sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Inom ramen för den svenska rättsordningen är det tydligt att de förhör som äger rum under förundersökningen är av central betydelse för förundersök- ningsarbetet. Därför hör förhören också till de åtgärder som är sär- skilt reglerade. Bestämmelser som uttryckligen tar sikte på dokumentationen av de utsagor som görs vid förhör under förundersökningen finns t.ex. både i , 23 kap., och i förundersökningskun- görelsen. Förhör ska dokumenteras. I 23 kap. 21 § andra stycket RB regleras huvudregeln när det gäller ordningen för hur uppteckningar av för- 1994/95:23, s. 83. 9Redogörelsen är hämtad från prop. 2016/17:68, s. 25 ff. (se även där gjorda hänvisningar). Särskilda referenser till annat material görs även i framställningen. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) hörsutsagor ska läsas upp och granskas av dem som hörts.10 När en utsaga har upptecknats ska den läsas upp eller tillfälle att granska uppteckningen på annat sätt ges den som har hörts. Den hörde ska också tillfrågas om han eller hon har något att invända mot innehållet. Uppteckning och granskning ska ske innan förhöret avslutas eller därefter. En senarelagd uppteckning och gransk- ning kan användas om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden. Efter granskningen och eventuella rättelser med anledning av invändningar får uppteckningen inte änd- ras. Vissa undantag görs från kravet på granskning. Dessa regleras i tredje och fjärde styckena i 23 kap. 21 § RB. I 22 § andra stycket förundersökningskungörelsen anges när- mare hur förhör ska redovisas i protokollet. Ett förhör ska återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det talade ordet. Någon ordagrann återgivning krävs dock inte i annat fall än när det är vik- tigt att den exakta ordalydelsen tas in i protokollet. Det som är betydelselöst bör inte antecknas. Redovisningen av hållna förhör bör inte göras mera vidlyftig än vad som behövs för att ge den miss- tänkte möjlighet att förbereda sitt försvar och för att förundersök- ningsprotokollet ska fylla sina huvudsakliga syften, dvs. att tjäna som underlag för åklagarens åtalsprövning och att förbereda målet för huvudförhandling i domstol.11 8.3.4Ljud- och bildupptagningar av förhör under förundersökningen Gällande rätt omfattar alltså flertalet regler när det gäller doku- mentationen av förhör. När det gäller frågan hur svensk rätt förhåller sig till inspelningar av förhör kan konstateras att ljud- och bildupp- tagningar numera sker vid många förhör under förundersökningen. Fram tills alldeles omfattade dock förhörsregleringen inte någon uttrycklig bestämmelse om när inspelningar får eller bör äga rum. trädde dock författningsreglering på området i kraft.12 Denna syftar till att dokumentationen av förhör ska för- 10 Se även Fitger, m.fl., (, Zeteo), kommentaren till 23 kap. 21 §. 1994/95:23, s. 84. 2016/17:68, s. 39 ff. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) bättras genom att förhör i större utsträckning ska spelas in med ljud eller med både ljud och bild. Regleringen, som återfinns i 23 kap. RB (21 b §), ger dock inte uttryck för något obligatoriskt krav på inspelningar. Förhör bör dock spelas in i de fall där det är särskilt motiverat. Vid bedömningen av om ett förhör bör dokumen- teras genom en ljudupptagning eller en ljud- och bildupptagning ska brottets beskaffenhet, utsagans förväntade betydelse och den hördes personliga förhållanden särskilt beaktas. Inspelningar av förhör kan för den enskilde vara en viktig rättssäkerhetsgaranti och bidrar över- lag till ett effektivare system. Den nya regleringen är i den meningen ett steg i utvecklingen. Utredningen om processrätt och stora brott- mål har för övrigt fått i uppdrag att analysera om det bör införas utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevis- ning i domstol och om så är fallet lämna de fullständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nödvän- diga. Utredningen