sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Paragrafen reglerar rättsverkningarna av ett utländskt beslut om legal separation när svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhets- förhållanden. Paragrafen ersätter 8 § LIMF. Endast en mindre språklig ändring har gjorts i förhållande till 8 § LIMF. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. Erkännande och verkställighet enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden 6 § En ansökan om att ett utländskt avgörande ska erkännas eller för- verkställbart i enligt någon av förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden görs till tings- rätten. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om vilka tingsrätter som får pröva en ansökan. Paragrafen reglerar vilken domstol som är behörig att enligt förord- ningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden pröva en ansökan om att ett avgörande från en stat som tillämpar förordningarna ska erkännas eller förklaras verkställbart här. Paragrafen är likalydande med 2 kap. 9 § IAL. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.2. I paragrafen anges att en ansökan om erkännande eller verkställbar- hetsförklaring görs till tingsrätten. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka av landets tingsrätter som ska vara behöriga att pröva en an- sökan. Av artikel 44.2 i förordningarna om makars respektive registre- rade partners förmögenhetsförhållanden framgår vilka anknytnings- kriterier som ska tillämpas för att bestämma vilken av de utpekade tingsrätterna som är behöriga i det enskilda fallet. I fråga om förklaringar om verkställbarhet avses med avgöran- den även officiella handlingar och förlikning inför domstol (se artik- larna 59.1 och 61.1 i förordningarna). 7 § En ansökan enligt någon av förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden om ändring av ett beslut med anledning av en ansökan enligt 6 § görs till den tingsrätt som har meddelat beslutet. Om en sådan ansökan görs av den som har gjort ansökan enligt 6 §, ska den ha kommit in till tingsrätten från den dag då beslutet meddelades. Paragrafen innehåller kompletterande bestämmelser till det andra steget i prövningen av en ansökan om erkännande eller verkställbar- het, dvs. för prövningen av en ansökan om ändring av ett beslut som har meddelats vid den inledande prövningen. Paragrafen är likalydande med 2 kap. 10 § IAL. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.3. Enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållandden ska sökanden , och i enlighet med det förfarande som anges i lagen i den verkställande medlemsstaten, underrättas om det beslut som har meddelats med anledning av ansö- kan om erkännande eller verkställbarhetsförklaring (förordningarnas artikel 48.1, se 29 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Att en förklaring om erkännande eller verkställbarhet ska delges den part mot vilken verkställighet begärs följer av artikel 48.2 i förordningarna. Något krav på att delge sökanden finns inte. I första stycket anges att ansökan ska prövas av den tingsrätt som meddelade det ursprungliga beslutet. I andra stycket finns en bestämmelse om den tid inom vilken den som ansökt om erkännande eller verkställbarhet men inte fått bifall får ansöka om ändring av beslutet. Den fristen är från den dag då beslutet meddelades. Tingsrätten prövar om ansökan har kommit in i rätt tid (jfr 38 § lagen om domstolsärenden). Av arti- kel 49.5 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden framgår vilken tidsfrist som sökandens motpart måste hålla sig till när en ansökan om erkännande eller verk- ställbarhet har bifallits. En ansökan om ändring ska i dessa fall göras från delgivning. Om parten har hemvist i en annan medlemsstat, är tidsfristen i stället från delgivning. 8 § Vid handläggning i domstol av ärenden som avses i 6 och 7 §§ tilläm- pas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte något annat följer av förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden. I paragrafen regleras vilka övriga processrättsliga bestämmelser som ska tillämpas i ärenden om erkännande och verkställbarhetsförklar- ing enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Paragrafen är likalydande med 2 kap. 11 § IAL. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.3. Av paragrafen framgår att lagen om domstolsärenden är tillämplig på domstolarnas handläggning av ärenden om erkännande och verk- ställbarhetsförklaring. Bestämmelserna i den lagen är tillämpliga i den utsträckning annat inte följer av förordningarna. Särskilt det första steget i verkställbarhetsförklaringen regleras av förordningarna. Vissa bestämmelser i lagen om domstolsärenden, bl.a. om domstolens sam- mansättning, brister i en inledande skrivelse och handläggningen i all- mänhet, är dock tillämpliga även i det första steget av prövningen. I artikel 45 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden anges bl.a. vilka handlingar som ska ges in i samband med ansökan. Av artikel 47 följer att domen ska förklaras verkställbar efter fullgörande av formaliteterna i artikel 45 och att den part mot vilken verkställighet begärs inte ska ges tillfälle att yttra sig över ansökan. Att den part mot vilken verk- ställighet begärs ska delges verkställbarhetsförklaringen tillsammans med beslutet följer av artikel 48.2. Bestämmelserna om överklagande i lagen om domstolsärenden tillämpas inte beträffande tingsrättens beslut i det första steget. Den som vill angripa ett beslut med anledning av en ansökan om verkställ- barhetsförklaring ska i stället ansöka om ändring av beslutet. Särskilda bestämmelser om prövningen vid en ansökan om ändring finns i artikel 49 i förordningarna. Där anges att det ska vara ett kontradikto- riskt förfarande och att motparten som huvudregel ska ansöka om ändring från delgivning av verkställbarhetsförklaringen. Förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden innehåller inte några bestämmelser om rätte- gångskostnader. I 32 § lagen om domstolsärenden finns en hänvis- ning till 18 kap. som gäller ärenden där enskilda är motparter till varandra (jfr också rättsfallet NJA 2009 s. 632). lagen om domstolsärenden tillämpas innebär dessutom bl.a. att ett beslut i ett ärende om ansökan om ändring kan överklagas till hovrät- ten och , samt att prövningstillstånd krävs (39 och 40 §§). Bestämmelsen i lagen om domstolsärenden om omedelbar verkställighet (31 §) blir inte aktuell att tillämpa eftersom en utländsk dom, enligt artikel 42 i förordningarna, alltid ska kunna verkställas efter det att den har förklarats verkställbar i enlighet med förfarandet i artiklarna 44–57. 9 § Om ett avgörande förklaras verkställbart, verkställs avgörandet enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft, om inte något annat följer av förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I paragrafen regleras verkan av att ett utländskt avgörande förklaras verkställbart. Paragrafen är likalydande med 2 kap. 12 § IAL. Över- vägandena finns i avsnitt 9.4.4. Av paragrafen framgår att det utländska avgörandet verkställs en- ligt reglerna i utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft. Detta gäller alltså även om avgörandet inte har vunnit laga kraft. Det blir därmed inte aktuellt att tillämpa be- stämmelserna i 3 kap. 4–10 §§ utsökningsbalken om domar som inte har vunnit laga kraft. Förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden innehåller några särskilda bestämmelser om verkställighetsförfarandet. I artikel 52 finns t.ex. en bestämmelse om vilandeförklaring av verkställighetsärendet i avvaktan på att en begä- ran om ändring prövas. I artikel 53.3 anges vidare att inga andra åt- gärder för verkställighet än säkerhetsåtgärder får vidtas så länge fris- ten för att söka ändring av verkställbarhetsförklaringen inte har löpt ut. Förordningarna har företräde framför utsökningsbalkens bestäm- melser, vilket paragrafen erinrar om. 10 § Om tingsrätten vid det förfarande som avses i 6 § bifaller en ansö- kan om verkställbarhetsförklaring, ska tingsrättens beslut anses innefatta ett beslut om kvarstad eller någon annan åtgärd som avses i 15 kap. . Paragrafen reglerar kvarstad och andra säkerhetsåtgärder med anled- ning av att ett avgörande har förklarats verkställbart. Paragrafen är likalydande med 2 kap. 13 § IAL. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.4. En följd av att en tingsrätt i det första steget i ett ärende om verk- ställbarhetsförklaring har förklarat ett beslut verkställbart är att be- slutet innefattar ett beslut om kvarstad eller annan åtgärd som avses i 15 kap. . Bestämmelserna kompletterar artikel 53.2 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden, som innebär att en verkställbarhetsförklaring ska medföra att säkerhetsåtgärder får vidtas. Sökanden ska alltså inte behöva utverka ett särskilt tillstånd till säkerhetsåtgärder i detta fall. Även om rätten till säkerhetsåtgärder är en automatisk följd av beslu- tet, krävs det en ansökan till för att denna ska verkställa säkerhetsåtgärder.1 Ansökan behandlas sedan som en begäran om verkställighet av ett svenskt domstolsbeslut om säker- hetsåtgärd i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. utsökningsbalken. Rätten till verkställighetsåtgärder är begränsad till säkerhetsåtgär- der till dess att fristen för att söka ändring har löpt ut eller tingsrätten har fastställt verkställbarhetsförklaringen efter en ansökan om ändring och möjligheterna att överklaga beslutet har uttömts, dvs. till dess att beslutet har vunnit laga kraft (artikel 53.3 i förordningarna). Särskilda bestämmelser för vissa nordiska förhållanden 1 § Detta kapitel gäller i förhållande till de stater som är anslutna till konventionen mellan , , , och innehållande internationellt privaträttsliga bestämmel- ser om äktenskap, adoption och förmynderskap (den nordiska äkten- skapskonventionen) och konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning (den nordiska arvskonventionen). Bestämmelserna gäller om inte annat följer av förordningen om ma- kars förmögenhetsförhållanden. Bestämmelserna om internationell behörighet och tillämplig lag är inte tillämpliga i förhållande till . 