sou · H5B388 · 2017-11-15 00:00:00 — Inflyttarna från och de finska minoriteterna –1944 (1993) att de svenskspråkiga genom tiderna varit över- representerade bland de grupper som flyttat från ”” dvs den östra rikshalvan (), från Storfurstendömet (1809-1917) och från det självständiga (). hänvisar t ex gällande medeltiden till en studie av där denne med hjälp av tänkeböcker kunde visa att över hälften av finländarna i under (1478–1625) hade svenska som modersmål. landade 1996 (ss 10–104) på att de svenskspråkigas andel då kunde sägas vara snarare 1/3 av alla sverigefinländare. konstaterade tankesmedjan i en rapport (Kepsu 2016) att det –2015 var av de inflyttade från till som var finlandssvenskar dvs svenskspråkiga och gruppens andel ökade föregående decennium från till Gruppen är alltså stor fortsatt men kunskapen om gruppens existens är ändå mycket liten i . En faktor som medverkar till detta är att många myndigheter i tenderar att likställa antalet personer med finländska rötter i (runt 700 tusen enligt SCB) med antalet sverigefinnar även om kanske ¼ av dessa 700 tusen de facto (bedömningarna varierar alltså mellan 1/3 och 1/5) antingen själva är svenskspråkiga dvs finlandssvenskar som inflyttat från till eller ättlingar i två generationer till dessa. Se vidare om detta problem under rubriken ”Data om språkliga grupper” nedan. Kriterierna som krävs av finlandssvenskarna i att uppfylla är orimliga och högre än för andra grupper Eftersom utredningen i stort accepterar kriterierna samhörighet och självidentifikation (det första och det tredje kriteriet i 2.1.2) går vi inte in på dessa. Det är dock i skärningspunkten mellan de två återstående kriterierna särskiljande drag, i gruppens kulturella särdrag och historia som utredningen kräver mer av finlandssvenskar i än av t ex sverigefinnarna Det krävs nämligen anakronistiskt en enhetskultur av finlands- svenskarna i i då sådana inte fanns, något som t o m erkänns av utredaren. Statsrådet godkänner vidare uppenbarligen sådana regionala kulturer från som grunden för en sverigefinsk kultur. Utredningen antyder själv att det är anakronistiskt dvs en historieförfalskning att kräva en enhetskultur (avsnitt 2.3, t ex: ”Snarare bestod majoritetskulturen av en rad regionala och lokala svenskspråkiga kulturer varav de på den östra sidan av var några.”) dvs att även i var det då regionala kulturer som var rådande. Dessutom godkänns uppenbarligen denna typ av regionala kulturer som grund för en sedermera i godkänd sverigefinsk kultur t ex av statsrådet i hennes svar på en interpellation av riksdagsledamot , men också i förarbeten till minoritetsbeslutet , något statsrådet själv tar upp: Åtagandena enligt ramkonventionen förutsätter att minoriteten i fråga på vissa grunder skiljer sig från majoritetsbefolkningen. Det som främst skiljer den sverigefinska minoriteten från den svenska majori- tetsbefolkningen är det finska språket, men även att det finns en särskild sverigefinsk kultur. Då den svensktalande gruppen inte har dessa särskiljande grunder bedöms de inte omfattas av ramkonven- tionen. Detta uttalades också i förarbetena när de fem nationella minoriteterna erkändes, en bedömning som delades av Konstitutions- utskottet. (Utdrag ur protokoll ) Vi kan m a o konstatera att här ställs (och ställts) en typ av krav på sverigefinnarna medan de krav som uppställs för finlandssvenskarna är större och mer krävande. För finlands- svenskarna ställs ribban högre, för oss krävs att vi i som präglades av regionala kulturer redan skulle ha haft en "enhets- kultur" för att kvalificera oss som en nationell minoritet medan andra grupper inte behöver ha havt det. Detta är knappast rimligt. Ingen hänsyn tas till att finlandssvenskarna i och i de facto i mångt och mycket delar och delat en allfinländsk kultur med finnarna och sverigefinnarna som även den ofta även baserar sig på olika regionala drag. Det är också rimligt att