, för att särskilja att vissa lättnader i kraven på bygglov – i områden som inte omfattas av detaljplan – inte gäller i de fall då bebyggelsen har en viss karaktär. I författningskommentaren till 9 kap. 6 § uttalar regeringen föl- jande om innebörden (a. prop. s. 468). Innehållet i paragrafen överensstämmer med Lagrådets förslag, men ligger närmare lydelsen av gällande rätt. I samband med den slutliga beredningen av ärendet har framkommit att det nuvarande uttrycket ”samlad bebyg- gelse” bör slopas i den nya lagen och ersättas av det i föreslagna 1 kap. 4 § definierade uttrycket ”sammanhållen bebyggelse”. För att denna föränd- ring inte ska leda till ändrade förutsättningar för tillämpningen av denna paragraf justeras utformningen av tredje stycket på så sätt att ”eller om åtgärden vidtas inom en sammanhållen bebyggelse och bygglov behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” läggs till. Den nuvarande skillnaden i betydelse mellan uttrycken ”sammanhål- len bebyggelse” och ”samlad bebyggelse” beskrivs i avsnitt 7. SOU 2017:64 Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Referensen till avsnitt 7 avser den tidigare återgivna skrivningen på s. 151 i propositionen. Innebörden av hänvisningen till avsnitt 7 bör vara att det använda uttrycket ”behov med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen” behöver läggas till för att det använda uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” inte ska ändras i sak, jämfört med vad som gällde enligt ÄPBL. Jämförelsen med det uttryck som används i 9 kap. 6 och 7 §§ gör emellertid det ännu svårare att förstå innebörden av uttrycket i punk- ten 1. I de bestämmelser som föregick 9 kap. 6 och 7 §§ användes tidi- gare uttrycket ”samlad bebyggelse” (nämligen 8 kap. 4 b och 5 §§ ÄPBL). Enligt förarbetena till den äldre lagen ska samlad bebyggelse anses föreligga om bebyggelsegruppen utgörs av 10–20 hus och de bebyggda tomterna gränsar till varandra eller åtskiljs endast av väg, parkmark och dylikt (bet. BoU 1986/87:1, s. 99). Innebörden av ut- trycket samlad bebyggelse utvecklas ytterligare i avsnitt 5. Mot denna bakgrund kan vi konstatera att det är vanskligt att med säkerhet uttala sig hur kravet på detaljplan enligt punkten 1 ska för- stås. Uppenbarligen kan bestämmelsen tolkas på flera sätt. Kravet på detaljplan kan förstås som att det inträder såväl vid 3 hus som vid 10–20 hus, förutsatt att byggnaderna ligger på angivet sätt i för- hållande till varandra. Bestämmelsen kan emellertid på goda grunder även förstås som att det inte är möjligt att utgå från antalet byggnader i bebyggelsen, utan att kravet på detaljplan endast beror på ”omfatt- ningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda blir avgörande för hur man ska bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden” och att ”den avsedda förändringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen” (a. prop. s. 425). Vi återkommer till frågan om hur detaljplanekravet för en ny sammanhållen bebyggelse ska förstås i avsnitt 4.5.2. I detta sammanhang bör även återges att detaljplanekravet om- fattar s.k. randzoner (prop. 1985/86:1, s. 555 f.). Större tätorters närområden, de s.k. randzonerna, utgör sådana områden är ett exempel där behov av detaljplaneläggning så gott som alltid före- ligger, oavsett byggnadsföretagets omfattning. Behovet av att hushålla med mark, samordna fysiska förhållanden och prioritera mellan mot- stående markanvändningsintressen ställer krav på en sammanvägning som lämpligast sker genom detaljplaneläggning. Att frågorna prövas i bestämda former ger en garanti för att alla intressenter kommer till tals. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Med begreppet större tätorter menar jag orter av en sådan storlek att det i allmänhet finns en uttalad förväntan på förändringar och efterfrågan på den obebyggda marken närmast runt tätortens exploaterade yta. Även inom vissa delar av mindre tätorters närområden kan jämförbara omstän- digheter föreligga och därmed också ett behov av planläggning. Som exempel kan nämnas det område längs en tillfartsväg som ligger i tät- ortens naturliga tillväxtriktning. Första stycket punkt 2: en bebyggelse som ska förändras eller bevaras … Enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 PBL ställs krav på att detaljplan ska upprättas för att pröva lämpligheten och reglera miljön för ”en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behöver ske i ett sammanhang”. Den andra punkten har enbart ändrats redak- tionellt sedan den infördes genom ÄPBL. Även denna punkt tar i första hand sikte på