sou · H5B3104 · 2017-12-15 00:00:00 — Kommittén om forskningsetik påpekade i sitt betänkande God sed i forskningen att forskningsetisk reflektion måste vara en naturlig del av forskningens vardag (SOU 1999:4 s. 29). Kravet på de enskilda forskarna att följa god sed gäller därmed alla forskare, oavsett vilken arbetsgivare de har. och högskolor har i sina interna riktlinjer för utredning av misstänkt oredlighet i forskning närmare reglerat vilket ansvar som faller på de enskilda forskarna. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att undersöka behovet av en ny hantering av ärenden som rör utredning av oredlighet i forskning och lämna för- slag som säkerställer en tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet. Utredningens förslag redovisas i betänkandet Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning (SOU 2017:10). Utredningen föreslår att utredningar om oredlighet ska skötas av en självständig nämndmyndighet, . Nämnden ska utreda misstankar om oredlighet i forskning hos alla statliga uni- versitet och högskolor, övriga statliga och kommunala myndigheter och organ som kan likställas med myndigheter samt hos de enskilda utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda vissa examina. Nämnden ska bestå av en ordförande, som är eller har varit ordinarie domare, och högst tio ledamöter med vetenskaplig kompetens inom olika områden. Bland ledamöterna ska finnas dokumenterad erfaren- het av arbete med frågor om god forskningssed. Hantering av andra avvikelser från god forskningssed än de som utgör oredlighet ska skötas av forskningsutförarna själva. I betänkandet föreslås att han- teringen fastställs i en ny lag om prövning av oredlighet i forskning. Lagen ska innehålla en definition av oredlighet i forskning som klargör vad som ska utredas av den föreslagna . Bestämmelser om kliniska prövningar av läkemedel på människor finns i och rådets direktiv /20/EG.3 Direk- tivet har genomförts i svensk rätt bland annat genom ändringar och 3 och rådet direktiv /20/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande tillämpning av god klinisk sed vid kliniska prövningar av humanläkemedel. tillägg i den tidigare läkemedelslagen (1992:859) och läkemedels- förordningen (2006:272) samt etikprövningslagen. ersattes läkemedelslagen och läkemedelsförordningen av en ny läke- medelslag (2015:315) och läkemedelsförordning (2015:458). Enligt 7 kap.1 § läkemedelslagen får en klinisk läkemedelspröv- ning utföras för att utreda i vad mån ett läkemedel är ändamålsenligt. Den kliniska läkemedelsprövningen får utföras i samband med sjuk- domsbehandling eller utan sådant samband. En klinisk läkemedels- prövning får utföras på människor endast av en legitimerad läkare eller en legitimerad tandläkare. Den som utför prövningen ska ha tillräcklig kompetens på det område som prövningen avser. En kli- nisk läkemedelsprövning får endast genomföras sedan Läkemedels- verket meddelat tillstånd eller tillstånd anses beviljat enligt särskilda regler (7 kap.9 § läkemedelslagen). Av 4 kap. 1 § läkemedelsförordningen framgår att ansökan om tillstånd till en klinisk läkemedelsprövning ska göras av den person, det företag, den institution eller den organisation som ansvarar för att inleda, organisera och eventuellt finansiera prövningen. har meddelat föreskrifter om kliniska läke- medelsprövningar på människor (LVFS 2011:19) och till stöd för tolkning av bestämmelserna finns en Vägledning till läkemedels- verkets föreskrifter om kliniska prövningar på människor (version 2, ). I 1 kap. 3 § föreskrifterna definieras vissa centrala begrepp. Sponsor är den person, det företag, den institution eller organisation som ansvarar för att initiera, organisera eller finansiera en klinisk läke- medelsprövning. Prövare är en legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare som genomför en klinisk läkemedelsprövning på ett pröv- ningsställe. Med koordinerande prövare avses den prövare som har ansvar för att