påpeka att finlandssvenskarna i och i de facto i mångt och mycket delar en allfinländsk kultur med finnarna och sverigefinnarna som även den ofta fortfarande baserar sig på olika regionala drag. Det går även att belägga att det dvs framåt växte fram allt fler särskiljande drag från kulturen i och som även svenskspråkiga (och finskspråkiga) som flyttade in från det som geografiskt är . Hit hör bl a påverkan från den ryska kultursfären i olika sammanhang, såsom i fråga om matkulturen. II Vad gäller 2.4 Åtgärder för att stärka det finlandssvenska i bör dessa stramas upp för att inte förbli ett slag i luften Även om utredaren uppenbarligen förstår att finlandssvenskarna i i många fall faller mellan stolarna och glöms bort och därmed i avsnitt 2.4 tar upp” Åtgärder för att stärka det finlands- svenska i ” upplever vi att dessa förslag riskerar att bli ett slag i luften. För att förhindra detta kunde t ex myndigheter alltid åläggas att pröva med vilka skäl de utesluter finlandssvenskarna i från samråd där sverigefinnarna deltar, och inte bara i möjligen inkludera finlandssvenskarna i . Utredningen skriver i brödtexten följande Det finns därför ingen anledning att på lokal eller regional nivå per automatik utesluta finlandssvenskar från samråd om sverigefinska frågor Välkommet vore också att myndigheterna i sådana fall skulle åläggas att meddela FRIS om samråd som planeras men där finlands- svenskarna i inte medbjudits, och grunderna för detta. Givetvis kan det vara skäl att inkludera finlandssvenskarna i även i skolundervisningen i t ex samhällskunskapen (utöver historia som utredaren föreslår). borde undervisningen i svenska (när det inte är fråga om undervisning i svenska som andraspråk) inbegripa undervisning om hela det svenska språk- området av och även i de närbesläktade nordiska språken (dvs framför allt danska och norska) men diskussioner inom och mindre stickprov utförda av i FRIS tyder på att det ytterst sällan i skolorna sägs något om de svenska modersmålvarieteterna (där är fråga om såväl ett eller t o m två högspråk och även regionala språk och dialekter) i medan danskan och norskan oftare behandlas i viss mån. Annars är risken hög att okunskapen om finlandssvenskarnas existens (både gruppen i och ursprungsgruppen i ) fortsätter att vara hög i och både enskilda och myndigheter glömmer bort den fjärdedel av alla sverigefinländare som har svenskspråkiga rötter dvs finlandssvenska sådana från . om språkliga grupper. T ex SCB kunde åläggas vissa saker. Gällande språkliga data i – se 2.2.3 i utredningen text – görs en del märkliga påståenden. I o m den språkregistrering i form av självkategorisering som finns i den finländska folkbokföringen är finlandssvenskarna i tvärtom (till skillnad från vad som antyds) en grupp som definieras minimalt, dvs det krävs att personen (eller föräldrarna om det är fråga om omyndiga) faktiskt upplever svenskan som sitt modersmål, inte bara allmänt har en sådan familjehistoria, och själv anger detta för att personen ska registreras som svenskspråkig i den finländska folkbokföringen. Åtskilliga tvåspråkiga I definierat sig därmed inte som svenskspråkiga även om deras kunskaper i språket är utmärkta (liksom deras kunskaper i finska) Detta gäller alltså många som härstammar från åtminstone en svensktalande förälder, för att då inte tala om gruppen som har svenskspråkiga mor-eller farförälder eller sådana i tidigare generationer, som alltså inte definierar sig själva och därmed inte heller av staten definieras som svensk- språkiga i finländsk befolkningsstatistik. I många länder bygger språkliga data i stället på maximalistiska principer där alla som härstammar från en modersmålstalande räknas ingå i gruppen. I tenderar det t ex ofta att hävdas - även av myndigheter - att alla som själva flyttat från till och deras ättlingar i åtminstone 2 led (712 tusen enligt Sisuradios redovisning av SCBs data 2013 ) kan betraktas