sou · H5B380 · 2017-10-25 00:00:00 — Det är av stor vikt att RMV kan få tillgång till de uppgifter som har relevans för myndighetens möjlighet att avge ett rättspsykiatriskt utlåtande av hög kvalitet. Frågor som rör utlämnande av patient- uppgifter från hälso- och sjukvården, uppgifter från socialtjänst eller från andra myndigheter väcker emellertid andra frågor, kopplade till skyddet för den enskildes personliga integritet. Tillämplig lag- stiftning måste innehålla en avvägning mellan myndighetens möjlig- het att få tillgång till uppgifter som bedöms nödvändiga och den enskildes intresse av skydd för den personliga integriteten. Vi har därför fått i uppdrag att se över frågan om vilka uppgifter RMV i sin rättspsykiatriska undersökningsverksamhet behöver ha tillgång till och hur regleringen av en sådan uppgiftsinhämtning bör se ut. I avsnitt 9.3 lämnar vi en inledande redogörelse för rättspsy- kiatriska undersökningar och de undersökningar som genomförs i syfte att lämna ett § 7-intyg. Nuvarande regelverk om uppgiftsinhämt- ning och i vilken utsträckning RMV kan få del av uppgifter behandlar vi i avsnitt 9.4. Våra överväganden och förslag till vilka Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar uppgifter RMV behöver få tillgång till och hur en reglering av detta bör utformas, återfinns i avsnitt 9.5. 9.3Genomförande av rättspsykiatriska undersökningar och utfärdande av s.k. § 7-intyg 9.3.1Undersökningar på uppdrag av domstol Inom RMV:s rättsmedicinska verksamhetsområde genomförs olika typer av rättspsykiatriska undersökningar på uppdrag av domstol. Det gäller rättspsykiatriska undersökningar enligt lagen om rätts- psykiatrisk undersökning, undersökningar enligt 7 § personutred- ningslagen och s.k. riskutredningar enligt lagen (2006:45) om om- vandling av fängelse på livstid. Med stöd av den sistnämnda lagen kan livstidsdömda ansöka om att få sitt straff tidsbestämt. Vid pröv- ningen av en sådan ansökan får rätten (se 10 §) hämta in en utredning med utlåtande om risken för att den dömde återfaller i brottslighet. En sådan utredning genomförs (se 3 § förordningen [2006:1119] om omvandling av fängelse på livstid) av RMV. För att kunna genom- föra utredningen får RMV (se 11 § lagen om omvandling av fängelse på livstid) hämta in vissa uppgifter om den dömde som behövs för genomförandet av utredningen. Denna möjlighet omfattar uppgifter från en verksamhet där sekretess annars gäller enligt 25 kap. 1–5 §§, 26 kap. 1 §, 35 kap. 15 § eller 16 § OSL, dvs. dels uppgifter från offentligt bedriven hälso- och sjukvård samt socialtjänst, dels upp- gifter från Kriminalvården och i ärenden om överförande av verk- ställighet. Gällande bestämmelser om RMV:s möjlighet att få del av uppgifter vid utredningar som rör omvandling av fängelse på livstid, är i stor utsträckning utformade på samma sätt som för övrig ut- redningsverksamhet på det rättspsykiatriska området. Riskbedöm- ningarna genomförs enligt en liknande modell som för de rättspsy- kiatriska undersökningarna (se avsnitt 9.3.2). Uppgiftsinhämtning vid utredningar om återfallsrisk för livstidsdömda ingår dock inte i vårt utredningsuppdrag och kommer således inte att behandlas i det följande. Av avgörande betydelse för domstolars påföljdsbestämning är, som vi tidigare nämnt, den tilltalades psykiska tillstånd. Resultatet av RMV:s rättspsykiatriska undersökningar (både enligt lagen om rättspsykiatrisk undersökning och enligt personutredningslagen) är Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar därför mycket viktigt för domstolen. Inför våra överväganden om vilket underlag som RMV bör ha tillgång till vid genomförandet av dessa undersökningar, är det nödvändigt med en närmare redogörelse för vad dessa undersökningar består i och hur de genomförs. 9.3.2Ett underlag för att bestämma påföljd Av 30 kap. 6 § första stycket framgår att den som har begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning i första hand ska dömas till en annan påföljd än fängelse. Rätten får döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Vid bedöm- ningen av om det finns sådana skäl, ska rätten beakta om brottet har ett högt straffvärde, om den tilltalade saknar eller har ett be- gränsat behov av psykiatrisk vård, om den tilltalade i anslutning till brottet själv har vållat sitt tillstånd genom rus eller på något annat liknande sätt, samt omständigheterna i övrigt. Enligt andra stycket i samma lagrum får rätten inte döma till fängelse, om den tilltalade till följd av den allvarliga psykiska störningen har saknat förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt. Detta gäller dock inte om den tilltalade har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat liknande sätt. Den tilltalade ska