sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — Det har därför inte varit möjligt att ta ställning till lämpligheten av förslaget. Jag är dock av uppfattningen att den särskilda kompetens som finns vid mark- och miljödom- stolarna avseende såväl natur- och kulturmiljö som värdring av skogsfastigheter behövs vid prövningen av överklagade ärenden en- ligt förslaget till en ny 40 §. Sanktionsavgifternas storlek ändrades drastiskt till lägre belopp i ett mycket sent skede av utredningen. Även i denna del har det inte varit möjligt att ta ställning till förslaget. Enligt min mening är de föreslagna avgifterna för låga för att fylla sitt syfte. Särskilt yttrande av experten Utredaren föreslår att allmänheten ska få rätt till överprövning av beslut om förbud och föreläggande med anledning av underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen. Utredaren föreslår att ställningstagande att inte fatta beslut med anled- ning av underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen inte i något fall ska medföra en rätt till överprövning för allmänheten. Jag tillstyrker inte utredarens förslag i den delen. Jag anser att ställningstaganden med anledning av en underrättelse enligt 14 § och andra ställningstaganden i tillsynsärenden bör kunna bli före- mål för överprövning när ärendet är relaterat till dispens och till- stånd som har sin grund i förpliktelser till följd av EU- medlemskapet. Denna rätt bör säkerställas i lag för att uppfylla Århuskonventionen och EU-rättsliga förpliktelser. Sådan överprövning bör ske i mark- och miljödomstol. Vad som ska offent- liggöras för allmänheten bör motsvara regleringen av vad som är möjligt att överklaga. En sanktionsväxling från straff till sanktionsavgift föreslås då skyldigheterna enligt 14 § inte följs. Sanktionsavgifterna som före- slås är enligt min uppfattning alltför låga för att få den handlings- dirigerande och avskräckande effekt de bör ha. Kan beslut och ställningstaganden med anledning av en underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen omfattas av artikel 9.3 i Århuskonventionen? har enligt 33 § skogsvårdslagen tillsynsansvar över skogsvårdslagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Lagen innehåller flera bestämmelser med anknytning till miljö- och naturskydd. För att se till att lagen eller sådana föreskrifter med- delats med stöd av lagen, som bl.a. ger uttryck för miljöhänsyn, följs får med stöd av 35 § skogsvårdslagen meddela de förelägganden och förbud som behövs. Min uppfattning är att tillsynsmyndigheternas uppgift är att se till att den materiella lag- stiftningen under det utpekade tillsynsområdet följs. målet tilldelas de olika verktyg. Begreppet ”får” i 35 § ska enligt min mening förstås som en möjlighet för att vidta de tillsynsåtgärder som bedöms nödvändiga och proportionerliga i det enskilda fallet för att lagen eller föreskrifter ska följas. Vid beslut om tillstånd till avverkning, underrättelse om avverk- ning samt annan tillsyn av tillämpas utöver skogs- vårdslagen delar av regler och relaterad reglering så som artskyddsförordningen. Det regelverket ger uttryck för förpliktelser till följd av EU-medlemskapet så som art- och habitat- direktivet, fågeldirektivet, ramvattendirektivet. Innebörden av artikel 9.3 i Århuskonventionen har prövats av i bl.a. mål C 240/09. Domstolen uttalar att arti- kel 9.3 till sin lydelse inte innehåller en sådan klar och precis skyl- dighet att den har direkt effekt utan att verkningarna av bestäm- melsen är beroende av någon ytterligare rättsakt. I praxis har rätt till överprövning ansetts föreligga när ett beslut har gällt ett till- stånd eller dispens med anknytning till EU-rättsliga bestämmelser av materiell art så som skyddsbestämmelser i art- och habitatdirek- tivet (HFD 2014 ref. 8, och HFD 2015 ref. 79). Genom den omfat- tande praxis som redovisas av utredaren i kapitel 14 bör det anses vara fastlagt att miljöorganisationer kan ha rätt till överprövning av både