sou · H5B329 · 2017-04-05 00:00:00 — Övervakningsnämnderna prövar, efter anmälan eller underställning av Kriminalvården, vissa frågor om verkställighet utanför anstalt enligt fängelselagen (se 13 kap. 3–5 §§) och lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (se 15–19 §§). Nämndernas organisation och arbetsuppgifter regleras i förord- ningen (2007:1174) med instruktion för övervakningsnämnderna och deras verksamhetsområden i förordningen (1998:1318) om övervakningsnämndernas verksamhetsområden m.m. Kriminalvår- den sköter kanslifunktionen åt nämnderna och ger dem det under- lag som behövs för prövningen. Nämnderna ska tillämpa ramlagen vid personuppgiftsbehandling som rör verkställighet av påföljder. Detsamma gäller för Kriminalvården när den biträder nämnderna. I den mån regeringen meddelar förvaltningsbeslut som rör verk- ställighet av straffpåföljd, eller beslut i en sådan fråga överklagas till regeringen, bör regeringen tillämpa ramlagen vid behandlingen av personuppgifter (se t.ex. 7 kap. 11 § och 14 kap. 5 § fängelselagen). Detsamma bör gälla vid regeringens prövning av ansökningar om nåd i brottmål. 8.4.2Verkställighet av sluten ungdomsvård Om någon har begått brott innan han eller hon fyllt och rät- ten finner att påföljden bör bestämmas till fängelse ska rätten nor- malt enligt 32 kap. 5 § i stället döma till sluten ung- domsvård , lägst och högst . Den som har dömts till sluten ungdomsvård ska placeras på ett särskilt ung- domshem. ansvarar enligt 3 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård för verkstäl- ligheten. I den del av myndighetens verksamhet som avser verkstäl- lighet av sluten ungdomsvård ska ramlagen tillämpas, eftersom det är fråga om en straffrättslig påföljd. Kriminalvården ansvarar även för verkställigheten av skyddstillsyn. Skyddstillsyn kan förenas med andra åtgärder. Det kan vara böter, fängelse upp , samhällstjänst eller särskild behand- lingsplan. En dom på skyddstillsyn fortgår . Den som döms till skyddstillsyn ska stå under övervakning åt- minstone efter domen. Övervakningstiden kan för- längas i vissa fall, bl.a. om den dömde ska utföra samhällstjänst eller följa en särskild behandlingsplan eller om han eller hon missköter sig. Kriminalvården ansvarar för övervakningen av den dömde och ska genast när den får en dom med en frivårdspåföljd vidta de åt- gärder som behövs för att övervakningen snabbt ska bli verknings- full. Kriminalvården ska bl.a. utse övervakare, om inte rätten har gjort det i domen. Kriminalvården kan också byta övervakare. Kriminalvårdens uppgifter regleras huvudsakligen genom bestäm- melser i förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspå- följder. När någon döms till villkorlig dom kan påföljden förenas med bl.a. föreskrift om samhällstjänst. Kriminalvården ansvarar för verkställigheten av samhällstjänsten men inte för verkställigheten av domen i övrigt. När Kriminalvården behandlar personuppgifter för verkställig- het av en frivårdspåföljd ska ramlagen tillämpas. sonuppgifter vid åtgärder som ligger utanför straffverkställigheten, t.ex. kontakter med sociala myndigheter som enbart syftar till att förbättra den dömdes livsvillkor, ligger enligt utredningens mening normalt utanför ramlagens tillämpningsområde. Det kan dock inte uteslutas att behandlingen i ett enskilt fall kan ha ett syfte som gör lagen tillämplig. Övervakningsnämnderna har även uppgifter som rör verkställighe- ten av skyddstillsyn (se 28 kap. 5 a, 6, 7, 8 och 11 §§ ). Uppgifterna består främst i att bestämma längre övervakningstid än den som följer av 28 kap. 5 § andra stycket och att ingripa om den dömde inte fullgör sina skyldigheter enligt domen. får bl.a. besluta om föreskrifter som den dömde ska följa och att den dömde ska omhändertas i avvaktan på prövning av om påföljden ska undanröjas eller någon annan åtgärd ska vidtas. Eftersom det är frågor som rör verkställighet av påföljd ska ramlagen tillämpas. Det som har sagts