sou · H4B345 · 2017-01-01 00:00:00 — Av 4 kap. 6 § framgår att en AIF-förvaltare ska fastställa och vidta åtgärder som förhindrar att andelar eller aktier i en AIF marknadsförs till icke-professionella investerare i , om det inte är fråga om sådana AIF:er (t.ex. specialfonder) som en- ligt lagen får marknadsföras till denna investerarkrets.27 Som ett förtydligande bör i denna bestämmelse tilläggas att det inte utgör marknadsföring enligt lagens mening att en andel eller en aktie (i en 26Avsnitt 8.37.5.G i The Perimeter Guidance manual, Release 1, Nov 2015, PERG 1. 27Det gäller inte heller för sådana AIF-er som får marknadsföras till semi-professionella investerare enligt 5 §. Marknadsföring av alternativa investeringsfonder till icke-professionella investerare AIF) är upptagen till handel på en reglerad marknad eller en MTF. Förtydligandet ska gälla generellt. Anpassningar av gällande rätt med anledning av Eltif-förordningen I fråga om en AIF som har auktoriserats som Eltif enligt Eltif- förordningen ska – utöver de bestämmelser som genomfört AIFM- direktivet – förordningens regler tillämpas. Som redovisats i det föregående innehåller förordningen direkt tillämpliga regler om till- stånd, investeringsstrategi och driftsvillkor för Eltif:er eller sådana fonders delfonder. Förordningen innehåller också regler om villkor för marknadsföring av Eltif:er (artiklarna 26–30), vilka sålunda gäller i stället för de särskilda bestämmelserna i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder om marknadsföring av AIF:er till icke- professionella investerare. Förslag om att i lagen ta in en upplys- ning om Eltif-förordningens regler har redan lämnats i Promemoria om europiska långsiktiga investeringsfonder, upprättad av . Några ytterligare lagstiftningsåtgärder bedöms inte vara nödvändiga. Förutsättningar för ytterligare anpassningar av marknadsföringsbestämmelserna Utredningen har även övervägt om de särskilda bestämmelserna om marknadsföring av vissa AIF:er till s.k. semi-professionella investe- rare (4 kap. 5 §, 5 kap. 7 och 12 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder) bör ändras i något avseende. Bestämmelserna innebär undantag från de likviditets- och infor- mationskrav som enligt huvudregeln (se t.ex. 4 kap. 4 §) gäller vid marknadsföring till icke-professionella investerare av andra AIF:er än specialfonder (och utländska motsvarigheter till sådana fonder). Undantaget gäller oavsett om AIF-förvaltaren har tillstånd eller endast är registrerad förvaltare.28 För att omfattas av bestämmel- serna ska det vara fråga om AIF:er som saknar rätt till inlösen under och som enligt sin investeringspolicy generellt inve- 28 En icke EES-baserade AIF-förvaltare som är verksam här i landet behöver dock tillstånd, 5 kap. 12 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. SOU 2016:45 Marknadsföring av alternativa investeringsfonder till icke-professionella investerare sterar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll över dem (riskkapitalfonder). Sådana AIF:er får marknadsföras till icke-professionella investerare som åtar sig att investera motsvar- ande och som i ett dokument, separat från åtag- andet att investera, bekräftar att de är medvetna om riskerna som är förknippade med åtagandet eller investeringen.29 Detta är den kate- gori investerare som förvaltare av riskkapitalfonder som faller under tröskelvärdet i AIFM-direktivet får marknadsföra andelar eller aktier i vissa riskkapitalfonder till i enlighet med artikel 6 i EU-förord- ningen om europeiska riskkapitalfonder (ofta benämnd EuVECA- förordningen).30 Denna särreglering (i lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder) har ansetts befogad eftersom det förekommer att risk- kapitalfonder vänder sig till investerare som inte är professionella investerare enligt definitionen i lagen om värdepappersmarknaden (8 kap. 16 och 17 §§). Det är ofta fråga om fysiska personer