kommunens aktiva avsikter, bl.a. när det gäller stadsförnyelse och upprustning av bebyggelsen (prop. 1985/86:1, s. 553). Enligt förarbetena bör översiktsplanen och bostadsförsörj- ningsprogrammet – som i princip motsvaras av kommunens riktlinjer för bostadsförsörjningen – till en del ge besked om var plan- läggning i dessa syften avses komma till stånd. Enligt förarbetena kan det vara svårt att på förhand avgöra vilka typer av förändringar som blir aktuella och om detaljplan därför för- utsätts. Förändringarna kan bland annat inrymma förtätning av bebyggelsen i form av större tillbyggnader och insprängning av nya byggnader. Det kan också vara aktuellt med utvidgning av befintliga bebyggelseområden till att omfatta tidigare obebyggd mark. I båda dessa fall bör detaljplan regelmässigt användas. I de flesta fall måste även äldre planer ändras för att möjliggöra förnyelsen. Den bebyggelse som ska regleras i ett sammanhang behöver inte utgöras endast av den nya bebyggelse som kanske initierar planlägg- ningen, utan innefattar också den reglering som behövs för en lämplig anknytning till bebyggelsen i grannskapet. En bedömning av när detaljplan krävs kan alltså inte enbart utgå från omfattningen av den avsedda åtgärden utan måste också beakta i vilken fysisk miljö åtgär- den avses bli genomförd. torde detaljplanen användas för att slå vakt om värdefulla byggnader och bebyggelsemiljöer, t.ex. för att säkerställa ett riksintresse för kulturmiljövården eller för att i andra fall trygga Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan särskilda inslag i miljön, vilket denna punkt ger visst stöd för. Detalj- planen kan i sådana fall behövas för att bevarandekraven ska kunna hävdas på ett likartat sätt gentemot alla berörda fastighetsägare inom området. Till skillnad från vad som gällde enligt äldre lagstiftning aktuali- serar förekomsten av befintlig bebyggelse i sig inte detaljplanekravet. Avgörande för frågan om detaljplanekravet bör utlösas eller inte är enligt förarbetena vilket inflytande samhället behöver över bebyggel- sen och dess förändringar. Inledningen till första stycket punkt 3: ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk … Av 4 kap. 2 § första stycket 3 PBL framgår att detaljplanekravet i vissa fall även gäller ”ett nytt byggnadsverk som inte är ett vind- kraftverk, om byggnadsverket kräver bygglov eller är en annan bygg- nad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a §”. Med byggnadsverk avses enligt 1 kap. 4 § ”en byggnad eller annan anläggning”. Termen användes tidigare i den numera upphävda lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Av förarbetena till den lagen framgår att med ”annan anläggning” avses inte bara sådana anläggningar som kräver bygglov enligt PBL (nu- mera 6 kap. 1 § PBF), utan även t.ex. vägar, järnvägar, ledningsnät, plattformar, slussar och dammar (prop. 1993/94:178, s. 127). En förutsättning för att detaljplanekravet ska gälla är att ”bygg- nadsverket kräver bygglov eller är en annan byggnad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a § [PBL]”. De byggnader som avses i det lagrum som bestämmelsen hänvisar till är de s.k. Attefallshusen, dvs. sådana komplementbostadshus och komplementbyggnader som i vissa fall kan byggas utan krav på bygglov och som dessutom tillåts strida mot detaljplanen. Inledningen till den tredje punkten omfattar således alla andra byggnader än Attefallshusen, oavsett om dessa omfattas av krav på bygglov eller inte. Motivet till att undanta de s.k. Attefallshusen från kravet på detaljplan är att det är fråga om åtgärder som utgör komplement till redan befintlig bebyggelse samt att dessa byggnader kan uppföras i strid med en detaljplan (prop. 2013/14:127, s. 53). När det gäller ”andra anläggningar” än byggnader omfattas endast sådana anläggningar som kräver bygglov. Det innebär att kravet bl.a. omfattar nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med lif- Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan tar, kabinbanor, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar, frilufts- bad, motorbanor, golfbanor, radio- och telemaster, torn, vissa upplag och materialgårdar, vissa tunnlar och bergrum, vissa fasta cisterner, vissa murar och plank, vissa parkeringsplatser utomhus samt begrav- ningsplatser och transformatorstationer (6 kap. 1 § PBF). Att bestämmelsen inte omfattar vindkraftverk hänger samman med att dessa särregleras i 6 kap. 3 § PBL. Som framgår av 4 kap. 2 § andra stycket gäller inte detaljplanekra- vet för byggnadsverken i tredje punkten, så länge som