1 Se prop. 2001/02:146 s. 49 f. Paragrafen anger tillämpningsområdet för det andra kapitlet i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 4.4.1 och 10.2. I första stycket anges att kapitlet gäller i förhållande till de stater som är anslutna till de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventio- nerna, dvs. till , , och . Kapitlet innehål- ler bestämmelser som i huvudsak har sin grund i de nämnda nordiska konventionerna. Eftersom bestämmelserna i de nordiska konven- tionerna inte reglerar alla frågor om makars förmögenhetsförhållanden gör inte heller bestämmelserna i andra kapitlet det. Bestämmelserna om internationell behörighet reglerar t.ex. endast frågor om boskillnad och bodelning i samband med ett yrkande om legal separation eller äktenskapsskillnad samt bodelning med anledning av en makes död. En självständig fråga om bodelning och övriga frågor om makars för- mögenhetsförhållanden regleras därmed inte av bestämmelserna om internationell behörighet i det aktuella kapitlet. Dessa frågor regleras i stället av förordningen om makars förmögenhetsförhållanden (se vidare kommentaren till 3 §). Vidare finns särskilda anknytningskrav som måste vara uppfyllda för att vissa av de internordiska bestämmelserna ska vara tillämpliga. Det gäller t.ex. bestämmelserna om internationell behörighet avse- ende en ansökan om boskillnad och bestämmelserna om tillämplig lag (se 2 §). För det fall anknytningskraven inte är uppfyllda tilläm- pas i stället förordningen om makars förmögenhetsförhållanden för dessa frågor (se vidare kommentaren till 2 §). Av andra stycket framgår att bestämmelserna gäller om inte annat följer av förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. Förord- ningen har alltså företräde framför de internordiska bestämmelserna. Enligt förordningen kan tillämpa de internordiska bestäm- melserna om internationell behörighet och tillämplig lag i förhållande till , och men inte i förhållande till . kan dock tillämpa de internordiska bestämmelserna om er- kännande och verkställighet i förhållande till samtliga nordiska länder eftersom har utnyttjat den möjlighet som det nordiska undan- taget i förordningen ger att fortsätta tillämpa dessa bestämmelser även i förhållande till (artikel 62.3 i förordningarna). I tredje stycket förtydligas att bestämmelserna om internationell be- hörighet och tillämplig lag inte är tillämpliga i förhållande till . I de mycket få fall där en svensk-finsk fråga är undantagen från tillämp- ningsområdet för förordningen om makars förmögenhetsförhållanden enligt artikel 1.2 (t.ex. en fråga angående rätt till överföring eller ju- stering makar emellan av ålders- eller pensionsrättigheter enligt punk- ten f) skulle dock de internordiska bestämmelserna om internationell behörighet och tillämplig lag kunna blir tillämpliga även i förhållande till . Motsatsvis följer av tredje stycket att de internordiska be- stämmelserna om erkännande och verkställighet är tillämpliga i förhål- lande till . En fråga om makars förmögenhetsförhållanden kan ha anknytning till två eller flera nordiska länder. Det får bli upp till rättstillämpningen att i det enskilda fallet bedöma om en viss bestämmelse angående internationell behörighet eller tillämplig lag gäller i förhållande till . Generellt kan dock sägas att om en fråga har anknytning enbart till och kan en svensk domstol inte tillämpa de internordiska bestämmelserna om internationell behörighet och tillämplig lag. I det fallet blir i stället förordningen om makars för- mögenhetsförhållanden tillämplig. Se vidare utredningens övervägan- den i avsnitt 4.4.1. Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga även beträffande sam- könade makar. 2 § Det som sägs i 5 och 8–12 §§ gäller makars förmögenhetsförhållan- den, om båda makarna 1.