sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — Sammantaget innebär det sagda, givet att kraven på kriminalisering av de enskilda brott som det hänvisas till i bestämmelserna om finan- siering av terrorism uppfylls, att svensk rätt uppfyller tilläggsproto- kollets och direktivets krav på kriminalisering av finansiering av terroristbrott (direktivets artikel 3) och terrorismresor (tilläggsproto- kollets artikel 5 och direktivets artikel 9). Behov av lagstiftning finns således inte i dessa delar. Däremot görs bedömningen att svensk rätt inte uppfyller direk- tivets krav på kriminalisering av •finansiering av brott med anknytning till en terroristgrupp (arti- kel 4), offentlig uppmaning till terroristbrott (artikel 5), rekry- tering för terrorismsyften (artikel 6), tillhandahållande av utbild- ning för terrorismsyften (artikel 7), mottagande av utbildning för terrorismsyften (artikel 8) och organiserande eller annat under- lättande av resor för terrorismsyften (artikel 10). •finansiering av medverkan till samtliga ovan angivna gärningar (artiklarna 3–10). •försök till finansiering av samtliga gärningar (artiklarna 3–10) och medverkan till dem, med undantag för försök till finansiering av terroristbrott. Behov av lagstiftning finns därför i dessa delar. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … 7.3.10Andra brott med anknytning till terroristverksamhet Bedömning: De gärningar som enligt direktivets bestämmelse ska betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet är till stor del, men inte fullt ut, reglerade i svensk rätt. Det be- hövs därför lagstiftning för att bestämmelserna ska vara genom- förda. Enligt terrorismdirektivets artikel 12 ska medlemsstaterna vidta nöd- vändiga åtgärder för att säkerställa att följande uppsåtliga gärningar betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet: a)Grov stöld i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 3. b)Utpressning i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 3. c)Upprättande eller användning av falska administrativa dokument i syfte att begå något av de brott som anges i artiklarna 3.1 a–i, 4 b och 9. Bestämmelsen innehåller således en uppräkning av vissa gärningar som anses vara särskilt frekventa i samband med utförandet av terro- ristbrott och som därför enligt direktivet ska betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet. Direktivet ställer inte något krav på straffskalan för gärningarna, förutom att påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande samt kunna med- föra överlämnande eller utlämning (artikel 15.1). Direktivets bestämmelse motsvaras till stor del av artikel 3 a i terrorismrambeslutet och artikel 3.2 d i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring. Bestämmelsens struktur är oföränd- rad, men den har däremot ändrats i sak i några avseenden. Artikel 12 c som hänvisar till upprättande av falska administrativa dokument i visst syfte har utvidgats till att även omfatta användning av sådana dokument i samma syfte. Härutöver har syftesangivelsen utvidgats och omfattar även angivna gärningar i syfte att begå brott enligt direktivets artikel 9 (terrorismresor). Som följer av artikel 14 innehåller direktivet även krav på kri- minalisering av medhjälp, anstiftan och försök till aktuella brott med Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … anknytning till terroristverksamhet. Sådana krav återfinns i artikel 4.1 i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring. Kraven är således inte nya, med undantag från de delar där bestämmelsen har utvidgats på angivet sätt. Brott med anknytning till terroristverksamhet förutsätter enligt direktivet inte att ett terroristbrott faktiskt har begåtts, se artikel 13. Motsvarande bestämmelse finns i artikel 3.3 i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring. Vidare förutsätts det inte en koppling till något annat specifikt brott som anges i direktivet, se