i avsnitt 8.4.1 om Kriminalvårdens medverkan är tillämpligt även på biträde till övervakningsnämnderna vid frågor som rör frivårdspåföljder. Enligt 1 § bötesverkställighetslagen (1979:189) verkställs bötes- straff genom antingen uppbörd eller indrivning. Uppbörd innebär att den bötfällde frivilligt betalar in beloppet till upp- bördsmyndigheten. Som framgår av avsnitt 3.4.3 är Polismyndig- heten uppbördsmyndighet. Uppbörden omfattar, förutom uppbörd av böter på grund av strafförelägganden och förelägganden av ord- ningsbot och allmän domstols dom eller beslut, även uppbörd av vissa viten och av sådan särskild rättsverkan av brott som innefattar betalningsskyldighet. Ramlagen är enligt utredningens mening till- lämplig på behandlingen av personuppgifter vid uppbörd av böter och särskild rättsverkan av brott. Förvandling av bötesstraff till fängelse Om böter inte betalas, lämnas fordran till för indrivning. Myndigheten ansvarar, som framgår av avsnitt 3.4.3, för indrivning av böter. De närmare reglerna finns, förutom i ut- sökningsbalken, i lagen (1993:891) om indrivning av statliga ford- ringar m.m. indrivningsverksamhet bör enligt ut- redningens mening inte betraktas som verkställighet av en straff- rättslig påföljd. Det är fråga om indrivning av en skuld till staten. I utsökningsförfarandet görs i princip ingen skillnad mellan olika typer av skulder till staten och i utsökningsärenden verkställs skul- der både till det allmänna och till enskilda vid samma förrättning. Ramlagen bör därför inte tillämpas vid behandling av personuppgif- ter i indrivning av bötesstraff (jfr dock prop. 2012/13:73 s. 61). Om bötesbeloppet inte har betalats, t.ex. för att den dömde håller sig undan, kan bötesstraffet förvandlas till fängelse enligt ett särskilt förfarande. Enligt 17 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197) ska , om det finns anledning att anta att böterna ska förvandlas, sända en redogörelse till åkla- gare. Redogörelsen utgör underlaget för åklagarens beslut i fråga om talan om förvandling av böterna ska väckas, men åklagaren kan besluta om ytterligare utredning och då begära biträde av Polis- myndigheten. Talan om förvandling av böter till fängelse kan enligt 15 § bötesverkställighetslagen väckas om det är uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna eller om för- vandling annars av särskilda skäl är påkallad från allmän synpunkt. Talan väcks vid allmän domstol. Eftersom förvandling av böter till fängelse är en ändring av en straffrättslig påföljd ska åklagaren och domstolen tillämpa ram- lagen vid behandlingen av personuppgifter. Frågan är om Krono- fogdemyndigheten, på grund av sina uppgifter enligt bötesverkstäl- lighetslagen och bötesverkställighetsförordningen, ska anses vara behörig myndighet såvitt gäller den arbetsuppgiften. Det skulle kunna hävdas att myndighetens redogörelse enligt 17 § bötesverk- ställighetsförordningen kan jämställas med en brottsanmälan. Den jämförelsen är dock inte rättvisande, eftersom åklagarens talan byg- ger på det underlag som har lämnat och myndigheten fortlöpande följer handläggningen hos åklagaren. Myndigheten är vidare skyldig att hålla åklagaren underrättad om förändringar beträffande skulden och att vid behov uppdatera upp- gifterna i redogörelsen. Myndigheten har således en författnings- enlig skyldighet att stödja åklagaren och bör därför, beträffande denna begränsade arbetsuppgift, betraktas som behörig myndighet i ramlagens mening. 8.4.5Verkställighet av påföljder som innebär vård Rättspsykiatrisk vård är en form av psykiatrisk tvångsvård som huvudsakligen aktualiseras för personer som verkställer påföljd eller är misstänkta för brott och lider av en allvarlig psykisk stör- ning men motsätter sig psykiatrisk vård. Psykiatrisk tvångsvård i andra fall regleras i lagen om psykiatrisk tvångsvård, till vilken lagen om rättspsykiatrisk vård till stor del hänvisar. Rättspsykiatrisk vård kan enligt 31 kap. 3 § förenas med beslut om särskild utskrivningsprövning. Har en dom på rätts- psykiatrisk vård förenats med särskild utskrivningsprövning ska förvaltningsrätten, bl.a. när den prövar om vården ska upphöra eller om den dömde ska få vistas utanför sjukvårdsinrättningen, ge åklagare tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Rättspsykiatrisk vård kan bedrivas både som sluten och öppen vård. Vården bedrivs enligt 6 § lagen om rättspsykiatrisk vård på en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting. Sådan vård får också ges åt den som genomgår rättspsykiatrisk undersökning. innehåller närmare bestämmelser om vården. Rättspsykiatrisk vård är enligt 1 kap. 3 § patientdatalagen sådan individinriktad hälso- och sjukvård på vilken patientdatalagen är tillämplig. Lagen, som gäller utöver personuppgiftslagen, innehåller bl.a. bestämmelser om journalföring, ändamål med behandlingen, behandling av känsliga personuppgifter och enskildas rättigheter. I 2 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård finns det bestämmelser om patientförteckning och journaluppgifter som gäller utöver patientdatalagen. All vård som bedrivs enligt lagen om rättspsykiatrisk vård kan hänföras till något av ramlagens områden brottsbekämpning, lag- föring eller verkställighet av straff. Det innebär att ramlagen är till- lämplig på den behandling av personuppgifter som rör verkställig- heten av påföljden eller frihetsberövandet. Frågan är då hur regle- ringen i patientdatalagen bör förhålla sig till regleringen i ramlagen. (S 2016:05) har fått i uppdrag att ana- lysera vilka konsekvenser dataskyddsförordningen medför för bl.a. patientdatalagen (dir. 2016:52). Utredningen avser att samråda med den utredningen om behovet av anpassning mellan lagstiftningarna. Ungdomsvård, ungdomstjänst och vård av missbrukare Även socialnämnderna verkställer i viss utsträckning straffrättsliga påföljder. När någon med stöd av 31 kap. 2 § över- lämnas till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall kan rätten överlämna till socialnämnden att anordna vår- den. Vidare kan den som är dömas till ungdomsvård om han eller hon har särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Den som är kan i vissa fall dömas till ungdomstjänst enligt 32 kap. 2 § . Vård av nu aktuellt slag omfattas – när den har utdömts som påföljd för brott – av ramlagens tillämpningsområde. 8.4.6Domstolsprövning av vissa verkställighetsfrågor Allmän domstol prövar frågor om ändring av påföljd Allmän domstol prövar olika frågor om ändring av straffrättslig påföljd. Det vanligaste är frågor om undanröjande av villkorlig dom enligt 27 kap. 6 § och undanröjande av skyddstillsyn enligt 28 kap. 8 § . Även talan enligt 38 kap. 2 och 2 a §§ brottsbal- ken om ändring av påföljd på grund av ändrade förutsättningar för påföljden förs i allmän domstol. Detsamma gäller talan om om- vandling av fängelse på livstid till ett tidsbestämt straff. På talan av åklagare prövar allmän domstol om utdömda böter, som inte har betalats, ska förvandlas till fängelse enligt 15–19 §§ bötesverkställighetslagen. Allmän domstol prövar också frågor om resning, besvär över domvilla och andra extraordinära rättsmedel i brottmål. Frågor av nu aktuellt slag rör verkställighet av straffrättsliga på- följder. Vid behandlingen av personuppgifter ska därför ramlagen tillämpas. Allmän förvaltningsdomstol prövar andra verkställighetsfrågor De allmänna förvaltningsdomstolarna prövar framför allt frågor som kan uppkomma under verkställighet av straffrättsliga påföljder och som ligger under ramlagens tillämpningsområde. Som exempel kan nämnas följande. I 38 kap. 14 § föreskrivs att Kri- minalvårdens beslut om bl.a. uppskjuten villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6 och 7 §§ får överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Enligt 14 kap. 1 § fängelselagen överklagas Krimi- nalvårdens beslut enligt lagen till allmän förvaltningsdomstol. Det- samma gäller enligt 14 kap. 4 § vissa beslut av övervakningsnämnd. Enligt 7 kap. 3 § häkteslagen och 9 § lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll får Kriminalvårdens beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I 18 § lagen om rättspsykiatrisk vård föreskrivs att vissa beslut enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det gäller bl.a. vissa beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård, be- slut om avslag på begäran att vården ska upphöra och beslut om inskränkningar i kontakterna med omvärlden. Förvaltningsdomstol prövar också på begäran av chefsläkare om vårdtiden ska förlängas och frågor om särskild utskrivningsprövning. Beslut av får enligt 23 § lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. De allmänna förvaltningsdomstolarnas verksamhet när de prö- var frågor som rör verkställighet av en straffrättslig påföljd ligger inom ramlagens tillämpningsområde. 8.5Gränsdragningsfrågor som rör upprätthållande av allmän ordning och säkerhet Ramlagen ska tillämpas på behandling av per- sonuppgifter när allmän ordning och säkerhet ska upprätthållas. Befogenheterna att ingripa mot störningar finns bl.a. i 13–13 c §§ polislagen. Enligt 13 § får en polisman avvisa eller avlägsna någon som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för den. Detsamma gäller om det behövs för att avvärja en straffbelagd gärning. Om någon försöker tränga in på ett område eller i ett utrymme till vilket tillträde har förbju- dits får en polisman enligt 13 a § avvisa eller avlägsna honom eller henne från platsen, när det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Deltagare i vissa folksamlingar som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för den får enligt 13 c § avvisas eller av- lägsnas från ett område eller utrymme, om det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Åtgärder av nu aktuellt slag ska enligt 17 § polislagen protokolleras. Det som har sagts om gäller även när en annan behörig myndighet in- griper med stöd av dessa bestämmelser. I avsnitt 7.1.3 redovisas ordningshållande befogenheter. Enligt 23 § polislagen får bl.a. stänga av, ut- rymma eller förbjuda tillträde till hus och vissa utrymmen eller meddela förbud mot trafik eller vidta vissa andra liknande åtgärder, om det anses finnas risk för något brott som innebär allvarlig farlig för liv eller hälsa eller omfattande förstörelse av egendom kommer att förövas. Paragrafen tillämpas exempelvis för att spärra av platser i samband med bombhot och andra liknande händelser som kan innebär allvarlig fara för allmänheten. Enligt 24 § polislagen får i samband med allvarliga störningar av den all- männa ordningen eller säkerheten förbjuda tillträde till visst om- råde eller utrymme, om det är nödvändigt för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. Det krävs en konkret risk för att sådana störningar ska uppstå. I brådskande fall får en polisman besluta om sådana åtgärder som regleras i 23 och 24 §§. Om det skulle vara aktuellt att behandla personuppgifter i samband med åtgärder enligt 23 eller 24 § polislagen bör ramlagen tillämpas. I 5 kap. ordningslagen (1993:1617) finns särskilda bestämmelser om ordningen och säkerheten vid vissa idrottsarrangemang. Där förbjuds bl.a. innehav och användning av pyrotekniska varor på en idrottsanläggning när idrottsarrangemang anordnas där utan till- stånd av . Enligt 5 kap. 4 § ordningslagen är det straffbelagt bl.a. att beträda spelplanen eller kasta in föremål där under pågående idrottsarrangemang. Behandling av personuppgif- ter vid ingripanden med stöd av 5 kap. ordningslagen ligger inom ramlagens tillämpningsområde, antingen för att åtgärder syftar till att säkra allmän ordning och säkerhet eller till att förebygga brott. Ramlagen kommer däremot inte att vara tillämplig på Polis- myndighetens förvaltningsbeslut i frågor om allmän ordning och säkerhet enligt ordningslagen. Om det emellertid vid en allmän sammankomst eller offentlig tillställning eller annan verksamhet som regleras i ordningslagen skulle uppstå oordning eller begås brott ska ramlagen tillämpas vid behandling av personuppgifter vid åtgärder för att stävja problemen. Det gäller oavsett vilken lagstift- ning som ligger till grund för ingripandet. Vissa andra bestämmelser i polislagen behandlas i avsnitt 8.5.5. , åklagares och allmän domstols handläggning Enligt 1 § lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrange- mang får en person förbjudas att få tillträde till och vistas på inhäg- nad plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning när idrottsar- rangemang anordnas på platsen. Det gäller även om allmänheten har tillträde till platsen. Ett tillträdesförbud får utfärdas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att personen kommer att begå brott under idrottsarrangemang och brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten där. Åklagare prövar frågor om tillträdesförbud på ansökan av den idrottsorganisation som står för idrottsarrangemanget eller av ett specialidrottsförbund eller efter anmälan av . Tillträdesförbud kan prö- vas av allmän domstol på begäran av den som ålagts förbudet. Genom att ramlagen även omfattar verksamhet som rör allmän ordning och säkerhet blir den tillämplig på all behandling av per- sonuppgifter som utförs av en behörig myndighet med stöd av lagen om tillträdesförbud. Enligt lagen (2015:51) om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang ska föra ett särskilt register, tillträdesförbudsregistret, över de tillträdesförbud som har utfär- dats. uppgifter enligt den lagen bör också om- fattas av ramlagen. Lagen om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang ska även tillämpas av idrottsorganisationer när de behandlar uppgifter ur registret. En idrottsorganisation får enligt 7 § behandla uppgifter från tillträdesförbudsregistret om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka överträdelse av tillträdesförbud vid ett idrottsarrangemang som organisationen anordnar. Idrottsorganisationer har enligt 6 § lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang möjlighet att skriftligen ansöka om att åklagare ska utfärda tillträdesförbud för en viss person. Organisa- tionen betraktas som part i ett ärende om tillträdesförbud som initieras genom en sådan ansökan. aktuella idrottsverksamheten har enligt 9 § ställning som part i ett ärende om tillträdesförbud som tas upp efter anmälan av Polis- myndigheten. Det förhållandet att en idrottsorganisation kan väcka frågor om tillträdesförbud och får partsställning i ärenden enligt lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang gör inte att organisationen bör betraktas som behörig myndighet i ramlagens mening. Det beror på att ingen myndighetsutövning har överlåtits till organisa- tionen. Idrottsorganisationers behandling av personuppgifter i så- dana ärenden eller av uppgifter som de fått från tillträdesförbuds- registret ligger därmed utanför ramlagens tillämpningsområde. Militärpolisen, som tillhör Försvarsmakten, består av militär perso- nal som har utbildats för polistjänst vid Försvarsmakten och an- ställda vid som enligt särskilda föreskrifter ställs till Försvarsmaktens förfogande. Militärpolisen ska enligt 1 § för- ordningen (1980:123) med reglemente för militärpolisen upprätt- hålla den allmänna ordningen och säkerheten inom Försvarsmakten och vid sådana övningar som Försvarsmakten genomför tillsam- mans med andra myndigheter. I uppgifterna ingår bl.a. att före- bygga brott och hindra att ordningen och säkerheten störs genom brott eller på annat sätt, att avslöja brott och att vidta de åtgärder som behövs när ordningen och säkerheten störs på annat sätt än genom brott. En militärpolisman är, då han eller hon fullgör upp- gifter enligt 1 §, att anse som polisman. Vid behandling av person- uppgifter ska militärpolisen därmed tillämpa ramlagen. 8.5.4Ordningsvakter och andra med likartade uppgifter Enligt 1 § lagen (1980:578) om ordningsvakter får ordningsvakter förordnas att medverka till att upprätthålla allmän ordning. Sådana förordnanden får enligt 2–2 b §§ avse bl.a. allmänna sammankoms- ter, offentliga tillställningar, lokaler där alkoholdrycker serveras till allmänheten och säkerhetskontroller i domstol och vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Av 6 § framgår att en ordningsvakt lyder under och av 7 § att han eller hon ska hålla myndigheten underrättad om förhållanden som rör verksamheten. Om inte annat följer av förordnandet har en ordningsvakt enligt 29 § tredje stycket polislagen vissa polisiära befogenheter. En ord- ningsvakt får exempelvis avvisa eller avlägsna någon som stör den allmänna ordningen från ett område eller ett utrymme och får även under vissa förutsättningar omhänderta honom eller henne. Det är åtgärder som får direkta rättsverkningar för den enskilde, vilket innebär att de innefattar myndighetsutövning. Genom att ord- ningsvakter har anförtrotts myndighetsutövning är en ordnings- vakt att anse som behörig myndighet enligt ramlagen. Den per- sonuppgiftsbehandling som ordningsvakter utför när de utövar myndighet i syfte att upprätthålla allmän ordning omfattas därmed av ramlagens tillämpningsområde. Muntlig rapportering till en polisman omfattas dock inte (se avsnitt 7.1.6). I avsnitt 8.2.8 redovisas reglerna om sjöfartsskydd och hamn- skydd. De som förordnas att utföra uppgifter enligt de lagarna är som regel ordningsvakter. Som tidigare konstaterats ska ramlagen tillämpas vid personuppgiftsbehandling som utförs av behöriga myndigheter enligt de lagarna. Det gäller således även ordningsvak- ter. Det som sagts om muntlig rapportering gäller även då. I skyddslagen (2010:305) finns bestämmelser om åtgärder till skydd för vissa byggnader, anläggningar och områden, s.k. skydds- objekt. För bevakning av skyddsobjekt får polismän, militär perso- nal eller särskilt anlitad personal, kallade skyddsvakter, anlitas. En skyddsvakt får bl.a. avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta en person inom eller invid ett skyddsobjekt, om personen överträder något förbud som gäller för skyddsobjektet. En skyddsvakt får också under vissa förutsättningar besluta om kroppsvisitation och om undersökning av fordon, fartyg eller luftfartyg. Vidare har en skyddsvakt inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befo- genheter som en polisman att gripa den som det finns skäl att an- hålla för spioneri, sabotage, terroristbrott, grovt rån eller förbere- delse till sådant brott samt att ta föremål i beslag. Den personupp- giftsbehandling som skyddsvakter utför när de utövar myndighet i nämnda syften omfattas därmed av ramlagens tillämpnings- område. Vad som sagts i avsnittet om ordningsvakter om muntlig rapportering gäller även skyddsvakter. avses företag som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka bl.a. fastigheter, anläggningar, viss verk- samhet, offentlig tillställning eller liknande, bevaka enskilda perso- ner för deras skydd eller bevaka transporter av sedlar, mynt eller annan egendom. I lagen (1974:191) om bevakningsföretag finns bestämmelser om sådana företag, som ska vara auktoriserade och stå under tillsyn av en viss utpekad länsstyrelse. I lagen regleras också vad som gäller för den som är anställd i ett bevakningsföretag och som har till uppgift att utföra bevakningstjänst. De har inte några befogenheter av det slag som en ord- ningsvakt eller skyddsvakt har och någon myndighetsutövning har inte anförtrotts dem. De ska därför inte tillämpa ramlagen, efter- som de inte är att anse som behöriga myndigheter. Saken förhåller sig annorlunda i de fall där en väktare har getts ett förordnande att fullgöra arbetsuppgifter som normalt utförs av en offentliganställd inom ramlagens tillämpningsområde. Kriminal- vården har getts möjlighet att anlita väktare för att fullgöra vissa arbetsuppgifter.