ska redovisa denna del av uppdraget senast i december 2017.13 Samma redovisningsregler gäller för förhör som spelats in med ljud eller ljud och bild som för förhör som inte spelats in. Det inne- bär att ett förhör som spelats in inte behöver återges fullständigt i sin exakta ordalydelse om det inte bedöms nödvändigt. Om ett för- hör redovisas genom en fullständig skriftlig uppteckning behöver dock inte den som hörts ges tillfälle att granska uppteckningen. In- spelade förhör som upptecknats skriftligen i sin helhet är alltså undantagna från kravet på granskning, se 23 kap. 21 § fjärde stycket RB. I motiven uttalas dock att det ändå, i vissa situationer kan vara lämpligt med en sådan kontroll. Exempelvis kan det bli aktuellt om det finns skäl att tro att den fullständiga uppteckningen innehåller felaktigheter på grund av bristande kvalitet på inspelningen.14 Det finns alltså färsk reglering på området. Viktigt att komma ihåg är dock att det fanns möjligheter att spela in förhör även innan den antagna regleringen. När det t.ex. gäller förhör med barn i sexualbrottmål uttalade justitieutskottet relativt tidigt att sådana förhör bör spelas in på video.15 Uttalandet tog dock framför allt sikte på brottsoffer. (dåvarande ) med- 13Se även redovisningen i delbetänkandet SOU 2017:7, s. 142 ff. 2016/17:68, s. 47. 1993/94:JuU25, s. 20. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) delade allmänna råd för förhör som spelats in på ljudband eller videoband.16 8.3.5Sekretessfrågor och frågor som har att göra med bevarande, arkivering och gallring Den reglering som trädde i kraft omfattar även sär- skilda sekretessregler som återfinns i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400). Av 35 kap. 13 a § OSL följer numera att sekretess gäller hos en domstol för bilduppgift som ingår i en ljud- och bild- upptagning av ett förhör som har hållits under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål. Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men. Sekretessen gäller även om uppgiften lämnas till domstolen med anledning av åtal och om upptagningen spelas upp vid en offentlig förhandling. Sekretessregleringen motiverades av att behovet av sekretess till skydd för den hördes integritet i detta fall väger tyngre än allmän- hetens intresse av insyn.17 För att syftet med sekretessen ska till- godoses omfattar den varje form av röjande av uppgifterna som inne- bär en risk för men för den enskilde.18 Ljudupptagningar och ljud- och bildupptagningar av förhör under förundersökningar ska bevaras till dess att förundersökningen har lagts ned eller avslutats. Om åtal har väckts ska upptagningarna be- varas till dess att målet slutligt har avgjorts. Detta följer av 23 kap. 21 c § RB.19 Frågan om hur upptagningarna ska hanteras efter dessa tidpunkter regleras i arkivlagen (1990:782) och arkivförord- ningen (1991:446). Av detta följer att upptagningarna ska arkiveras och gallras enligt arkivlagens bestämmelser. Hur länge upptagningarna ska bevaras avgörs därmed av inom ramen för myndig- hetens delegation i 12 § arkivförordningen.20 16Se RPSFS 2000:62, FAP 400-1. 2016/17:68, s. 55. prop., s, 48 ff. 20Se även a. prop., s. 50. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) 8.4.1Dokumentationen av förhör genom ljud- och bildupptagningar är tillgodosedd Bedömning: Den ordning som direktivet förutser om att förhör under förundersökningar ska spelas in med ljud och bild när detta är proportionellt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet är tillgodosedd inom ramen för gällande rätt. Någon ytterligare författningsreglering är inte nödvändig. Utformningen av artikel 9 i direktivet är förhållandevis vid. Den innebär att en proportionalitetsbedömning ska göras i det enskilda fallet för att avgöra om förhöret ska tas upp med ljud- och bild eller inte. Artikeln kan alltså inte sägas ge uttryck för något obligato- rium. Bestämmelsen