under vissa förutsättningar (se tredje stycket i aktuellt lagrum) vara fri från påföljd. Om den som har begått ett brott, för vilket påföljden inte be- döms kunna stanna vid böter, lider av en allvarlig psykisk störning får rätten överlämna honom till rättspsykiatrisk vård (se 31 kap. 3 § första stycket ). En förutsättning för detta är att det med hänsyn till den tilltalades psykiska tillstånd och personliga för- hållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårds- inrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Har brottet begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får rätten (se andra stycket i samma lagrum) be- sluta att särskild utskrivningsprövning enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård ska äga rum vid vården, om det till följd av den psykiska störningen finns risk för att den tilltalade återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Om det med hänsyn till den till- talades tidigare brottslighet eller av andra särskilda skäl är påkallat, får rätten (se tredje stycket) i samband med överlämnande till rätts- Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar psykiatrisk vård döma till annan påföljd, dock inte fängelse eller överlämnande till annan särskild vård. Som grund för domstolens val av påföljd ska ligga en undersökning av om den person som ska dömas har begått den aktuella gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning och om personen lider av en sådan störning även vid domstillfället. RMV ansvarar (se 2 § förordningen [2007:976] med instruktion för Rättsmedicinal- verket) för rättspsykiatriska undersökningar i brottmål och läkar- intyg som avses i 7 § personutredningslagen. Bestämmelser om rättspsykiatriska undersökningar finns, som vi tidigare nämnt, huvudsakligen i lagen om rättspsykiatrisk undersök- ning. I brottmål får rätten (se 1 §) besluta om en rättspsykiatrisk undersökning i syfte att kunna bedöma om det finns medicinska förutsättningar att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § . Beslut om en rättspsykiatrisk undersökning får också fattas i syfte att kunna bedöma om den miss- tänkte har begått en gärning under påverkan av en allvarlig psykisk störning och i så fall tillståndets betydelse för frågan om påföljds- valet enligt 30 kap. 6 § . Den domstol som fattar beslut om en rättspsykiatrisk under- sökning ska ange ändamålet med undersökningen i beslutet (se 1 § andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning). Om beslutet avser en undersökning för att bedöma om det finns medicinska förut- sättningar att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § , ska det av beslutet framgå om under- sökningen ska omfatta förutsättningarna för vård med s.k. särskild utskrivningsprövning. Avser domstolens beslut en undersökning för att bedöma om den misstänkte har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får rätten besluta att undersök- ningen också ska omfatta frågan om huruvida den misstänkte till följd av störningen har saknat förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt. En undersök- ning kan i dessa fall också omfatta frågan om huruvida den miss- tänkte i anslutning till brottet själv genom rus eller på något annat liknande sätt har vållat det tillstånd som störningen utgörs av. Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar Ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning får (se 2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning) bara meddelas, om den misstänkte har erkänt gärningen eller om övertygande bevisning har lagts fram om att han eller hon har begått den. Om påföljden för det aktuella brottet bedöms kunna stanna vid böter, får beslut om rättspsy- kiatrisk undersökning inte meddelas. Ett beslut om att en sådan undersökning ska genomföras ska meddelas . Huvudregeln är att rätten inte får (se 3 § i aktuell lag) överlämna någon till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning utan att en rättspsykiatrisk undersökning har gjorts i målet. Om den misstänkte redan genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning och rätten har inhämtat utlåtande från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården, behövs dock inte någon rättspsykiatrisk undersökning. När det däremot gäller rättspsykiatrisk vård utan särskild utskriv- ningsprövning får rätten (se 4 §) överlämna någon till sådan vård, om det i målet har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning eller har inhämtats ett § 7-intyg som omfattar de medicinska förutsättning- arna för att döma till sådan påföljd. Om den misstänkte vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen om rätts- psykiatrisk vård, behöver rätten dock endast hämta in ett utlåtande om de medicinska förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård från den chefsöverläkare som är ansvarig för den vård som redan pågår. De närmare bestämmelserna om utförandet av rättspsykiatriska undersökningar finns i 5–11 §§ lagen om rättspsykiatrisk undersök- ning. Av 5 § framgår att rättspsykiatriska undersökningar kan ut- föras såväl vid inrättningar inom hälso- och sjukvården som vid särskilda undersökningsenheter. Vid en undersökningsenhet inom RMV ska (se 5 a §) vissa närmare preciserade bestämmelser i häktes- lagen (2010:611) tillämpas. En rättspsykiatrisk undersökning ska utföras med största möjliga skyndsamhet (se 6 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning). När den misstänkte är häktad, ska ett utlåtande över undersökningen ges in till domstolen från det att beslutet om under- sökning kom in till RMV. Om den misstänkte däremot inte är häktad, ska utlåtandet ges in från motsvarande starttid- punkt. Rätten får medge anstånd, under förutsättning att det finns synnerliga skäl för detta. Ett sådant anstånd beviljas vanligtvis med Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar Endast i undantagsfall medges ytterligare anstånd från domstolarnas sida. RMV utför ungefär 500 rättspsykiatriska undersökningar . Vid genomförandet av en undersökning av någon som är häktad, överförs personen till RMV inom från det att domstolen fattat beslut om undersökningen (se 8 §). Den misstänkte placeras på en rättspsykiatrisk undersökningsavdelning vid RMV. Ett utlåtan- de över en rättspsykiatrisk undersökning ska avges av en läkare vid undersökningsenheten eller av någon annan läkare som huvudman- nen för enheten utser (se 7 §). Utlåtandet ska innehålla uttalanden i de frågor som anges i domstolens beslut. Vissa närmare bestämmel- ser om utförandet av rättspsykiatriska undersökningar finns i för- ordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk undersökning. I utredningsarbetet vid RMV deltar en rättspsykiater, en psykolog, en forensisk socialutredare och representanter för vårdpersonalen. Utredningen genomförs med hjälp av bl.a. samtal med den miss- tänkte, psykologiska tester, kartläggning av levnadsomständigheter och observationer av den undersökte. Som underlag för RMV:s ut- låtande över den rättspsykiatriska undersökningen görs i normal- fallet fyra olika utredningar – en omvårdnadsutredning, en forensisk socialutredning, en psykologutredning och en medicinsk utredning. Vid samtliga utredningar, med undantag för omvårdnadsutredning- en, som innehåller en redogörelse för de observationer som omvård- nadspersonalen har gjort av den misstänkte under undersöknings- tiden, begär RMV in uppgifter från andra aktörer, exempelvis inom hälso- och sjukvården. För den forensiska socialutredningen kan uppgiftsinhämtande från olika andra aktörer ha mycket stor betydelse. En viktig fråga i den forensiska socialutredningen, är att bedöma den misstänktes psykosociala funktionsförmåga. Betydelsefull information för att kunna göra en sådan bedömning består i olika myndigheters och andra aktörers beskrivningar av den misstänktes levnadsförhållan- den under ett längre tidsperspektiv. RMV:s utredning i denna del innehåller en beskrivning av sociala förhållanden som kan ha påverkat den misstänkte och hans eller hennes psykiska hälsa. Uppväxtmiljö och tidiga upplevelser kan få stor inverkan på en individs utveck- ling. Mot denna bakgrund undersöks den misstänktes liv från tidig ålder fram till nutid. Vad som beskrivs från olika tidsperioder i den misstänktes liv, och i vilken omfattning detta sker, beror på hur Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar personens problematik ser ut och vilka diagnostiska frågeställningar som är aktuella. Av mer central betydelse är dock alltid de aktuella förhållandena. I den forensiska socialutredningen ingår frågor som kan hänföras till ett antal områden. Det gäller barndoms- och upp- växtförhållanden, vuxenliv, sociala aspekter på psykiska störningar och kroppsliga sjukdomar, substansbruk, aktuell situation och refe- renter som lämnar sin respektive syn på den misstänktes situation, funktionsnivå och psykiska hälsa. En persons psykosociala funktionsförmåga kan beskrivas som personens förmåga att hantera de krav som livet ställer i form av sociala relationer, delaktighet i samhället och vardagliga göromål. Däri ingår bl.a. förmåga till social interaktion liksom att hantera rela- tioner, konflikter, arbete, privatekonomi och fritid. Även för den medicinska utredning som görs inom ramen för den rättspsykiatriska undersökningen vänder RMV sig till myndig- heter och andra aktörer för att få del av underlag. I denna utredning kartläggs den misstänktes bakgrund från ett medicinskt perspektiv, både