som (finsktalande) sverigefinnar dvs gruppen definieras maximalt. Sisuradio själv faller dock inte i den fällan, ska här tilläggas. Detta är givetvis fullständigt absurt gällande den kanske ¼ av gruppen som själv är en inflyttad finlandssvensk från i eller som härstammar från en finlandssvensk dvs från en svensk- talande i men de facto inte heller rimligt gällande alla dem som i stort dessvärre tappat kontakten med det finska språket, även om en eller två av deras (mor-/far-) föräldrar varit finskspråkiga som kommit från Finland- Man bör därför alltid noga redogöra för vilken typ av siffror det är man redovisar. Tyvärr är alltså kunskaperna i finska även hos ättlingar till finsktalande från i inte speciellt höga i vare sig i den första eller andra generationen född i . Se t ex bok finns där vägarna möts . Vi vill här dock för säkerhets skull tillägga att vi välkomnar revitaliseringsåtgärder som möjliggör för ättlingar till finskspråkiga i att m hj av åtgärder inom minoritetspolitiken återta den finska som fallit bort. Poängen i det finlandssvenskarna i vill framhålla här är dock att (med hänvisning till ovanstående) avsaknaden av egen kategorisering av något som helst slag i SCBs m fl instansers databaser eller alternativt av språklig tillhörighet av inflyttade (se avsnitt 4 i den aktuella utredningen) är ett av de problem som tenderar att göra att gruppen finlandssvenskar i osynliggörs och inte beaktas i . Se t ex boken svenska du talar (Gyllingberg 2011) en kommentar som nästan alla finlandssvenskar i mött där grunden för utsagan är en total oförmåga att förstå att man kan växa upp i och ha svenska som modersmål. Vi finner därmed följande stycke i betänkandets avsnitt 2.3 som anmärkningsvärt Det tycks finnas en utbredd missuppfattning att det skulle vara sverigefinländare som är en nationell minoritet, d.v.s. personer med ursprung i som i modern tid invandrat till . Så är inte fallet. Någon diskriminering av finlandssvenskar i förhållande till finsk- talande sverigefinländare handlar det således inte om. Tvärtom är ju detta missförstånd ett utbrett problem just för finlandssvenskarna i eftersom de flesta som gör detta antagande inte känner till att det finns en skillnad mellan att vara sverigefinländare och att vara sverigefinne dvs de tror att alla som härstammar från är sverigefinnar och finskspråkiga. De känner m a o inte till att det existerar en stor grupp finlands- svenskar i utan de utgår istället ifrån att alla i gruppen är finskspråkiga eller ättlingar till sådana. Finlandssvenskarna blir de facto just pga detta missförstånd sålunda bortglömda och diskriminerade även på myndighetsnivå. Utredningen redovisar problem med språklig registrering av individer i , vilket förstås blir särskilt svårförståeligt för individer som har sina rötter i ett grannland där sådan registrering fortsatt genomförs. Vi föreslår dock att t ex SCB skulle åläggas att skapa en automatiskt genererad bilaga till all uttagen statistik om inflyttare (och deras ättlingar) från i där det påpekas att åtminstone 1/5 men kanske rentav så många som 1/3 och gällande vissa decennier rentav av inflyttarna från haft svenska som modersmål dvs att antalet finländare i och deras ättlingar anger numerären på den nationella minori- teten sverigefinnar, utan att (åtminstone) den grupp som finlands- svenskarna i utgör först bör räknas bort. För en sammanfattning av detta särskilda yttrande , se början. Även FRIS, i , har genom sitt presidium, dvs ordf och vice ordf anslutit sig till skrivelsen. Gyllingberg, Lelitha Verghese (red.) "Så bra svenska du talar! ": en antologi om finlandssvenskars möten med . Kepsu, , 2016. Hjärnflykt eller inte? En analys av den svenskspråkiga inflyttningen mellan och 2000– 2015, pamflett nr 2/2016. Reinans, 1996. Den finländska befolkningen i Sverige- en startistisk-demografisk beskrivning i Lainio, (red). Finnarnas historia i . 