kan inte heller sägas föra med sig att inspel- ningar av förhör med ljud och bild ska vara huvudregeln. Ur den synvinkeln förefaller den svenska reglering som trädde i kraft väl förenlig med direktivets krav. Frågan är om regleringen är tillräcklig för att tillgodose det barnperspektiv som direktivet avser att upprätthålla. Det ska här framhållas att de svenska bestämmelserna om inspelning av förhör inte riktar sig en- bart till barn. Inte tar de heller specifikt sikte på misstänkta och tilltalade; de omfattar också andra personer som hörs under förun- dersökningen. Att direktivet särskilt framhärdar misstänkta och till- talade barns rättigheter innebär dock inte att de nationella regler varigenom direktivet införlivas behöver vara begränsade på samma sätt. Till detta ska läggas att man även hade barnrättsdirektivet i åtanke när den nationella regleringen arbetades fram. I regleringen anges, som framkommit, att den hördes personliga förhållanden ska beaktas vid bedömningen av om ett förhör ska spelas in. Redan tidigare gällde att förhör med minderåriga i stor utsträckning spe- lades in både med ljud och bild. Den ordningen fångas in även i den nytillkomna regleringen på området. I förarbetena uttalas också sär- skilt att regleringen om att beakta den hördes personliga förhållan- den vid bedömningen av om förhöret ska spelas in eller inte torde tillgodose barnrättsdirektivets krav.21 21 Se a. prop., s. 45. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) Vi delar regeringens bedömning om att de antagna reg- lerna svarar mot direktivets krav. Man skulle i och för sig kunna tänka sig något mera av ett obligatoriskt krav i de fall som är ifråga. Vi har dock stannat för att inte föreslå en sådan ordning. Av den finländska förundersökningslagen (lag nr 22.7.2011/805) följer visserligen t.ex. att utgångspunkten är att förhöret eller en del av det ska spelas in, om upptagningen är befogad av omständigheterna som hänför sig till brottets art (t.ex. ett allvarligt brott) eller den för- hörde som person (t.ex. förhör med en minderårig). Syftet är att i efterhand t.ex. kunna verifiera hur förhöret har hållits, vad som har hänt under förhöret eller vad den förhördes berättade.22 Inte heller den finländska ordningen uttrycker emellertid något absolut krav. Vi kan vidare inte se att en obligatorisk ordning skulle generera något påtagligt mervärde i förhållande till de bestämmelser som redan gäller. Tvärtom finns det vissa nackdelar med en sådan ord- ning. Meningen med direktivets krav är t.ex. inte att inspelningar av förhör ska leda till att barnets bästa åsidosätts, t.ex. för att han eller hon påverkas och inte vågar berätta fritt på grund av att utsagan spelas in. Redan den nuvarande ordningen syftar också till att för- hör ska spelas in i större omfattning. Det faktum att den svenska regleringen inte gör skillnad på i vilka situationer ett förhör ska spelas in enbart med ljud eller med både ljud och bild ändrar heller inte den uppfattningen. Inom ramen för gällande rätt tillgodoses ändå direktivets krav på att förhör i förundersökningar ska spelas in både med ljud och bild när detta är proportionerligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. I förarbetena till den nuva- rande regleringen uttalas t.ex. att vid valet mellan en ljud- och bild- upptagning och enbart en ljudupptagning bör beaktas att den förra ger ännu bättre möjligheter att bedöma förhörsutsagan. Ju starkare skäl som talar för att dokumentera en förhörsutsaga genom inspel- ning, desto större anledning bör det vanligtvis också finnas att det sker genom en upptagning av både ljud och bild.23 Att den miss- tänkte eller tilltalade är torde här vara ett relativt starkt skäl till att ta upp förhöret både med ljud och bild. 22Se 9 kap. 3 § i den finländska förundersökningslagen och den finländska propositionen RP 222/2010 rd, s. 65. 2016/17 :68, s. 45 f. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) Det ska även nämnas att förarbetena till den nu gällande regler- ingen även berör frågan när det är möjligt för de brottsutredande myndigheterna att låta bli att dokumentera förhöret genom en in- spelning. Detta trots att det i och för sig finns starka skäl för att spela in förhöret. En sådan situation där det, enligt motiven, bör vara möjligt att avstå från att spela in förhör är om hindret består i att det inte finns någon lämplig eller fungerande inspelningsutrust- ning tillgänglig.24 En annan omständighet som kan tala mot att spela in förhöret är att den hördes uppgifter kan antas påverkas negativt av en inspelning.25 Enligt motiven till bestämmelserna om ljud eller ljud- och bildupptagningar ska, i de situationer som berörts, en av- vägning göras mellan vikten av att förhöret spelas in och andra in- tressen, t.ex. att utredningen måste bedrivas skyndsamt.26 Även denna ansats stämmer överens med direktivets. Vi menar alltså att det resultat direktivet förutser enligt arti- kel 9.1 är uppfyllt redan genom gällande rätt. Även artikelns övriga delar får anses tillgodosedda. Direktivets artikel 9.2 uppfylls t.ex. genom den svenska rättsordningens regler om hur förhör ska doku- menteras. Artikel 9.3 anger som framkommit enbart att direktivet inte påverkar möjligheterna att ställa frågor som bara syftar till att identi- fiera barnet utan ljud- och bildupptagning. Eftersom den gällande regleringen inte är avsedd att tillämpas enbart på personer tillgodoses även direktivets krav i artikel 2.3 om att rättigheterna i vissa fall ska kunna tillämpas även i fråga om personer som fyller under ett förfarande. Sammanfattningsvis görs alltså den bedömningen att , redan inom ramen för gällande rätt, uppfyller direktivets krav. Några särskilda författningsåtgärder är inte nödvändiga. 24Se a. prop. 25Jfr även regleringen angående inspelning av förhör i domstol, 6 kap. 6 § RB och Fitger, m.fl., (, Zeteo), kommentaren till 6 kap. 6 §. 2016/17:68, s. 45. Ljud- och bildinspelningar av förhör under förundersökningen (artikel 9) 8.4.2Bedömningen av sekretessregleringen m.m. Bedömning: Den nuvarande sekretessregleringen är tillräcklig för att uppfylla direktivets krav på åtgärder för att förhindra att inspelade förhör från förundersökningen får offentlig spridning. Några författningsändringar är inte heller påkallade när det gäller bevarandet och gallringen av inspelningarna. Samma slutsats som ovan gör vi i fråga om sekretess- och gallrings- reglerna. Direktivet förutser i artikel 14.3 att medlemsstaterna skyd- dar barnens privatliv, bl.a. genom att vidta lämpliga åtgärder för att se till att inspelningarna av förhören under förundersökningen inte sprids offentligt. De sekretessbestämmelser som införts i offentlig- hets- och sekretesslagen får anses vara tillräckliga åtgärder för att skydda barnets integritet och därigenom privatlivet. Det faktum att sekretess gäller för bilduppgift även om utredningsmaterialet lämnas från den brottsutredande myndigheten till domstol förstärker denna uppfattning. Samma bedömning gör vi i fråga om gällande reglering i fråga om bevarande, arkivering och gallring; direktivet påkallar alltså inte några författningsändringar i denna del. 9Rätten att närvara vid rättegången m.m. (artiklarna 15–16) 9.1Om barnets rätt att närvara vid rättegången m.m. Barnrättsdirektivet omfattar även artiklar som berör rätten att när- vara vid rättegången och andra rättigheter som möjliggör ett effek- tivt deltagande i ett straffrättsligt förfarande. Rätten att närvara vid rättegången måste, till en början, sägas vara en av de mest grundläggande förutsättningarna för rätten till en rättvis rättegång. Denna rättighet gäller visserligen inte enbart barn och be- handlas också, inom unionsrätten, mera ingående i EU:s oskuldspre- sumtionsdirektiv.1 I samtliga internationella normer på området fram- hålls att barnets särskilda behov ska beaktas. Denna ansats präglar inte minst praxis.2 I de internationella normerna fram- hålls bl.a. att barn som inte är personligen närvarande vid sin rätte- gång riskerar att inte kunna tillvarata sin rätt till försvar.3 I de fall de inte är närvarande kan de inte heller redogöra för sin version av saken inför domstolen. De internationella normerna framhåller också sär- skilt vikten av att barnets ålder, mognad m.m. beaktas i hela det straffrättsliga förfarandet. Detta synsätt bör även prägla domstols- 1Förutom oskuldspresumtionen behandlar det direktivet rätten att närvara vid sin egen rättegång (direktivets formella benämning är direktiv /343/EU av om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången). Se även SOU 2017:17. 2Se t.ex. domar , i målet S. C mot , i målet T. mot , i målet Panovits mot och i målet Güveç mot . 3Se resonemanget i kommissionens förslag till och rådets direktiv om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden, 27november 2013, COM (2013) 822 final. Rätten att närvara vid rättegången m.m. (artiklarna 15–16) förhandlingarna, något som bl.a. behandlas i allmänna kommentar nr 10.4 Ett led i att garantera upprätthållandet av detta perspektiv anges i den nämnda kommentaren vara att vård- nadshavare också närvarar vid förhandlingarna – och i andra skeden av förfarandet – i syftet att ge barnet psykiskt och känslomässigt stöd. I barnrättsdirektivet behandlas barnets rätt i samband med dom- stolsförhandlingar främst i artiklarna 15–16. I artikel 16.1 uttalas att medlemsstaterna ska se till att barn har rätt att närvara vid sin egen rättegång. Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för barn att faktiskt delta i rättegången, bland annat genom att ge barnen tillfälle att höras och framföra sina synpunkter. Av artikel 16.2 följer att barn som inte har varit närvarande vid sin egen rättegång ska ha rätt till en ny rättegång eller annat rättsmedel, i enlighet med, och på de villkor som följer av oskuldspresumtionsdirektivet. Rätten att närvara vid rättegången utvecklas i ingressen.5 Av denna följer att medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att motivera barnen att närvara vid rättegången, bl.a. genom att kalla dem personligen eller genom att en kopia av kallelsen skickas till den person som har föräldraansvar (om det skulle strida mot bar- nets bästa bör kopia i stället skickas till en annan lämplig vuxen). I ingressen uttalas också att medlemsstaterna bör besluta om praktiska arrangemang avseende barns närvaro vid rättegången. De arrange- kan avse villkor om att barnet tillfälligt kan utestängas från rättegången. Direktivet omfattar också regler om barnets rätt att åtföljas av den som har föräldraansvar till sin rättegång. I artikel 15 (arti- kel 15.1) anges att medlemsstaterna ska se till att barn, vid en dom- stolsförhandling som berör dem, har rätt att åtföljas av den person som har föräldraansvar. 4Barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 10 (2007), Barnets rättigheter inom rättskip- ning för unga lagöverträdare. 5Se beaktandesats 60. Rätten att närvara vid rättegången m.m. (artiklarna 15–16) Alternativt ska barnet ha rätt att åtföljas av en annan lämplig vuxen person som föreslagits av barnet och som den behöriga myn- digheten godkänt, se artikel 15.2. Barnets rätt att åtföljas av en annan lämplig vuxen person gäller om det skulle strida mot barnets bästa att personen med föräldraansvar följde med. Det kan också handla om att det inte är möjligt för barnet att åtföljas av person som har föräldraansvar eftersom det, trots rimliga ansträngningar, inte gått att nå honom eller henne eller hans eller hennes identitet är okänd. Vidare kan en annan lämplig vuxen person behöva följa med i stället för den person med föräldraansvar om det föreligger objektiva och faktiska omständigheter som väsentligt skulle äventyra det straff- rättsliga förfarandet. Exempel på situationer där det kan vara mer lämpligt barnet åtföljs av en annan person än den eller de personer som har föräldraansvar räknas upp i ingressen.6 Där anges att det kan röra sig om situationer där det finns objektiva och faktiska om- ständigheter som tyder på eller ger anledning att misstänka att bevis kan förstöras eller ändras, vittnen otillbörligen påverkas eller när en person som har föräldraansvar kan ha varit inblandad i den påstådda kriminella verksamheten tillsammans med barnet. Om barnet inte har föreslagit en annan lämplig vuxen, eller om den vuxne inte godkänns av den behöriga myndigheten, ska den behöriga myndigheten utse en annan person som ska åtfölja barnet, se artikel 15.2. Den personen kan även företräda en myndighet eller en annan institution som är ansvarig för barns skydd eller välfärd. Skulle hindren för den person som har föräldraansvar upphöra ska dock barnet ha rätt att åtföljas av den personen under de dom- stolsförhandlingar som eventuellt återstår, något som följer av arti- kel 15.3. Barnet ska även ha rätt att åtföljas av den person som har för- äldraansvar eller annan lämplig vuxen person under andra skeden av ett straffrättsligt förfarande, vid vilka barnet är närvarande (arti- kel 15.4). Detta om den behöriga myndigheten anser att det är till barnets bästa och den personens närvaro inte kommer att inverka menligt på det straffrättsliga förfarandet. 6 Se beaktandesats 58. Rätten att närvara vid rättegången m.m. (artiklarna 15–16) 9.3Rätten att närvara vid rättegången m.m. 9.3.1Huvuddragen enligt gällande rätt Rätten att närvara vid rättegången I den svenska rättsordningen garanteras rätten att närvara vid rätte- gången inte enbart genom ställning som lag. I finns flera bestämmelser som berör den grund- läggande principen. Huvudregeln är att den misstänkte eller tilltalade ska vara närva- rande vid rättegången, något som framgår av 21 kap. 2 § RB. Miss- tänkta och tilltalade ska därför alltid kallas till förhandlingen, se 45 kap. 15 § andra stycket RB. Att den tilltalade har faktiska möjlig- heter att delta i rättegången, t.ex. att komma till tals, följer också sär- skilt av . Efter att åklagaren har framställt sitt yrkande ska den tilltalade uppmanas att kort ange sin ståndpunkt och grunden för den. I den utsträckning det behövs ska den tilltalade beredas till- fälle att utveckla sin talan. Den tilltalade ska även höras under rätte- gången, se 46 kap. 6 § RB. Hinder mot att hålla förhandling kan föreligga exempelvis om den tilltalade uteblivit eller om den tilltalade, då han eller hon enligt lag ska ha försvarare, denne inte är närvarande och försvarare inte utses, se 46 kap. 2 § RB. Det är också reglerat när det är möjligt att avgöra mål i den tilltalades utevaro. Bestämmelser om att avgöra mål i den tilltalades utevaro finns, när det gäller tingsrätt och hovrätt, i 46 kap. 15 a § respektive 51 kap. 21 § RB. För unga lag- överträdare är dock möjligheterna att avgöra mål i utevaro begrän- sade. I lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare uttalas t.ex. att i mål mot den som inte har fyllt ska, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvud- förhandlingen, se 30 §. Det torde i första hand vara motiverat av pedagogiska skäl att målet avgörs efter huvudförhandling vid vilken den unge är personligen närvarande.7 Ungdomspåföljderna, dvs. ung- domsvård och ungdomstjänst (32 kap. 1–3 §§ BrB), motiverar också personlig närvaro.8 För att rätten ska kunna döma till ungdoms- 7SOU 2013:17, Del I, s. 539. 8Jfr dock vid föregående not a. SOU, s. 539, där man utgår ifrån att det också bör vara möj- ligt att, i undantagsfall, döma till ungdomsvård och ungdomstjänst i den tilltalades utevaro. Se även SOU 2017:17, s. 149. Jfr även Ds 2017:25 där nya ungdomspåföljder föreslås. Rätten att närvara vid rättegången m.m. (artiklarna 15–16) tjänst krävs t.ex. att påföljden är lämplig. Att den svenska rätts- ordningen håller barns rätt att närvara vid sin rättegång högt fram- går inte minst av 27 § fjärde stycket LUL.