är medborgare i någon konventionsstat och 2.när de ingick äktenskapet a)var medborgare i någon konventionsstat och b)då tog hemvist i en av konventionsstaterna. Bestämmelserna tillämpas inte om båda makarna efter äktenskapets ingående har tagit hemvist utanför konventionsstaterna. I paragrafen anges tillämpningsområdet för bestämmelserna i 5 och 8–12 §§. Paragrafen ersätter 2 a § NÄF. I förhållande till 2 a § NÄF har endast mindre språkliga ändringar företagits, bl.a. har begreppet fördragsslutande stat bytts ut till konventionsstat. Övervägandena finns i avsnitt 10.4–5 och 10.7. De i paragrafen angivna anknytningskraven måste vara uppfyllda för att bestämmelserna om internationell behörighet vid ansökan om boskillnad (5 §) och bestämmelserna om tillämplig lag (8–12 §§) ska vara tillämpliga. Om anknytningskraven inte är uppfyllda tillämpas i stället bestämmelserna om internationell behörighet och tillämplig lag i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. De internordiska bestämmelserna om makars förmögenhetsförhål- landen tillämpas inte i länder utanför eftersom de inte är an- slutna till de konventioner som de internordiska bestämmelserna grundas på. En utomnordisk domstol som är behörig att pröva en fråga om makars förmögenhetsförhållanden på grund av bestämmel- serna i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden, kan alltså inte tillämpa de internordiska lagvalsbestämmelserna även om anknyt- ningskraven i denna paragraf i och för sig är uppfyllda. Det kan t.ex. gälla två makar med svenskt medborgarskap där en make har hemvist i medan den andra maken har hemvist i . Den svenska maken stämmer den tyska maken i med hänsyn till svaran- dens hemvist enligt artikel 6 c i förordningen om makars förmögen- hetsförhållanden. Även om makarna är och även vid äktenskapets in- gående var medborgare i samt att de även tog hemvist i vid äktenskapets ingående, kan alltså inte den tyska domstolen tilläm- pa de internordiska lagvalsreglerna. I stället blir lagvalsreglerna i för- ordningen om makars förmögenhetsförhållanden tillämpliga även i detta fall. Svensk domstols internationella behörighet 3 § I samband med ett yrkande om legal separation eller äktenskaps- skillnad enligt 7 § förordning (1931:429) om vissa internationella rätts- förhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap får också av samma eller annan domstol prövas frågor om bodelning. Paragrafen anger att en fråga om bodelning får tas upp i samband med prövningen av ett yrkande om äktenskapsskillnad eller legal separa- tion enligt 7 § NÄF. Paragrafen ersätter delar av 8 § NÄF. Det är be- stämmelserna avseende bodelning i 8 § NÄF som har förts över till den aktuella paragrafen. I förhållande till 8 § NÄF har endast språk- liga ändringar företagits. Begreppet hemskillnad har bytts ut till legal separation och ordet myndighet har bytts ut till domstol. Några änd- ringar i sak har inte varit avsedda. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. Den internationella behörigheten enligt paragrafen avser endast frågor om bodelning som tas upp i samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad eller legal separation (hemskillnad) som grundas på 7 § NÄF. Det krävs att bodelningsfrågan väckts som en del i målet om legal separation eller äktenskapsskillnad för att tillräckligt samband ska anses föreligga. För många frågor om makars förmögenhetsförhållan- den i nordiska förhållanden kommer därför den internationella behö- righeten inte att regleras enligt paragrafen. Det gäller frågor om bodel- ning utan samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad eller legal separation och övriga frågor om makars förmögenhetsförhållanden som inte gäller bodelning. Det gäller också när den internationella be- hörigheten i äktenskapsmålet inte grundas på 7 § NÄF. I dessa fall ska frågan om internationell behörighet prövas enligt förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. I 7 § NÄF regleras internationell behörighet i frågor om äkten- skapsskillnad och hemskillnad. Tillämpningsområdet för 7 § NÄF är vidare än tillämpningsområdet för de internordiska bestämmelserna om tillämplig lag (jfr 2 § i detta kapitel som reglerar tillämpningsområ- det för bestämmelserna om tillämplig lag). Det kan därmed uppstå situationer där en fråga om makars förmögenhetsförhållanden ska prövas enligt den nu aktuella paragrafen när det gäller internationell behörighet men enligt bestämmelserna i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden när det gäller tillämplig lag. Ett exempel på detta är en fråga om bodelning som framställs i samband med en ansökan om äktenskapsskillnad i . Makarna är norska medbor- gare med hemvist i . I samband med äktenskapets ingående tog de dock hemvist utanför . I den situationen är svensk domstol behörig att pröva frågan om bodelning enligt den nu aktuella para- grafen eftersom makarna är medborgare och har hemvist i ett nordiskt land. Frågan om tillämplig lag ska dock prövas enligt förordningen om makars förmögenhetsförhållanden eftersom anknytningskraven i 2 § i detta kapitel inte är uppfyllda (de tog hemvist utanför vid äktenskapets ingående). 