artikel 13. Artikel 13 behandlas närmare i avsnitt 7.3.11. Terrorismrambeslutets bestämmelser har genomförts i svensk rätt genom straffskärpningsbestämmelsen i 5 § terroristbrottslagen.118 I samband med genomförandet konstaterades att gärningarna som åsyftas i terrorismrambeslutet redan var kriminaliserade enligt svensk rätt och torde motsvaras av stöld och grov stöld, 8 kap. 1 och 4 §§ , rån och grovt rån, 8 kap. 5 och 6 §§ , ut- pressning, 9 kap. 4 § , samt urkundsförfalskning och grov urkundsförfalskning, 14 kap. 1 och 3 §§ . Av 5 § terroristbrottslagen följer således att om någon begår ett brott som nämnts eller försök till sådana brott, med uppsåt att främja terroristbrott ska detta, om gärningen inte omfattas av ansvar enligt 2 eller 4 § eller medverkan till sådana brott, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp och enligt bestämmelserna i 29 kap. 2 § , beaktas som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet.119 I vissa fall kan en gärning enligt denna paragraf även uppfylla rekvisiten för medverkan till terroristbrott eller om sådant brott inte fullbordas, förberedelse till terroristbrott. Om så är fallet döms normalt också för sådant brott i brottskonkurrens.120 Det straff- värde som ligger i främjandet bör därvid beaktas vid värderingen av terroristbrottet. Straffskärpningsregeln blir därmed inte tillämplig. För att klargöra detta anges uttryckligen att bestämmelsen endast är tillämplig om gärningen inte omfattas av ansvar enligt 2 eller 4 § eller medverkan till sådana brott. 2002/03:38 s. 67 f. 2002/03:38 s. 92. 2002/03:38 s. 68 och 93. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Uttrycket ”uppsåt att främja” har samma betydelse i 5 § terro- ristbrottslagen som det har i bestämmelsen om förberedelse till brott i 23 kap. 2 § brottsbalken.121 Eventuellt uppsåt att främja terrorist- brott har tidigare ansetts tillräckligt. tillämpas däremot det s.k. likgiltighetsuppsåtet. Det behöver inte vara fråga om ett visst bestämt terroristbrott, utan det räcker med uppsåt att terroristbrott förr eller senare ska komma till utförande. Att avsikten att främja terroristbrott ska beaktas som en försvå- rande omständighet utesluter inte att det kan finnas andra omstän- digheter som i det enskilda fallet kan tillmätas lika stor eller större betydelse. Samtliga omständigheter vid brottet ska, på sedvanligt sätt, beaktas vid straffvärdebedömningen. Direktivets bestämmelse i artikel 12 om andra brott med anknyt- ning till terroristverksamhet motsvarar till stora delar, men inte fullt ut, terrorismrambeslutets (i dess lydelse ändring) bestämmelser härom i sak. I de delar där bestämmelsen motsvarar rambeslutets bestämmelser saknas det skäl att frångå bedömningen att de bestämmelserna är genomförda i svensk rätt. Bedömningen görs även att regleringen ”med uppsåt att främja terroristbrott” i 5 § terroristbrottslagen omfattar gärningar i syfte att begå brott enligt direktivets artikel 4 b, dvs. delta i en terroristgrupps verksamhet med vetskap om att deltagandet kommer att bidra till gruppens brottsliga verksamhet (jfr rambeslutets artikel 2.2 b). Att delta i en terroristgrupps verksamhet med vetskap om att deltagandet kom- mer att bidra till gruppens brottsliga verksamhet är, som angetts bl.a. i avsnitt 7.3.2, i svensk rätt reglerad som försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till terroristbrott. En person som begår en sådan gärning som räknas upp i artikel 12 i syfte att delta i en terroristgrupps verksamhet med vetskap om att deltagandet kommer att bidra till gruppens brottsliga verksamhet får således bedömas ha uppsåt till att terroristbrott förr eller senare ska komma till utförande. Även sådana gärningar bedöms således omfattas av 5 § terrorist- brottslagen. Däremot görs bedömningen att behov av lagstiftning finns i de delar som är nya i förhållande till terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring. Behov av lagstiftning finns således för att även användning av falska administrativa dokument i visst syfte ska 2002/03:38 s. 93. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet och för att syftet med att upprättande eller användning av falska administra- tiva dokument även ska omfatta att begå brott enligt direktivets artikel 9 (terrorismresor). Direktivets krav på kriminalisering av medhjälp och anstiftan till de brott som är aktuella här behandlas i avsnitt 7.3.12. Som framgår där uppfyller svensk rätt dessa krav, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelser om de självständiga brottsbeskriv- ningarna uppfylls. Svensk rätt uppfyller även direktivets krav på försök till brott, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelser om de självständiga brottsbeskrivningarna uppfylls. Sammantaget innebär det sagda att de gärningar som enligt direk- tivets bestämmelser ska betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet till stor del, men inte fullt ut, är reglerade i svensk rätt. Behov av lagstiftning finns således. 7.3.11Ett terroristbrott behöver inte ha begåtts/anknytning till terroristbrott Bedömning: Tilläggsprotokollets och direktivets bestämmelser om att ett terroristbrott inte behöver ha begåtts för att vissa gär- ningar ska vara straffbara och om anknytning till terroristbrott medför inget behov av lagstiftning, givet att kriminaliserings- kraven i de bestämmelser till vilka de hänvisar uppfylls. Som redovisats ovan ska, enligt artikel 9 i tilläggsprotokollet, alla bestämmelser i terrorismkonventionen122, däribland dess artikel 8, tillämpas på motsvarande sätt när det gäller bestämmelserna i tilläggs- protokollet. Enligt artikel 8 i terrorismkonventionen behöver, för att en gärning ska utgöra brott enligt artiklarna 5–7 i konventionen, ett terroristbrott inte ha begåtts. Motsvarande ska alltså gälla brott 122 I förhållandet mellan parterna och med undantag av konventionens bestämmelse om osjälv- ständiga brottsformer i artikel 9. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … enligt artiklarna 2–6 i tilläggsprotokollet (deltagande i en samman- slutning eller grupp för terrorismsyften, mottagande av utbildning för terrorismsyften, utlandsresor för terrorismsyften, finansiering av utlandsresor för terrorismsyften och organiserande eller annat underlättande av utlandsresor för terrorismsyften). Som också redovisats finns i artikel 13 i direktivet en allmän be- stämmelse om anknytning till terroristbrott. Enligt artikeln ska det, för att en gärning som avses i artikel 4 eller i avdelning III i direk- tivet ska vara straffbar, inte vara nödvändigt att ett terroristbrott faktiskt har begåtts. Det ska inte heller, vad gäller de brott som avses i artiklarna 5–10 och 12, vara nödvändigt att fastställa en koppling till något annat specifikt brott som anges i direktivet. Artikelns första led har således sin motsvarighet i terrorismkonventionen och även i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring, såvitt avser flertalet av de gärningar som omfattas av de instrumenten. Artikelns andra led är däremot nytt. Enligt det första ledet i artikel 13 ska det alltså inte vara nöd- vändigt att ett terroristbrott faktiskt har begåtts för att en gärning som avses i följande artiklar ska vara straffbar: •Brott med anknytning till en terroristgrupp (artikel 4) •Offentlig uppmaning till terroristbrott (artikel 5) •Rekrytering för terrorismsyften (artikel 6) •Tillhandahållande av utbildning för terrorismsyften (artikel 7) •Mottagande av utbildning för terrorismsyften(artikel 8) •Resor för terrorismsyften (artikel 9) •Organiserande eller annat underlättande av resor för terrorism- syften (artikel 10) •Finansiering av terrorism (artikel 11) •Andra brott med anknytning till terroristverksamhet (artikel 12) Detta första led motsvaras alltså, såvitt avser flertalet av de gärningar som omfattas av terrorismrambeslutet, av artikel 3.2 och 3.3 i ram- beslutet i dess lydelse ändring. Enligt artikel 3.3 be- Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … höver ett terroristbrott inte ha begåtts för att en gärning enligt artikel 3.2123 ska var straffbar. Motsvarande bestämmelse finns, som framgått, i artikel 8 i terrorismkonventionen enligt vilken ett terrorist- brott inte behöver ha begåtts för att en gärning ska utgöra brott enligt artiklarna 5–7124 i konventionen och även artiklarna 2–6 i tilläggsprotokollet. Artikel 8 i konventionen och det första ledet i artikel 13 i direk- tivet innebär alltså att kriminaliseringen av de gärningar som avses i tilläggsprotokollet och i artiklarna 4 och 5–12 i direktivet inte ska förutsätta att ett terroristbrott kommit till stånd. Här klargörs, vilket nog kan anses följa redan av instrumentens artiklar, att något terro- ristbrott rent faktiskt inte behöver ha begåtts för att ansvar ska kunna aktualiseras enligt instrumenten. När det gäller bestämmelserna om offentlig uppmaning till ter- roristbrott, rekrytering för terrorismsyften, tillhandahållande av ut- bildning för terrorismsyften och andra brott med anknytning till terroristverksamhet (artiklarna 5–7 och 12 i direktivet) motsvaras de i huvudsak, som framgått i avsnitten 7.3.3–7.3.5 och 7.3.10 ovan, av bestämmelser i terrorismrambeslutet och terrorismkonventionen. De bestämmelser som genomför artiklarna i rambeslut och konven- tion125 har bedömts förenliga med artikel 3.3 respektive 8 i de instru- menten. Motsvarande bedömning kan göras här. De brott som avses i artiklarna 5–7 och 12 i direktivet tar, liksom brotten i artiklarna 3–6 i tilläggsprotokollet och de nytillkomna brotten i direktivets av- delning III (mottagande av utbildning för terrorismsyften, resor för terrorismsyften, organiserande eller annat underlättande av resor för terrorismsyften och finansiering av terrorism [artiklarna 8–11]), således sikte på vad som skulle kunna karaktäriseras som förfälts- gärningar, dvs. gärningar som i tiden ligger före den tidpunkt vid vilken ett fullbordat terroristbrott föreligger, och förutsätter inte – såsom t.ex. medverkansansvar enligt svensk rätt – att huvudbrottet i någon form kommer till utförande. Detsamma måste då gälla för offentlig uppmaning till terroristbrott, rekrytering för terroristsyften, utbildning för terroristsyften, grov stöld eller utpressning i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 1.1 och upprättande av förfalskade administrativa dokument i syfte att begå något av de brott som anges i artiklarna 1.1 a–h och 2.2 b. Brott som begås av en terroristgrupp (arti- kel 2) omfattas således inte av bestämmelsen. offentlig uppmaning att begå terroristbrott, rekrytering till terrorism och utbildning för terrorism. 1253–5 §§ rekryteringslagen och 5 § terroristbrottslagen. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … brotten i de bestämmelser som antingen anses eller föreslås genom- föra tilläggsprotokollets och direktivets bestämmelser. Som har framgått och kommer att framgå i kapitel 8 förutsätter brott enligt dessa bestämmelser126 inte att ett terroristbrott faktiskt har begåtts, tvärtom är det av bestämmelsernas utformning tydligt att det för straffbarhet inte krävs att så har skett. Sammantaget innebär det sagda att de bestämmelser som anses eller föreslås genomföra artiklar- na 3–6 i tilläggsprotokollet och artiklarna 5–12 i direktivet är för- enliga med artikel 8 och det första ledet i artikel 13. Som framgått i avsnitt 7.3.2 ovan finns när det gäller artikel 2 i tilläggsprotokollet och artikel 4 i direktivet (deltagande i en sam- manslutning eller grupp för terrorismsyften/brott med anknytning till en terroristgrupp), eftersom bestämmelserna i 23 kap. 1, 2 och 4 §§ är tillämpliga i förhållande till 2, 3 och 4 §§ terro- ristbrottslagen, inte något behov av en särskild reglering för att upp- fylla instrumentens kriminaliseringskrav i de delarna. Den