den prövningsrelaterade verksamheten vid de olika prövningsställen som deltar i en multicenterprövning utförs på ett enhetligt sätt. Om en prövning genomförs av en grupp av individer på ett prövningsställe, är prövaren den som är ansvarig ledare för gruppen. Med prövningsställe avses en vårdinrättning där prövnings- relaterade aktiviteter utförs på försökspersonerna. ning beskrivs som en klinisk läkemedelsprövning som genomförs enligt samma prövningsprotokoll men på flera prövningsställen och därigenom av mer än en prövare. Sponsorns och prövarens ansvar I föreskrifterna regleras ansvarsfördelningen mellan sponsorn och prövaren. Sponsorn har det övergripande ansvaret för genomför- andet av en prövning. Sponsorn ansvarar bland annat för att det finns skriftliga instruktioner för sponsorns arbete med prövningen, för kvalitetskontrollen (monitoreringen) samt för kvalitetssäkringen (auditeringen). Sponsorn ska se till att instruktionerna följs, att de personer i sponsorns organisation som arbetar med prövningen har tillräcklig kompetens för sina arbetsuppgifter samt att försöksper- sonerna genom försäkring eller på annat sätt är garanterade ett full- gott ekonomiskt skydd. Sponsorn får delegera samtliga eller delar av sina arbetsuppgifter till en enskild person, ett företag, en institution eller en organisation. Delegationen ska ske skriftligen och det ska tydligt framgå vilka arbetsuppgifter som omfattas och vem som ska utföra arbetsuppgif- terna. Vid delegation behåller sponsorn ansvaret för att prövningen genomförs enligt prövningsprotokollet och enligt de villkor som anges i tillståndet att påbörja prövningen, samt för att prövningen genomförs och resultaten rapporteras i enlighet med gällande regler. Prövarens uppgift är att genomföra prövningen på prövnings- stället i enlighet med det godkända prövningsprotokollet. Uppgiften omfattar bland annat att säkerställa att information om prövningen lämnas och att samtycke till deltagande inhämtas enligt gällande reg- ler, att säkerställa att försökspersonerna har ett fullgott skydd för sina rättigheter, sin integritet och sitt välbefinnande och att ansvara för att försökspersonerna under prövningen får den medicinska vård som är nödvändig under prövningen och vid eventuella incidenter. Prövaren ansvarar vidare för att försökspersonerna får den vård och uppföljning som är nödvändig efter det att deltagandet i prövningen har avslutats, att säkerställa att det är god kvalité i allt arbete och all data, att det finns tillgång till kompetent och för uppgiften lämplig personal samt för att det vid kliniska läkemedelsprövningar på underåriga finns personal som har utbildning i och erfarenhet av att studera underåriga samt erfarenhet av att utvärdera och hantera eventuella incidenter hos underåriga. Om prövaren delegerar delar av sina arbetsuppgifter till andra medarbetare på prövningsstället ska detta ske skriftligen och det ska tydligt framgå vilka arbetsuppgifter som omfattas och vem eller vilka som ska utföra dem. Legitimerad läkare eller legitimerad tand- läkare ansvarar alltid för medicinska beslut och för medicinsk vård. Av instruktionen framgår att sponsorn och prövaren får vara samma person. Han eller hon får då ta det ansvar som vilar på båda rollerna. Instruktionen innehåller också en reglering av innehållet i ansökan om tillstånd att genomföra en klinisk läkemedelsprövning. En sådan ansökan ska bland annat innehålla ett fullständigt ifyllt och av spon- sorn undertecknat ansökningsformulär. Ansökan ska vidare innehålla ett av sponsorn undertecknat följebrev, som ska uppfylla Europeiska kommissionens riktlinjer, och prövningsprotokollet, som ska vara undertecknat av sponsorn och prövaren. Vid multicenterprövningar ska protokollet i stället vara undertecknat av sponsorn och den koor- dinerande prövaren. Ansökan ska därutöver bland annat innehålla etikprövningsnämndens beslut angående den kliniska läkemedels- prövningen, om sådant beslut är