sou · H5B323 · 2017-03-15 00:00:00 — Detta avsnitt är taget från s. 14, 18–19. Från datapolitik till digital förvaltning har en lag49 som syftar till att förbättra tillgången till och kvaliteten på offentliga tjänster, att förbättra tjänsternas informationssäkerhet och interoperabilitet samt styrningen av tjäns- terna, samt att främja effektiviteten och produktiviteten inom den offentliga förvaltningens verksamhet. pekar ut ansvariga aktörer och styrningen av den gemensamma digitala infrastrukturen, slår fast ett regelverk för finansiering av tjänsterna,50 föreskriver att det är obligatoriskt att använda lösningarna inom den offentliga sektorn (med vissa undantag). Med utgångspunkt i lagen pågår ett arbete med att utveckla sex stycken förvaltningsgemensamma digitala lösningar: Roller och befogenheter. Nationellt behörighetsregister som gör det möjligt att kontrollera en persons rätt att uträtta ärenden på någon annan persons eller en organisations vägnar. Tjänsteleve- rantörer får användarnas rolluppgifter direkt från registret. Det även möjligt för den privata sektorn, i viss utsträckning, att nyttja lösningen. Möjliggör säker elektronisk identifiering, samt SSO,51 för finländare och EU-medborgare. Utformat för att göra det enkelt för offentlig sektor att ansluta tjänster, finns bi- drag att söka för implementering. Olika leverantörer av elektro- nisk identifikation ansluter med olika säkerhetsnivåer (sms-kod, e-leg m.m.). Endast utförare av offentliga tjänster kan ansluta till lösningen. 49Lag om förvaltningens gemensamma stödtjänster för e-tjänster 571/2016, . 50[K]ostnaderna för produktionen av stödtjänsterna täcks med statens medel och använd- ningen av stödtjänsterna är avgiftsfri för användarorganisationerna, Lag om förvaltningens gemensamma stödtjänster för e-tjänster. 6 kap. 25 §. 51Enligt : Single sign-on, SSO, är en metod inom sammansatta datasystem för att hantera användare med aspekt på användarbehörighet (auktorisering) och användarverifiering (autentisering), så att dessa användare endast behöver logga in en enda gång för att nå de system som är anpassade till tjänsten. Fördelen för användaren är att man inte behöver hålla reda på flera olika lösenord. Från datapolitik till digital förvaltning Ett användargränssnitt för medborgare och företag med en samlad katalog över e-tjänster, hantering av egna uppgif- ter och befogenheter, kontaktuppgifter till myndigheter samt ”intelligenta serviceguider” (för att göra det enkelt att hitta rätt information och tjänst). Ett servicedatalager med basregister med metadata om e-tjänster, telefontjänster, lokala servicekontor samt API:er. ”X-road i ”. En ”integrationsled” byggd efter modell som gör det möjligt för tjänsteleverantörer (myndigheter, organisationer och företag) att integrera tjänster och informa- tionskällor på ett standardiserat, enhetligt, koordinerat och inter- operabelt sätt och därigenom bidra till god informationsförsörj- ning. Utgår från tidigare meddelandetjänst. Tidi- gare anslutna myndigheter behöver inte ändra något. Tjänsten möjliggör elektronisk delgivning för myndigheter oavsett i vil- ken digital form kunden vill ta emot meddelandena. All elektro- nisk delgivning finansieras centralt för att skapa incitament för offentlig förvaltning att övergå till digitala försändelser. Privata aktörer kan bygga ”brevlådor”. och kommunikationsteknik, Valtori Statens center för informations- och kommunikationsteknik, Valtori, bildades . Kärnan i det nya servicecentret består av Sta- tens it-servicecentral, som var en del av Statskontoret. Exempel på tjänster som Valtori tillhandahåller är: elektronisk iden- tifierings- och betalningstjänst, gränssnittet Suomi.fi, experttjänster för datasäkerhet och statens gemensamma datakommunikations- tjänster. Valtori har cirka 1 100 anställda. ansvarar för Valtoris strategiska styrning, styrningen av den informations- och kommunikationstekniska beredskapen, styrningen av bered- skapen och