3, Tiden . : ss 63–105. Sisuradio (2013) publicerat nedläst 2002 Hemmets finns där vägarna möts. Hemmet finns där vägarna möts: sverigefinländarnas liv i samhälle och kyrka. (2002). , (1990). Finnarnas historia i . 1, Inflyttarna från under det gemensamma rikets tid. , (1993). Finnarnas historia i . 2, Inflyttarna från och de finska minoriteterna –1944. Dahmström, , 2011. Från datainsamling till rapport: att göra en statistisk undersökning. 5. uppl. Diskriminering av romer i . Sammanställning av DO:s projekt om åtgärder för att förebygga och motverka etnisk diskriminering av romer. Diskriminering av samer. Samers rättigheter ur ett diskrimineringsperspektiv. Diskriminering av natio- nella minoriteter inom utbildningsväsendet. (R2 2008). Statistikens roll i arbetet mot diskriminering – en fråga om strategi och trovärdighet (R5 2012). Diskri- minering, vägar till upprättelse och hur juridiken kan bidra till en förändring av romers livsvillkor (R2 2011). Dunbar, , 2008. Definitively Interpreting Charter for Regional and Minority Languages: . I Ó Riagáin, Dónall. (red.) (2008). Charter for Regional or Minority Languages: legal challenges and opportunities. Dunbar, , 2012. Objectives and Principles. I , , Ruiz Vieytez, . och Urrutia Libarona, (red. ), 2012, Shaping Language Rights, Commentary on Charter for Regional and Minority Languages in light of evaluation (). 1 Beslut från myndigheter, domar, utredningsdirektiv, regleringsbrev eller regeringsuppdrag givna i särskild ordning redovisas inte i referensförteckningen. Dunbar, och , Tom, 2012. I , , Ruiz Vieytez, . och Urrutia Libarona, (red. ), 2012, Shaping Language Rights, Commen- tary on Charter for Regional and Minority Languages in light of evaluation (). Engbers, , 2012. Administrative authorities and public services. I , , Ruiz Vieytez, . och Urrutia Libarona, (red. ), 2012, Shaping Language Rights, Commentary on Charter for Regional and Minority Languages in light of evaluation (). , , 2016. Språkfrågan: finlandssvenskhetens uppkomst 1812–1922. (i ). European handbook on equality data. 2016 revision (publications office of Union). Explanatory Report to Charter for Regional or Minority Languages (. Application of the Charter in (ECRML (2001) 4). Application of the Charter in (ECRML (2001) 7). Application of the Charter in (ECRML (2001) 3). Application of the Charter in (ECRML (2002) 1). Application of the Charter in . (ECRML (2003) 1). Application of the Charter in the . (ECRML (2004) 1). Application of the Charter in (ECRML (2004) 3). Application of the Charter in . Second monitoring cycle (ECRML (2005) 3). Application of the Charter in . Initial moni- toring cycle (ECRML (2005) 4). Application of the Charter in Armenia. Initial monitoring cycle (ECRML (2006) 2). Application of the Charter in . 2nd moni- toring cycle (ECRML (2006) 4). Application of the Charter in . Initial monitoring cycle (ECRML (2007) 1). Application of the Charter in . Third mon- itoring cycle (ECRML (2007) 7). Application of the Charter in . Third monitoring cycle (ECRML (2007) 3). Application of the Charter in . 2nd monitor- ing cycle(ECRML (2008) 5). , 2008b Application of the Charter in . 3rd monitoring cycle (ECRML (2008) 2). , 2009 Application of the Charter in . 2nd moni- toring cycle (ECRML (2009) 1). Application of the Charter in . 3rd moni- toring cycle (ECRML (2010) 5). Application of the Charter in . 4th moni- toring cycle (ECRML (2010) 3). Application of the Charter in . 4th moni- toring cycle (ECRML (2012) 1). Application of the Charter in . Initial monitoring cycle (ECRML (2012) 3). Application of the Charter in . 3rd moni- toring cycle (ECRML (2012) 5). Third periodical report presented to the Secretary General of in accordance with Article 15 of the Charter. (MIN-LANG/PR (2012) 3). Application of the Charter in . 5th moni- toring cycle (ECRML (2012) 8). Application of the Charter in the Slovak Republic. 