fattat. Sponsorn ansvarar för att innehållet i de enskilda handlingar som lämnas till i ansökan är identiskt med innehållet i motsvarande handlingar i sponsorns ansökan om godkännande vid etikprövning. Sponsorn ska informera om de änd- ringar i dokument eller procedurer som begärs av en etikprövnings- nämnd och som utgör en förutsättning för godkännande. Föreskrifterna innehåller ytterligare regler om sponsorns ansvars- område. Sponsorn har t.ex. det övergripande ansvaret för att han- teringen och märkningen av prövningsläkemedel sker enligt gällande regler. Vid väsentliga ändringar i prövningsprotokollet eller i någon annan dokumentation som ligger till grund för ett tillstånd ansvarar sponsorn för att en ansökan lämnas in till samt att verket ger tillstånd till ändringarna för att de ska få genomföras. Undantag gäller för sådana ändringar som sponsorn och prövaren är skyldiga att vidta för att avhjälpa akut fara eller risk för försöks- personernas säkerhet. Sponsorn ska möjligt underrätta Läke- medelsverket och den berörda etikprövningsnämnden om de bråd- skande säkerhetsåtgärder som prövaren eller sponsorn har vidtagit. Sponsorn ska dokumentera alla incidenter som prövaren rapporterar och rapportera till och etikprövningsnämnden de misstänkta allvarliga och oförutsedda biverkningar som är livshotan- de eller har medfört att en försöksperson avlidit. Sponsorn ska registrera och möjligt rapportera alla andra misstänkta allvarliga oförutsedda biverkningar till och den berörda etikprövningsnämnden. ska spon- sorn skicka in en rapport till och den berörda etik- prövningsnämnden innehållande uppgifter om försökspersonernas säkerhet samt en förteckning över alla misstänkta allvarliga biverk- ningar som har uppkommit . Vidare ska sponsorn informera om det inträffat sådana överträdelser av gällande regelverk eller sådana avvikelser från prövningsprotokollet som i något väsentligt avseende kan påverka försökspersonernas integritet eller säkerhet eller pröv- ningens vetenskapliga värde. Sponsorn ska också efter att prövning- en i sin helhet avslutats på alla prövningsställen rapportera till Läke- medelsverket och den berörda etikprövningsnämnden att pröv- ningen är avslutad såsom det fastställs i prövningsprotokollet. I vägledningen beskrivs prövarens ansvar närmare. Legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare ansvarar för att inhämta samtycke till deltagande i en klinisk läkemedelsprövning. Endast i utpräglade undantagsfall får samtycke inhämtas av annan hälso- och sjukvårds- personal. I vägledningen framförs att försökspersonernas säkerhet inte får äventyras i en prövning. Både sponsorn och prövaren är skyldiga att tillvarata försökspersonernas säkerhet. Denna skyldighet medför att prövaren och sponsorn får vidta åtgärder utan föregående godkän- nande från om de är nödvändiga från säkerhets- synpunkt. Prövaren är skyldig att registrera och rapportera inciden- ter i enlighet med de krav som anges i protokollet. Av 16 kap.1 § läkemedelslagen framgår att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd för att genomföra en klinisk prövning eller tillverka eller importera läkemedel döms till böter eller fängelse i högst . Detta gäller endast om gärningen inte är belagd med straff enligt eller lagen (2000:1225) om straff för smuggling. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. 7.7.2Ny EU-förordning om kliniska prövningar och rådet har antagit en förordning om kliniska prövningar av humanläkemedel.4 Enligt förordningen ska ansökan om tillstånd att utföra en klinisk prövning lämnas in till berörda med- lemsstater via en webbportal (EU-portalen) som (, ) ska upprätthålla. Därefter ska all kommunikation mellan sponsor och de berörda medlemsstaterna ske via denna EU-portal. ska skapa och upprätt- hålla en elektronisk databas för rapportering av allvarliga biverk- ningar och för årlig rapportering från sponsorn till läkemedels- myndigheten. Förordningen ska börja tillämpas efter det att kom- missionen meddelat i Europeiska unionens officiella tidning att EU- portalen och EU-databasen är funktionsdugliga. I samband med att EU-förordningen börjar tillämpas upphävs direktiv /20/EG. Eftersom förordningen om kliniska prövningar är direkt tillämplig i kommer de bestämmelser i svensk lag som upprepar innehål- let i förordningen eller som strider mot innehållet i den att upphävas eller ändras. I förordningen definieras prövningens sponsor som person, företag, institution eller organisation som ansvarar för att inleda, leda och ordna med finansieringen av en klinisk prövning. Med prövare avses person som ansvarar för genomförandet av en klinisk prövning på ett prövningsställe. Ansvarig prövare är en prövare som är ansvarig ledare för en grupp av prövare som genomför en klinisk prövning på ett prövningsställe. 4 och rådets förordning (EU) nr 536/2014 av om kli- niska prövningar av humanläkemedel och om upphävande av direktiv /20/EG. Sponsorns och prövarens ansvar Ansvarsfördelningen mellan sponsor och prövare är densamma som i direktivet. Det är sponsorn som har ansvar för att lämna in ansökan om utförande av klinisk prövning och om ansökan om väsentlig ändring av en klinisk prövning. Sponsorn ska meddela när en klinisk prövning startar och avslutas samt lämna in en sammanfattning av resultaten till EU-databasen. Även tillfälligt avbrott eller avbrytande av prövning ska anmälas. Prövaren ska registrera och dokumentera incidenter eller onor- mala laboratoriesvar och rapportera dem till sponsorn. Sponsorn ska rapportera all relevant information om biverkningar till databasen. Sponsorn ska lämna en rapport till läkemedelsmyndigheten om säkerheten hos varje prövningsläkemedel som används i en kli- nisk läkemedelsprövning. Sponsorn och prövaren av en klinisk prövning ska se till att den kliniska prövningen genomförs i enlighet med prövningsprotokollet och principerna om god klinisk sed. Sponsorn ska övervaka den kli- niska prövningen på lämpligt sätt och kontrollera att försöksperso- nens rättigheter, säkerhet och välbefinnande skyddas och att den kliniska prövningen genomförs på ett sätt som uppfyller kraven i förordningen. Prövaren ska vara läkare enligt definitionen i nationell rätt eller ska utöva ett yrke som i den berörda medlemsstaten ger behörighet att fungera som prövare på grund av den vetenskapliga bakgrund och erfarenhet av patientvård som krävs. Övriga personer som deltar i genomförandet av en klinisk prövning ska ha den utbild- ning och den erfarenhet som krävs för att utföra sina respektive uppgifter. I skäl 58 och 59 anges att begreppet sponsor infördes genom direk- tiv 2001/20/EG, i enlighet med internationella riktlinjer, för att säker- ställa en tydlig ansvarsfördelning vid kliniska prövningar. Detta begrepp bör finnas kvar. I praktiken kan det finnas fria, informella nätverk av forskare eller forskningsinstitutioner som gemensamt genomför gemensamma kliniska prövningar. Sådana nätverk bör kun- na delta som medsponsorer i en klinisk prövning. För att inte ansvarsfrågan ska bli lidande vid kliniska prövningar som har flera sponsorer bör sponsorns skyldigheter enligt förordningen gälla för samtliga sponsorer. Medsponsorerna bör dock kunna fördela spon- sorns skyldigheter mellan sig genom avtal. Av artikel 71 i förordningen framgår att en klinisk prövning kan ha en eller flera sponsorer. En sponsor får, i ett skriftligt avtal, över- låta någon eller alla sina arbetsuppgifter till en enskild person, ett företag, en institution eller en organisation. Överlåtelsen ska inte på- verka sponsorns ansvar, särskilt när det gäller försökspersonernas säkerhet och att se till att de data som genereras vid den kliniska prövningen är tillförlitliga och robusta. Prövaren och sponsorn får vara en och samma person. Angående medsponsorer anges i artikel 72 att om den kliniska prövningen har fler än en sponsor, ska samtliga sponsorer omfattas av en sponsors ansvar, om de inte kommer överens om annat genom ett skriftligt avtal där deras respektive skyldigheter fastställs. Om det i avtalet inte särskilt anges vilken sponsor som har en viss skyldighet, ska den gälla samtliga sponsorer. Det finns vissa undantag från möjligheten att avtala om en ansvarsfördelning. Sponsorerna är skyldiga att gemensamt utse en ansvarig sponsor för att se till att sponsorns skyldigheter enligt tillståndsförfarandena i kapitlen II (krav att kliniska prövningar ska genomgå vetenskaplig och etisk granskning och ska godkännas i enlighet med förordningen) och III om (tillståndsförfarande vid väsentlig ändring av ett kliniskt forskningsprojekt) efterlevs. Vidare ska en ansvarig sponsor utses för att vara en kontaktpunkt för alla frågor från försökspersonerna, prövarna eller de berörda medlems- staterna om den kliniska prövningen samt för att genomföra åtgärder vid återkallelse av tillstånd, vid förbud att fortsätta den kliniska prövningen och krav sponsorn att ändra någon aspekt av den kliniska prövningen (artikel 77). En ansvarig prövare ska se till att en klinisk prövning på ett pröv- ningsställe uppfyller kraven enligt förordningen. Den ansvariga prövaren ska fördela uppgifter bland medlemmarna i prövningsgrup- pen på ett sätt som inte äventyrar försökspersonernas säkerhet eller tillförlitligheten och robustheten hos de data som genereras i den kliniska prövningen på det prövningsstället. Sponsorns skyldigheter är oberoende av var denne är etablerad, vare sig det är inom EU eller i ett tredje land. Om sponsorn är etablerad i ett tredjeland, måste en kontaktperson inom EU utses så att den kliniska prövningen kan övervakas effektivt. Alla meddelan- den till kontaktpersonen ska anses som meddelanden till sponsorn. Enligt förordningen ska medlemsstaterna fastställa bestämmelser om vilka sanktioner som ska gälla vid överträdelse av förordningen och vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att förordningen efter- levs. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräck- ande i enlighet med vad som allmänt gäller vid tillämpning av unions- rätten. Förordningen påverkar inte nationell rätt och unionsrätten beträffande sponsorns eller prövarnas civilrättsliga och straffrättsliga ansvar. har tagit fram en promemoria med förslag på anpassning av svensk rätt i anledning av förordningen. Det finns, enligt promemorian, inte någon anledning att bedöma valet av sank- tioner annorlunda endast för att bestämmelsen om tillstånd till kliniska läkemedelsprövningar kommer att anges i en EU-förordning (Ds 2016:11 s. 159). I promemorian föreslås endast den ändring att även den som med uppsåt eller av oaktsamhet tillverkar eller impor- terar prövningsläkemedel för klinisk prövning på människor utan tillstånd enligt EU-förordningen ska kunna dömas med stöd av 16 kap.1 § läkemedelslagen. Det anses inte finnas anledning till ytterligare kriminalisering, utan de åtgärder som har möjlighet att vidta inom tillsynen bedöms vara tillräckliga. 7.8Behov av översyn av definitionen av forskningshuvudman Av utredningsdirektiven framgår att det finns oklarheter när det gäl- ler forskning som bedrivs inom bl.a. hälso- och sjukvård. I enskilda fall kan det vara osäkert vem som har ansvaret som forsknings- huvudman. När forskning utförs av personer som är anställda hos olika huvudmän , s.k. förenade anställningar, kan det t.ex. vara otydligt i vilken verksamhet som forskningen utförs och vem som därmed är forskningshuvudman. har det framkommit att det i vissa situationer kan vara svårt att avgöra vem som är forskningshuvudman och vilket ansvar forskningshuvudmannen har. Vid utredningens kontakter med representanter för forskningen och hälso- och sjukvården har det visat sig att dessa problem, så som också lyfts fram i utrednings- direktiven, främst förekommer vid olika former av klinisk forskning, när den som utför forskningen är anställd både av och av ett universitet. Denna typ av kombinerade anställningar kan vara utformade på många olika sätt, och både universitet och landsting kan vara huvudarbetsgivare. En annan situation som nämnts är när det rör sig om preklinisk forskning som utförs utanför sjukhusmiljö, men där provtagning på patienter inom hälso- och sjukvården genomförs som ett delmoment i forskningen. Fråga om vem som är forskningshuvudman kan också uppstå vid multicenterstudier, det vill säga forskningsprojekt som utförs som ett samarbetsprojekt mellan flera medicinska centra, t.ex. sjukhus eller vårdcentraler. Vid ansökan om etikprövning ska ett resursintyg från samtliga enheter som ska delta i projektet följa med ansökan. Av intyget ska framgå att det vid enheten finns sådana strukturella, ekonomiska och personella resurser som fodras för att garantera forskningsperso- nernas säkerhet under genomförandet av studien. Intyget ska under- tecknas av den som ansvarar för enheten. Det har till utredningen framförts att den som ansvarar för enheten ofta är omedveten om att forskningshuvudmannen, utöver det ansvar som framgår av resurs- intyget, också har ansvar för att etikansökan görs i de fall som krävs och att eventuella villkor som meddelas i samband med beslutet om etikprövning verkligen följs. Vid samarbeten mellan universitet och landsting är det en förekommande missuppfattning att det är univer- sitetet som ansvarar för att nödvändiga etiktillstånd finns, även om forskningen i huvudsak utförs i verksamhet. Vid utredningens möten med företrädare för hälso- och sjukvård och forskningen har det framförts att problemet med begreppet forskningshuvudman inte egentligen är att lagtexten är otydlig eller svår att förstå, utan är bristen på kunskap om etikprövningslagen inom hälso- och sjukvården och inom forskarvärlden. Detta leder till att ansvarsfördelningen i ett forskningsprojekt med flera huvudmän i vissa fall inte utreds tillräckligt innan projektet påbörjas. Det har vidare framförts att begreppen i etikprövningslagen skil- jer sig från begreppen i annan, närliggande lagstiftning, t.ex. bestäm- melser som rör oredlighet inom forskning och lagstiftningen avse- ende kliniska prövningar. På dessa områden används andra begrepp och ansvarsfördelningen mellan forskningshuvudman och den som utför själva forskningen skiljer sig i vissa fall från den som gäller enligt etikprövningslagen, vilket skapar otydlighet. Utredningens förslag: I etikprövningslagen ska med forsknings- huvudman avses en eller flera statliga myndigheter eller fysiska eller juridiska personer i vars verksamhet forskningen utförs. Forskningshuvudmannens ansvar anges i två paragrafer i etikprövningslagen med en ändrad rubrik. Forskningshuvudmannen ansvarar för att forskning som anges i 3–5 §§ i forskningshuvudmannens verksamhet inte utförs i strid med bestämmelserna om godkännande enligt 6 § och för att vill- kor som har meddelats i samband med godkännande vid etik- prövning följs. Forskningshuvudmannen ansvarar för att det görs en ansökan om etikprövning enligt 6 eller 6 a § av forskning som utförs i huvudmannens verksamhet. När flera forskningshuvudmän med- verkar i ett och samma forskningsprojekt ska de gemensamt utse en huvudansvarig forskningshuvudman för projektet. Den huvud- ansvarige forskningshuvudmannen ansvarar för att det görs en samlad ansökan om etikprövning av forskningsprojektet i dess helhet och för att informera övriga forskningshuvudmän om etik- prövningsnämndens beslut. Utredningens uppdrag är att se över definitionen av forsknings- huvudman i etikprövningslagen. Vid bedömningen av utformningen av definitionen av forskningshuvudman gäller i stort sätt samma ut- gångspunkter som beskrivs gällande utformningen av forsknings- begreppet (se avsnitt 6.10.1). Syftet med etikprövningslagen är att skydda den enskilda människan och respekten för människovärdet vid forskning. Målsättningen är att regelverket ska vara rättssäkert och ge ett tillfredsställande skydd för personer som deltar i forsk- ning eller får hälso- och sjukvård.