vad avser psykisk och fysisk hälsa. Den ansvarige rättspsy- kiatern gör en beskrivning av den misstänktes aktuella psykiska och fysiska tillstånd. Dessutom kartläggs eventuell beroendeproblematik. För att den medicinska utredningen ska bli så komplett som möjligt begär RMV in tillgängliga journaluppgifter från hälso- och sjuk- vården, både såvitt avser psykiatrikontakter och kontakter avseende fysisk sjukdom. I de fall då den misstänkte inte har varit i , vänder RMV sig till för att få del av uppgifter därifrån. För en sådan misstänkt finns ofta inte någon vårdhistorik att tillgå, varför värdefull information i stället kan finnas vid . När det gäller den del av den rättspsykiatriska undersökningen som består i en psykologutredning, fokuserar denna på en bedöm- ning av den misstänktes allmänintellektuella och neuropsykologiska funktioner samt hans eller hennes personlighet. I de fall då det kan antas föreligga en intellektuell eller neuropsykiatrisk funktionsned- sättning, är det viktigt med bakgrundsinformation som täcker in så stor del av historiken som möjligt. Anledningen till detta är att de nyssnämnda funktionsnedsättningarna är medfödda tillstånd och personens utveckling är därför av central betydelse. Så är även fallet vid personlighetsdiagnostik, där utvecklingen sedan tidig vuxenålder är i fokus. Det kan exempelvis handla om uppgifter från Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar angående den misstänktes förhållanden i sitt ur- sprungsland, eller från , om den miss- tänkte har mönstrat och då genomgått en psykologbedömning där. 9.3.4Läkarintyg enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. För inhämtande av s.k. § 7-intyg gäller, som vi tidigare nämnt, personutredningslagen. Lagen innehåller huvudsakligen bestämmel- ser om yttranden från Kriminalvården. Av 1 § framgår således att ett sådant yttrande ska inhämtas när det för att avgöra påföljdsfrågan i ett brottmål behövs en särskild utredning om en misstänkts person- liga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att den misstänkte avhåller sig från fortsatt brottslighet. När det finns skäl till det får rätten (se 7 § personutrednings- lagen) förordna en läkare att avge läkarintyg om en misstänkt. En förutsättning för detta är att allmänt åtal har väckts, eller annars att den misstänkte har erkänt gärningen eller det finns sannolika skäl för misstanken att han eller hon har begått brottet. Om rätten särskilt anger det i förordnandet, ska intyget (som vi har nämnt i avsnitt 9.3.3) omfatta de medicinska förutsättningarna för att överlämna den miss- tänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Närmare föreskrifter om utformningen av § 7-intyget finns i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Där framgår bl.a. att (se 13 §) läkarintyg enligt 7 § personutred- ningslagen får avges av läkare vid den rättspsykiatriska avdelningen inom RMV eller sådana enheter hos sjukvårdshuvudmän som i en- lighet med avtal med staten har åtagit sig att svara för att rätts- psykiatriska undersökningar utförs, samt av läkare som enligt avtal med RMV har åtagit sig att utfärda sådana intyg. En § 7-undersökning genomförs ofta som ett första steg, om det finns anledning att undersöka en brottsmisstänkts psykiska tillstånd. I många fall aktualiseras en § 7-undersökning i ett tidigt skede av brottmålsprocessen. Undersökningen består av ett ungefär timslångt samtal mellan undersökningsläkaren, som är specialist i psykiatri, och den misstänkte. Läkaren har regelmässigt tillgång till förundersök- ningen och ofta begär RMV in journaluppgifter från hälso- och sjukvården samt . Den genomförda undersökningen utmynnar vanligtvis i antingen en rekommendation till rätten att Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar genomföra en fullständig rättspsykiatrisk undersökning, eller ett besked om att en sådan undersökning inte är nödvändig. Om rätten särskilt har begärt det, kan intyget, som vi har nämnt, inne- hålla en bedömning av om det finns förutsättningar för rätts- psykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. RMV genomför ungefär 1 300 § 7-undersökningar . 9.4.1En lagstadgad skyldighet för vissa aktörer att lämna uppgifter till Vid såväl rättspsykiatriska undersökningar som § 7-undersökningar begär RMV, som vi tidigare nämnt, in uppgifter från olika aktörer. Uppgifterna utgör underlag vid RMV:s bedömning av den under- söktes psykiska tillstånd. Skyldigheten att lämna uppgifter som be- hövs för en rättspsykiatrisk undersökning regleras i 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Motsvarande bestämmelse för § 7- undersökningar finns i 8 § personutredningslagen. Av dessa båda lag- rum framgår att från en verksamhet där sekretess gäller enligt 25 kap. 1–5 §§ eller 26 kap. 1 § OSL ska det utan hinder av sekretessen lämnas ut sådana uppgifter om en misstänkt som behövs för en rättspsy- kiatrisk undersökning respektive för ett § 7-intyg. Detsamma gäller, såvitt avser rättspsykiatriska undersökningar, uppgifter om den miss- tänkte som behövs för ett läkarutlåtande som avser en misstänkt som vårdas enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård eller lagen om rättspsykiatrisk vård, liksom för ett yttrande av över ett sådant utlåtande. De sekretessbestämmelser som åsyftas i offentlighets- och sekre- tesslagen gäller dels sekretess till skydd för enskild i verksamhet som avser hälso- och sjukvård, dels sekretess inom socialtjänst och därmed jämställd verksamhet. Offentlighets- och sekretesslagen reg- lerar (se 1 kap. 1 §) myndigheters och vissa andra organs handlägg- ning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar. Dessutom innehåller lagen bestämmelser om tystnads- plikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut all- männa handlingar. Av 25 kap. 1 § OSL framgår att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar Detsamma gäller i annan medicinsk verk- samhet, exempelvis rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination, befruktning utanför kroppen, fastställande av köns- tillhörighet, abort, sterilisering, omskärelse och åtgärder mot smitt- samma sjukdomar. Sekretess gäller vidare (se 25 kap. 2 § OSL) hos en myndighet som bedriver verksamhet som avses i 1 § i samma kapitel för uppgift om en enskilds personliga förhållanden som, under vissa närmare förutsättningar, gjorts tillgänglig av en annan vårdgivare enligt bestämmelserna i patientdatalagen (2008:355) om samman- hållen journalföring. Dessutom följer av 25 kap. 3 § OSL att sekre- tess gäller i sådan verksamhet som innefattar omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över allmän eller enskild hälso- och sjukvård eller medicinsk verksamhet för uppgift om en enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden. Sekretess gäller därutöver i s.k. patientnämndsverksamhet, dvs. i ärenden hos en nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverk- samhet enligt lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållan- den (se 25 kap. 4 § OSL). I verksamhet som avser omhändertagande av patientjournal inom enskild hälso- och sjukvård för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden gäller sekretess enligt 25 kap. 5 § OSL. När det gäller sekretess inom , framgår av 26 kap. 1 § OSL att sekretess där gäller för uppgift om en enskilds person- liga förhållanden. Med socialtjänst ska förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst, verksamhet enligt den särskilda lag- stiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke och verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av . Till socialtjänst räknas också verk- samhet hos annan myndighet som innefattar omprövning av social- nämnds beslut eller särskild tillsyn över nämndens verksamhet och verksamhet hos invandrarbyrå. Med socialtjänst jämställs ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar, ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade, ärenden om allmän omvårdnad hos nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverk- samhet och verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Från sådan verksamhet som regleras i 25 kap. 1–5 §§ och 26 kap. 1 § OSL ska således, utan hinder av att sekretess annars kan gälla, Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar sådana uppgifter om en misstänkt lämnas ut som behövs för att RMV ska kunna genomföra en rättspsykiatrisk undersökning eller lämna ett § 7-intyg. Den reglering om uppgiftsinhämtning som finns i lagen om rättspsykiatrisk undersökning och i personutrednings- lagen omfattar således inte uppgifter om den enskilde som kan finnas hos privata vårdgivare eller privata utförare av socialtjänst. Inte heller omfattas myndigheter som inte bedriver hälso- och sjukvård eller socialtjänst enligt de aktuella bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen av någon uppgiftsskyldighet. 9.4.2Vilka ytterligare uppgifter efterfrågar och i vilken utsträckning får verket del av sådana uppgifter? Enskilt bedriven hälso- och sjukvård samt socialtjänst I samband med att en domstol fattat beslut om en rättspsykiatrisk undersökning eller en § 7-undersökning, får RMV via domstolen det förundersökningsmaterial som finns tillgängligt, inklusive det under- lag i häktningsfrågan som getts in till domstolen i de fall då den misstänkte är häktad. Därutöver begär RMV in uppgifter från offent- ligt bedriven hälso- och sjukvård samt socialtjänst, med stöd av de bestämmelser vi redovisat i avsnitt 9.4.1.