faktiskta beslut avseende tillståndsplikt och tillsynsmyndig- heters ställningstagande i ärenden. Det gäller oavsett om hante- ringen utmynnar i ett formellt beslut eller i att tillsynsmyndigheten inte vidtar någon åtgärd. ställningstaganden med anledning av underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen och även i andra tillsynsärenden utgör enligt min uppfattning både tillsyn och en tillämpning av miljö- lagstiftning. Mot bakgrund av Mark- och ställ- ningstaganden i MÖD 2013:6, MÖD 2014:30, MÖD 2012:47, MÖD 2012:48 m.fl. bör en rätt till överprövning kunna föreligga vid ett påstående om att den åtgärd som har hanterat borde ha krävt ett beslut om tillstånd eller dispens. Rätt till över- prövning bör finnas i vart fall när ett sådant tillstånd eller dispens enligt nationell lagstiftning berör en materiell förpliktelse angiven i EU-rättslig lagstiftning. Utredarens förslag till regeländring är inte förenligt med Åhuskonventionen och EU-rättliga förpliktelser Avsikten med utredarens förslag till reglering är att allmänheten varken ska ges möjlighet att klaga på ställnings- tagande att inte fatta beslut med anledning av anmälan enligt 14 § eller faktiska beslut att inte vidta åtgärder i ett tillsynsärende som har initierats av någon annan än markägaren. Jag bedömer att den föreslagna begränsningen av rätten till överpröv- ning inte är förenlig med krav på effektiva nationella rättsmedel och principen om ändamålsinriktad tolkning av det unionsrättsliga regelverket. Därutöver bedömer jag att förslaget inte heller kan anses uppfylla de krav som följer av Århuskonven- tionen. Jag anser därför att klagorätten för miljöorganisationer inte kan begränsas så mycket som utredaren föreslår. Angående begränsning av rätten till överprövning har EU-dom- stolen i flera avgöranden1 uttalat att det i avsaknad av unionslagstift- ning ankommer på varje medlemsstat att i sin interna rättsordning fastställa processuella regler som ger ett effektivt skydd för enskildas rättigheter enligt unionsrätten, som exempelvis art- och habitat- direktivet. Dessa processuella regler får varken vara mindre för- månliga än dem som avser liknande talan som grundar sig på natio- nell rätt (likvärdighetsprincipen) eller göra det i praktiken omöjligt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten (effektivitetsprin- cipen). På nationell nivå har det i promemorian ”Överprövning av be- slut om skyddsjakt och licensjakt för vissa rovdjur”2 konstaterats att en bestämmelse i jaktförordningen som begränsade rätten till överprövning till som sista instans inte var för- enlig med effektivitetsprincipen eller likvärdighetsprincipen. bekräftade i mål HFD 2015 ref. 79 att prin- cipen om effektiva genomförande medför att ett admi- 1EU-domstolen har bekräftat att artikel 9.3 i Århuskonventionen ska tillämpas på ett sådant sätt att det finns tillgång till rättslig prövning inför en domstol, bl.a. i de fall då kraven i art- och habitatdirektivet inte följs (mål C 240/09 punkt 49 och 50). Rätten till domstols- prövning (se t.ex. målen C-97/91 Borelli, punkt 13 och 14 samt C-562/12 Liivimaa Lihaveis MTÜ, punkt 75). 2Näringsdepartementet , /rattsdokument/departements- serien-och-promemorior/2015/10/overprovning-av-beslut-om-skyddsjakt-och-licensjakt-for- vissa-rovdjur/ nistrativt överklagandeinstitut inte är tillräckligt. Om det helt saknas överklagandemöjlighet, även i administrativ ordning, bedömer jag att vare sig effektivitetsprincipen eller Århuskonventionens uppfylls. Det behöver i vart fall finnas en möjlighet till överprövning där legalitets-, objektivets- och proportionalitetsprincipen tillgodoses och där det finns en möjlighet att pröva frågor om inhibition. Förslaget i utred- ningen är därför ännu svårare att motivera från ett EU-rättsligt perspektiv, än det tidigare överklagandesystemet i fråga om stora rovdjur. Effekterna och lämplighet av regeländring i enlighet med förslaget Min uppfattning är att den föreslagna regleringen inte kommer att få den effekt utredaren avser. Eftersom genom EU-med- lemskapet är bunden av artikel 9.3 i Århuskonventionen ska en tolk- ning av nationell rätt göras i enlighet med bestämmelser så långt det är möjligt. Utformningen av 40 § skogsvårdslagen öppnar – genom tolk- ning på grund av praxis – för att fler beslut och ställningstaganden än de som uttryckligen anges kan bli överklagbara. Det är dock svårt att på förhand säga hur domstolarna kommer att göra en så- dan tolkning, och en sådan praxisutveckling kan ta . Utfor- mningen av bestämmelsen kan leda till att det blir mycket processer angående bestämmelsens tillämplighet. Det är svårt att förutse i vilken utsträckning be- slut med anledning av avverkningsanmälningar omfattas av art. 9.2 Århuskonventionen. Det kan dock inte uteslutas att vissa avverk- ningar kan ha betydande miljöpåverkan. beslut och ställningstaganden i sådana ärenden ska alltid kunna överklagas oavsett om det uttryckligen framgår av 40 §. Den föreslagna regeländringen kan innebära olägenhet för både markägarna, skogsbranschen och miljöorganisationerna. Regleringen innebär enligt min uppfattning, mot bakgrund av vad som sägs ovan, en falsk trygghet för markägaren. Det faktum att det inte finns lag- stadgade frister, utöver 23 § förvaltningslagen, för alla de beslut och ställningstaganden som kan bli överklagbara, spär på denna osäker- het. Det kan inte anses lämpligt att utredaren föreslår en reglering som inte återspeglar praxis från och nationella domstolar angående tillämpligheten av Århuskonventionen och EU-rättsliga förpliktelser. Utredarens förslag svarar därmed inte på utredningsdirektivets krav på lämplig lagreglering. Offentliggörande av beslut och ställningstaganden För att uppfylla vad jag anser krävs enligt Århuskonventionen och EU-rättsliga förpliktelser bör den föreslagna skyldigheten avseende offentliggörande gälla i vidare omfattning. Tillgänglig- görande bör ske i likhet med vad utredaren föreslår för samtliga beslut och förelägganden som är möjliga att överklaga enligt 40 § skogsvårds- lagen. Det är tänkbart att det skulle vara mycket tids- och resurs- krävande för att ha en process för att avgöra vilka beslut som kan överklagas eller inte. Av det skälet kan det sannolikt vara en smidigare lösning att offentliggöra alla beslut och ställnings- taganden enligt 14 §. Det är också mer rättssäkert, eftersom inga överklagbara beslut riskerar att inte bli offentliggjorda. Sanktionsavgifterna som föreslås är enligt min uppfattning alltför låga för att få den handlingsdirigerande och avskräckande effekt de bör ha. Det är viktigt att avgifternas storlek motiverar markägarna att organisera sin verksamhet så att underrättelse enligt 14 § skogs- vårdslagen alltid görs. Det är viktigt eftersom skyldigheten enligt 14 § syftar till att ge reell möjlighet att bedriva tillsyn innan åtgärder har genomförts. Möjligheten att bedriva sådan till- syn går annars förlorad. I förvaltningsdomstolarna finns viss erfarenhet och kunskap av de rättsfrågor som kan aktualiseras. Jag gör ändå bedömningen att det vore lämpligt att beslut om avverkningar, förelägganden, förbud, samt övriga tillsynsbeslut, överklagas till mark- och miljödomstol. Mark- och miljödomstolarna hanterar bl.a. mål och ärenden enligt och prövar därmed redan ärenden som rör skogen i en Här finns också stor erfarenhet av den unionsrätt som kan komma att aktualiseras i ärenden om planerade avverkningar. Ärendenas karaktär kan dessutom kräva den särskilda kompe- tens som mark- och miljödomstolarna har genom sina tekniska råd. Den relevanta tekniska och naturvetenskapliga kompetens som kan komma att behövas vid prövningen finns enligt min mening i huvudsak redan på plats. Det gäller t.ex. kompetens inom biologi och skogsvärdering. I den mån ytterligare kompetens visar sig be- hövas, t.ex. från jägmästare, torde detta relativt enkelt kunna rekry- teras till mark- och miljödomstolarna. Det är däremot inte möjligt att på samma sätt rekrytera sådan kompetens till förvaltningsrätterna. En möjlighet att samordna ärenden i mark- och miljödomsto- larna där både skogsvårdslagen och aktualiseras innebär också fördelar för både parter och samhälle. Mark- och miljödom- stolarna har vana, från ärendeprövning enligt andra lagar, att göra rimliga avvägningar mellan miljöintressen och verksamhetsintressen. De torde ha goda förutsättningar att även göra det enligt skogs- vårdslagen. Det är också önskvärt med en gemensam praxisutveckling på miljöområdet. Därför skulle det vara positivt om utvecklingen rörande överklagade beslut enligt skogsvårdslagen inte avvek från motsvarande ärenden enligt . Det bör vara möjligt att i skogsvårdslagen ha en avgränsning där vissa beslut överklagas till mark- och miljödomstol, och vissa beslut även fortsättningsvis över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Jag anser att förslaget till överklagandebestämmelse nedan upp- fyller Århuskonventionens och krav utifrån nuvarande praxis. eller annan juridisk person som avses i 16 kap. 13 § får överklaga beslut; som fattas med stöd av 15, 18 b, 18 c och 27 §§, som fattas med anledning av en underrättelse enligt 14 § eller annan tillsyn enligt denna lag, relaterat till dispens och tillstånd grundat på förpliktelser till följd av EU-medlemskapet. Den som vill överklaga med stöd av första stycket ska göra det innan tiden för överklagande har gått ut för parterna och sakägarna. Beslut enligt första stycket får överklagas hos mark- och miljödom- stol. beslut i övrigt enligt denna lag eller enligt före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller beslut om avslag på ansökan om information enligt 26 § personuppgiftslagen (1998:204) och beslut om rättelse enligt 28 § samma lag. får överklaga beslut i fall som av- ses i 25 § andra stycket. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Proposition 1974:166 Förslag till ändringar i naturvårdslagen och skogs- vårdslagen. Proposition 1978/79:110 Riktlinjer för skogspolitiken, m.m. Proposition 1981/82:142 Ändring i (ekonomiska sank- tioner vid brott i näringsverksamhet). Proposition 1985/86:23 Om ändring i m.m. (företags- bot). Proposition 1987/88:104 Kulturmiljövård. Proposition 1990/91:3 Skogsbruket i fjällnära skogar. Proposition 1992/93:226 En ny skogspolitik. Proposition 1994/95:23 Ett effektivare brottsförfarande. Proposition 1994/95:123 Ny marknadsföringslag. Proposition 1997/98:45 Miljöbalk. Proposition 1997/98:90 Följdlagstiftning till m.m. Proposition 1997/98:95 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen. Proposition 1997/98:158 Uppföljning av skogspolitiken. Proposition 2000/01:111 Skyddet för vissa djur- och växtarter och deras livsmiljöer. Proposition 2003/04:121 Ny produktsäkerhetslag. Proposition 2004/05:58 Ändringar i skogsvårdslagen. Proposition 2004/05:65 Århuskonventionen. Proposition 2005/06:56 En moderniserad rättsprövning, m.m. Proposition 2006/07:95 Ett utvidgat miljöansvar. Proposition 2007/08:107 Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område. Proposition 2007/08:108 En skogspolitik i takt . Proposition 2008/09:214 Hållbart skydd av naturområden. Proposition 2009/10:162 Ersättning vid expropriation. Proposition 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag. Proposition 2009/10:201 Gränser i skog. Proposition 2012/13:143 Effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna. Proposition 2013/14:141 En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Proposition 2013/14:183 Lag om handel med timmer och trävaror. Proposition 2015/16:200 En utvidgad skyldighet att anmäla växt- skadegörare. Proposition 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag. Proposition 2016/17:200 Miljöbedömningar. SOU 1978:6 Skog för framtid. SOU 1992:61 Ett reformerat åklagarväsende. SOU 2006:39 Ett utvidgat miljöansvar. SOU 2006:81 Mervärdesskog. SOU 2009:30 Skog utan gräns? SOU 2013:38 Vad bör straffas? SOU 2013:43 Långsiktigt hållbar markanvändning del 1. SOU 2014:14 Effektiv och rättssäker PBL-överprövning. SOU 2016:82 En översyn av lagstiftningen om företagsbot. SOU 2017:63 Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. Ds 2016:25 Miljöbedömningar. N2015/07181, Överprövning av beslut om skyddsjakt och licensjakt för vissa rovdjur, 2015. Rättslig översyn av skogsvårdslagstiftningen En särskild utredare ska föreslå de förändringar i skogsvårdslagstift- ningen som behövs för att säkerställa en effektiv och tydlig lagstift- ning när det gäller vissa frågor. Utredaren ska bl.a.: föreslå vem eller vilka som bör ha ansvaret för att fullgöra skyldig- heter enligt skogsvårdslagstiftningen, identifiera behov av att tydliggöra bestämmelserna om överkla- gande av beslut i skogsvårdslagen (1979:429) med anledning av FN:s konvention om tillgång till information, allmänhetens del- tagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljö- frågor (Århuskonventionen), ta ställning till om det bör införas en bestämmelse i skogsvårds- lagen som straffbelägger oriktigt lämnande av uppgifter. Uppdraget ska redovisas . Uppdraget att se över skogsvårdslagstiftningen Vem eller vilka bör ansvara för skyldigheter? Skogsvårdslagen (1979:429) är ett viktigt instrument för att nå skogs- politiska och andra berörda samhällsmål. Det är därmed avgörande att bestämmelserna i lagstiftningen följs och att det är tydligt vem som är ansvarig för att fullgöra de olika skyldigheterna. Några av bestämmelserna i skogsvårdslagstiftningen riktar sig till den produktiva skogsmarkens ägare. I andra bestämmelser anges det inte uttryckligen vem som ska fullgöra skyldigheterna. I vissa fall ger uttalanden i förarbetena ledning, medan det i andra fall är mer oklart vem eller vilka som ska ha ansvar. Inom hela skogsbruket är det vanligt att skogsbruksåtgärder ut- förs av någon annan än skogsmarkens ägare. Det gäller både för större skogsbolag och för enskilda markägare med mindre markinnehav. Inom det småskaliga skogsbruket utför t.ex. skogsägare själva av föryngringsavverkningarna, av markbe- redningen, av planteringen och av röjningen. När enskilda markägare planerar att göra en avverkning och att sälja virket från avverkningen vidare, är det vanligt att de avtalar med ett virkesköpande företag både om köp av virket och om ansvar för föryngringsavverkningen. I ett sådant avtal ingår även i många fall att det virkesköpande företaget åtar sig att underrätta om den planerade avverkningen enligt kraven i 14 § skogsvårdslagen. Även när det gäller efterföljande föryngringsåtgärder och skogs- vård kan en markägare låta sådana tjänster ingå i avtalet med det virkesköpande företaget om han eller hon inte heller vill eller kan genomföra detta i egen regi. Det förekommer också att markägaren köper dessa tjänster av en separat skogsentreprenör. Med skogs- entreprenör avses ett företag som på uppdrag utför avverkning eller andra skogsbruksåtgärder med professionella skogsmaskiner eller anställd personal. Många av de virkesköpande företagen anlitar i sin tur ofta ett fristående entreprenörsföretag för att utföra den faktiska avverkningen, varefter det virkesköpande företaget tar hand om virket. Även skogsbolagen, som också kan bedriva verksamhet som virkes- köpare, anlitar fristående skogsentreprenörer till av de avverkningar och efterföljande skogsvård som utförs på eget inne- hav. Vem som planerar de olika åtgärderna kan variera, men ansvars- fördelningen formuleras i muntliga eller skriftliga avtal mellan Dessa förhållanden innebär att det ofta är någon annan än skogsmarkens ägare som har den reella möjligheten att påverka hur åtgärderna utförs. Av ett avtal kan det framgå att markägaren ställer krav på hur åtgärden ska utföras. Om misstag begås har mark- ägaren dock haft endast marginell möjlighet att förhindra dessa. Det kan noteras att särskilt virkesköpande företag ofta har kapa- citet och kompetens för att kunna ta ett stort ansvar för planering av hur åtgärder utförs. Bland de enskilda markägarna finns det en relativt stor spridning i kunskap, kapacitet och intresse för skogs- bruksfrågor och naturvårdsfrågor. De markägare som själva utför skogsbruksåtgärder på sitt innehav har av naturliga skäl en större praktisk erfarenhet av, och kunskap om, skogsbruksåtgärder än de som normalt uppdrar åt ett annat företag att genomföra åtgärder på innehavet. Av skogsentreprenörer som säljer tjänster inom skogsbruk krävs det i praktiken en hög grad av beslutsfattande på detaljnivå om hur åtgärder ska utföras. Enligt 14 § skogsvårdslagen är det den produktiva skogsmarkens ägare som ansvarar för att underrätta om bl.a. avverk- ning och uttag av skogsbränsle som ska äga rum på hans eller hennes mark, sådan dikning i samband med avverkning som inte kräver till- stånd enligt 11 kap. och vad markägaren avser att göra för att tillgodose naturvårdens, kulturmiljövårdens och rennäringens intressen i samband med avverkning (underrättelsen kallas ofta för av- verkningsanmälan). Bestämmelsen syftar till att säkerställa att Skogs- styrelsen ska kunna utöva tillsyn över planerade och genomförda avverkningar för att bl.a. pröva om hänsyn till natur- och kultur- miljövärden kommer att tas eller har tagits i tillräcklig utsträckning och att relevanta återväxtåtgärder är planerade och har genomförts. Att inte fullgöra underrättelseskyldigheten är straffbelagt med böter enligt 38 a § skogsvårdslagen. I rättsfallet RH 2013:43 ansåg Hovrätten för att skogsmarkens ägare inte kunde fällas till ansvar för utebliven under- rättelse om avverkning i ett fall där markägarna uppdragit åt den virkesköpare som utförde avverkningen att även fullgöra skyldig- heten att underrätta om avverkning. Ägarna ansågs inte ha handlat oaktsamt genom att förlita sig på att den avtalade skyldigheten skulle fullgöras av ett erfaret skogsföretag. I ett annat rättsfall, RH 2007:83, ansåg Hovrätten för Nedre att straff- ansvaret inte genom avtal kan övergå till en annan person än den som har pekats ut i lagen som ansvarig för att fullgöra underrättelseskyl- digheten. Med anledning av domstolsavgörandena föreslog i en skrivelse att 14 § skogsvårdslagen bör ändras så att antingen markägaren eller virkesköparen får ansvaret för att under- rätta myndigheten om planerade avverkningar. Ansvaret bör enligt fördelas med hänsyn till vem som har rätt att förfoga över skogen. Det finns mot den beskrivna bakgrunden skäl att ta ställning till om skyldigheten att underrätta enligt 14 § skogs- vårdslagen bör utvidgas till att avse någon annan aktör, t.ex. den som har rätt att genom avtal förfoga över skogen. Den produktiva skogsmarkens ägare ansvarar också för att följa bestämmelserna om att i förväg anmäla användningen av främmande trädarter (föreskrifter till 7 § skogsvårdslagen), att anlägga och vårda ny skog (8 § samma lag) och om insektshärjning (29 § samma lag). När det gäller insektshärjning är även den som har rätt att förfoga över skog eller virke ansvarig för att vidta förebyggande åtgärder i samband med avverkning och lagring av virke. Av skogsvårdslagstiftningen framgår att den produktiva skogs- markens ägare inom renskötselns året-runt-marker ansvarar för att fullgöra skyldigheten att hålla samråd med berörd sameby före av- verkning (föreskrifter till 20 § skogsvårdslagen). När det gäller vissa andra bestämmelser i lagstiftningen anges det inte uttryckligen vem som ska fullgöra skyldigheterna. Det gäller t.ex. bestämmelserna om förbud mot avverkning av impediment (13 a § skogsvårdslagen), förbud mot avverkning i vissa fall till skydd för ren- näringen (13 b § samma lag), tillstånd till avverkning i fjällnära skog (15 och 16 §§ samma lag), avverkning av ädellövskog (25 och 27 §§ samma lag), hänsyn till rennäring vid bl.a. avverkning (31 § samma lag) samt bestämmelser om hänsyn till natur- och kulturmiljövärden som ska tas vid bl.a. avverkning (föreskrifter till 30 § skogsvårds- lagen). I fråga om vissa bestämmelser ges dock ledning i förarbetena.