sou · H5B332 · 2017-03-31 00:00:00 — Av dessa tillhörde 25 företag gruppen små- och medelstora företag (<249 anställda) och 19 företag räknas som stora företag (>250 anställda). I gruppen byggföretag ingår bygg-, anläggnings- och specialföretag som är verksamma på den svenska byggmarknaden. Fastighetsägare, byggherrar och byggentreprenörer räknas till denna grupp. Enkätundersökningen skickades till 21 bolag i byggbranschen. Sammantaget inkom sex svar. Av dessa var 4 små- och medelstora företag (<249 anställda) och 2 stora företag (>250 anställda). Under- laget är för litet för att kunna dra några generella slutsatser. En generell slutsats som kan dras från enkätstudien är att stora hand- lande och tillverkande företag bedömer att hindren för substitution är större än vad små- och medelstora företag inom samma branscher gör. Detta beror sannolikt på att större företag har avsatt resurser specifikt för kemikaliefrågor. De företag som har prioriterat arbetet med kemikalier verkar alltså identifiera hinder på vägen. Exempelvis lyfter fler stora företag bristen i ”kunskapen om vilka ämnen som ingår i egna produkter” och ”svårt att ställa krav mot leverantörer” som hinder i substitutionsarbetet. Samma mönster gäller även för frågan om företagen har ”bristande kunskap om lämpliga alternativ”. För företag längre upp i leverantörskedjan är förhållandet det motsatta. Små- och medelstora kemi- eller råvaruproducenter ser fler hinder för substitution än stora företag. Skillnaden mellan uppström och nedströms i leverantörskedjan beror sannolikt på brist i kemikompetens hos företag som primärt hanterar varor. Största drivkrafterna bakom substitution är krav från lagstiftare och kund. Samma drivkrafter utgör ofta orsak till de olika frivilliga substitutionsverksamheter som finns på marknaden. har hot om regleringar eller kundtryck fått företag att gå samman för att byta ut oönskade ämnen. Generellt upplever företagen uppströms att de har mindre behov av stöd i sitt eget substitutionsarbete än företag längre ner i leveran- törskedjan. En anledning till det är troligen att kemi- och råvaru- producerande företag ser kemikaliesubstitution som en del av den regelbundna produktutvecklingen. Kemikaliekompetens är för den här gruppen en konkurrensfördel. Den som har en effektiv lösning för att åstadkomma en viss funktion i en produktionsprocess eller hos slutprodukten vinner marknadsandelar gentemot konkurren- terna. Dessutom är kemikaliesubstitution för denna företagsgrupp en fråga om arbetsmiljö och lagstiftningen kring den. Dessa företags substitutionsarbete är på så sätt väsensskilt från hur konsumentnära företag arbetar med substitution av farliga ämnen. Av enkätsvaren framgår att det finns ett utbrett intresse för kemi- kaliesubstitution bland handlande företag. Från svaren går det även att utläsa att företagen har kommit olika långt i arbetet beroende av storlek. Detta återspeglas i vilka typer av stöd som företagen efter- frågar. När de handlande företagen får beskriva sina drivkrafter till att arbeta med substitution hamnar kundkrav och lagkrav högst. Även här är skillnaden stor mellan stora och små företag. Av de stora före- tagen svarar att kundkraven är den viktigaste drivkraften. För små och medelstora företag är lagkrav viktigast. upp- ger att lagkrav är en mycket viktig drivkraft till substitution. Kund- kraven är näst viktigast, av de små och medelstora företa- gen svarar att kundkrav är en mycket viktig drivkraft till substitution. Det främsta hindret för att företagen ska arbeta med substitution är bristande kunskap om lämpliga alternativ, det gäller för såväl som större företag. av företagen lyfter detta som ett hinder (bland SME-företagen och bland stora företag). Därefter kommer ”Kunskap om kemikalierisker i egna produkter/produktionskedjor” som av ses som ett hinder i substitutionsarbetet. Kunskap om vilka ämnen som ingår i de egna produkterna anser av de större handlande företa- gen är ett hinder medan motsvarande siffra är för SME- företagen. Detta beror sannolikt på kompetens och kunskapsnivå som beskrivits tidigare. Med tanke på de långa och ofta komplexa leverantörskedjorna är det förvånande att av hand- lande företgen anser att det geografiska avståndet till leverantör eller producent är ett hinder. Geografiskt avstånd till producent Bristande kunskap om alternativ Bristande kunskap/intresse från konsument Svårt ställa krav mot leverantörer Dyrt förändra produktions/leverantörskedjor Kunskap om ämnen som kommer regleras Kunskap om egna kemikalierisker Kunskap om ämnen i egna produkter Oavsett storlek vill de handlande företagen i första hand ha stöd med att välja bättre alternativ (”positiv lista”), har behov av detta. efterfrågar en databas med information om riskämnen i olika typer av produkter eller material. finns det frågor där behoven skiljer sig åt. Fler små och medelstora handlande företag efterfrågar stöd när det exempelvis gäller att ”hålla koll på relevant och aktuell lagstiftning”, att få stöd med ”kravställning avseende kemikalieinnehåll vid inköp” och ”peka ut problematiska ämnen och ämnesgrupper som bör prioriteras vid substitution”. De stora företagen vill i högre utsträckning samverka inom den egna branschen för att utveckla nya alternativ och ha möj- lighet att föreslå forsknings- och utvecklingsområden för forsk- En slutsats av dessa skillnader mellan företagen bero- ende på storlek är att storleken i ofta är en bra indikator på hur långt företaget kommit i kemikaliearbetet. De större handlande företagen har större kemikompetens och resurser och därmed bättre förut- sättningar för att samverka kring kemikalierelaterade frågor. Samverkan utveckla nya alternativ Lyfta behov av FOU Databas med riskämnen i produkter/material Välja bättre alternativ (positiv lista) på relevant/aktuell lagstiftning Endast en tredjedel av de tillverkande företagen anser att det är enkelt få tillförlitlig information om kemiskt innehåll i varor utanför EU. får av de stora företagen regelbundet frågor från kunder om kemiskt innehåll. Stora företag har generellt god kontakt med kemikalieproducenter om innehållet i kemiska produkter som köps in. av de stora företagen lyfter fram detta medan motsvarande siffra är bland SME-företagen. Enkäten visar att av tillverkande företag skulle ha stor användning av att ett substitutionscentrum identifierar utfasningsämnen som bör prioriteras. Lika stor andel skulle ha stor användning av förslag på varor och kemiska produkter med mindre skadliga kemikalier. Siffran är något högre bland de stora företagen något som är genomgående bland de tillverkande företagen. Vi kan alltså se ett liknande mönster som för handlande företagen. Troligtvis är det även här en fråga om kunskap och kompetens. Lagkrav är den främsta drivkraften både för SME och stora före- tag, tätt följt av krav från kund. Däremot skiljer det åt för vilka hinder företagen ser för att arbeta med substitution. av de stora företagen lyfter ”Dyrt att förändra produktions/leverantörskedjor” som ett hinder medan motsvarande siffra för SME-företag ligger på . Svårt att ställa krav mot leverantörer och bristande kun- skap om lämpliga alternativ anses också som viktiga hinder, främst bland stora företagen. Det enda hindret som SME-företag ser som större än stora företag är ”Geografiskt avstånd till leverantör/produ- cent”. anser att det är ett hinder medan av de stora företagen lyfter fram detta. Geografiskt avstånd till producent Bristande kunskap om alternativ Bristande kunskap/intresse från Svårt ställa krav mot leverantörer Kunskap om ämnen som kommer Kunskap om egna kemikalierisker Kunskap om ämnen i egna Tillverkande företagen vill i första hand ha stöd i form av en databas med information om riskämnen i olika typer av produkter och mate- rial. av företagen, oberoende storlek, lyfter fram detta i sina svar. Tätt följt kommer ”Stöd med att välja bättre alternativ (positiv lista) baserat på tillgänglig kunskap”, vilket vill ha stöd med. Områden där SME-företag ser ett större behov av stöd är exempelvis stöd att hålla koll på lagstiftning, stöd med kravställning vid inköp och stöd med riskanalys av kemikalier i egna produkter. De stora företagen vill i större utsträckning se att ett substitutionscent- rum sprider goda exempel. Samverkan utveckla nya alternativ Lyfta behov av FOU Databas med riskämnen i produkter/material Välja bättre alternativ (positiv lista) på relevant/aktuell lagstiftning Kemi- och råvaruföretagen befinner sig långt upp i leverantörs- kedjan och har långt till konsument. Främst hanterar dessa företag kemiska ämnen eller kemiska produkter vilket gör att de har bättre kontroll på innehåll jämfört med företag som hanterar varor. Enkäten visar att dessa företag i de flesta fall har byggt upp system för kemikaliehantering. I stort sett alla gör en kemikalierisk- analys vid inköp. Företagen har även god tillgång till branschrelevant information om gällande och kommande lagstiftning och regler om användning och hantering av kemikalier. visar enkäten att SME-företag inte i samma utsträckning som stora företag har kun- skap om ämnen som kan komma att regleras . God kunskap om lagstiftning Viktigaste drivkrafterna för substitution är lagkrav och kundkrav. Företagen ser överlag inga stora hinder för att arbeta med substitu- tion. Detta beror med stor sannolikhet på att företagen ser substi- tution som en naturlig del av verksamheten och som ingår i pro- duktutvecklingen. lyfter dock att förändringar i produktions och leverantörskedjor kan vara kostsamt och därmed utgöra ett hinder. Därför är det inte förvånande att kemi- och råvaruföretagen inte har så stort behov av ett substitutionscentrum, i alla fall inte för egen del. skulle ha stor användning av att ett substitutionscentrum identifierade utfasningsämnen eller av förslag på mindre skadliga varor och kemiska produkter. Däremot uppger av de stora företagen att de samverkar med andra aktörer (företag, organisationer eller myndigheter) om substitution (en siffra som ligger på bland SME-företag). Behovet av stöd är dock större bland SME-företagen. vill se ett stöd för att välja bättre alternativ (positiv lista) och 59 pro- cent vill ta del av goda exempel från andra företag. Samverkan utveckla nya alternativ Lyfta behov av FOU Databas med riskämnen i Kemi- och råvaruföretag (SME) Välja bättre alternativ (positiv lista) Kemi- och råvaruföretag (Stora) på relevant/aktuell lagstiftning Alla byggföretag som besvarat enkäten säger att de skulle ha stor användning av förslag på varor och kemiska produkter med mindre skadliga kemikalier. Två tredjedelar vill gärna se att ett substitutions- centrum identifierar utfasningsämnen som bör prioriteras. Kund- krav är den största drivkraften för substitution följt av lagkrav. Som hinder sticker ”Bristande kunskap om lämpliga alternativ” och ”Svårt att ställa krav mot leverantörer” ut, anger dessa som viktiga orsaker till varför det är svårt att arbeta med substitution. Därför är det inte förvånande att byggföretagen lyfter fram behov av stöd med att välja bättre alternativ (positiv lista) och kravställ- ning vid inköp främst. Förutom att prioritera problematiska ämnen vill även företagen ha tillgång till en plattform för att bättre kunna kommunicera med myndigheter. Samverkan utveckla nya alternativ Lyfta behov av FOU Databas med riskämnen i produkter/material Välja bättre alternativ (positiv lista) på relevant/aktuell lagstiftning Kemikalielagstiftningen är i mångt och mycket harmoniserad inom EU och ligger därmed i stora delar till grund för den svenska kemi- kaliekontrollen. Viktigaste regelverken är Reach- och CLP-förord- ningarna. Till dessa tillkommer olika specifika produktdirektiv och förordningar samt andra regler som förbjuder eller begränsar kemi- kalier inom olika områden. Den harmoniserade lagstiftningen är även viktig för möjlig- heterna att använda ekonomiska och informativa styrmedel. Listning av ämnen som farliga (CLP) eller som särskilt farliga (kandidat- förteckningen i Reach) gör det möjligt att använda andra styrmedel. Utöver Reach och CLP, m.fl. regelverk har en vik- tig roll i den svenska kemikaliekontrollen. Kemikalieregler finns inom en rad olika områden, såsom arbets- miljö, livsmedel och läkemedel. I detta kapitel har vi valt att fokusera på Reach, CLP och några specialreglerade produktgrupper eftersom de är mest relevanta för ändamålet. (1998:808, 2 kap 2–5 §) grundläggande bestämmelser omfattar alla typer av verksamheter, exempelvis företag, kommuner och enskilda privatper- soner. De allmänna hänsynsreglerna i (2 kap) gäller även vid hantering av kemiska produkter, bland annat finns krav om att skaffa sig kunskap (2 §), försiktighetsprincipen (3 §) och produktvals- principen (4 §). Produktvalsprincipen eller substitutionsprincipen innebär att den som bedriver en verksamhet ska undvika att använda eller sälja kemiska produkter som kan misstänkas medföra risker för människors hälsa eller miljön, om de kan ersättas med produkter som kan antas vara mindre farliga. Motsvarande krav finns för varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. Enligt hän- synsreglerna ska även den som bedriver en verksamhet vidta åtgärder för att hushålla med råvaror och energi, bland annat genom att minska mängden skadliga ämnen i material och produkter (5 §). (och ansvarsfördelning, sammanfattning) Generella krav i och produktsäkerhetslagen lägger ett ansvar på företagen när det gäller konsumentprodukter de sätter ut på marknaden. Generella, opreciserade regler öppnar dock upp för ett stort tolkningsutrymme och är svåra för myndigheter att tilllämpa i praktiken om inte risken är uppenbar. Lagstiftning som rör kemiska ämnen, kemiska produkter och kemikalier i varor är harmoniserad inom EU eftersom det berör han- delsfrågor. Det innebär att samma regler gäller i alla EU:s medlems- stater. Det är svårt för enskilda länder inom EU att föra in särregler på kemikalieområdet, även om det förekommer i enstaka fall. Utgångspunkten i Reach1 är att tillverkare importörer ska registrera ämnen som hanteras i mängder om . Ju större mängd av ämnet desto mer information ska ingå i registreringen. Företagen måste identifiera och kunna hantera de risker som är kopplade till ämnen som de tillverkar eller importerar och säljer på EU:s marknad. Företag som släpper ut kemiska produkter på marknaden ska ta fram säkerhetsdatablad till den som använder produkten yrkesmässigt. Pro- dukter som kräver säkerhetsdatablad är ämnen och blandningar som är klassificerade som farliga (till exempel hälsofarliga, miljöfarliga, 1 Förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkän- nande och begränsning av kemikalier (Reach). brandfarliga eller oxiderande). Blandningar som inte klassificeras som farliga kan omfattas av krav på säkerhetsblad om de till exempel inne- håller (0,för gaser) av ett hälso- eller miljö- farligt ämne. Även ämnen som är långlivade, bioackumulerande och giftiga (PBT-ämnen) kräver säkerhetsdatablad. I säkerhetsdatabladet ska bland annat ämnets eller blandningens farliga egenskaper redo- visas liksom rekommendationer för säker hantering och lagring. Andra delar som ska ingå är uppgifter om lämpliga metoder för om- händertagande av avfall, såväl för ämnet eller blandningen som för förorenade förpackningar. Kandidatförteckningen, krav på information och tillstånd Ämnena på kandidatförteckningen har särskilt farliga egenskaper som kan ge allvarliga effekter på människans hälsa och miljön, så kallade särskilt farliga ämnen (SVHC-ämnen). Det handlar om ämnen som är cancerframkallade, skadar arvsmassan, stör fortplantningsförmågan (CMR-ämnen), är långlivade, bioackumulerande och giftiga (PBT- ämnen), är mycket långlivade och mycket bioackumulerande (vPvB- ämnen) samt ämnen som kan ses som särskilt farliga på motsvarande sätt, till exempel hormonstörande. Kandidatförteckningen består av knappt 200 ämnen eller grupper av ämnen. Nya ämnen till- kommer . Därför är det viktigt att företag har kun- skap om vilka kemikalier de använder i sin verksamhet eftersom när ett ämne hamnar på kandidatförteckningen omfattas de av krav på information och i ett senare skede kan tillståndsprövning bli aktuellt. Om en vara innehåller ett ämne på kandidatförteckningen i hal- ter på över 0,1 viktprocent ska leverantör av varan lämna informa- tion om det till mottagaren. Informationskravet gäller för alla led i distributionskedjan. Konsumenter har på begäran rätt till informa- tionen . Ämnena på kandidatförteckningen kan i ett nästa steg bli till- ståndspliktiga genom att de successivt förs över till tillståndsbilagan i Reach. Det innebär att ett företags kemiska produkter som innehåller ämnen i bilagan måste ha tillstånd för att använda eller släppa ut produkten på marknaden. tillkom 12 ytterligare ämnen vilket gör att drygt 40 ämnen eller grupper av ämnen finns på tillstånds- bilagan. EU kan förbjuda eller begränsa ämnen om det finns en oacceptabel risk för hälsa eller miljö i samband med en viss användning. Det måste även vara en risk som behöver hanteras generellt i EU. Ett 60-tal ämnen eller grupper av ämnen omfattas av begränsnings- regler. Dessutom finns ett stort antal CMR-ämnen som är bara får säljas för yrkesmässigt bruk och som är förbjudna i kemiska produk- ter för konsumenter. Vetenskaplig forskning och utveckling är undan- tagna från begränsningsregler. Det gäller även ämnen som används i kosmetiska produkter när det handlar om hälsorisker eftersom de regleras i EU:s kosmetikadirektiv. CLP-förordningen2 gäller faroklassificering, märkning och förpack- ning av kemiska ämnen och blandningar som släpps ut på marknaden inom EU. Företag som tillverkar eller importerar kemiska produkter till EU måste klassificera och märka sina produkter utifrån deras fysikaliska, hälso- och miljöfaror innan de kan släppas ut på marknaden. Till- verkare och importörer ska också anmäla ämnens klassificering och märkning till Echas klassificerings- och märkningsregister. Köpare som säljer kemiska produkter inom EU måste säkerställa att pro- dukterna är märkta och förpackade korrekt. Vissa ämnen har en EU-gemensam klassificering som tagits fram av myndigheterna (harmoniserad klassificering). Dessa ämnen finns listade i CLP-förordningen. Klassificering, märkning och säkerhetsdatablad är ett tredelat system som harmoniserats på global nivå under FN, det internatio- nella klassificerings- och märkningssystemet (GHS). Kriterierna för klassificering och märkning är i EU upptagna i CLP och reglerna för säkerhetsdatablad införs i Reach. 2 Förordning nr 1272/2008 av om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar, ändring och upphävande av direktiven /548/EEG och 1999/45/EG samt ändring av förordning (EG) nr 1907/2006. Specialreglerade produktgrupper och kemikalier inom EU EU:s leksaksdirektiv3 ställer långtgående krav på bland annat kemi- kalieinnehåll. Enligt direktivet får leksakers innehåll av kemiska äm- nen inte innebära någon risk för människors hälsa. Förbud finns för CMR-ämnen och 55 allergiframkallande doftämnen.4 Ytterligare drygt 10 doftämnen måste deklareras på leksaken om halten över- stiger /kg. Det finns även en gräns för hur mycket olika metaller får läcka ut (migrera) ur leksaken. Nitrosaminer (/kg) och nitroserbara ämnen (/kg) får inte migrera ur leksaker för barn . Det gäller även leksaker som är avsedda att stoppas i munnen. Nitro- saminer är cancerframkallande och förekommer naturligt i gummi. Standarder används för att testa och säkerställa att leksakerna uppfyller kemikaliekraven i leksaksdirektivet. En korrekt CE-märkt leksak innebär dock inte att alla kemikaliekrav är uppfyllda. (Läs mer om standarder nedan.) Leksaker omfattas av många kemikalieregler som ligger utanför leksaksdirektivet, bland annat Reachförordningen, kosmetikaförord- ningen och RoHS-direktivet. Vissa leksaker definieras som kemiska produkter och omfattas av ytterligare krav, till exempel klassificering och märkning enligt CLP-förordningen. Elektrisk och elektronisk utrustning RoHS-direktivet5 omfattar elektrisk och elektronisk utrustning som genererar, överför eller är beroende av elektrisk ström eller elektro- magnetiska fält.6 Exempel på produktgrupper som omfattas av RoHS 3Direktiv /48/EG om leksakers säkerhet. Generella krav finns införlivade i leksakslagen (SFS 2011:579), leksaksförordningen (SFS 2011:703) och föreskrift (KOVS 2011:3). Kemikaliekrav finns införlivat i Kemikalieinspektionens föreskrift, 4Förbudet gäller over en viss haltgräns. I vissa fall tillåts användning av CMR-ämnen I dags- läget endast nickel vilket tillåter till exempel leksaksbestick i rostfritt stål. 5Direktiv /65/EU om begränsning av användning av vissa farliga ämnen i elektrisk och elektronisk utrustning. 6Exempel på vad som inte omfattas är storskaliga fasta installationer och stationära industri- verktyg. är hushållsapparater, leksaker, medicinsktekniska produkter och IT- utrustning. Gränsvärde finns för tungmetaller (kvicksilver, bly, sex- värt krom och kadmium) samt för vissa bromerade flamskyddsmedel (PBB och PBDE). Dessutom har beslutat att lägga till fyra ftalater (DEHP, BBP, DBP and DIBP) till RoHS-direktivet. Dessa används som mjukgörare i produkternas plastdelar. Krav finns även på CE-märkning som bland annat innebär att tillverkaren ska bedöma att produkten uppfyller kraven i RoHS och ta fram en tek- nisk dokumentation som visar detta. (Läs mer om standarder nedan.) RoHS-direktivet är genomfört i svensk lagstiftning genom Förord- ning (2012:861) om farliga ämnen i elektrisk och elektronisk ut- rustning och Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 2008:2) om kemiska produkter och biotekniska organismer. Producentansvar för elektrisk och elektronisk utrustning har funnits i . har tillsynsansvar för att se till att lagstiftningen för producentansvaret följs. I EU:s WEEE-direktiv7 finns regler om producentansvar för avfall. Förordning (2014:1075) om producentansvar för elutrustning implementerar WEEE-direktivet i svensk lagstiftning. Producent- ansvaret innebär bland annat att tillverkare av elektrisk och elektro- nisk utrustning för den svenska marknaden och som omfattas av reglerna ska se till att utrustningen utformas och tillverkas på ett sådant sätt att återanvändning och materialåtervinning gynnas. Krav finns även på märkning och omhändertagande av utrustning som blir avfall. Säljare av utrustning riktade mot konsument ska informera kunden om att det är möjligt att lämna elavfall till säljaren. Reglerna för kosmetiska och hygieniska produkter är harmoniserade i EU genom kosmetikaförordningen8. Förordningen reglerar hälso- risker i anslutning till produkters användning i syfte att skydda kon- sumenten. Däremot regleras inte miljörisker med produkterna, dessa ska behandlas av Reach. I förordningen finns listor över ämnen som inte får förekomma i produkterna och ämnen som får användas med 7Direktiv /19/EU om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk ut- rustning (WEEE). 8Europaparlamentets och Rådets förordning (EG) nr 1223/2009 om kosmetiska produkter. villkor eller begränsningar. Förteckningar finns över vilka ämnen som får användas för konserveringsmedel, färgämnen och UV-filter (posi- tiva listor). Grundprincipen är att ämnen som är klassificerade som CMR-ämnen enligt CLP-förordningen inte är tillåtna som ingredien- ser i kosmetiska och hygieniska produkter. Det finns dock vissa undantag om en rad villkor är uppfyllda.9 Det finns inga krav på säkerhetsblad för kosmetiska produktet. Däremot omfattas produkterna av märkningsregler som innebär att produktens förpackning ska vara försedd med utförlig information. Det ska bland annat finnas en fullständig innehållsförteckning med ämnesnamn. Dessutom ska ursprungsland på importerade produkter framgå på produktens förpackning. Utöver de olika lagstiftningarna som beskrivs i avsnitten ovan finns andra regler som förbjuder eller på annat sätt begränsar kemikalier inom en rad olika områden.