4 § Om en talan angående en fråga om bodelning väcks enligt 3 § vid behörig domstol eller annan myndighet i olika konventionsstater mellan samma parter, ska den domstol eller annan myndighet vid vilken talan väckts senare självmant avvisa talan till förmån för den andra domsto- len eller myndigheten. Vid tillämpning av första stycket ska en fråga om legal separation och en fråga om äktenskapsskillnad anses vara samma fråga. Paragrafen innehåller bestämmelser om litispendens. Paragrafen er- sätter delvis 8 a § NÄF. Det är bestämmelserna om litispendens vid frågor om bodelning i 8 a § NÄF som har förts över till den nuvaran- de paragrafen. I förhållande till 8 a § NÄF har endast språkliga änd- ringar företagits. Begreppet myndighet har bytts ut till domstol eller annan myndighet och begreppet fördragsslutande stat har bytts ut till konventionsstat. Vidare har begreppet hemskillnad bytts ut till legal separation. Några ändringar i sak har inte varit avsedda. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.4 och 10.7. I första stycket anges att om en talan angående en fråga om bodel- ning som väckts enligt 3 § vid behörig domstol eller annan myndig- het i olika konventionsstater mellan samma parter, ska den domstol eller annan myndighet vid vilken talan väckts senare självmant avvisa talan till förmån för den andra domstolen eller myndigheten. Be- stämmelserna innebär att ett pågående mål om exempelvis äkten- skapsskillnad i vilken yrkanden om bodelning framförts, hindrar att en självständig talan om bodelning tas upp vid en annan domstol rörande samma fråga. Bestämmelserna reglerar dock inte den situa- tionen då en självständig talan om bodelning redan är väckt när en bodelningsfråga anhängiggörs i ett mål om äktenskapsskillnad. Enligt andra stycket ska, vid tillämpning av första stycket, en fråga om legal separation och en fråga om äktenskapsskillnad anses vara samma fråga. 5 § En ansökan om boskillnad mellan makarna tas upp av svensk domstol om 1.makarna har hemvist i , eller 2.makarna har hemvist i olika konventionsstater och den make som ansökan riktar sig mot har hemvist i . I paragrafen finns bestämmelser om internationell behörighet i fråga om ansökan om boskillnad. Paragrafen ersätter 5 § NÄF. I förhål- lande till 5 § NÄF har andra ledet i andra meningen tagits bort. Vissa språkliga förändringar har också företagits. Bl.a. har begreppet för- dragsslutande stat bytts ut till konventionsstat. Vidare har förtydligats i vilka fall svensk domstol är behörig att ta upp en ansökan om boskill- nad. Några ändringar i sak har dock inte varit avsedda. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.4 och 10.7. I den första punkten anges att en ansökan om boskillnad mellan ma- karna tas upp av svensk domstol om makarna har hemvist i . är avskaffat i men finns fortfa- rande kvar i och . Av den andra punkten framgår numera att en ansökan om boskill- nad tas upp av svensk domstol endast om makarna har hemvist i olika konventionsstater, och den make som ansökan riktar sig mot har hemvist i . Bestämmelserna i den aktuella paragrafen är endast tillämpliga om anknytningskraven i 2 § är uppfyllda. 6 § En fråga som gäller bodelning med anledning av en makes död ska tas upp av svensk domstol om bodelningen förrättas i enlighet med svensk lag enligt 14 §. En tvist som gäller bodelning med anledning av en makes död får också, trots att domstol i en annan nordisk stat är behörig, tas upp av svensk domstol om parterna är överens om det. Det gäller dock inte om dödsboet är föremål för behandling av domstol, testamentsexekutor, bobestyrer eller av domstol förordnad boutredningsman eller skiftesman eller om tvisten gäller av bodelning. I paragrafen regleras internationell behörighet i frågor som gäller bo- delning med anledning av en makes död. Paragrafen ersätter 3 kap. 10 § IAL. I förhållande till 3 kap. 10 § IAL har endast uttrycket eller annan myndighet uteslutits ur första stycket. Några ändringar i sak har inte varit avsedda. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. 7 § Vid bodelning med anledning av en makes död som förrättas i efter en medborgare i en annan nordisk stat ska makarnas samt- liga tillgångar och skulder i och utomlands omfattas. Paragrafen reglerar vilken egendom som ska omfattas av en bodel- ning med anledning av en makes död i nordiska förhållanden. Para- grafen ersätter 3 kap. 9 § IAL. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. 8 § Har makar eller blivande makar avtalat att en viss stats lag ska tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, ska det gälla om 1. avtalet avser a)lagen i en konventionsstat där någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks, eller