som i och för sig har ett stort placeringsbart kapital (8 kap. 17 § första stycket 2) och erfarenhet av denna typ av investeringar men som inte har genomfört det antal transaktioner eller har den erfarenhet från finanssektorn som krävs för att få betraktas som professionella investerare (8 kap. 17 § första stycket 1 och 3). Det särskilda undantaget för marknadsföring av riskkapitalfonder avser alltså att inte omöjliggöra just denna verksamhet. Kontroll- och tidsrekvisiten i undantagsbestämmelsen är en förutsättning för att tydligt avgränsa vilken typ av AIF:er som omfattas av undan- taget. Rekvisitens utformning torde ha valts med beaktande av hur sådan verksamhet bedrivs och beskrivs. En modifiering av rekvi- siten skulle alltjämt innebära att fonder med kortare livslängd eller fonder med mindre ägarandel än vad som skulle följa av ändrade gränser inte omfattas av undantagsbestämmelsen. Att utmönstra rekvisiten får till följd att samtliga AIF:er omfattas av undantags- bestämmelsen och att den i stället skulle utgöra en särreglering för vissa icke-professionella investerare. 29Att marknadsföring av sådana AIF:er är tillåten för professionella investerare följer av 2 kap. 1§, 4 kap. 6 § och 5 kap. 7 och 12§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Även gentemot personer som enligt lagen om värdepappersmarknaden (8 kap. 17 §) får be- gära att bli behandlade som professionella investerare får marknadsföringen riktas, se prop. 2012/13:155 s. 250 f. 30Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 345/2013 av om euro- peiska riskkapitalfonder. Marknadsföring av alternativa investeringsfonder till icke-professionella investerare I förarbetena gjordes en avvägning mellan att särreglera mark- nadsföring av riskkapitalfonder och att skapa en särskild reglering för vissa icke-professionella investerare. Det senare alternativet an- sågs inte lämpligt.31 Den kategori som omfattas av undantaget i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder är visserligen densamma som i t.ex. EuVECA-förordningen. Den förordningen tar sikte på en specifik form av AIF, nämligen riskkapitalfonder vars kärnverksamhet är att tillhandahålla små och medelstora företag finansiering genom primärinvesteringar. Dessa fonder måste uppfylla förordningens krav avseende bl.a. portföljsammansättning och investeringsverktyg. Varken i AIFM-direktivet eller i finns det en mot- svarande ”mellankategori” utan det görs en strikt uppdelning mellan professionella och icke-professionella investerare. Att i nationell lagstiftning införa en generell bestämmelse om marknadsföring till en ytterligare investerarkategori innebär således en avvikelse från systematiken i direktivet som, enligt utredningen, fortfarande bör undvikas. Vidare kan konstateras att kapitalkravet som uppställs på de icke-professionella investerare till vilka en förvaltare får mark- nadsföra sin investeringsfond – gäller för såväl riskkapitalfonder som tillståndspliktiga fonder enligt EuVECA-förordningen – inte är högre ställt än att privatpersoner med ett kapital om cirka en mil- jon kronor kan komma i fråga. Det är inte ett orimligt stort belopp för en fondsparare som, t.ex. genom ett arv, har fått en större summa pengar att låta någon annan förvalta. Det kan inte uteslutas att andra förvaltare än de som marknadsför riskkapitalfonder (vilka inte vänder sig till allmänheten) skulle dra fördel av ett utvidgat undantag från tillstånds- likviditets- och informationskraven i syfte att nå förmögna fondsparare som saknar den kunskap och erfaren- het som den avsedda investerarkategorin (s.k. affärsänglar) har. Även konsumentsskyddsskäl kan alltså anföras för att behålla gällande tids- och kontrollrekvisit i undantagsbestämmelsen. 