byggnads- verket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygg- lov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Punkt 3 a: ett nytt byggnadsverk vars användning får betydande inverkan på omgivningen … Som ett exempel på ett nytt byggnadsverk, vars användning kan få betydande inverkan på omgivningen, nämns i förarbetena till ÄPBL en enstaka större byggnad för t.ex. handel, industri eller service. Det kan gälla störningar av olika slag från verksamheten som sådan eller sekundära effekter i form av trafikalstring eller säkerhetsrisker. I dessa och liknande fall kan det, enligt förarbetena, vara av stort in- tresse för sakägarna och de boende i grannskapet att genom plan- reglering också få klarhet i de framtida möjligheterna till utveckling av verksamheten på platsen (prop. 1985/86:1, s. 553). Behov av detaljplan kan också aktualiseras när bostadshus ska uppföras i närheten av en störande verksamhet eller omvänt. Behovet av planläggning kan uppstå t.ex. för att skydda landsbygdens närings- liv eller viktiga trafikanläggningar. Enligt förarbetena kan översikts- planen eller enklare planutredningar3 ibland tillgodose detta behov. Ett varaktigt säkerställande av skyddsområde för en viss verksamhet torde dock normalt kräva områdesbestämmelser eller detaljplan. Som exempel nämns i förarbetena till ÄPBL att lokaliseringen av svin- fabriker och liknande större lantbruksbyggnader med påtagliga miljö- 3 Med planutredning avses en utredning som klarlägger förutsättningar och restriktioner i grannskapet till den plats där en byggnadsåtgärd aktualiseras (prop. 1985/86:1 s. 557). Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan effekter för befintlig bebyggelse kan behöva den prövning av till- låtlighet och placering som en detaljplan medför (a. prop. 557 f.)4. Ett ytterligare exempel på anläggningar som kan behöva detalj- regleras enligt förarbetena är småbåtshamnar, som vanligtvis består av anläggningar i vattnet och byggnader, upplag m.m. på land. Inpla- ceringen i ett kanske känsligt strandlandskap med många intressenter motiverar att detaljplan upprättas enligt förarbetena. I vattenområdet blir det aktuellt med flytande och kanske fasta bryggor och pirar som kan störa vattenrörelser, fiske etc. Klubbhus, servicebyggnad, tillfart och parkeringar ska samordnas på land. Vinteruppläggningen ska organiseras i kvarter med erforderliga brandgator och kanske skyd- dande planteringar. Även utformningen av en sådan anläggning bör enligt förarbetena normalt regleras i detaljplan. Samma resonemang är enligt förarbetena tillämpligt på många andra anläggningar, särskilt så- dana som har betydande inverkan på miljön i området. Som nämnts gäller kravet på detaljplan i denna punkt inte om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Det förutsätter att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan. I detta sammanhang uppstår frågan hur uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” förehåller sig till uttrycket ”betydande mil- jöpåverkan”. I samband med att det senare uttrycket infördes i ÄPBL, som en följd av genomförandet av det s.k. MKB-direktivet i svensk rätt, uttalade regeringen bl.a. följande om innebörden av uttrycket ”betydande inverkan på omgivningen” (prop. 1992/93:60, s. 22). Detta uttryck är inte liktydigt med betydande miljöpåverkan, som inne- bär en större omgivningspåverkan. Det kan inte råda någon tvekan om att en åtgärd som har betydande miljöpåverkan skall prövas genom detalj- plan och inte med stöd av den undantagsbestämmelse som medger att prövning kan ske i samband med prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked. Innebörden av de båda uttrycken utvecklas ytterligare nedan i an- slutning till våra kommentarer till 4 kap. 2 § andra stycket. 4 I (2010:900)En kommentar, Didón m.fl. påpekas att eftersom bygglov inte krävs för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring (jfr 9 kap. 3 § PBL), får exemplet med svinfabriker och liknande större lantbruksbyggnader antas ta sikte på ekonomibyggnader som inte är bygglovsbefriade. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Punkt 3 a: … eller om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande Kravet på detaljplan gäller även för ett nytt byggnadsverk, om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande. Därmed åsyftas sådana områden där en successiv utbyggnad är att vänta och där utbyggnaden kan leda till att det uppkommer en sammanhål- len bebyggelse. Inom områden med ett existerande eller förväntat bebyggelse- tryck blir kravet på detaljplan enligt förarbetena beroende av vilka förhållanden som råder på platsen. Områden där det råder stor efter- frågan på mark för bebyggande torde enligt förarbetena normalt redovisas i översiktsplanen. Ofta bör dessa områden vara desamma som i randzonerna (jfr under punkten 1 ovan). De bör då också behandlas på motsvarande sätt. Bebyggelsetrycket bör i annat fall vara dokumenterat och ha aktualitet för att detaljplanekravet ska gälla. Med detta avses att det ska ha förekommit ett påvisbart intresse att få bygga i området, vilket kan ha tagit sig ut- tryck i förfrågningar hos , lämnade bygglov eller avslagna ansökningar. Skälet till att detaljplanekravet bör hävdas i dessa situationer är enligt förarbetena att marken bör utnyttjas på ett rationellt och ändamålsenligt sätt, att den samlade bebyggelsens lämplighet och utformning därför kan behöva bedömas i ett sam- manhang samt att sakägarnas och övriga intressenters intresse av tidig information och medverkan måste tillgodoses. Man bör med andra ord inte föregripa den samlade bedömning som måste ske i form av detaljplan genom att ta ställning i det ena ärendet efter det andra (prop. 1985/86:1, s. 556). Områden med bebyggelsetryck kan enligt förarbetena även ligga långt från tätorterna. Som exempel nämns områden där efterfrågan på mark för fritidsbebyggelse är mycket stark. Ett annat exempel är storstadsregionerna. Bebyggelsetrycket gör sig här gällande på bety- dande avstånd från de centrala delarna. Möjligheterna till pendling och de starka motstående markanvändningsintressen som ofta finns innebär att flera kommuner kan utgöra ett sammanhängande område med bebyggelsetryck. Endast om förhållandena är okomplicerade, kan detaljplaneläggning här undvaras vid lämplighetsbedömningen enligt förarbetena. I sådana fall kan ett ställningstagande i ett bygg- lovsärende exempelvis grundas på en mer preciserad översiktsplan Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan eller en enklare så kallad planutredning som klarlägger förutsätt- ningar och restriktioner i grannskapet till den plats där en byggnads- åtgärd aktualiseras. Även närheten till ett område som redan har en samlad bebygg- else av viss omfattning, t.ex. en bybildning eller en grupp med fri- tidshus, kan utlösa detaljplanekravet. Här går det emellertid inte att säga något allmängiltigt enligt förarbetena. Omfattningen av den aktuella åtgärden och behovet av samordning med befintlig bebyg- gelse och befintliga anläggningar måste vara avgörande. Även den rådande plansituationen, dvs. vilket planmaterial som finns, har bety- delse. Rör det sig om några enstaka byggnadsverk, vilkas lämplighet i stort kan bedömas på grundval av översiktsplanen, kan i vissa fall en enkel planutredning utgöra tillräckligt underlag för den slutliga lämp- lighetsprövningen av ett bygglovsärende. Punkt 3 b: ett byggnadsverk som placeras i närheten av en s.k. Sevesoverksamhet De byggnadsverk som omfattas av punkten är sådana som placeras i närheten av en kemteknisk verksamhet som omfattas av den s.k. Sevesolagen, dvs. lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Kravet inför- des i PBL efter förslag i propositionen Genom- förande av Seveso III-direktivet (prop. 2014/15:60). Bakgrunden till den nya punkten är att de skedde en stor indu- striolycka i staden i . Därefter inleddes ett arbete inom Europeiska gemenskapen för att ta fram gemensamma regler för att förebygga och hantera stora industriolyckor. Arbetet ledde fram till det s.k. Sevesodirektivet. Direktivet innehåller krav på åt- gärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olycks- händelser där farliga ämnen ingår. Innebörden av direktivet utvecklas i avsnitt 3.3.2. Punkten 3 b innebär att det som huvudregel krävs en detaljplan för nya byggnadsverk som placeras i närheten av en befintlig Sevesoverk- samhet. Punkten 3 b hänger ihop med kraven i punkt 4, som innebär att det krävs en detaljplan för lovpliktiga åtgärder vid etablering av nya Sevesoverksamheter. Sevesolagen, som punkten hänvisar till, syftar till att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och att begränsa följderna av sådana olyckor för människors hälsa och miljön. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Det ligger enligt förarbetena i sakens natur att intresset av att reglera markanvändningen genom en detaljplan är större när det är frågan om ett sådant byggnadsverk som människor uppehåller sig på eller i och som därmed kan komma att påverkas i händelse av en olycka vid en Sevesoverksamhet. Om det är fråga om ett byggnads- verk som människor inte annat än undantagsvis uppehåller sig i eller på, t.ex. en mur eller ett upplag, eller om det står klart att inga män- niskor eller miljön kan komma att påverkas negativt i händelse av en olycka vid Sevesoverksamheten, finns vanligtvis inte heller något behov av att åtgärden ska regleras med en detaljplan (a. prop. s. 53). ska anses vara placerat i närheten av en Seveso- verksamhet om byggnadsverket, eller de som uppehåller sig i bygg- naden, kan komma att skadas vid en olycka som berör Sevesoverk- samheten. Detta innebär enligt förarbetena att avståndet till Seveso- verksamheten får stor betydelse för bedömningen. Vid denna be- dömning ska hänsyn tas både till arten av det tillkommande bygg- nadsverket och till de risker som är förknippade med den aktuella Sevesoverksamheten. Bostadsbyggnader och t.ex. skolor, sjukhus och industrier kan således kräva ett större avstånd till Sevesoverksam- heten än viss annan bebyggelse. Kravet på detaljplan ska således prö- vas utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet och beror följakt- ligen på arten av den tillkommande bebyggelsen och på de risker som är förknippade med den aktuella Sevesoverksamheten. Kravet på detaljplan enligt denna punkt är oberoende av kraven i första stycket 3 a. Det är således ingen förutsättning att byggnadsverkets använd- ning även ska få betydande inverkan på omgivningen eller att det ska råda stor efterfrågan på området för bebyggande för att byggnadsver- ket ska omfattas av kravet på detaljplan enligt denna punkt (a. prop. s. 102 f.). Liksom punkten 3 a omfattas denna punkt av bestämmelsen i andra stycket, vilket innebär att det i vissa fall är möjligt att pröva ett byggnadsverk som placeras i närheten av en Sevesoverksamhet genom ett bygglov eller ett förhandsbesked. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Första stycket punkt 4: en åtgärd som kräver bygglov vid nyetablering av en s.k. Sevesoverksamhet Enligt bestämmelsen ska kommunen med en detaljplan pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnads- verk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning för en åtgärd som kräver bygglov, vid nyetablering av en verksamhet som omfattas av Sevesolagen. Även denna punkt infördes i PBL efter förslag i propositionen Genomförande av Seveso III-direktivet (prop. 2014/15:60). Med nyetablering avses dels situationen att en ny verksamhet etableras på en viss plats där den inte har funnits tidigare, dels situa- tionen att en befintlig verksamhet utökas på ett sådant sätt att den efter utökningen omfattas av Sevesolagen. Det saknar betydelse på vilket sätt som åtgärden kräver bygglov, t.ex. om det är fråga om en åtgärd som avser nybyggnad, tillbyggnad eller annan ändring än till- byggnad. En befintlig byggnad som tas i anspråk för Sevesoverk- samhet, som tidigare använts för något annat ändamål, omfattas såle- des av detaljplanekravet. Som redan nämnts krävs det ingen detaljplan när det är frågan om sådana byggnadsverk som avses i första stycket 3, om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller förhandsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Andra stycket är avsett för sådana fall då bedömningen av be- byggelsens lokalisering – med hänsyn till om allmänna intressen i 2 kap. liksom grannelagsfrågorna – kan av i samband med prövningen av bygglov eller förhandsbesked. Det kan t.ex. vara fallet vid komplettering med bebyggelse på s.k. lucktomter eller nya bostäder i samband med generationsskifte i ett jordbruks- företag (prop. 1985/86:1, s. 553). Möjligheten att i vissa fall kunna avstå från planläggning förutsät- ter att användningen av byggnadsverket inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Bakgrunden till denna begränsning är kra- ven i MKB-direktivet, som ställer krav på att vissa projekt som om- fattas av direktivets bilaga 2 måste miljöbedömas, om projektet kan Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Miljöbedömningen inne- fattar bl.a. att miljökonsekvenserna måste beskrivas i en miljö-kon- sekvensbeskrivning och att samråd måste ske med vissa parter. PBL ger ingen möjlighet att pröva åtgärder som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan genom ett bygglov. Om en åtgärd kan antas medföra en betydande miljöpåverkan gäller ett strikt krav på detalj- plan. Kraven på samråd och att miljökonsekvenserna beskrivs kom- mer därigenom att tillgodoses inom ramen för detaljplaneprocessen. Det andra ledet i bestämmelsen, som innebär att en prövning genom ett bygglov eller förhandsbesked förutsätter att byggnadsver- kets användning inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, tillkom i samband med nya PBL.