sou · H4B355 · 2017-01-01 00:00:00 — För kvinnor är det den högsta uppmätta nivån sedan mätningarna startade . Arbetssjukdomar kopplade till psykisk ohälsa är nu den vanligaste orsaken till anmäld arbetssjukdom. var belastningsfaktorer vanligast. Belastningsfaktorer är fortfarande den vanligaste orsaken till arbetssjukdomar för män. En viktig förklaring är att kvinnor och män i stor utsträckning återfinns i olika yrken och jobbar i olika sektorer på arbetsmarknaden. Enligt är den viktigaste förklaringen till att kvinnor i högre utsträckning än män drabbas av arbetssjukdomar att det könsmönster som finns i samhället även återspeglas i arbetslivet. Att kvinnors arbeten värderas lägre innebär att deras arbetsmiljörisker inte synliggörs och därför inte åtgärdas i tillräckligt hög grad, menar (2015a). En annan möjlig förklarande faktor är att tillgången till företagshälsovård har sjunkit , särskilt inom arbetaryrken, och att en könsskillnad med lägre tillgång till företagshälsovård inom kvinnligt dominerade branscher Strategisk styrning och mer jämlika villkor har tillkommit (et al. 2016, kommande underlagsrapport till Kommissionen). Arbetsolyckor med dödlig utgång har stadigt minskat i . –2014 har arbetsolyckor sjunkit , från 68 till 41 stycken . De mest riskutsatta branschgrupperna är mansdominerad byggverksamhet, jord och skog, tillverkning samt transport och magasinering (2015b). Andelen godkända arbetsskador (beslut om ersättning från arbetsskadeförsäkringen) är högre för män än för kvinnor. Män får oftare sina ansökningar om ersättning godkända än kvinnor, fyra av tio män men bara drygt två av tio kvinnor får sina anmälda arbetsskador godkända. Detta trots att kvinnor står för cirka två tredjedelar av sjukfrånvaron. En trolig förklaring är att det finns mindre forskning om kvinnors arbetsmiljöer än det finns om traditionellt mansdominerade sektorer (Dir. 2016:9). Sammanfattningsvis har människor som arbetar bättre hälsa en de som inte arbetar. Arbetet kan ge struktur åt tillvaron, bidra till personlig utveckling och vara hälsofrämjande, men en dålig arbetsmiljö kan vara försämrande och bidra till ohälsa. Det finns också kunskap om att dåliga arbetsförhållanden varierar mellan arbetarrespektive tjänstemannayrken. Arbetet är ojämnt fördelat mellan könen, kvinnor utför generellt sett mer obetalt arbete. En rad expertmyndigheter pekar på en allt mer tudelad arbetsmarknad där arbetslösheten stiger kraftigt bland de grupper som Arbetsförmedlingen benämner som ”utsatta grupper”. Hälsan är åtminstone i ett par av dessa grupper sämre än befolkningen i övrigt, vilket kan samspela med ökande arbetslöshet i dessa grupper. De senaste arbetsmiljöundersökningarna pekar på en viss ökning av arbetsorsakade besvär och på en minskning av tillgång till expertresurser i form av t.ex. företagshälsovård för att hantera detta. Ökningen av besvären är större för kvinnor än för män och den vanligaste orsaken till besvären är stress eller andra psykiska påfrestningar. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Inkomster och försörjningsmöjligheter är ett centralt område för att uppnå jämlik hälsa. Sambandet mellan inkomster och hälsa är väl belagt i såväl svensk som internationell forskning och i de flesta sammanhang betraktas det som en av de viktigaste faktorerna för skillnader i hälsa. Ju högre inkomsterna är, åtminstone i de lägre inkomstskikten, desto friskare är man och desto längre är den förväntade livslängden. Inkomster är med andra ord en viktig faktor för det som benämns den sociala gradienten för hälsa. Låg inkomst är förknippat med en rad olika sociala förhållanden som gör individen mer sårbar och utsatt för hälsorisker (et al. Inkomsternas fördelning i befolkningen är därför en av de viktigaste bestämningsfaktorerna för ojämlikhet i hälsa (WHO 2008). Människor med låga inkomster lever inte som de med höga inkomster och dessutom påverkas livslängden av yrkesposition – om man har ett arbetar- eller tjänstemannayrke (et al. 2004; Mackenbach et al. 2005; et al. Inkomster är därför en viktig faktor för den sociala gradienten för hälsa som beskrevs i kapitel 1. En rad studier visar också att en avtagande marginalnytta vad gäller inkomst och hälsa på individnivå. I de högre inkomstskikten uppnås inte samma hälsovinst av en ytterligare inkomstökning som i lägre inkomstskikt (Mackenbach et al. 2005; et al. Även inkomstskillnaderna, omfattningen av inkomstspridning, på aggregerad nivå påverkar folkhälsan enligt vissa studier, dvs. samhällen med stora inkomstskillnader har i regel sämre folkhälsa. Ekonomiska och sociala samband av detta slag är emellertid komplexa och det finns vissa invändningar mot kausaliteten. Flera forskare pekar på att det i de högre inkomstskikten inte finns något tydligt samband mellan inkomster och hälsa, däremot bland de lägre inkomstskikten (Deaton, 2003; et al. 2004; WHO 2008). Sambandet mellan inkomster och hälsa kan förmedlas via en mängd faktorer som successivt ackumuleras i en kausal kedja: från uppväxtvillkor och utbildningsnivå till position på arbetsmarknaden, arbetsvillkor och inkomster. I denna kedja kan också beteende med relevans för uppkomst av hälsoproblem (rökning, övervikt m.m.) samt hanteringen av dem (benägenheten att söka medicinsk hjälp eller bekosta Strategisk styrning och mer jämlika villkor medicin och behandling) ingå. finns en mängd studier där man på olika sätt försökt kontrollera för inflytandet av faktorer med kända kopplingar till ohälsa, som utbildning, arbete och klass. Sammantaget visar resultaten av dessa studier att relationen mellan inkomster och hälsa reduceras med den typen av kontroll, men att ett betydande samband i slutändan ändå kvarstår (se t.ex. et al. 2006; et al. En slutsats som dras av dessa resultat är att sambandet kan betraktas som kausalt (et al. I de flesta utjämnades den ekonomiska standarden i befolkningen men därefter har skillnaderna ökat, även i (2015). Ett sätt att mäta inkomstskillnaderna inom ett land är genom den s.k. Gini-koeficcienten.3 Gini-koefficienten presenteras för olika inkomstmått. Vanligast är dock disponibel inkomst efter skatter och transfereringar. Måttet används framför allt för att jämföra länder med varandra. Gini-koefficienten ökade med i 17 av de 22 länder inom där det finns långa dataserier. Ökningen var i sju länder, däribland . Gapet mellan rika och fattiga ökade även i de nordiska länderna som traditionellt har en mycket låg inkomstspridning (2011). I ökade inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten men ökningen har därefter avstannat (SCB 2015a). Enligt senaste beräkningar har avståndet mellan den tiondel av hushållen med högsta respektive lägsta inkomster i ökat från 2,1 gånger 1995 till 2013 (2015). Trots ökad inkomstspridning har fortfarande en jämn inkomstfördelning jämfört med övriga EU-länder. 3 Gini-koefficienten är det vanligaste nyckeltalet som beskriver inkomstskillnader. Ju högre värde Gini-koefficienten får desto ojämnare är inkomsterna fördelade. Gini-koefficientens högsta möjliga värde är ett. Då får inkomsttagaren med de största inkomsterna alla inkomster. Gini-koefficientens lägsta möjliga värde är 0, då inkomsterna för alla inkomsttagare är lika stora. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Ett mått för att beskriva individens ekonomiska standard och utrymme för konsumtion och sparande är justerad disponibel inkomst per konsumtionsenhet4. Räknat i fasta priser har den disponibla medianinkomsten stigit . ser vi att utvecklingen skiljer sig mellan olika inkomstskikt. –2013 har de med högst justerad disponibel inkomst haft en årlig ökning på medan de med lägst inkomster haft en årlig ökning på ”Medelklassen”, räknat som hushåll i decilgrupperna 4–75, har haft en årlig ökning av den justerade disponibla inkomsten på . Eftersom inkomstökningarna har varit lägre i den nedre delen av inkomstfördelningen har andelen med inkomster under gränsen för relativ fattigdom (ekonomisk standard som är av medianvärdet för samtliga) ökat. (2015) har gjort beräkningar av den relativa fattigdomen6 som visar att den nästan fördubblades från . Däremot föll den absoluta fattigdomen trendmässigt . Därefter ökade den svagt under finanskrisåren, för att återigen minska. Inkomstskillnaderna präglas även av tydliga könsskillnader. Inte minst på arbetsmarknaden är detta tydligt. Kvinnor har genomgående lägre lön (och därmed även pension och andra sociala förmåner baserade på inkomstnivå) än män. Enligt Medlingsinstitutets senast redovisade siffror (2014) för löneskillnad mellan män och kvinnor var den . Om man i beräkningen tar hänsyn till ålder, yrke, utbildning och sektor mellan kvinnor och män återstår en ”oförklarad” skillnad på . Ytterligare en aspekt som påverkar kvinnors inkomst är att kvinnor i mycket högre grad än män arbetar deltid. 2014 arbetade av alla 4Disponibel inkomst är summan av alla skattepliktiga inkomster (löner, inkomst från näringsverksamhet och bidrag) och skattefria bidrag, minus skatt och övriga negativa transfereringar. Samtliga hushållets inkomster ingår i disponibel inkomst, även barnens. Kapitalvinster ingår ej. 5Decilgrupper är ett begrepp som används bland annat när det gäller fördelningen av disponibel inkomst. Den första decilgruppen består av de individer som ligger under den i disponibel inkomst. Den andra decilgruppen består av dem som ligger mellan , och så vidare. Den tionde decilgruppen är den högsta och består av dem som ligger . 6Det finns olika sätt att definiera absolut fattigdom. I detta fall uppgår gränsen till penningvärde. Strategisk styrning och mer jämlika villkor sysselsatta kvinnor i åldern 20–deltid. Motsvarande siffra för män var . Särskilt vanligt är deltidsarbete i kvinnodominerade branscher som offentliga välfärdstjänster och inom hotell- och restaurangnäringen. Deltidsarbete är vanligast bland kvinnor i arbetaryrken. Varannan kvinna med arbetaryrke arbetar deltid, att jämföras med av kvinnorna med tjänstemannayrke. Den vanligaste orsaken till att kvinnor arbetar deltid är att lämpligt heltidsarbete saknas eller att de vill arbeta fler timmar utan att hitta en lämplig anställning (SOU 2015:86). Sammanfattningsvis är låga inkomster förknippat med en rad olika sociala förhållanden som gör individen mer sårbar och utsatt för hälsorisker. Människor med låga inkomster lever inte som de med höga inkomster. Gapet mellan de allra rikaste respektive fattigaste har ökat inom . Det gäller även för och övriga nordiska länder, där den negativa utvecklingen har gått snabbare än i jämförbara länder. Andelen relativt fattiga i har nästan fördubblats under den . Inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män har minskat , men det går långsamt. Boende och närmiljö är ett centralt område för att uppnå jämlik hälsa. Bostaden är en viktig plats för återhämtning, vila och rekreation. En sund, trygg och trivsam boendemiljö är också ett grundläggande mänskligt behov och den som inte har rimligt goda boendeförhållanden har svårt att klara övriga delar av livet, såsom t.ex. utbildning och arbete, som i sin tur har stor betydelse för hälsan. Att känna sig trygg i sitt boende har också stor betydelse för viljan och lusten att vistas utomhus i närområdet. Låg socioekonomisk position samvarierar med hög exponering för olika riskfaktorer i boende och närmiljön, och genom detta ökar risken för ohälsa, sjukdom och en ojämlik hälsa. Ett bostadsområde har fysiska och sociala egenskaper som både kan orsaka ohälsa och verka hälsofrämjande. Till de fysiska egenskaperna räknas bland annat luftkvalitet i och utanför bostaden, bullerstörning från trafik och grannar, tillgång till naturvärden nära bostaden, samt Strategisk styrning och mer jämlika villkor kultur och service. De sociala egenskaperna kan vara de boendes tillit till varandra och deras sociala deltagande, grad av social integration samt normer och värderingar (Macintyre och Ellaway 2003). Hur våra städer och bostadsområden är utformade påverkar därför hur vi arbetar, lever, umgås och förflyttar oss, vilket i sin tur påverkar vår hälsa (2008). har genom internationella åtaganden om mänskliga rättigheter, förbundit sig att förverkliga människors rätt till bostad. Enligt lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar ska varje kommun skapa förutsättningar för att alla i kommunen ska kunna leva i goda bostäder. råder emellertid en brist på bostäder. Av landets 290 kommuner bedömer 240 att det finns ett underskott på bostäder, enligt bostadsmarknadsenkät . Det är 57 kommuner fler än bostadsmarknadsenkät. Situationen är särskilt ansträngd för grupper som är nya på bostadsmarknaden, såsom unga och nyanlända, men även för äldre som vill flytta till en mer tillgänglig bostad. Ungdomars svårigheter på bostadsmarknaden har förvärrats ytterligare, med 245 kommuner som uppger att det råder underskott på bostäder för denna grupp jämfört med 219 i förra årets enkät. Tillgången på bostäder för de som är nya på bostadsmarknaden och andra grupper i särskilt utsatta situationer t.ex. de som saknar anställning, har låga inkomster, skulder, missbruksproblem och psykisk ohälsa, spelar roll för dessa gruppers förutsättningar att kunna etablera sig på bostadsmarknaden. –1975 byggdes det i en miljon bostäder, det så kallade miljonprogrammet. Till följd av miljonprogrammet var det möjligt att snabbt hitta en bostad till en rimlig hyra åren 1970–2000. Eftersom utbudet av bostäder var stort kunde inte heller fastighetsägarna ställa särskilt höga krav för att hyra ut lägenheterna (2016). Med den bostadsbrist som råder pågår en segregationsprocessen som främst påverkar storstäderna. Polariseringen mellan stadsdelar ökar då bostadsområden med en tydlig låginkomstkaraktär har förstärkt sin profil och en social uppgradering har ytterligare skett i innerstäderna. Stadsdelar och bostadsområden har blivit allt mer socialt homogena vilket leder till ökade sociala skillnader mellan olika delar av staden. Begrepp såsom ”segregerade”, ”utsatta” eller ”marginaliserade” bostads- Strategisk styrning och mer jämlika villkor områden används för socioekonomiskt svaga områden. De kvinnor och män som lever i dessa områden tenderar att ha en sämre hälsa. Det har skett en ökning av andelen invånare i de här områdena som upplever sig ha ett dåligt hälsotillstånd, medan andelen minskat något i övriga områden. Människors liv i de socioekonomiskt svaga förorterna karaktäriseras av hög arbetslöshet, låga inkomster, höga ohälsotal och ett bidragsberoende (och 2010). Boendesegregationen kan emellertid ha såväl positiva som negativa konsekvenser. Till de positiva hör att det kan ge en känsla av trygghet att bo bland människor som är i ungefär samma situation som en själv. Det blir lättare att förstå varandra, hitta vänner och knyta kontakter. Till de negativa konsekvenserna hör att om människor med olika bakgrund och erfarenheter bor åtskilda så möts de inte på ett naturligt sätt i vardagen, vilket innebär en ökad risk för intolerans och motsättningar mellan olika grupper i samhället. Boendesegregationen tenderar dessutom resultera i att de mest resurssvaga hushållen koncentreras till de minst attraktiva bostadsområdena, där de får en betydligt sämre välfärdsutveckling än invånare i andra delar av staden, vilket i sig kan ge upphov till motsättningar (och 2010). Med hjälp av samhällsplanering kan man skapa förutsättningar för integration och motverka segregationen. Genom en diversifierad lägenhetsfördelning, blandade upplåtelseformer och goda mötesplatser kan man åstadkomma miljöer som uppmuntrar till social interaktion. Även genom att överbrygga barriärer och gränser i den byggda strukturen kan man åstadkomma bättre kontakter mellan olika delar av staden, och genom väl utbyggda kollektiva kommunikationer skapas också bättre kontaktmöjligheter (och 2010). Forskning visar också att människors hälsa och levnadsval påverkas av den sociala sfär de befinner sig i. Sociala kontakter, social kontroll och tillit kan möjliggöras (och förhindras) beroende på bostadsområdets utformning (et al. Samhällsplaneringen kan också skapa miljöer som underlättar hälsosamma levnadsvanor. Fysisk aktivitet, lek och rörelse som är bra för hälsan främjas till exempel genom att skapa och bevara parker och grönområden men också genom tillgång till idrottsanläggningar, gång- och cykelvägar. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Naturvärden nära bostaden (inom cirka 300 m) förefaller vara en skyddande faktor för hälsan. Trivseln i bostadsområdet ökar och den skillnad som annars finns i rapporterad trivsel i bostadsområdet mellan boende i eget hus (högre trivsel) och i flerfamiljshus (lägre trivsel) är påtagligt mindre då man har tillgång till sådana värden (et al. Naturvärden nära bostaden förefaller också vara förknippat med mer vardagsmotion (Coombes et al. 2010) och med en gynnsam effekt på hälsan (et al. 2006) framför allt för de som annars har en dålig prognos vad gäller hälsoutveckling (Weiman et al. En studie i talar för att tillgång till sådana kvaliteter kan vara ett väsentligt instrument för att minska sociala skillnader i hälsa (och 2008). Andra faktorer av utomhusmiljön som påverkar vår hälsa är luftkvalitet och buller. Luftföroreningar utomhus kommer bland annat från trafik, uppvärmning, långväga transporter och industriprocesser och kan orsaka såväl besvär som sjukdomar. Luftföroreningarna är komplexa blandningar av små partiklar, kväveoxider och ozon som bildas i samverkan med solljus. Luftkvaliteten i har blivit mycket bättre de senaste 20–30 åren men halter av partiklar, kvävedioxid och marknära ozon ligger fortfarande över de nivåer som ger oönskade hälsoeffekter. Buller har också stor betydelse för människors hälsa och livskvalitet (2009). Exponering för luftföroreningar och för trafikbuller i bostaden och dess närmiljö har visats orsaka inte bara störningar och besvär utan också kronisk sjukdom. Detta har setts i såväl internationella som svenska studier, trots att exponeringen i är lägre än i många andra länder. Exponering för luftföroreningar i den allmänna miljön (huvudsakligen från trafik) har vid de nivåer som förekommer i t.ex. visats ge en ökad risk för astma, kronisk obstruktiv lungsjukdom, hjärtinfarkt, stroke och lungcancer. Nya studier indikerar också ännu bredare effekter med ökning av graviditetskomplikationer, demens och diabetesrisk (WHO 2013). Exponering för trafikbuller medför också en ökad risk för hjärtinfarkt, men även för blodtryckssjukdom, möjligen också för diabetes och stroke (2010; Stansfeld 2015; Dzhambov 2015). Vägtrafik är en gemensam källa till såväl luftföroreningar som buller och effekterna av exponeringen förefaller adderas till varandra (Stansfeld 2015). Strategisk styrning och mer jämlika villkor finns studier som talar för en gradient i sårbarhet, t.ex. för luftföroreningar, kopplad till socioekonomiska faktorer. Mekanismerna för detta är inte klarlagda men både förekomst av annan sjuklighet såsom diabetes och t.ex. dietfaktorer kan ha betydelse (et al. har trångboddhet uppmärksammats som ett ökat problem särskilt i storstäderna. I är trångboddheten generellt sett låg i jämförelse med andra länder, men frekvensen varierar mycket med socioekonomiska faktorer (inkomst, födelseland) och drabbar framför allt barnfamiljer (et al. I internationella studier framför allt från har man genomgående visat att människor som även i övrigt har en särskilt utsatt situation oftare också har en miljö kring bostaden och närliggande rekreationsområden som innebär fler risker (t.ex. med mer luftföroreningar och buller samt mer social oro och yttre våld) och med färre hälsofrämjande faktorer, man talar om en brist på ”environmental equity” (2001; Su et al. 2011; Juarez et al. I har denna diskussion varit mindre tydlig men kommit . Exponeringen för luftföroreningar var för barn i högre vid bostad och i skola för barn i låginkomstjämfört med höginkomstområden (Chaix et al. 2006), och har t.ex. i visats vara högre för personer med kort utbildning och som är födda utanför /. Det finns dock avvikelser från dessa mönster med en omvänd fördelning t.ex. i (Stroh et al. Exponering för trafikbuller följde samma mönster vad gäller utbildning (et al. 2009) och tillgång till grönområden nära bostaden var i sämre för personer födda utanför och med ekonomiska problem, samt boende i hyresrätt (et al. Sammanfattningsvis är boendemiljö och närmiljö identifierade som viktiga bestämningsfaktorer för hälsa. Bostaden är en viktig plats för återhämtning, vila och rekreation. råder det bostadsbrist vilket gör det svårt för grupper i särskilt utsatta situationer att få tillgång till en bostad. Det finns en ökad social polarisering i boendet där de mest resurssvaga hushållen koncentreras till de minst attraktiva bostadsområdena. I dessa områden får de en betydligt sämre välfärdsutveckling än andra invånare. Ett bostadsområde har fysiska och sociala egenskaper som både kan orsaka ohälsa och verka hälsofrämjande. Strategisk styrning och mer jämlika villkor samvarierar med hög exponering för olika riskfaktorer i boende och närmiljön, och genom detta ökar risken för ohälsa, sjukdom och en ojämlik hälsa. Levnadsvanor är ett centralt område för att uppnå jämlik hälsa. Förutsättningarna för en god hälsa påverkas av livsvillkoren och av individens egna val och levnadsvanor. Individens val är dock inte alltid fritt, Levnadsvanor skiljer sig beroende på social miljö, utbildningsnivå och ekonomiska förutsättningar. Rökning, alkohol, matvanor, fysisk inaktivitet och sömn är välkända riskfaktorer för att insjukna i våra stora folksjukdomar som cancer och hjärt- och kärlsjukdomar. Socioekonomiska skillnader är tydliga för samtliga av dessa levnadsvanor och återfinns i alla åldersgrupper. Alla som röker skadas av sin rökning och rökning har effekt på i stort sett alla kroppen organsystem. Varannan rökare dör av sin rökning och förlorar av sin förväntade livslängd. Tobaksrökning ökar risken upp till 30 gånger att få 58 listade sjukdomar (et al. 2008), bland annat ett femtontal cancerformer varav den mest kända är lungcancer, hjärt- och kärlsjukdomar, kronisk obstruktiv lungsjukdom (KOL), ryggbesvär, diabetes, benskörhet, sår i mage och tolvfingertarm och tandlossning (2009). I beräknas av alla cancerfall vara orsakade av rökning och av lungcancerfallen (SOU 2009). av all hjärt-kärlsjukdom beräknas bero på rökning (WHO 2002). Tobaksrökningen minskar i . Det är något vanligare att röka bland kvinnor än bland män (). Både bland kvinnor och bland män är det vanligast att röka i åldersgruppen 45–. Rökning är fortfarande ett stort folkhälsoproblem i hela och det visar sig alltmer ha koppling till socioekonomisk bakgrund, särskilt bland kvinnor (Artnik et al. Andelen som röker är nästan tre Strategisk styrning och mer jämlika villkor gånger så hög bland personer med enbart förgymnasial utbildning jämfört med personer med eftergymnasial utbildning (). Dessutom röker kvinnor och män i arbetaryrken i högre utsträckning än de i tjänstemannayrken på mellannivå eller högre nivå. Ekonomiskt utsatta kvinnor och män röker i större utsträckning än de som inte är ekonomiskt utsatta (SCB 2011). I en omfattande europeisk översiktsstudie (et al. 2015), med syfte att analysera alkoholbruket och dess fördelning avseende kön och socioekonomi, finner forskarna att alkoholrelaterade dödsorsaker är starkt korrelerade med företrädesvis att vara man med lägre socioekonomisk status. vet vi att medelintaget av alkohol är högre i grupper med hög socioekonomisk status. Men alkoholrelaterad dödlighet är vanligare bland dem med en utsatt social situation (2009). För alkohol är risken för dödsfall som högst bland unga vuxna för att sedan avta med ålder. Detta är ett mönster som konstaterats i alla världsdelar av Global Burden of Disease arbete.7 finns det en betydande översjuklighet orsakad av alkohol bland medelålders och äldre. Berusning står även bakom en stor del av de direkta fysiska skadorna av alkohol, som våldsbrott, drunkning, bränder, fall och trafikolyckor.