säkerheten samt styrningen av de affärsmässiga princi- perna och ger långsiktiga riktlinjer och resultatmål för Valtoris verk- samhet. Från datapolitik till digital förvaltning Enligt Valtori kan de tjänster som myndigheten tillhandahåller ge organisationerna inom statsförvaltningen högkvalitativa och funk- tionssäkra tjänster för medborgare och företag, och därigenom bidra till att myndigheter och departement kan fokusera på utvecklingen av kärnfunktionerna inom sina respektive förvaltningsområden. Vidare framhåller man att statsförvaltningen, genom att centralisera tjänsterna till en aktör, kan göra ekonomiska besparingar. tog ett helhetsgrepp om förvaltningen 2006 och har bland annat etablerat ett förvaltnings-, utvecklings- och digita- liseringsdirektorat, Difi, samt ett samarbetsråd med representanter från det offentliga, SKATE. I har det varit särskilt viktigt att involvera den lokala förvaltningen i arbetet med de gemensamma lösningarna. Den lokala förvaltningen utför merparten av tjänste- produktionen och står närmast medborgarna och företagen. I vitboken agenda för – IKT för en enklare vardag och ökad produktivitet presenterar den norska regeringen sina prio- riteringar för den nationella IKT-politiken. Regeringen har även valt att förtydliga styrningen genom att i det årligt återkommande Digitaliseringscirkuläret (Digitaliseringsrundskrivet) ge en helhets- bild av styrningen inom området. Cirkuläret innehåller en samman- ställning av de beslut och rekommendationer som avser digitali- sering i den offentliga sektorn och beskriver även Kommun- och moderniseringsdepartementets bedömning av it-relaterade invester- ingsförslag i kommande års budget. Cirkuläret, som undertecknas av expeditionschefen, gäller departementen, de statliga förvaltnings- myndigheterna, administrativa myndigheter med särskilda befogen- heter och statliga företag.52 Direktoratet for forvaltning og IKT, Difi Direktoratet for forvaltning og IKT, Difi, bildades och har cirka 280 anställda. Motiven för att bilda Difi var dels att stärka genom- slaget i regeringens styrning, dels behovet av en gemensam stöd- Från datapolitik till digital förvaltning funktion för förvaltningen. Myndigheten hör till Kommun- och moderniseringsdepartementet som har myndighetsstyrningsansvaret. Närings- och fiskeridepartementet har fackansvar för offentlig upp- handling. Difis uppdrag är att utveckla och förnya den offentliga sektorn. Myndigheten ska bidra till en effektiv, tillitsskapande (tillitsvek- kende) och öppen förvaltning, och en IKT-politik för värdeskapande och delaktighet för alla. var statsförvaltningen Difis primära målgrupp men i och med den nya strategin är det numera hela den offentliga sektorn.53 Difis ansvarsområden är: Förvaltningsutveckling, organisering, ledning, innovation och kom- petensutveckling. Digitalisering av offentliga tjänster och arbetsprocesser. Utveckling och förvaltning av gemensamhetslösningar. Förebyggande IKT-säkerhet i statsförvaltningen. Universell utformning av IKT-lösningar. bidra till samordning i offentlig sektor, bygga upp och dokumentera kunskap, bidra till kompetensuppbyggnad i offentlig sektor, utveckla och förvalta gemensamma lösningar för förvaltningen, och utöva tillsyn av verksamheter i privat och offentlig sektor ut- ifrån om universell utformning av IKT. Difi får omstilling til å skje. Strategi for 2017–2020. Från datapolitik till digital förvaltning Difi har tre prioriterade områden: effektivisering, brukarorienter- ing och samordning. Myndighetens fyra huvudmål är: Vi är den centrala källan till kunskap om tillstånd, utveckling och ändringsbehov. Vi stärker den offentliga sektorns förmåga att genomföra för- ändring och realisera vinster Vi löser gemensamma utmaningar som kräver samordningsinsatser Vi utvecklar Difi till en expert som skapar förändring Difi har en central roll i arbetet med att utarbeta gemensamma natio- nella digitala tjänster och myndigheten förvaltar och utvecklar