sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — •Svensk domstol bör vara behörig att döma för förberedelse och stämpling till terroristbrott oavsett lagen på gärningsorten. •Svensk domstol bör också vara behörig att döma för brott enligt rekryteringslagen som har begåtts dels av en utlänning som be- finner sig i , dels till förmån för en juridisk person som är etablerad i . Behörigheten när det gäller sådana brott mot unionens institutioner etc. bör justeras. •Svensk domstol bör slutligen vara behörig att döma för brott en- ligt finansieringslagen som har begåtts dels av en utlänning med hemvist i , dels till förmån för en juridisk person som är etablerad i och dels mot en av unionens institutioner etc. Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom befintlig reglering direk- tivets krav på effektiva utredningsverktyg. Det behövs därför inte någon särskild lagstiftning för att bestämmelserna ska vara genom- förda. I direktivets artikel 20.1 finns en allmän bestämmelse om utred- ningsverktyg och förverkande. Enligt bestämmelsen ska medlems- staterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att effektiva utredningsverktyg, som de som används när det gäller organiserad brottslighet eller andra grova brott, är tillgängliga för de personer, Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … enheter eller avdelningar som har ansvaret för att utreda eller lag- föra de brott som avses i artiklarna 3–12, dvs. direktivets samtliga kriminaliseringsåtaganden bortsett från de osjälvständiga brottsfor- merna (jfr artikel 14). Vidare ska medlemsstaterna enligt artikel 20.2 vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att deras behöriga myndigheter i enlighet med EU:s direktiv om förverkande av hjälpmedel vid och av brott i Europeiska unionen184 (förverkandedirektivet) fryser eller förverkar, beroende på vad som är lämpligt, som härrör från något av de brott som avses i terrorismdirektivet och hjälpmedel som använts eller varit avsedda att användas för att begå något av dessa brott eller bidra till att något av dessa brott begås. Syftet med artikel 20 är att säkerställa framgång vid utredningar och lagföring av terroristbrott, brott med anknytning till en terro- ristgrupp och brott med anknytning till terroristverksamhet (inledan- de skäl 21). De som har ansvar för utredning av sådan brottslighet bör därför ha möjlighet att använda effektiva utredningsverktyg, som de som används vid utredningen av organiserad brottslighet eller andra allvarliga brott. Vidare framhålls att användningen av sådana verktyg, i enlighet med nationell rätt, bör vara riktad och ske med beaktande av proportionalitetsprincipen och arten och allvaret hos de brott som utreds och med iakttagande av rätten till skydd av per- sonuppgifter. Det anges även att sådana verktyg om så är lämpligt bör omfatta till exempel husrannsakan, avlyssning av kommunika- tion, dold övervakning inklusive elektronisk övervakning, ljudin- spelningar i privata eller offentliga fordon och på privata eller offent- liga platser, bildupptagningar av personer i privata eller offentliga fordon eller på privata eller offentliga platser och ekonomiska ut- redningar. Direktivets bestämmelse om utredningsverktyg och förverkande saknar motsvarighet i terrorismrambeslutet, men återfinns i andra EU-rättsliga direktiv som genomförts i svensk rätt, exempelvis i artikel 9.4 i människohandelsdirektivet och i artikel 9 i EU:s direk- tiv om penningförfalskning. Angivna bestämmelser är i princip lika- lydande i sak, även om vissa skillnader finns i de olika direktivens inledande skäl. 184 och rådets direktiv /42/EU av om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och av brott i Europeiska unionen. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Terrorismdirektivets bestämmelse om utredningsverktyg och för- verkande ger, i likhet med motsvarande bestämmelser i de angivna direktiven, uttryck för en allmän skyldighet att säkerställa att det finns effektiva utredningsverktyg vid utredning av brott enligt direk- tivet. Den uppräkning av tvångsmedel som finns i inledande skäl 21 är exemplifierande och skrivningarna i anslutning till den (”bör, om så är lämpligt”) bör rimligen tolkas så att det inte uppställs något krav på att alla utredningsmetoder och tvångsmedel ska vara tillgängliga i förhållande till varje brott i direktivet, oavsett svårhetsgrad. I svensk rätt är möjligheterna att använda tvångsmedel knutna till straffskalan för det aktuella brottet eller till vissa brottstyper. Vidare är möjligheten att besluta om tvångsmedel i vissa fall begrän- sad till situationer där skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse.185 Samtliga tvångsmedel kan således inte användas för att utreda alla brott som avses i direktivets artiklar 3– 12. Exempelvis är användningen av hemlig rumsavlyssning enligt 27 kap. 20 d § , med vissa undantag, begränsad till en förundersökning om brott för vilket det inte är föreskrivet lind- rigare straff än fängelse eller annat brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse och det är fråga om vissa angivna brott. En sådan ordning bedöms emellertid alltså vara förenlig med direktivets krav. Svensk rätt bedöms således uppfylla direktivets krav på effektiva utredningsverktyg. Motsvarande bedömning har gjorts vid genom- förande av EU:s direktiv mot människohandel och EU:s direktiv om penningförfalskning i svensk rätt.186 Frågor om hemliga tvångs- medel och underrättelseskyldighet behandlas ytterligare i kapitel 9. I artikel 20.2 finns ett krav på att medlemsstaterna ska säker- ställa att deras behöriga myndigheter i enlighet med förverkande- direktivet fryser eller förverkar, beroende på vad som är lämpligt, som härrör från något av de brott som avses i terrorism- direktivet och hjälpmedel som använts eller varit avsedda att använ- 185Se exempelvis 27 kap. 1 § tredje stycket . 186Justitiedepartementets analys inför antagande av och rådets direktiv /36/EU om förebyggande och bekämpande av människohandel samt skydd av offer (Ju2013/275/L5), prop. 2015/16:83 s. 9 och Genomförande av EU:s direktiv om penningför- falskning (Ds 2015:30)s. 23 f. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … das för att begå något av dessa brott eller bidra till att något av dessa brott begås. Förverkandedirektivet ändrar och utvidgar bestämmelserna i ram- besluten /500/RIF187 och 2005/212/RIF188 och ersätter delvis dessa rambeslut för medlemsstaterna som är bundna av direktivet. Syftet med direktivet är att fastställa minimiregler om frysning av egendom för att möjliggöra ett eventuellt senare förverkande och om förverkande av egendom i straffrättsliga ärenden. Enligt artikel 3, som reglerar direktivets tillämpningsområde, ska det bl.a. tillämpas på brott som omfattas av terrorismrambeslutet (punkt e). Av artikeln följer emellertid även att direktivet ska tillämpas på andra rättsliga instrument om det i dessa instrument uttryckligen fastställs att för- verkandedirektivet gäller för de brott som harmoniseras enligt instru- mentet. Artikel 20.2 i terrorismdirektivet utgör en sådan bestäm- melse, vilket innebär att förverkandedirektivet ska tillämpas även på brott som omfattas av detta. Förverkandedirektivet, som inte påverkar de förfaranden som medlemsstater använder sig av för att förverka egendomen i fråga, innebär i huvudsak följande. Enligt artikel 4.1 ska det vara möjligt att hos den som dömts för ett brott förverka hjälpmedel vid eller av brott eller egendom till ett värde som motsvarar sådana hjälpmedel eller sådan . enligt direktivet motsvarar utbyte enligt svensk rätt. Artikel 4.2 anger att sådant förverkande i vissa fall ska vara möjligt även utan att det finns en fällande dom, så ska åtminstone vara fallet om frånvaron av en fällande dom beror på att den tilltalade är på flykt undan lagföring eller om han eller hon på grund av långvarig sjukdom inte kan medverka i rättegången. Som ytterligare förutsättningar för sådant förverkande utan samband med fällande brottmålsdom uppställs att ett straffrättsligt förfarande har inletts, att brottet är av beskaffenhet att direkt eller indirekt kunna ge ekonomiska fördelar och att det inledda förfarandet kunde ha lett till fällande dom för det fall att den tilltalade hade kunnat medverka i en rättegång. Artikel 5 reglerar utvidgat förverkande. Artikel 5.1 anger att det hos den som döms för ett brott av beskaffenhet att direkt eller indirekt kunna ge ska vara möjligt att förverka 187Rådets rambeslut /500/RIF av om penningtvätt, identifiering, spåran- de, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel till och av brott. 188Rådets rambeslut /212/RIF av om förverkande av , hjälp- medel och egendom som härrör från brott. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … egendom som härrör från brottsligt handlande, dvs. även annat brotts- ligt handlande än det som personen döms för. En förutsättning för detta ska vara att domstolen med hänsyn till omständigheterna i målet – t.ex. det faktum att värdet av egendomen inte står i propor- tion till den dömdes lagligen förvärvade inkomst – är övertygad om att egendomen i fråga härrör från brottsliga handlingar. Av artikel 5.2 framgår att det ska vara möjligt att tillgripa förverkandeformen när någon döms för ett brott som enligt sin straffskala kan ge fängelse eller mer. Utvidgat förverkande ska även kunna tillgripas vid vissa särskilt utpekade brott oavsett straffskala. Av artikel 6 fram- går i vilka fall det ska vara möjligt att förverka egendom hos någon annan än gärningsmannen. Detta ska kunna ske när gärningsman- nen direkt eller indirekt till en tredje man har fört över eller egendom som trätt i stället för . Så ska också kunna ske när en tredje man av gärningsmannen har förvärvat egendom som utgör av brott eller som har trätt i stället för . I båda fallen har medlemsstaterna vid sitt genomförande av direktivet möjlighet att som förutsättning för förverkande hos tredje man uppställa att denne kände till eller borde ha känt till att syftet med överföringen eller förvärvet var att gärningsmannen skulle undgå förverkande. Artikel 7 innehåller bestämmelser om frysning. – som vanligen inte används i svensk lagtext – menas att egendom tillfälligt tas om hand eller görs omöjlig att disponera i avvaktan på ett beslut om förverkande. Enligt artikeln ska medlemsstaterna se till att sådana åtgärder kan beslutas av behörig myndighet – även interimistiskt – gentemot såväl gärningsman som tredje man. I arti- kel 8 anges en rad rättssäkerhetsgarantier som medlemsstaterna är skyldiga att upprätthålla. I artiklarna 9 och 10 finns allmänna före- skrifter om effektivitet i arbetet med förverkande och frysning samt om en ändamålsenlig förvaltning av egendom som tagits om hand för förverkande. Avslutningsvis finns i artiklarna 11–14 bestämmel- ser om medlemsstaternas skyldighet att i vissa hänseenden föra sta- tistik samt sedvanliga bestämmelser om genomförande och rappor- tering. Vid genomförandet av förverkandedirektivet bedömdes svensk rätt genom befintlig lagstiftning i huvudsak uppfylla direktivets krav, men vissa lagändringar bedömdes nödvändiga för att åtagandena Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … fullt ut skulle anses genomförda.189 De lagändringar som åsyftas av- såg direktivets krav på dels att det ska vara möjligt att på grund av brott förverka och hjälpmedel även i vissa fall när fällande brottmålsdom inte kunnat meddelas på grund av lagföringshinder, dels när utvidgat förverkande ska kunna ske. Lagändringar har här- efter gjorts i enlighet med detta.190 Det saknas anledning att i detta lagstiftningsärende göra en annan bedömning än den som redovisats ovan. Svensk rätt bedöms därför vara förenlig med förverkandedirektivet, som genom hänvisningen i artikel 20.2 i terrorismdirektivet även ska tillämpas på samtliga brott enligt detta. Hänvisningen till förverkandedirektivet måste även tol- kas på så sätt att terrorismdirektivet inte uppställer något ytterli- gare krav på utredningsverktyg eller förverkande utöver vad som följer av det direktivet. Sammantaget innebär det sagda att direktivets krav på utrednings- verktyg och förverkande är reglerat i svensk rätt. Det behövs därför inte någon särskild lagstiftning för att bestämmelserna ska vara genomförda. 7.8Åtgärder mot internetinnehåll som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom befintlig reglering åtagandet i direktivets bestämmelse om åtgärder mot internet- innehåll som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott. Det finns emellertid anledning att, av tydlighetsskäl, låta bestäm- melsen om offentlig uppmaning i 3 § rekryteringslagen omfattas av regleringen om bl.a. skyldighet att ta bort vissa meddelanden och straff i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslags- tavlor. Även på det grundlagsskyddade området är svensk rätt förenlig med direktivet. 189Utökade möjligheter till förverkande (prop. 2015/16:155) s. 101 f. 190Se lag (2016:486) om ändring i , som föreskriver ändringar i 36 kap. 1 b, 5 och Lagändringarna trädde i kraft . Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Som redovisats ovan finns i artikel 21 i direktivet en allmän bestäm- melse om åtgärder mot internetinnehåll som utgör en offentlig upp- maning till terroristbrott. Artikeln består av tre punkter. Enligt den första punkten ska således medlemsstaterna vidta nöd- vändiga åtgärder för att säkerställa att internetinnehåll som finns på servrar på deras territorium och som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott enligt artikel 5 i direktivet utan dröjsmål avlägs- nas. De ska också sträva efter att sådant innehåll på servrar utanför deras territorium avlägsnas. Av den andra punkten framgår att medlemsstaterna, när det inte är genomförbart att avlägsna det innehåll som avses i den första punkten vid källan, kan vidta åtgärder för att blockera åtkomsten till sådant innehåll för internetanvändarna inom sitt territorium. Slutligen framgår av den tredje punkten att åtgärder för avlägs- nande och blockering måste inrättas i enlighet med transparenta förfaranden och tillhandahålla adekvata skyddsmekanismer, särskilt för att säkerställa att åtgärderna begränsas till vad som är nödvän- digt och proportionellt och att användarna informeras om orsaken till åtgärderna. Skyddsmekanismer i samband med avlägsnande eller blockering ska också inbegripa möjlighet till rättslig prövning. Ett verkningsfullt sätt att bekämpa terrorism på internet är, enligt direktivets inledande skäl 22, att vid källan avlägsna internetinne- håll som utgör offentlig uppmaning till terroristbrott. I samma skäl förtydligas att medlemsstaterna bör anstränga sig på alla sätt för att samarbeta med tredjeländer i syfte att försöka se till att internet- innehåll som utgör offentlig uppmaning till terroristbrott avlägsnas från servrar som befinner sig på de ländernas territorium. I de fall där det inte är genomförbart att avlägsna sådant innehåll vid källan kan dock mekanismer införas för att blockera åtkomsten från union- ens territorium till sådant innehåll. De åtgärder som medlemssta- terna vidtar i enlighet med direktivet för att avlägsna internetinne- håll som utgör offentlig uppmaning till terroristbrott eller, i de fall där detta inte är genomförbart, för att blockera åtkomsten till sådant innehåll, kan grunda sig på offentliga åtgärder, till exempel lagstift- ningsåtgärder, andra åtgärder än lagstiftningsåtgärder eller rättsliga åtgärder. I det sammanhanget påverkar inte direktivet vare sig fri- Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … villiga åtgärder som internetbranschen vidtar för att förhindra att dess tjänster missbrukas eller medlemsstaternas stöd till sådana åtgär- der, t.ex. upptäckt eller rapportering av terroristinnehåll. Oavsett vilken grund för åtgärderna eller metod som väljs bör medlemsstater- na säkerställa att den ger en adekvat nivå vad gäller rättssäkerhet och förutsebarhet för användare och tjänsteleverantörer och möjlig- het till rättslig prövning i enlighet med nationell rätt. Alla sådana åtgärder måste ta hänsyn till slutanvändarnas rättigheter och vara förenliga med befintliga lagstadgade förfaranden och rättsliga för- faranden och med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU-stadgan). I direktivets inledande skäl 23 anges vidare att avlägsnande av internetinnehåll som utgör offentlig uppmaning till terroristbrott eller, där det inte är genomförbart, blockering av åtkomsten till så- dant innehåll i enlighet med direktivet inte bör påverka tillämpning- en av bestämmelserna i och rådets direktiv /31/EG191, det s.k. e-handelsdirektivet. I synnerhet bör inte tjänsteleverantörer åläggas någon allmän skyldighet vare sig att över- vaka den information de överför eller lagrar eller att aktivt söka efter fakta eller omständigheter som tyder på olaglig verksamhet. Inte heller bör värdtjänsteleverantörer hållas ansvariga såvida de inte har faktisk kännedom om olaglig verksamhet eller information eller är medvetna om de fakta eller omständigheter som gör förekomsten av den olagliga verksamheten eller den olagliga informationen uppenbar. Direktivets krav på kriminalisering av offentlig uppmaning till terroristbrott (artikel 5) har behandlats ovan i avsnitt 7.3.3. Av arti- keln följer att medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att spridande, eller tillgängliggörande för allmänheten på annat sätt, oavsett metod, såväl på som utanför internet, av ett meddelande i syfte att anstifta till något av de brott som anges i artikel 3.1 a–i utgör en straffbar gärning om den begås uppsåtligen, om detta handlande, direkt eller indirekt, till exempel genom förhär- ligande av terroristgärningar, förespråkar utförandet av terroristbrott och därigenom medför fara för att ett eller flera sådana brott begås. I avsnitt 7.3.3 har gjorts bedömningen att de gärningar som ska ut- 191 och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre mark- naden (”Direktiv om elektronisk handel”). Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … göra brott enligt bestämmelsen är kriminaliserade i svensk rätt192 och att det därför saknas behov av lagstiftning i den delen. Den som i ett meddelande till allmänheten uppmanar eller annars söker för- leda till särskilt allvarlig brottslighet döms således, enligt 3 § rekry- teringslagen, till fängelse i högst två år.193 Meddelandet kan vara muntligt, skriftligt eller utformat på annat sätt. Att meddelandet ska riktas till allmänheten betyder att bestämmelsen inte omfattar med- delanden som riktar sig enbart till en krets som är både liten och sluten. Ett sådant brott, offentlig uppmaning, kan begås på internet. Artikel 21 har utformats med utgångspunkt i en snarlik bestäm- melse i direktiv /93/EU194, här barndirektivet, om avlägsnande och blockering av webbsidor som innehåller eller sprider barnporno- grafi. Artikel 25.1 i det direktivet ålägger således medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa ett avlägsnande utan dröjsmål av webbsidor som innehåller eller sprider barnpornografi och vars värdservrar ligger på deras eget territorium samt sträva efter att uppnå ett avlägsnande av sådana webbsidor vars värdservrar ligger utanför deras territorium. Därutöver anges i artikeln (25.2) att med- lemsstaterna, för internetanvändare inom sitt territorium, får vidta åtgärder för att blockera tillträdet till webbsidor som innehåller eller sprider barnpornografi, dock att sådana åtgärder ska vara förenade med vissa skyddsmekanismer som bl.a. även ska inbegripa möjlig- het till rättslig prövning. Barndirektivet har genomförts i svensk rätt.195 192Se 3 § rekryteringslagen och 16 kap. 5 § (givet att kriminaliseringskraven en- ligt direktivets bestämmelse om terroristbrott uppfylls). konstateras att TF:s och YGL:s särskilda system för ansvar, med stöd av regleringen i artikel 23.2 i direktivet, är för- enligt med direktivets kriminaliseringskrav. 193Om brottet är grovt döms, enligt 6 § rekryteringslagen, till fängelse i lägst och högst . 194Europaparlamentets och rådets direktiv /93/EU av om bekäm- pande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi samt om ersättande av rådets rambeslut /68/RIF. 195Se Stärkt skydd för barn mot sexuella övergrepp (prop. 2012/13:194). Inför antagandet av barndirektivet upprättades inom en analys av vilka åtgärder som bedömdes nödvändiga för att skulle leva upp till direktivets krav. I analysen, som redovisas i en bilaga till den departementspromemoria som föregick propositionen, gjordes bedömningen att i mycket stor utstäckning lever upp till vad direktivet kräver, se Genomförande av EU:s direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi (Ds 2012:45) s.171–238. Regeringen fann i propositionen inte anledning att frångå den bedömning som gjorts i analysen, alltså att svensk rätt, med undantag av vissa frå- gor om preskription och registerkontroll, lever upp till kraven enligt direktivet, se a. prop. s. 15 f. När det gäller artikel 25 återfinns bedömningen i nämnda analys (Ds 2012:45 s. 233 ff.). Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … De huvudsakliga skillnaderna mellan de båda bestämmelserna är således att terrorismdirektivets bestämmelse förhåller sig till inter- netinnehåll och inte till webbsidor och alltså inte kräver t.ex. avlägs- nande av webbsidan som sådan utan enbart av det brottsliga mate- rialet. I den andra punkten om blockering anges i terrorismdirektivet att den endast gäller i de fall det inte är genomförbart att avlägsna innehållet enligt den första punkten. Liksom i barndirektivet är be- stämmelsen om blockering fakultativ (jfr ordet kan). Skrivningarna om skyddsmekanismer har i terrorismdirektivet gjorts tillämpliga inte bara på blockering utan även på avlägsnande. Skillnaderna mellan de båda bestämmelserna är inte större än att de bestämmelser som genomför barndirektivet bör beaktas här. Vid genomförandet av barndirektivet bedömdes leva upp till åtagandet när det gäller avlägsnande genom befintliga bestämmelser i , , lagen (1998:112) om ansvar för elek- troniska anslagstavlor (BBS-lagen) och lagen (2002:562) om elektro- nisk handel och andra informationssamhällets tjänster (e-handels- lagen). Bestämmelsen om blockering bedömdes vara uppfylld genom ett samarbete på frivillig basis mellan , numera , och ett antal ISP (””), det s.k. blockeringsprojektet.196 I samband med att barndirektivet förhandlades hade kommis- sionen försäkrat att både de svenska avlägsnandemöjligheterna och blockeringsmöjligheterna var fullt tillräckliga. Kommissionen har i en rapport utvärderat genomförandet av de åtgärder som avses i artikel 25.197 Inledningsvis konstateras i rapporten bl.a. att sam- arbetet mellan den privata sektorn, inbegripet branschen och det civila samhället, och offentliga myndigheter, inbegripet brottsbekämpan- de organ och domstolsväsendet, är avgörande för att genomföra de åtgärder som avses i artikel 25 och effektivt bekämpa spridning av barnpornografiskt material på nätet. När det gäller det svenska inför- livandet av artikel 25.1 om avlägsnande görs inga särskilda anmärk- ningar. Däremot uttrycks viss tveksamhet när det gäller upp- gifter om skyddsmekanismer vid blockeringsåtgärder (artikel 25.2). 196Ds 2012:45 s. 233 ff. 197Rapport från kommissionen till och rådet med en utvärdering av genomförandet av de åtgärder som avses i artikel 25 i direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barn- pornografi, Europeiska kommissionen, den 16.12.2016, COM (2016) 872 final. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt …