sou · H5B392 · 2017-11-28 00:00:00 — Lydelsen av ändamålsparagrafen blev då att RFSL är ett förbund som arbetar med och för homosexuella, bisexuella och transpersoner. har även ”personer med queera uttryck och identiteter” lagts till i denna ändamålsparagraf. RFSL Ungdom är , bisexu- ellas, transpersoners och queeras rättigheter. Organisationen bilda- des 1999 som en avdelning under RFSL och blev eget förbund 2003. Föreningen har en bred verksamhet som sträcker sig från sociala akti- viteter till politisk påverkan på lokal, nationell och internationell nivå. RFSL Ungdom har 1800 medlemmar fördelade på sju distrikt och är en av största hbtq-ungdomsorganisationer. Föreningen har 11 anställda på sitt förbundskansli i (RFSL Ungdom 2017b, hämtad ). Transförsvaret är en aktivistgrupp som arbetar för transrättigheter i , med en fokus på sjukvård (Transförsvaret 2017a, hämtad ). En mötesplats för personer med erfarenheter av att ha blivit utsatta för rasism samt heteronormativitet, cisnormativitet och sexism. Syftet är att dela erfarenheter med varandra och stärka varandra (Blattetrans 2017, hämtad ). Trans Fest grundades av en mindre grupp Stockholms- baserade individer som ville genomföra en endags filmfestival i sam- band med Transgender of Remembrance 2015. Föreningens ur- sprungliga namn var Trans . Det byttes till det nuvarande efter att föreningen konstaterade att verksamheten kom att växa till att innefatta andra aktiviteter. För- eningen har genomfört arrangemanget ”Trans Fest ” . Arrangemanget innehåller föreläsningar, workshops och fest. Föreningen anordnar även brunchträffar en gång (Trans Fest 2017, hämtad ). Transgender of Remembrance genomförs . Det är då arrangemang genomförs i många länder världen över, i syfte att hedra minnet av alla transpersoner som mördats och dött till följd av våldsbrott. Det startades av en transkvinna () i i för att hedra minnet av en annan transkvinna () som mördats. Dagen uppmärksammas i på flera orter runt om i landet bland annat genom en ceremoni där namnen på alla trans- personer som blivit mördade världen över läses upp. Verksamhet och grupper för anhöriga Transammans, FPES och RFSL har alla verksamhet som riktar sig till eller inkluderar anhöriga. Till exempel drivs inom RFSL en grupp som heter Transanhöriggruppen (TAG). anhöriga till transpersoner som samlas ungefär en gång för att lära sig mer om trans, utbyta erfarenheter och stötta varan- dra. Även föräldrar till hbtq-barn drivs inom RFSL . Nätverket ordnar studiecirklar, föreläsningar och café- kvällar. Internet är en arena och ett verktyg som har en särskild roll i trans- personers liv. Internet används för att söka information om vad det innebär att vara trans, men även för att komma i kontakt med andra transpersoner eller ta del av material som andra transpersoner lagt upp. Internet utgör också en mötesplats där transpersoner delar kun- skap med varandra om transition, medicinska behandlingar och er- farenheter av att leva som transperson. Flera personer uttrycker att det är genom internet som de kommit i kontakt med andra trans- personer och på så vis förstått att de själva är trans: Jag flyttade till /svensk stad/ när jag var 21. Jag bodde på en internat- skola och hittade tumblr och youtube. Där fanns det andra transkillar som pratade och visade upp sina liv. Jag började att bandagera och /an- vända plastfolie för att platta till/ mina bröst när jag var själv på mitt rum, och stoppa sockor ned i mina underkläder. där så kom jag ut inför de vänner jag hade mött /på internatskolan/ (berättelse 19, transman ). Det som får mig att känna mig verklig och valid är de personerna som jag följer på sociala medier, som också är trans. Personer som pratar om sitt transskap. Ickebinära som bekräftar att vi finns. Det är tack vare dem jag insett jag också är ickebinär (berättelse 53). En annan person berättar för utredningen hur stärkande det globala community med transpersoner som den blivit en del av genom inter- net är: Jag är stolt att tillhöra ett community av queers som tar hand om varan- dra världen över, främst med hjälp av internet. Vi samarbetar, delar med oss av erfarenheter och samlar in pengar till rättegångar, operationer och hormoner. Det är fint men det är också utmattande eftersom det stödet vi ger varandra är ofta det enda som finns och ibland känns allt omöjligt. Framför allt när vi ser att flera personer tagit livet av sig, eller gått igenom en operation som gick snett eftersom läkarna inte visste vad de höll på med (berättelse 33). På internet finns även utsatthet, något som kommenteras i ett par berättelser som lämnat på utredningens webbplats: Trakasserierna på internet, som inte är riktade mot mig, men mot andra transpersoner, som ger mig en syn på hur människor faktiskt ser på transkvinnor (berättelse 35, transkvinna). Visst, jag stöter på en jävla massa transfobi i samhället, framförallt på internet. Det är oftast inte riktat mot mig personligen men jag mår ändå dåligt av det (berättelse 52, transkille ). I en svensk kontext finns det en webbplats, , som har en särställning när det gäller att tillhandahålla korrekt och upp- daterad information om trans. har funnits och utgjorde från början en del av ett Arvsfondsfinansierat pro- jekt som RFSL Ungdom drev. drivs sidan gemensamt av både RFSL och RFSL Ungdom med finansiering från Folkhälsomyndig- heten. Den tillhandahåller information om vad det innebär att vara trans, om den könsbekräftande vården, om rättigheter samt om relationer och sex. På webbplatsen finns också information som riktar sig till skolpersonal och vårdpersonal om hur man kan ge trans- personer ett bra bemötande. Det finns även information till närstå- ende. Det går även bra att skicka epost med frågor till Transformering (Transformering 2017a, hämtad ). Dessa besvaras av en socionom och en ungdomscoach som är anställda på RFSL och RFSL Ungdom. kom det in 750 mejl och RFSL uppger5 att de tror att det kommer att komma in ännu fler . Majori- teten av mejlen är skrivna av transpersoner själva, men även föräldrar till transbarn, professionella (till exempel skolpersonal och anställda inom ) och journalister mejlar frågor till transmejlen. Många av dem är unga som saknar stöd hemifrån och mår dåligt. De van- ligaste frågeställningarna gäller självupplevd psykisk ohälsa och fun- deringar kring vart man kan vända sig för att få stöd, hur man kom- mer till en könsidentitetsutredning, var det är möjligt att träffa andra som är transidentifierade samt funderingar kring den egna köns- 5 Epost från , RFSL. Komm2017/01436 Frågor om Transmejlen fyller en viktig funktion att ge stöd och att sänka trösklarna för att våga söka vård. 9.5Möjligheter till motion och träning Motion och träning är bredare begrepp än idrott. Idrotten är orga- niserad. En del personer tränar inom föreningsidrotten, medan andra både tränar och tävlar. Men många personer tränar och motionerar på egen hand och utgör inte en del av den organiserade idrottsrörel- sen. Att löpträna utomhus eller att träna på gym kan man göra utan att delta i organiserad idrott. Transpersoner har en mer stillasittande fritid än befolkningen i allmänhet. Enligt den nationella folkhälsoenkäten, Hälsa på lika vill- kor, är av befolkningen fysiskt aktiva . Bland transpersoner är motsvarande siffra . Det är vanligt att transpersonerna vill träna mer än de gör, men att de är begränsade på grund av sin transerfarenhet eller är oroliga för att bli illa bemötta på grund av det (2015a). för grundläggande rättigheter (FRA) genomförde en enkätundersökning . Den riktade sig till hbtq-personer i olika EU-länder. I den uppger av transpersonerna att de upplevt att de blivit diskriminerade på idrotts- eller träningsanlägg- ning på grund av att de är transperson under de senaste tolv måna- derna. Motsvarande siffra för homo- och bisexuella kvinnor och män var (for Fundamental Rights 2012, hämtad ). Några exempel på svårigheter relaterade till möjligheten att träna och utöva idrott som transpersoner själva har berättat om för ut- redningen om är bristen på möjlighet till ombyte, könsuppdelade lag, könsuppdelade aktiviteter på skolgymnastiken, att man tvingats sluta tävla till följd av testosteronbehandling och att det vid skidliftar säljs pojk- och flickkort. En person har lämnat följande berättelse på utredningens hemsida: Jag kände att jag behöver börja träna, eftersom jag rör mig väldigt lite och kroppen börjat protestera. Men vilken träningsform funkar med tanke på omklädning – jag vill inte ha något helt individuellt som joggning eller träna hemma – det blir liksom inte av då. Men så hade ett gym öppet hus och jag gick in och frågade om det gick bra att klä om hemma. Det gick utmärkt fick jag veta. Det var bara att hänga av sig på krokar som fanns tillgängliga utan att gå in i något omklädningsrum. Och ville jag så fick jag gärna använda handikapp- toan som även den finns utanför omklädningsrummen. Toppen tyckte jag och skrev in mig. Alla jag träffat på gymmet har varit trevliga och jag trivs där. Men det höll på att bli problematiskt nästan med en gång. För det visade sig att flera träningsmaskiner, vars inställningar styrs av ett personligt kort, var kopplade till en kortläsare och stor skärm som vid in- och utlogg- ning skrev ut en hälsning. Med titeln mitt juridiska tilltalsnamn och efternamn. Jag blev alldeles knäckt av detta. Det var så onödigt att tvingas se detta två gånger vid varje träningstillfälle. Men personalen som gick igenom maskinerna med mig märkte att något hände med mig och erbjöd mig att gå med mig till ett litet avskilt rum där jag kunde lugna ned mig. För jag hade blivit så stressad och upprörd av den där onödiga hälsningen att jag grät. Väl i det lilla rummet fick jag frågan om det var något jag ville berätta och jag sa då att jag inte känner eller ser mig som en kvinna och därför tog väldigt illa vid mig av titeln. Den kunde hon inte ta bort eftersom systemet, som visst ursprungligen var tyskt, krävde titel. Men hon kunde ändra så det står Mr framför nam- net. känner och ser jag mig inte som man heller, men det kändes ändå bättre. Dagen därpå frågade jag om det var nödvändigt att ha med juridiskt namn eller om det gick bra med annat. Då det var ok att byta så bad jag henne lägga in mitt självvalda könsneutrala tilltalsnamn, vilket hon gjorde. Så nu står jag ut med hälsningen, även om den är fel (berättelse 4). Vuxenidrotten utövas av personer och delas in i bredd- idrott och elitidrott. Ungdomsidrott utövas av personer och barnidrott av personer . Huvudfokus i den här utred- ningen när det gäller idrott är på barn- och ungdomsidrott. Anled- ningen till det är att det finns mer kunskap och forskning på trans- personer inom barn- och ungdomsidrott än inom vuxenidrott. Flera aspekter skiljer barn- och ungdomsidrott från vuxenidrott, bland annat förekommer skillnader i tävlingsregler, något som vi återkommer till längre fram i detta kapitel. I stora delar utgörs reg- lerna för barn- och ungdomsidrott av modifierat återskapande av vuxenidrotten (2006). 9.5.2Transpersoners upplevelser av barn- och ungdomsidrott gav ett forskningsbidrag till RFSL och RFSL Ungdom för att undersöka hbtq-ungdomars villkor och erfarenheter inom svensk idrott. Organisationerna genomförde en kvalitativ studie med 25 intervjuer och 15 insamlade berättelser från hbtq-ungdomar som resulterade i rapporten och idrott – Ung- domars erfarenheter och villkor inom svensk idrott (, , 2013). De flesta ungdomarna i studien är inte öppna inom sin idrott. Att ständigt dölja vem man är och leva med en rädsla för omgivningens reaktioner är nedbrytande. Flera har slutat idrotta på grund av det. En del har blivit trakasserade och stödet från tränarna är ofta frånvarande. Flera unga upplever att hbtq-personer är osynliggjorda inom idrotten och att hbtq bara kommer på tal i homofob och transfob jargong. Ungdomarna i studien anpassar sig till idrottens normer genom att reglera sitt beteende på förhand. Det som händer inom idrotten hänger nära samman med informanternas situation i skolan, på bostadsorten eller i hemmet. Detta får inverkan på till exempel informanternas möjligheter att delta i idrott. Det finns få öppna hbtq-personer inom idrotten som kan fungera som förebilder. De som finns är oftast homo- eller bisexuella som har kommit ut först efter att deras idrottskarriär tagit slut. Det skapar en känsla hos infor- manterna att det är svårt att som hbtq-person att vara idrottare, och näst intill omöjligt att göra idrottskarriär. Idrott är i stor utsträckning könsuppdelad genom tävlingsregler, jargong, normer och omklädningsrum. Det gör att unga transpersoner utestängs, inte tillåts delta i rätt könskategori eller blir tvingade in i en könskategori de inte känner sig bekväma med. Transungdomar- na i studien uppger att de ofta inte är välkomna i rätt omklädnings- rum utan de byter om på toaletten eller hemma. Könskodade kläd- regler och omgivningens användande av fel pronomen skapar också problem. Flera transsexuella informanter vill delta i träning som är könsuppdelad men får inte träna i rätt grupp. Några drömmer om att börja idrotta efter att de genomgått en könskorrigering men säger att det då kommer att vara för sent att göra karriär inom idrotten. Transungdomarna tar själva ansvar för att lösa problem. De tar även på sig ansvaret att utbilda såväl ledare som lagkamrater i trans- Vuxnas frånvaro och okunskap präglar de flesta av transung- domarnas berättelser. Konsekvensen av normerna inom idrotten, könsuppdelningen, bristen på förebilder, låg hbtq-kompetens och låg vuxennärvaro blir att många hbtq-ungdomar lämnar idrotten (, , & Hjelte, 2013). I en brittisk studie intervjuas 14 unga vuxna transper- soner som befinner sig i transition om sin relation till träning och idrott. (Interjvupersonerna är , med en genom- snittsålder på .) I studien identifieras både begränsande och främjande faktorer för träning och idrott. Ett hinder för träning är bristen på möjlighet att byta om och duscha på en könsneutral plats. Exempelvis har en transkvinna blivit tillsagd av personalen vid en träningsanläggning att hon inte får vara i omklädningsrummet avsett för kvinnor. En annan begränsande faktor är träningskläder. För trans- feminina som inte gjort ”nedre kirurgi” kan det vara svårt att hitta träningskläder och badkläder som döljer skrevet. För transmaskulina kan det vara problematiskt att behöva ha mycket kläder på sig för att dölja överkroppen, som att till exempel behöva simma med t- shirt. En annan sak som kan hindra transmaskulina från träning är användandet av binder. Till exempel berättar en intervjuperson att han inte kan springa på grund av att han använder binder och det gör det svårt för honom att andas. För en del finns också begränsningar som handlar om könsdysfori och obehagsupplevelser inför den egna kroppen. Flera uttrycker också oro inför vad andra ska tycka och tänka och upplever att de blir tittade på när de besöker tränings- lokal. Även lagidrott nämns som ett hinder för att utöva idrott, hälften av intervjupersonerna har tidigare deltagit i lagidrott och slutat i och med att de påbörjat transition. I den generella populationen är de huvudsakliga anledningarna till att träna kopplade till hälsa, för att förändra sitt utseende och/eller för att ha roligt. Här skiljer sig inte transpersonerna i studien. Där- emot finns det ytterligare faktorer som motiverar dem att träna som är specifikt kopplade till att vara transperson och i transition. En person uttrycker att träning hjälper den att hantera sin könsdysfori. En annan motivationsfaktor är att använda träning för att forma sin kropp så att den blir mer lik det kön man identifierar sig med. För de transmaskulina i studien handlade detta framför allt om att öka muskelmassan och se muskulös ut, medan en transfeminin person uttryckte att hon hoppades uppnå en avsmalnande och tonande effekt med sin träning. En annan faktor som verkade motiverande för flera i studien var att hålla sig i form inför könsbekräftande kirurgi. Flera personer uttryckte också att det skulle underlätta deras möj- ligheter att träna om det fanns transspecifika träningsaktiviteter som simning till exempel (, , , , 2017a). Genom utredningens webbplats har en mamma till en 10-årig transtjej lämnat följande berättelse om hennes dotters fritidsaktivi- teter: Min dotter har påbörjat en massa aktiviteter , tennis, fot- boll (killag), handboll(tjejlag), orientering, scouter, mm. Den enda akti- vitet som hon har fortsatt med är scouterna. De andra aktiviteterna är inom idrotten och hon har väldigt svårt att känna sig hemma där. Hon vet inte hur hon ska identifiera sig där. Scouterna är en väldigt inklude- rande verksamhet och där delas inte barnen in efter kön. Jag skulle önska att idrotten i var mer inkluderande. I min dotters ålder så är det ju egentligen ingen skillnad på pojkar och flickor. De skulle lätt kunna tävla mot varandra (berättelse 109). Trakasserier inom barn- och ungdomsidrott I Hbtq och idrott (, , 2013)beskriver flera av inter- vjupersonerna att de blivit trakasserade av lagkamrater eller tränings- kamrater samt att det ibland förekommer en homofob jargong inom idrotten. Det är inte bara informanternas träningskamrater som trakasserar dem. En av intervjupersonerna, en vid tiden för intervjun 21-årig transkille vid namn , berättar när han blev utsatt av en förälder till en motståndare under en match. Han var 11–, spela- de en match mot en tjej och höll på att vinna. Hon blev rosenrasande och gick in och avbröt matchen, slet ut mig och tyckte att jag spelade i fel klass, att jag skulle spela med pojkarna. Hon var en väldig gränslös person och tappade all… Jag vet inte om hon var sur för att jag vann och med utseendet blev det bara kollaps. Hon tyckte att jag skulle klä av mig och…visa vilket kön jag hade. Typ helt gränslös. Jag tänker att sånt gör man inte mot barn. Men det var kanske det värsta som har hänt. var ensam och förtvivlad när händelsen utspelade sig, men till slut ingrep en okänd person och sa till mamman. : Det var jättestor skillnad att det till slut var någon som sa till mig att jag hade rätt. För man tvivlar på sig själv när ingen gör någonting och att hon får rätt mycket plats att göra så, jag började tvivla på om det var okej att se ut så som jag gjorde. Det var också som att jag var beredd på att, ja men att ta av kläderna! Jag kände mig väldigt pressad och kände att hon hade rätt att göra så. Det var som att man bara ’åh nej hon har rätt!’ Men det gjorde jättestor skillnad att den här personen kom och sa att hon hade fel. För att det gjorde att jag blev arg på henne till slut , istället för att bara klanka ner på mig själv. Intervjuare: Var det någon som pratade med dig efteråt? : Nej det var det nog inte. 9.6.1Könsuppdelade omklädningsrum och brist på möjlighet till ombyte Jag tränar på /ett gym i en svensk stad/ och där saknas möjlighet att byta om enskilt eller i könsneutralt omklädningsrum och de har endast helt öppna duschar i de könade omklädningsrummen. Jag har försökt få dem att ordna könsneutrala omklädningsrum och möjlighet till enskilda duschar genom att skriva en motion till årsmötet. De har än så länge svårt att verkligen förstå behovet och tycker att åtgärderna konkurrerar med att de vill arbeta mot osunda kroppsideal. Jag har haft möte med verksamhetschefen för att försöka förklara behovet och att trans- personers behov behöver gå före den här delen av deras arbete för att motverka osunda kroppsideal. Jag upplever att styrelsen och verksam- hetschefen vill förstå men inte riktigt gör det fullt ut. Det verkar som att de kommer arbeta för en lösning men har inte lovat något . För föreningar och andra som saknar kunskap kring hur det går att anpassa sin träningsanläggning för transpersoner vore det bra med ett kunskaps- underlag med tydliga exempel på lämpliga anpassningar (berättelse 106). Bristen på omklädningsrum som är anpassade för transpersoner är för gruppen en central anledning att undvika gym, badhus och idrotts- anläggningar. Det har framförts till utredningen både på de forum vi genomfört i syfte att ta del av transpersoners erfarenheter, men även via utredningens hemsida. Problem med omklädningsrum finns också beskrivna i unga hbtq-perso- ner – fritid (2012). Flera unga personer i studien berättar att de helt undviker situationer där de kan komma att be- höva exponera sina kroppar. Omklädningsrum är ofta könskodade, något som för många inte fungerar alls. Flera uttrycker att de önskar att det fanns speciella omklädningsrum för transpersoner, men en del uttrycker också oro över risken att bli utsatt för våld i ett sådant omklädningsrum. För ytterligare någon skulle det fungera att byta om i könsuppdelade omklädningsrum om det fanns ett duschdraperi och en krok att hänga handduken på precis utanför duschen. Bättre möjligheter till ombyte är alltså en nyckelfaktor till att öka trans- personers deltagande i fysisk träning. Bristen på möjlighet att byta om och duscha på ett tryggt sätt gör att ungdomarna slutar träna: Jag besöker aldrig någon aktivitet som kräver omklädningsrum och när jag går på gym byter jag inte om eller byter om på toaletten. Jag klär inte av mig offentligt och jag vill inte behöva gå in i vare sig kvinno- eller mansomklädningsrum, jag skulle inte känna mig bekväm där – i kvinnorummet för att jag inte är kvinna, i mansrummet för att jag inte har en maskulin kropp (2012). När jag hållit på med sportaktiviteter har jag endast gått på saker inom cykelavstånd till hemmet, för att på så vis aldrig behöva duscha offentligt, utan kan välja att åka direkt hem och göra det där istället. Badhusen är nästan värst, då finns det regler uppsatta om att man måste duscha innan man går ut och in från badhuset. Därför åker jag aldrig till ett badhus (2012). Jag tar inte av mig kläderna på stranden och åker inte till bassäng. Jag skulle gärna vilja bada i bassäng, men gör det inte (berättelse 59 trans- man ). En miljö som lyfts frekvent av personer som varit i kontakt med utredningen är simhallar. Tillträde till simhallar försvåras av att man måste duscha när man går in och ut. Till skillnad från ett gym är krop- pen exponerad på ett annat sätt under själva vistelsen ute i simhallen. Att ha blivit utsatt för trakasserier i simhall förefaller vara en täm- ligen vanlig erfarenhet bland transpersoner. Bristen på möjlighet till ombyte för transpersoner och rädslan för att bli utsatt för trakas- serier gör att många slutar besöka simhallar trots att de egentligen vill och har behov av det. Flera beskriver trakasserier från andra be- sökare, men det finns också berättelser om att personal vid sim- hallen trakasserar: På lokala simhallen har jag blivit rent trakasserad. Jag har till och med polisanmält att en i personalen säger att det är stängt varje gång jag kom- mer. Och tidigare kom han och glodde på mig i duschen/bastun och skrek på mig över hela simhallen att jag inte fick vara där. Han trakasserade även min familjemedlem. (berättelse 46) Utredningen har även tagit del av flera DO-anmälningar gällande diskriminering vid besök på simhallar. En av dessa (ANM 2014/9216) är gjord av en transsexuell person som gjort mastektomi och varit hormonbehandlad med testosteron under mindre än . Personen var vid tillfället juridisk kvinna (enligt sitt personnummer). Han har varit inne i damernas omklädningsrum och bytt om och andra bad- gäster har då hämtat personalen. Personalen har kommit in i omkläd- ningsrum. Där har den anställda, inför övriga personer i omklädnings- rummet, bett att få se hans legitimation. Personen har då vägrat att visa legitimation varpå personalen förklarar att de fått in klagomål från andra besökare som är oroliga och att hon behöver kolla per- sonens uppgifter. Anmälaren säger ifrån och att han vill att samtalet ska fortsätta utan publik. De går ut för att prata vidare utanför omklädningsrummet.