gärning som kriminaliseringskravet tar sikte på här är alltså i svensk rätt reglerad som försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till terroristbrott. Försök, förberedelse och stämpling till terroristbrott är förfältsgärningar som ligger i tiden före den tidpunkt vid vilken ett fullbordat terroristbrott föreligger. Den regleringen är således förenlig med artikel 8 och det första ledet i artikel 13. När det gäller medverkan till terroristbrott förutsätter förvisso medverkansansvaret enligt svensk rätt att huvudbrottet i någon form kommer till utförande. I 23 kap. 4 § förutsätts således att en straffbelagd gärning utförts. Att gärningsmannen inte kan straffas, t.ex. på grund av bristande uppsåt eller på grund av minder- årighet, utesluter inte ansvar för någon annan medverkande. Det är således tillräckligt att det beskrivna brottet rent objektivt sett har blivit förverkligat. Med att brott fullbordats jämställs att det i enlig- het med reglerna i 23 kap. 1 och 2 §§ kommit till stånd 126 Se när det gäller de nytillkomna brotten bl.a. förslagen till 5 a och 5 b §§ rekryteringslagen (tillsammans med 23 kap. 4 § ) samt 3 och 3 a §§ finansieringslagen. När det gäller resor till anses kriminaliseringskravet i artikel 9.2 b i direktivet uppfyllt genom möjligheterna att tillämpa bestämmelserna om förberedelse och stämpling till terroristbrott (se 4 § terroristbrottslagen och 23 kap. 2 § ). Förberedelse och stämpling till terroristbrott är förfältsgärningar som i tiden ligger före den tidpunkt vid vilken ett fullbordat terroristbrott föreligger. Den regleringen är således förenlig med det första ledet i artikel 13. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling.127 Mot den bakgrunden får även denna reglering anses förenlig med artikel 8 och det första ledet i artikel 13. Enligt det andra ledet i artikel 13 ska det inte heller vara nöd- vändigt att fastställa en koppling till något annat specifikt brott som anges i direktivet vad gäller de brott som avses i artiklarna 5–10 och 12 i direktivet, dvs. offentlig uppmaning till terroristbrott (artikel 5), rekrytering för terrorismsyften (artikel 6), tillhandahållande och mottagande av utbildning för terrorismsyften (artiklarna 7 och 8), resor för terrorismsyften och organiserande eller annat underlät- tande av sådana resor (artiklarna 9 och 10) samt andra brott med anknytning till terroristverksamhet (artikel 12). Brott med anknyt- ning till en terroristgrupp (artikel 4) och finansiering av terrorism (artikel 11) omfattas således inte av detta led i artikeln. För att någon ska kunna straffas för de brott som avses i artik- larna 5–10 och 12 ska det alltså inte krävas att man kan fastställa en koppling (”establish a link”) till något annat specifikt brott (”specific offence”) som anges i direktivet. Det framgår inte närmare i direk- tivet vad som avses med detta. I förklaringen till motsvarande artikel i det ursprungliga direktivförslaget anges dock beträffande innebör- den av rekvisitet ”fastställa en koppling” att det för att kriminalisera rekrytering för terrorismsyften t.ex. inte är nödvändigt att någon har försökt förmå personen att begå ett specifikt terroristbrott eller att den person som tillhandahåller utbildning för terrorismsyften instruerar en person i hur ett specifikt terroristbrott ska begås.128 Rekvisitet synes således ta sikte på de led i bestämmelserna om rekrytering för terrorismsyften (artikel 6) och tillhandahållande re- spektive mottagande av utbildning för terrorismsyften (artiklarna 7 och 8) som avser de brott som den som rekryteras eller utbildas kan komma att begå. På motsvarande sätt bör det när det gäller bestämmelsen om offentlig uppmaning (artikel 5) ta sikte på de brott som till följd av uppmaningen kan komma att begås och, när det 127 m.fl., , En kommentar (, Zeteo), kommentaren till 23 kap. 4 §. 128 Förslag till och rådets direktiv om bekämpande av terrorism och om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF om bekämpande av terrorism, s. 19. Se artikel 15 som i denna del anger att det, vad gäller de brott som avses i artikel 4 och avdelning III, inte heller ska vara nödvändigt att fastställa en koppling till ett specifikt terroristbrott eller, vad gäller de brott som avses i artiklarna 9–11, till ”specifika brott med anknytning till terroristverksamhet”. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … gäller bestämmelsen om resor för terrorismsyften (artikel 9.1 och 9.2 a), inte på resan som sådan utan på de brott som resenären har för avsikt att begå. I svensk rätt är det exempelvis, enligt 4 § rekryterings- lagen, tillräckligt för straffansvar att en person sökt förmå någon annan att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslig- het. Vad som avses med särskilt allvarlig brottslighet anges i 2 § samma lag. Personen behöver alltså inte ha sökt förmå den andre att begå eller medverka till ett specifikt eller konkret terroristbrott eller annat brott som anges i 2 §. På samma sätt är det, när det gäller resebrottet i 5 b § rekryteringslagen, tillräckligt för straffansvar att den som reser eller påbörjar en resa gör det i avsikt att t.ex. begå särskilt allvarlig brottslighet. Detsamma gäller brotten i 3, 5 och 5 a §§ rekryteringslagen. Det förutsätts således inte att det kan fast- ställas en koppling till något annat specifikt eller konkret brott som anges i direktivet. Sammantaget innebär det sagda att de bestämmel- ser som anses eller föreslås genomföra artiklarna 5–8 samt 9.1 och 9.2 a är förenliga med det andra ledet i artikel 13. När det gäller resor för terrorismsyften i artikel 9 anses i av- snitt 8.2.5, såvitt avser resor till , kriminaliseringskravet i artikel 9.2 b uppfyllt genom möjligheterna att tillämpa bestämmel- serna om förberedelse och stämpling till terroristbrott (se 4 § terro- ristbrottslagen och 23 kap. 2 § ). Direktivets krav på kriminalisering avser i denna del förberedande gärningar (”prepara- tory acts”) som vidtas av en person som reser in i med avsikt att begå ett terroristbrott enligt artikel 3 eller bidra till att ett sådant brott begås. Man har från unionens sida avsiktligt valt att inte närmare beskriva vad som avses med detta för att på så sätt möjliggöra för medlemsstaterna att använda de förstadiebrott som finns i nationell rätt. I direktivets skäl 12 anges dock planering eller stämpling (”planning or conspiracy”) som exempel på förberedan- de gärningar i artikelns mening. Underpunkten b i artikel 9 är alltså i denna del tydligt knuten till förfältsgärningar eller s.k. osjälvstän- diga brott där det förutsätts en koppling till huvudbrottet, dvs. Rekvisitet ”fastställa en koppling” måste alltså här ta sikte på något annat än terroristbrottet och även denna reglering får, mot den bakgrunden, anses förenlig med det andra ledet i artikel 13. När det gäller organiserande eller annat underlättande av resor för terrorismsyften (artikel 10) har i avsnitt 7.3.8 gjorts bedömningen att de gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets (och tilläggs- Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … protokollets) bestämmelser är kriminaliserade genom möjligheter- na att tillämpa medverkansbestämmelsen i 23 kap. 4 § i förhållande till kriminaliseringen av terrorismresor, givet att den kriminaliseringen uppfyller instrumentens kriminaliseringskrav och att det därför inte behövs någon särskild reglering i den delen. I samma avsnitt har gjorts bedömningen att en sådan medverkans- lösning är förenlig med artikel 13. Slutligen ska det inte heller när det gäller andra brott med an- knytning till terroristverksamhet (artikel 12) vara nödvändigt att fast- ställa en koppling till något annat brott som anges i direktivet. Som framgått i avsnitt 7.3.10 är artikeln i stora delar genomförd i svensk rätt genom straffskärpningsbestämmelsen i 5 § terroristbrottslagen.