2012/13:155 s. 250. I EU:s kapitaltäckningsdirektiv1 och tillsynsförordning2 finns regler om kapitalkrav och kapitaltäckning, vilka i första hand är avsedda för banker och andra kreditinstitut. Reglerna syftar till att värna stabiliteten i det finansiella systemet genom att ställa krav på kredit- institut och värdepappersföretag i fråga om bl.a. kapital, likviditet, stora exponeringar, bruttosoliditet och rapportering. Tillsynsförord- ningen är direkt tillämplig på svenska företag och kapitaltäcknings- direktivet har genomförts i huvudsak genom lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden, lagen (2014:966) om kapitalbuffertar och lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappers- bolag. Genom 2 kap. 10 och 10 a §§ lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 6 och 6 a §§ lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder är delar av kapitaltäckningsregelverket även tillämpligt på fondbolag och AIF-förvaltare. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om särskild tillsyn av kreditinstitut och värdepappers- företag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG. 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om till- synskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. 10.2Ska fondbolag och AIF-förvaltare omfattas av kapitaltäckningsreglerna? EU-regleringen avseende kapitaltäckning har ändrats och utvidgats och gäller för flera olika företagstyper, varför både kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsför- ordningen hänvisar till de företagsspecifika reglerna, som i sin tur också har ändrats . Detta har medfört att reglerna på EU-nivå i sig är omfattande och svårgenomträngliga. I har reglerna genomförts genom en kombination av lagstiftning och före- skrifter från , vilket – tillsammans med det faktum att delar av regelverket återfinns i en direktverkande EU-förord- ning – inte har underlättat tillgängligheten. Det hela kompliceras också av det faktum att ytterligare en EU-reglering, det så kallade konglomeratdirektivet3, har betydelse i sammanhanget. Frågan om kapitaltäckningsreglerna ska tillämpas på fondbolag och AIF-förvaltare innefattar två frågor, dels frågan huruvida reg- lerna är tillämpliga på fondbolagen respektive AIF-förvaltarna som sådana, dels frågan om reglernas tillämplighet när bolaget eller för- valtaren ingår i en företagsgrupp. Den första frågan behandlas i av- snitten 10.2.1 och 10.2.2. Den andra frågan behandlas i avsnitt 10.2.3. I avsnitt 10.2.4 behandlas reglernas tillämplighet för vissa värde- pappersbolag. 10.2.1Tillämpning enligt kapitaltäckningsdirektivets och tillsynsförordningens ordalydelse Kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen är tillämpliga på kreditinstitut och vissa värdepappersföretag.4 Med de senare avses värdepappersföretag enligt definitionen i MiFID. Kapitaltäck- ningsdirektivet och tillsynsförordningen är således inte direkt tillämp- liga på fondbolag och AIF-förvaltare. När det gäller värdepappers- 3Europaparlamentets och rådets direktiv /87/EG av om extra till- syn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglo- merat och om ändring av rådets direktiv /239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt och rådets direktiv /78/EG och 2000/12/EG. 4Se artikel 2.1 i kapitaltäckningsdirektivet och artikel 1 samt definitionen av institut i arti- kel 4.1.3 i tillsynsförordningen. företagen är direktivet och förordningen endast i begränsad omfatt- ning tillämpliga på sådana företag som inte har tillstånd att förvara kunders finansiella instrument eller kontanter och som enbart har tillstånd att vidarebefordra eller utföra kunders order, bedriva port- följförvaltning eller ägna sig åt investeringsrådgivning.5 För dessa gäller endast en bestämmelse om visst startkapital6 och, om före- taget får utföra order eller portföljförvaltning, ett krav på egna medel7. Vid genomförandet av kapitaltäckningsregleringen i svensk rätt har lagstiftaren dock valt att göra regelverket i sin helhet tillämpligt på samtliga värdepappersbolag.8 10.2.2Nationell reglering som har gjort kapitaltäckningsreglerna