3rd monitoring cycle (ECRML (2013) 1). Application of the Charter in . 2nd moni- toring cycle (ECRML (2014) 3). Application of the Charter in . 5th moni- toring cycle (ECRML (2014) 6). Application of the Charter in . 2nd moni- toring cycle (ECRML (2015) 7). The Framework Convention: a key tool to manag- ing diversity through minority rights. Thematic commentary no. 4, the scope of application of the framework convention for the protec- tion of national minoritities (ACFC/56DOC(2016)001). Sixth report of in respect of (CM(2017)36). tion for the Protection of National Minorities. Fourth Opinion on (ACFC/OP/IV(2017)004). Samråd med nationella mino- riteter (Dnr. 1029/2014–1.1.1). Nulägesbeskrivning – rapport om romers rättigheter och förutsättningar för hälsa i pilotkommuner. Romska flickors och kvinnors hälso- och livssituation. Delrapportering av uppdraget att genomföra en fördjupad studie om romska flickors och kvinnors hälsa. , 2015, återrappor- tering av regeringsuppdrag angående fördjupad studie om romska flickors och kvinnors livssituation och hälsa. , och , , 2017a. Diskriminerings- lagen, en kommentar, kommentaren till 1 kap. 5 § under rubr. Modersmål, språk och etnisk tillhörighet). (Zeteo ). , och , , 2017b. Diskriminerings- lagen, en kommentar, kommentaren till 1 kap. 4 § under rubr. (Zeteo ). (2015). Hannum, Hurst, 2007. The Concept and Definition of Minorities. I Weller, (red. ), 2007. minority rights: a com- mentary on the jurisprudence of international courts and treaty bodies (). Kepsu, , 2006. Finlandssvenska flyttningsmönster och språkgränser. I Junila, , (red.) (2006). Svenskt i – finskt i . 2, Mellan majoriteter och minoriteter: om migration, makt och mening. (i ). Kepsu, , 2016. Hjärnflykt eller inte? En analys av den svensk- språkiga flyttningen mellan och 2000–2015. pamflett 2, 2016 (Tankesmedjan ). i & , 2013a, Nationella minoriteter. i & , 2013b. Nationella minoriteters rättigheter. En och landsting. i & , 2014. Nationella mino- riteter. Meinander, , 2016. Nationalstaten: svenskhet 1922– 2015. (i ). , , 2012. Education (I) I , , Ruiz Vieytez, . och Urrutia Libarona, (red. ), 2012, Shaping Language Rights, Commentary on the Euro- pean Charter for Regional and Minority Languages in light of evaluation (). Novus, 2017. Svenskarnas bild av . Del 1:Kvalitativ studie. Parkvall, , 2015. språk i siffror: vilka språk talas och av hur många? Polakiewicz, , 1999. Treaty Making in . Swedish report on for Regional or Minority Languages. Initial Periodical Re- port presented in accordance with Article 15 of the Charter. ’s report to on Charter for Regional or Minority Languages, presented in accordance with Article 15 of the Charter, fourth Periodical Report. till om den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Rapport av- given i enlighet med stadgans artikel 15, femte rapporten. sjätte rapport till under den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Förstudie: Kartläggning av de samiska språken. Skolinspektionen, 2012. I marginalen – En granskning av modersmåls- undervisning och tvåspråkig undervisning i de nationella minoritets- språken (rapport 2012:2). Skolinspektionen, 2017, Förskolans arbete med flerspråkiga barns språk- utveckling. Flera språk i förskolan. Hur mår nationella minori- teter? Kartläggning av hälsosituationen bland de nationella minorite- terna samt förslag till förebyggande och hälsofrämjande åtgärder. (), 2016. SCBDOK 3.2, Undersök- ningarna av levnadsförhållanden (/SILC) 2016, LE0101. , , 1990. Finnarnas historia i . 1, Inflyttarna från under det gemensamma rikets tid. , , 1993. Finnarnas historia i . 