flera gemensamma it-lösningar: ID-porten – en gemensam inloggningslösning som genom in- loggning med en elektronisk ID ger invånarna tillgång till offent- liga tjänster på nätet. ID-porten och Min ID driftas av en extern leverantör. Kontakt- och reservationsregistret – ett nationellt register över invå- narnas digitala kontaktinformation och reservationsstatus. Regis- tret är en förutsättning för digital kommunikation och invånarna registerar och uppdaterar själva sin konaktinformation (mobil- telefonnummer och e-postadress). Digital postkasse – säker digital post från den offentliga sektorn till invånarna. eSignering – en gemensam tjänst för elektronisk signering. Signer- ingstjänsten är en fristående tjänst som är tillgänglig för offentliga verksamheter. Tjänsten ger invånarna möjlighet att underteckna dokument från den offentliga sektorn genom en digital signatur. Tjänsten förvaltas av Difi och levereras av . Norge.no – är en ”vägvisare” för digitala tjänster på nätet, t.ex. digital post men också information utifrån vissa livssituationer. Norge.no är utvecklat av Difi. eInnsyn/OEP (Offentlig Elektronisk Postjournal) – är en publicer- ingstjänst för statliga verksamheter. Tjänsten är utvecklad av Kom- mun- och moderniseringsdepartementet, som äger tjänsten. Difi förvaltar och administrerar tjänsten på uppdrag av departementet. Från datapolitik till digital förvaltning Difi hanterar medel för samfinansiering av små och medelstora stat- liga digitaliseringsprojekt. har Difi fått ett anslag på för detta ändamål. Medfinansieringen, som är av projektkostnaderna, syftar till att öka digitaliseringstakten i den offentliga sektorn och till att nyttorna ska realiseras. Medfinansieringen är, tillsammans med Digitaliserings- rådet och Strategisk IKT-kompetanse for toppledare, en del av Kommun- och moderniseringsdepartementets Program for bättre styrning och ledning i staten. Enligt departementet går utvecklingen av digitala tjänster för långsamt och en av anledningarna till detta är att det saknas strategisk it-kompetens bland toppledare i förvalt- ningen.54 Skate (Styrning och koordinering av tjänster i e-förvaltning) är ett strategiskt samarbetsråd som ska bidra till att digitaliseringen av den offentliga sektorn samordnas och ger avkastning för invånare, företag och förvaltning. Skate består av toppledarna i elva statliga myndigheter och två representanter från kommunsektorn. Alla verksamheter som har ansvar for en så kallad felleskomponent är representerade i Skate. Med felleskomponent avses de öppna, åter- användbara lösningar som den offentliga sektorn i har etable- rat för att möta specifika behov för att digitalisera området, såsom inloggning, autentisering, register etc. Skates ledamöter utses av Kommun- och digitaliseringsdeparte- mentet. Skate leds av Difi, som även har ansvar for sekretariatet. Skate är en viktig instans för att bedöma vilken typ av it-åtgärder som bör genomföras och hur, samt hur de ska finansieras. Skate ska bland annat ge råd om åtgärder och investeringar inom IKT- området, t.ex. IKT-standarder och arkitektur, felleskomponenter och finansiering, management och organisation av gemensamma lösningar. Från datapolitik till digital förvaltning Den norska regeringen har etablerat ett digitaliseringsråd som ska hjälpa statliga verksamheter att lyckas med digitaliseringsprojekt och bidra till systematiskt lärande. medlemmar utses av Kommun- och moderniseringsdepartementet och består av forskare, IKT-chefer och ledare från offentlig och privat sektor. Difi bistår med resurser till sekretariatet och förbereder ärenden till . uppgift är att, från det att verksamheterna kommit in med nödvändigt underlag, återkomma med en värdering. Systemet är frivilligt men rekommenderas för större it-projekt från . Även om de nordiska länderna har mycket gemensamt finns det nationella skillnader som gör att jämförelser bör göras med viss försiktighet. En gemensam nämnare för såväl , och är dock att det samlade ansvaret för digitalisering är tydligt utpekat. Både och har inrättat permanenta myndigheter med ansvar för digitaliseringen av den offentliga sek- torn. driver flera digitaliseringsprojekt från Finansdepart- metet som har ett nära samarbete med Befolkningsregistercentralen som fungerar som den operativa motorn för arbetet med den natio- nella servicearkitekturen. I och även är det också hela den offentliga sektorn, dvs. både staten och kommunerna, som är målgruppen för myndighetens arbete. I har reger- ingen beslutat om digitaliseringsprinciper som är gemensamma för hela den offentliga sektorn. Vidare kan noteras att man, inte minst i där regeringen reserverar för ändamålet, satsar mycket pengar på digitalisering av den offentliga sektorn samt att det finns särskilda medel för samfinan- siering av digitaliseringsprojekt. Difi har 280 och Digitaliserings- styrelsen omkring 200 anställda. – bedömningar och förslag 4.1Sverige har halkat efter Utredningen bedömer: har halkat efter jämförbara län- der när det gäller digital förvaltning. Orsaken är främst ett med- vetet val att delegera ansvaret för arbetet med e-förvaltning till myndigheterna. Att arbetet varit framgångsrikt i många avseen- den kompenserar inte för de begränsningar detta har inneburit. Regeringen har också avstått från att använda de styrinstrument som står till buds, t.ex. genom att inte förtydliga vilka uppdrag myndigheterna har när det gäller digitalisering. Vidare saknas styrande mål för vad som ska uppnås. Det är inte heller tydligt vad som ska anses vara offentliga åtaganden i den nationella digitala infrastrukturen. om styrningen av den elektroniska förvaltningen har vid två olika tillfällen, med drygt tio års mellan- rum, granskat styrningen av den elektroniska förvaltningen. 2004 – Vem styr den elektroniska förvaltningen? genomförde en granskning av regeringens och myndigheternas arbete med att införa elektronisk förvaltning.1 1 RiR 2004:19, Vem styr den elektroniska förvaltningen? Ett samlat ansvar – bedömningar och förslag Granskningen visade att det fanns allvarliga brister i förutsätt- ningarna för införandet av elektronisk förvaltning vilket, enligt Riks- revisionen, drabbat såväl medborgarna och företagen som myndig- heterna själva. Regeringen hade tillämpat en mycket återhållsam formell mål- och resultatstyrning av enskilda myndigheters införande av elektro- nisk förvaltning. Därmed hade myndigheterna fått stor handlings- frihet att själva utveckla e-förvaltningen. Regeringen hade främst använt styrmedel av stödjande karaktär, bland annat med hjälp av Statskontoret. Granskningen visade att denna styrning hade fått ett begränsat genomslag hos myndigheterna. Regeringen hade inte i tillräcklig omfattning skapat nödvändiga förutsättningar för myndigheternas utveckling av elektroniska tjänster. Det saknades myndighetsspeci- fika mål och återrapporteringskrav, något som myndigheterna efter- lyste. Arbetet med att undanröja de legala hindren för införandet av e- tjänster hade också gått mycket långsamt. Bristen på samordning var, enligt , en viktig förklaring till varför e-förvaltningen fått så svagt genomslag i styrningen av enskilda myndigheter. bedömde att det fanns risk för betydande nega- tiva konsekvenser för utvecklingen av den elektroniska förvaltning- en om inte problemen åtgärdades. konstaterade dock att regeringen hade vidtagit ett antal åtgärder för att utveckla sin styrning av den elektroniska förvaltningen, exempelvis genom att inrätta och Delegationen för utveckling av offentliga e-tjänster. Dessa åtgärder hade dock, enligt bedömning, inte varit tillräckliga för att lösa de pro- blem som hotade reformen och möjligheterna att ta till vara refor- mens potential. rekommenderade därför regeringen att överväga lämpliga åtgärder för att mer systematiskt arbeta med införandet av den elektroniska förvaltningen. rekommenderade bland annat att regeringen skulle klargöra vad som förväntades av respektive myndighet för att under- lätta myndigheternas prioriteringar. rekommenderade också att det skulle skapas tydliga förutsättningar för myndigheternas arbete med den elektroniska förvaltningen. Framför allt gällde detta legala förutsättningar. Ett samlat ansvar – bedömningar och förslag slutsats var att det inte var bättre service till med- borgarna som hade varit den primära drivkraften när fallmyndig- heterna utvecklat e-tjänster, utan den interna kostnadseffektiviteten. 2016 – Den offentliga förvaltningens digitalisering – En enklare, öppnare och effektivare förvaltning? genomförde 2016 återigen en granskning av e-för- valtningen. Slutsatsen av granskningen var att de offentliga aktörerna huvudsakligen inte driver utvecklingen i enlighet med regeringens mål och att de kan göra mer för att utveckla e-förvaltningen. Riks- revisionen menade att regeringen kan ge bättre förutsättningar för e- förvaltningen. Regeringen har inte skapat de institutionella förutsätt- ningarna som krävs för att statliga myndigheter, kommuner och landsting ska kunna ta sitt ansvar och uppfylla målet om en enklare, öppnare och effektivare förvaltning. sade att för att de positiva effekterna av e-förvaltning ska kunna realiseras krävs ett institutionellt ramverk som möjliggör digitalisering. framhöll att regeringen ansvarar för att utforma de institutionella förutsättningarna, bl.a. organisationsstruktur, regelverk och styr- ning. Utan tillräckliga förutsättningar är det dock svårt för statliga myndigheter, landsting och kommuner att driva den digitala utveck- lingen framåt. Granskningen visade också att regeringen har utrett det institu- ramverket under 15–men inte tagit till vara den kunskap som byggts upp. Ingen har helhetsansvaret och ansvarar för att lösa problem på en högre nivå, till exempel finansier- ing av förvaltningsgemensamma projekt, rättsliga förutsättningar för att utveckla e-tjänster och förvaltningsgemensamma standarder. konstaterade också att ett antal utredningar och studier har pekat på problemen i mötet mellan digital teknik och gällande lagstiftning men granskningen visade att problemen finns kvar. Det tar tid att utreda juridiska frågor och för att komma runt problemen har e-tjänster byggts upp utifrån juri- diska vägledningar och utan praxis. Det har lett till att olika aktörer har olika uppfattning om de rättsliga förutsättningarna och att den rättsliga grunden för vissa e-tjänster är osäker. Granskningen visade också att huvudproblemen för Mina meddelanden, e-arkiv och öppna data, handlar om personuppgiftsansvar och sekretess. Ett samlat ansvar – bedömningar och förslag En annan fråga som lyfte fram var de offentliga aktörernas it-system som försvårar utvecklingen av e-förvaltningen, både inom och mellan offentliga organisationer. It-systemen är i många fall föråldrade och bygger dessutom på olika standarder och format. Det innebär bl.a. att de offentliga aktörerna är inlåsta i gamla system. Att byta it-system kräver dels stora investeringar i hård- och mjukvara, dels ett arbete med att flytta information från ett system till ett annat. För att kunna utveckla en effektiv e-förvaltning bör systemen bygga på gemensamma standarder och kunna hantera olika tekniska format. Det saknas gemensamma specifikationer och format för de offentliga aktörernas it-system. Exempelvis saknas det gemensamma standarder för hur de offentliga aktörerna ska samla in och publicera öppna data, vilket resulterar i att det finns en mängd olika sätt att hantera öppna data. Det försvårar i sin tur för andra organisationer att använda offentliga data på ett effektivt sätt. konstaterade att bristande finanisering är ett huvudproblem som statliga myndigheter, landsting och kommuner tar upp som hinder för digitalisering. Problemen med finansiering har tre aspekter: det finns inte medel inom verksamheten till att starta och driva e-förvaltningsprojekt, att gemensamma e-förvalt- ningsprojekt saknar tydlig finansiering och att det för Mina medde- landen, e-arkiv och öppna data har varit en kortsiktig finansiering som inte har gynnat utvecklingen. Enligt hindrar den nuvarande styrningen utveck- lingen av e-förvaltningen. Regeringens val att styra e-förvaltningen genom att delegera ansvaret till kommittéer, råd och statliga myndig- heter har till viss del gynnat utvecklingen, framför allt har E-dele- gationens vägledningar använts av de offentliga aktörerna för att ut- veckla e-tjänster. Den tillämpade styrningen medför dock att de offentliga aktörerna inte har någon instans till vilken de kan lyfta de problem som de möter, eftersom det inte finns någon mottagare för e-förvaltningsfrågor. iakttagelser summeras på föl- jande sätt: Regeringen har satt upp höga mål för som digital nation. Ansvaret för it-politik, e-förvaltning och digitalisering har pend- lat mellan olika departement. Ett samlat ansvar – bedömningar och förslag Regeringen har huvudsakligen styrt e-förvaltningen genom att delegera ansvaret till statliga myndigheter och kommittéer. Sedan 1990-talet har det gjorts många utredningar som upprepar samma problematik: att det är viktigt med samverkan för att ut- veckla e-förvaltningen, att det finns en brist på gemensamma stan- darder och problem med att utveckla e-tjänster utifrån gällande lagstiftning. Regeringens styrning av e-förvaltningen är kritiserad för att vara kortsiktig och fragmenterad.2 konstaterade att många offentliga aktörer vill ha en starkare styrning av den offentliga förvaltningens digitalisering. De frågar efter en tydligare målbild för hur de ska arbeta med digitali- seringen. Regeringen behöver, enligt , prioritera digi- taliseringen genom att ge uppdrag och resurser och se till att pro- blemen gällande lagar och förordningar hanteras. Konsekvensen av den tillämpade styrningen är att de offentliga aktörerna arbetar var för sig med att utveckla e-tjänster och att de försöker lösa samma problem på varsitt håll. Regeringen bör stärka greppet om e-förvaltningen och besluta vilka frågor som är strategiskt viktiga och som bör prioriteras. Regeringen bör sedan ge den offentliga förvaltningen uppdrag och förutsättningar att genomföra prioriterade områden. Det saknas en mottagare för de problem som de offentliga aktörerna möter i arbetet med e-förvaltning. Regeringen bör utse en aktör som ”äger” e-förvaltningsfrågan och som har mandat att hantera bristande förutsättningar, t.ex. gemensamma standarder, finansiering och gällande lagstiftning. Regeringen bör på ett samlat sätt utreda vilka författningsändringar som behövs för att kunna skapa en digital förvaltning. Regeringen bör ta fram en nationell strategi för arbetet med öppna data som tydligt anger vilken typ av information som är strategiskt viktig att publicera som öppna data, hur arbetet ska finansieras samt i vilket for- mat det ska publiceras. 2 RiR 2016:14, Den offentliga förvaltningens digitalisering – En enklare, öppnare och effekti- vare förvaltning? Ett samlat ansvar – bedömningar och förslag Regeringen bör uppdra åt att ta fram en nationell strategi för införandet av e-arkiv i den offentliga förvaltningen. Regeringen bör ha som krav att offentlig posthantering ska ske digi- talt, antingen genom Mina meddelanden eller annan e-tjänst.3 om styrningen av e-förvaltningen lämnade 2016 sin första delrapport enligt uppdraget att ge stöd till regeringens satsning på e-förvaltning.4 När det gäller statsförvaltningens digitalisering konstaterade att det finns flera förbättringsområden, bland andra är förbättrad styrning och uppföljning ett sådant. Enligt analysen är det tydligt att digitalisering inte finns ”på kartan” på det sätt som är önskvärt utifrån regeringens uttalade ambitioner om att ska bli bäst i världen på att ta tillvara digitaliseringens möjligheter. Eko- nomistyrningsverket menade att detta delvis beror på att styrmedlen inte används i tillräckligt stor utsträckning och på att uppföljningen inom området är ofullständig.