tillämpliga och kan, med särskilt tillstånd, be- driva diskretionär portföljförvaltning som sidoverksamhet. Ett sådant företag kan också bedriva vissa andra verksamheter, nämligen in- vesteringsrådgivning samt förvaring och administration av kunders fondandelar. Verksamheterna i fråga är s.k. investeringstjänster och sidotjänster enligt lagen om värdepappersmarknaden, och reglerna i den lagen ska tillämpas på verksamheten. Den svenska regleringen i detta avseende genomför UCITS- respektive AIFM-direktivet. I dessa direktiv anges att vissa utpekade artiklar i MiFID9 (som i svensk rätt huvudsakligen har genomförts genom lagen om värdepappers- marknaden) ska tillämpas när fondbolaget eller AIF-förvaltaren ägnar sig åt diskretionär portföljförvaltning och övriga sidotjänster.10 Bland de artiklar som pekas ut finns artikel 12. I andra stycket i den artikeln anges att ”i avvaktan på översyn av direktiv /6/EEG ska de värdepappersföretag som avses i artikel 67 omfattas av kapitalkraven i den artikeln.” Direktiv /6/EEG är det gamla kapitaltäckningsdirektivet, som är upphävt. 5Se artikel 4.1.2.c i tillsynsförordningen. 6Se artikel 2.3 i kapitaltäckningsdirektivet. 7Se artikel 97.1 i tillsynsförordningen. 2013/14:228 s. 128 f. 9Europaparlamentet och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG. 10Se artikel 6.4 i UCITS-direktivet och artikel 7.6 i AIFM-direktivet. ersattes med ett nytt direktiv, och gäller det nya kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen (se ovan). Även MiFID är ersatt av ett nytt direktiv, MiFID II, och en ny förordning, MiFIR.11 (Dessa rättsakter var tänkta att genomföras respektive träda 2017, men mycket talar för att tidpunkten skjuts upp till ). Det kan dock konstateras att motsvarigheten till artikel 12 i MiFID (i MiFID II artikel 15) numera endast stadgar att medlemsstaterna inte ska bevilja tillstånd om företaget i fråga inte uppfyller det krav på startkapital som följer av tillsynsförordningen. Det krav som avses är att värdepappersföretag som huvudregel ska ha ett startkapital på 730 000 euro.12 Företag som inte handlar med finansiella instrument för egen räkning eller garanterar emissioner, men som innehar kontanter eller värdepapper för kunders räkning, kan dock ha ett startkapital på 125 000 euro.13 För fondbolagens och AIF- förvaltarnas del är det således kravet på som är relevant. De bestämmelser om startkapital som finns i lagen om värdepappersfonder respektive lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder uppfyller dessa krav. ska enligt 2 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder ha ett startkapital som motsvarar och detsamma gäller en AIF- förvaltare enligt 7 kap. 1 § lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder. När det gäller kapitalkrav under pågående verksamhet ska fond- bolag och AIF-förvaltare ha egna medel som inte får understiga ett belopp som motsvarar av bolagets fasta omkostnader för det föregående året (2 kap. 11 § lagen om värdepappersfonder respektive 7 kap. 4 § första stycket lagen om förvaltare av alterna- tiva investeringsfonder). Detta krav motsvarar vad som enligt tillsyns- förordningen gäller för värdepappersföretag som tillhandahåller port- följförvaltning och innehar kontanter eller finansiella instrument för 11 och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (MiFID II) och och rådets förordning (EU) nr 600/2014 av om marknader för finansiella instrument och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (MiFIR). 12Artikel 28.2 i kapitaltäckningsdirektivet. Jfr 3 kap. 6 § första stycket 2 lagen om värde- pappersmarknaden. 13Artikel 29.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Jfr 3 kap. 6 § första stycket 3 lagen om värde- pappersmarknaden. kunders räkning (artikel 97.1). Vid genomförandet i av de europeiska kapitaltäckningsreglerna har det dock ansetts att dessa regler ska gälla även för fondbolag och AIF-förvaltare som har till- stånd till diskretionär portföljförvaltning. Detta har motiverats med att det annars skulle kunna uppstå ”regelarbitrage” i förhållande till värdepappersbolag som ägnar sig åt diskretionär portföljförvaltning. För dessa värdepappersbolag gäller kapitaltäckningsreglerna.14 I både kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen finns be- stämmelser om s.k. konsolidering. Detta innebär i korthet att om ett kreditinstitut eller värdepappersbolag ingår i en företagsgrupp ska bestämmelserna om kapitalkrav, exponeringar m.m. tillämpas på gruppnivå. Av bestämmelserna i direktivet och förordningen följer att kravet på konsolidering gäller för vissa företag i en koncern, huvudsakligen de företag som ägnar sig åt finansiell verksamhet. Av bestämmelserna följer vidare att ”kapitalförvaltningsbolag” ska ingå i konsolideringen.15 Enligt definitionen i tillsynsförordningen är ”kapitalförvaltningsbolag” fondföretag enligt UCITS-direktivet och AIF-förvaltare enligt AIFM-direktivet.16 Reglerna om konsolidering gäller samtliga fondbolag och AIF- förvaltare, oavsett om de ägnar sig åt diskretionär portföljförvalt- ning eller inte. Dessa regler har i svensk rätt genomförts för fond- bolagens del genom 2 kap. 10 a § andra och tredje styckena lagen om värdepappersfonder och för AIF-förvaltarnas del genom 7 kap. 6 a § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Bestäm- melserna har dock utformats så att de anger att ”för fondbolag” respektive ”för AIF-förvaltare” ska vissa regler i tillsynsförordningen tillämpas. Att reglerna om konsolidering gäller för fondbolag och AIF-förvaltare i vissa fall följer redan av tillsynsförordningen i sig. Bestämmelserna bör formuleras om till rena hänvisningsparagrafer som upplyser om att det finns regler om tillsyn på gruppnivå i till- 2013/14:228 s. 129 ff. 15Se artikel 18.8 i tillsynsförordningen. 16Se artikel 4.1.19 i tillsynsförordningen. Det bör dock anmärkas att begreppet kapitalför- valtningsbolag i artikel 18.8 i tillsynsförordningen har utformats så att endast fondbolag, men inte AIF-förvaltare, träffas. I samtliga andra fall i direktivet och förordningen där begreppet används, se t.ex. artikel 15 i förordningen, finns dock inte denna inskränkning. synsförordningen och lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. 10.2.4Tillämpningen på vissa värdepappersbolag Som nämnts är tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet i sin helhet bara tillämpliga på vissa värdepappersföretag. Enligt artikel 4.1.2.c i tillsynsförordningen räknas vissa värdepappersföre- tag inte som värdepappersföretag i förordningens mening, nämligen företag som endast har tillstånd till någon eller flera av investerings- tjänsterna mottagande och vidarebefordran av order, utförande av order, diskretionär portföljförvaltning eller investeringsrådgivning. Ytterligare en förutsättning är att företaget inte förvarar kunders finansiella instrument eller kontanta medel, och inte heller har till- stånd att göra det. Om ett sådant företag har tillstånd till utförande av order eller diskretionär portföljförvaltning gäller dock en bestäm- melse om att egna medel inte får understiga en fjärdedel av de fasta omkostnader under det föregående året (artikel 97.1 i tillsynsförord- ningen). Som nämnts har dock tillsynsförordningen gjorts tillämp- lig på samtliga svenska värdepappersbolag genom en bestämmelse i 1 kap. 5 § andra stycket lagen om tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. De skäl som har anförts för att inte tillämpa tillsynsförordning- ens regler på fondbolag som har tillstånd till diskretionär förvaltning gör sig gällande också för de värdepappersbolag som inte omfattas direkt av förordningen. Värdepappersbolagen omfattas av särskilda krav på startkapital som är harmoniserade på europeisk nivå genom MiFID (se artikel 67) och som är anpassade till den typ av verksam- het de bedriver (se 3 kap. 6 § lagen om värdepappersmarknaden). De värdepappersbolag som enligt tillsynsförordningen är undantagna från förordningens tillämpningsområde bör vara det även enligt svensk rätt. I samband med genomförandet av kapitaltäckningsreglerna ändrades också bestämmelserna om värdepappersbolagens kapi- tal under pågående verksamhet. Reglerna innebar i korthet att ett värdepappersbolag alltid måste ha en kapitalbas som motsvarade start- kapitalet och genomförde artikel 8.c i MiFID. Dessa bestämmelser som fanns i 3 kap. 7 § lagen om värdepappersmarknaden togs bort och ersattes med en hänvisning till bl.a. tillsynsförordningen, efter- som den förordningen är tillämplig på samtliga värdepappersbolag. I konsekvens med utredningens förslag att tillsynsförordningen inte ska vara tillämplig bör den ”gamla” regeln återinföras. Förslag: I 2 kap. 10 § och 10 a § första stycket lagen (2004:46) om värdepappersfonder samt 7 kap. 6 § lagen (2013:561) om för- valtare av alternativa investeringsfonder utmönstras kravet på att fondbolag och AIF-förvaltare som har tillstånd till diskretionär portföljförvaltning ska tillämpa reglerna i tillsynsförordningen, lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värde- pappersbolag samt lagen (2014:966) om kapitalbuffertar. Bestäm- melserna om tillsyn på gruppnivå i samma paragrafer ändras till en hänvisning till tillsynsförordningen och lagen om särskild till- syn över kreditinstitut och värdepappersbolag. För värdepappersbolagens del utgår bestämmelsen om utvidgat tillämpningsområde i 1 kap. 5 § andra stycket lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. En bestäm- melse om att ett värdepappersbolag alltid måste ha en kapitalbas som motsvarar startkapitalet tas in i lagen om värdepappersmark- naden. Det kan konstateras att kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsför- ordningen inte är tillämpliga på fondbolag eller AIF-förvaltare på individuell basis. Vidare är de krav på fondbolag och AIF-förvaltare som får anses följa av UCITS- respektive AIFM-direktivets hänvisningar, via reglerna i MiFID, till kapitaltäckningsreglerna, uppfyllda redan genom kraven på startkapital i 2 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 1 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Bestämmelserna i 2 kap. 10 § och 10 a § första stycket lagen om värdepappersfonder samt 7 kap. 6 § lagen om för- valtare av alternativa investeringsfonder behövs därför inte för att uppfylla några krav i EU-lagstiftningen. och en AIF-förvaltare (i fortsättningen fondbolag) har endast möjlighet att driva viss begränsad värdepappersrörelse i form av främst diskretionär portföljförvaltning. tas inte risker som kraven i i sin hel- het är avsedda att adressera.17 får t.ex. inte ägna sig åt handel för egen räkning, garantigivning eller kreditgivning, varför många av kraven inte är applicerbara på fondbolagets verksamhet. Emellertid innebär tillämpningen av regelverket en administrativ börda och därmed kostnader för att säkerställa efterlevnad av regel- verket, rapportera m.m. Eftersom kraven såvitt gäller fondbolag inte följer av medför de också att svenska fondbolag har en konkurrensmässig nackdel i förhållande till utländska fond- bolag som inte har motsvarande krav. Värdepappersföretag, som driver sådan verksamhet som ett fondbolag kan få sidotillstånd för, ska enligt ha ett startkapital på och egna medel som inte får understiga ett belopp som motsvarar av bolagets fasta omkostnader för det före- gående året. Kravet får anses syfta till att tillförsäkra att bolaget har tillräckligt kapital för att kunna avveckla verksamheten på ett ordnat sätt.18 Fondbolag har som nämnts motsvarande kapitalkrav enligt för fondförvaltare (UCITS-direktivet respektive AIFM-direktivet). Mot den bakgrunden bör bestämmelserna om att fondbolag och AIF-förvaltare som utför diskretionär portföljförvaltning ska tillämpa regelverket rörande kapitaltäckning utmönstras.