2, Inflyttarna från och de finska minoriteterna –1944. Woehrling, , 2006. Charter for Regional or Minority Languages. A Critical Commentary (: ). , 2003, Language Vitality and Endangerment, (CLT/CEI/DCE/ELP/PI/2003/1). Urrutia Libarona, , 2012. Economic and Social Life. I , , Ruiz Vieytez, . och Urrutia Libarona, (red. ), 2012, Shaping Language Rights, Commen- tary on Charter for Regional and Minority Languages in light of evaluation (). , , 2014. Mellan finskt och svenskt. Den finlandssvenska litte- raturen 1900–2012. , (red.) (2014). svenska litteratur 1900–2012. (i ). KrU 1976/77:43 med anledning av propositionen 1976/77:80 om insatser för samerna jämte motioner. 1999/2000:KU6 Nationella minoriteter i . 2016/17:KU16 Minoritetsfrågor. Ds 2014:8 Den mörka och okända historien – om övergrepp och kränkningar av romer . Ds 2017:43 Konsultation i frågor som rör det samiska folket. 1976/77:80 Om insatser för samerna. 1998/99:143 Nationella minoriteter i . 2008/09:153 Språk för alla – förslag till språklag. 2008/09:158 Från erkännande till egenmakt. 2015/16:180 En ny lag om personnamn. 2016/17:116 Kulturarvspolitik. SKOLFS 1998:16 om läroplan för förskolan, Lpfö98. 1994/95:1 Finska språkets ställning i . SOU 1975:99 Samerna i . Stöd åt språk och kultur. SOU 1986:36 Samernas folkrättsliga ställning. SOU 1997:192 Steg mot en minoritetspolitik. konvention om historiska minoritetsspråk. SOU 1997:193 Steg mot en minoritetspolitik. konvention för skydd av nationella minoriteter. SOU 1999:25 Samerna – ett ursprungsfolk i . Frågan om anslutning till konvention nr 169. SOU 2005:40 Rätten till mitt språk. SOU 2008:26 språken – förslag till språklag. SOU 2016:80 En gränsöverskridande mediepolitik. För upplysning, engagemang och ansvar. SOU 2017:21 Läs mig! En nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen. SOU 2017:39 Ny dataskyddslag. SOU 2017:60 Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik. En stärkt minoritetspolitik – översyn av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk En särskild utredare ska göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor. Med utgångspunkt i översynen, internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) ska utredaren föreslå åtgärder i syfte att säkra efterlevnaden av de nationella minorite- ternas rättigheter. genomföra en sammanhållen analys av minoritetspolitiken för att tydliggöra styrkor och utmaningar och lämna förslag för att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter, analysera och föreslå hur de nationella minoriteternas inflytande och delaktighet kan stärkas, föreslå hur den statliga samordningen och uppföljningen ska organiseras samt överväga om en möjlighet till prövning av beslut ska införas, utreda behovet av kunskapshöjande åtgärder i syfte att öka sam- hällets kunskap om de nationella minoriteterna, och se över lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk och lämna förslag till förändringar. Utredaren ska redovisa uppdraget . Dags att ta ytterligare steg för en stärkt minoritetspolitik Sedan propositionen Från erkännande till egenmakt – regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) beslutades och lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk och språklagen (2009:600) började tillämpas har en sammanhållen och långsiktig minoritetspolitik lett till att framsteg har gjorts på nationell, regional och lokal nivå – men mycket arbete återstår. Regeringens ambition är att efterlevnaden av de nationella minori- teternas rättigheter ska säkras. Det av antagna målet för politikområdet är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det minoritetspolitiska målet är i sin tur uppdelat i tre delområden: diskriminering och utsatt- het, inflytande och delaktighet samt språk och kulturell identitet. För att det ska vara möjligt att uppnå målet är det nödvändigt att ambitionen och målsättningarna omsätts i insatser på ett flertal områden, vilket också är den inriktning som slås fast i regeringens strategi för de nationella minoriteterna. Strategin och inter- nationella åtaganden, tillsammans med de centrala författningarna på området, utgör utgångspunkterna i det fortsatta arbetet med att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter.