sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Den dömde ska, om och när infor- mationen lämnas, också upplysas om till vilken myndighet han eller hon kan vända sig för att bevaka om talan om undanröjande väcks och för att anmäla adressändring. I övrigt bör de krav som ställs enligt 33 kap. 6 § RB gälla även i fråga om dessa förfaranden. Det innebär att de handlingar som inleder förfarandet vid tingsrätten måste skickas till den dömde från det att informationen lämnades. Vidare måste det göras en prövning av att det inte är olämpligt med hänsyn till om- ständigheterna i delgivningsärendet att använda förenklad delgivning, se 4 § delgivningslagen. Det kan t.ex. vara olämpligt att använda för- enklad delgivning när den dömde av någon anledning kan antas ha haft svårt att ta till sig informationen om förenklad delgivning.16 Dock bör det inte vara olämpligt att använda förenklad delgivning i de fall som talan om undanröjande har väckts vid en annan tingsrätt än vad som framstod som troligt när informationen delgavs.17 15Jfr även prop. 2009/10: 237, s. 149 f. 16Jfr även vid föregående not a. prop., s. 270. 17.1Förslagen som är ett led i att genomföra barnrättsdirektivet Förslag: Författningsändringarna ska träda i kraft . Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Enligt artikel 24.1 i direktivet ska medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Den tid som krävs för remissbehandling och fortsatt beredning ger vid handen att de för- fattningsändringar vi föreslår för att genomföra direktivet lämpligen ska träda som direktivet medger, dvs. Författningsändringarna är av processrättslig karaktär. Av all- männa processrättsliga principer följer att nya processuella regler blir tillämpliga . De föreslagna ändringarna blir alltså tillämp- liga även i mål och ärenden som inletts före ikraftträdandet. De nya reglerna ska således tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen trätt i kraft. Det finns inte här an- ledning att frångå de allmänna principerna. Några övergångsbestäm- melser behövs alltså inte. 17.2De två andra frågorna Förslag: Författningsändringarna ska träda i kraft . Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. När det gäller den del av våra förslag som tar sikte på att ordföranden vid övervakningsnämndens sammanträden, i vissa fall, ska kunna delge den dömde information om förenklad delgivning – med följd att förenklad delgivning kan komma att användas i mål om undan- röjande av skyddstillsyn i tingsrätt – har vi funnit skäl att föreslå ett tidigare ikraftträdande datum än för övriga författningsförslag. Det är visserligen t.ex. angeläget att det finns tillräckligt med tid för att skapa nya rutiner vid övervakningsnämnden osv. Vi menar dock att ett lämpligt datum för ikraftträdande är . Ut- gångspunkten är även i detta fall att de nya delgivningsbestämmelserna kan börja tillämpas genast efter ikraftträdandet. Några övergångs- bestämmelser är inte nödvändiga. 17.2.2Ändringarna i lagen (1981:1310) om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad i vissa mål m.m. Förslag: Författningsändringarna ska träda i kraft . Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Även när det gäller de ändringar vi föreslår i lagen (1981:1310) om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad i vissa mål m.m. anser vi att ett lämpligt datum för ikraftträdande är . Denna del rör, liksom våra förslag i övrigt, processrättslig lag- stiftning. Utgångspunkten är således densamma som redovisats ovan, nämligen att reglerna ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. Några sär- skilda övergångsbestämmelser är inte nödvändiga. 18Kostnader och andra konsekvenser Kommittéer och särskilda utredare ska, enligt kommittéförord- ningen (1998:1474) göra en konsekvensanalys beträffande de för- slag som lämnas. Nedan redovisas våra överväganden. Våra överväganden avseende de förslag som gäller genomföran- det av barnrättsdirektivet redovisas för sig. I ett särskilt avsnitt redo- visas också vår bedömning i fråga om de övriga förslag som vi lämnat. 18.2Förslagen som avser genomförandet av barnrättsdirektivet Bedömning: De eventuella kostnadsökningar som föranleds av författningsförslagen ryms inom befintliga anslag. För de barn och unga som misstänks eller är tilltalade för brott kan förslagen förväntas leda till ökad tydlighet och rättssäker- het. Deras förutsättningar att följa och förstå ett straffrättsligt förfarande får sägas förbättras. 18.2.1Kostnader för det allmänna När det så gäller förslagen som avser genomförandet av barnrätts- direktivet kan konstateras att de är av begränsad omfattning. Gällande rätt uppfyller i stora delar direktivets krav. Därför är konsekvenserna av direktivets genomförande inte heller stora. Vi lämnar dock vissa förslag för att direktivets krav ska upp- fyllas i samtliga avseenden. I somliga fall rör det sig om ändringar i Kostnader och andra konsekvenser I andra fall föreslås ändringar som kodifierar eller förtydligar gällande ordning. Till en början föreslår vi ändringar i som har till syfte att tillgodose direktivets krav. Våra förslag innebär att det under vissa förutsättningar ska vara möjligt för en domstol att för- ordna en offentlig försvarare vid sidan av den som den misstänkte eller tilltalade själv har utsett. Detta kan tänkas leda till något flera förordnanden av offentliga försvarare, vilket i sig innebär vissa kost- nader för staten. En förutsättning för att offentlig försvarare ska kunna förordnas i dessa fall är dock att det finns synnerliga skäl. Det antal fall det kan tänkas bli fråga om är därför ytterst få. Det rör sig om enstaka fall. Regleringen torde för övrigt enbart aktua- liseras i de fall där den misstänkte eller tilltalade även från början haft rätt till en offentlig försvarare. Vi bedömer därför eventuella kostnadsökningar som så pass marginella att de ryms inom ramen för befintliga anslag. Genom våra förslag görs åklagaren även skyldig att anmäla till domstolen de fall där han eller hon anser att en försvarare inte upp- fyller de grundläggande kraven. Åklagaren bör anmäla ett dylikt förhållande till rätten, även om ordningen inte är lagfäst. Några tillkommande kostnader är inte att vänta till följd av att regeln uttrycks i lag. Ett led i att genomföra barnrättsdirektivet är också de före- slagna ändringarna i häkteslagen (2010:611). Förslagen i denna del innebär i grunden inte några större förändringar av nuvarande ord- ning. Den föreslagna regleringen går som framkommit bl.a. ut på att det ska vara möjligt för Kriminalvården att – under vissa förut- sättningar – fortsättningsvis placera en person som fyller som intagen så att han eller hon vistas tillsammans med intagna som är underåriga. Sådana möjligheter har Kriminalvården . Den föreslagna ordning är därför i sitt yttersta varken en in- skränkning eller utvidgning av gällande rätt. Att notera är visserligen att den föreslagna regleringen inte är begränsad till frihetsberövande i form av häktning. Det är dock främst beträffande häktade som fyller som frihetsberövade som regleringen kommer att få betydelse. Ändringarna syftar till att markera att fortsatt hänsyn ska tas till den intagnes personliga förhållanden och behov även om han eller hon blir myndig som intagen. Övriga förslag till ändringar i häkteslagen kodifierar enbart gällande ordning. Kostnader och andra konsekvenser dömning är att förslagen i häkteslagen inte torde innebära några på- tagliga kostnadsökningar. I övrigt innebär våra förslag till genomförandet av direktivet att ett barn som är misstänkt eller tilltalat för brott i större utsträckning ska informeras om sina processuella rättigheter. Det kan komma att med- föra en viss ökad arbetsbelastning för förundersökningsmyndigheter när sådan information ska ges. Särskilt kan detta sägas gälla i fråga om utformningen av det närmare innehållet i den skriftliga rättighetsin- formation som ska ges till barn som är frihetsberövade. De eventuellt tillkommande kostnaderna för dessa myndigheter bedöms emellertid vara så små att de ryms inom ramen för befintliga anslag. Hela syftet med direktivet är att barn och unga som är misstänkta eller tilltalade för brott ska garanteras vissa rättigheter. Dessa rättig- heter ska i sin tur leda till att barnen ges möjligheter att ta tillvara sin rätt till försvar och i övrigt kunna medverka i ett straffrättsligt för- farande på ett effektivt sätt. Minst lika viktigt är att det straffrätts- liga förfarandet inte blir kontraproduktivt. Direktivet tar därför även fasta på olika rättigheter som är ämnade att underlätta barnens åter- anpassning i samhället. Ändamålen med de förslag vi lämnar präglas ofrånkomligen av samma ansats som direktivet. Det yttersta syftet är följaktligen att ytterligare förstärka barnperspektivet i den processrättsliga lagstift- ningen. En sådan ansats får i sin tur förväntas leda till en mera för- utsebar och rättssäker process för barn och unga som är misstänkta eller tilltalade. De ska garanteras möjlighet att förstå och följa det straffrättsliga förfarandet och negativa effekter ska så långt som möj- ligt undvikas. Deras rättigheter ska tas tillvara. I övrigt finns det inte någon anledning att anta att de förslag vi lämnar i någon nämnvärd utsträckning kommer att leda till några kostnader eller andra konsekvenser. I sitt yttersta är det visserligen meningen att förslagen ska kunna verka även förebyggande, dvs. Förslagen kan dock inte sägas få Kostnader och andra konsekvenser någon direkt påverkan på brottsligheten. Inte heller kan de bedömas leda till några omedelbara konsekvenser för kommun, landsting, före- tag eller andra enskilda. 18.3.1Förslaget som gäller information om förenklad delgivning i övervakningsnämnden Bedömning: Förslaget som tar sikte på att förenklad delgivning ska kunna användas i förfaranden rörande undanröjande av skyddstillsyn i tingsrätt bidrar till ett gott resursutnyttjande hos domstolar. Förslaget syftar i denna del till att skapa mera ändamålsenliga del- givningsregler. I den meningen är förhoppningen att förslaget ska leda till positiva effekter bl.a. genom att öka förutsättningarna för en mera effektiv handläggning i förfaranden som rör undanröjande av skyddstillsyn. Förslaget ska alltså kunna bidra till ett effektivt resursutnyttjande hos domstolar. Den föreslagna regleringen kan också komma att bidra till att andelen stämningsmannadelgivningar i denna typ av ärenden kan tänkas minska något. Vi ser således inte någon risk för att förslaget skulle innebära någon substantiell kost- nadsökning för det allmänna; syftet med regleringen är tvärtom att minska de administrativa kostnaderna genom att öka möjligheterna att använda förenklad delgivning. Förslaget kan i övrigt inte för- väntas få några större konsekvenser. Värt att nämna är dock att en reglering som tar sikte på att effektivisera handläggningen alltid, i åtminstone någon utsträckning, bidrar till att medborgarnas berät- tigade krav på att mål och ärenden ska avgöras inom rimlig tid bättre kan tillgodoses. Kostnader och andra konsekvenser 18.3.2Förslaget som gäller offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnader Bedömning: Förslaget innebär en ökad förutsebarhet och rätts- säkerhet för offentliga funktionärer. Förslaget kan inte förvän- tas leda till annat än marginella konsekvenser för det allmänna. Syftet med de föreslagna ändringarna i lagen (1981:1310) om offent- liga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad i vissa mål m.m. är att komma tillrätta med vissa brister som uppmärksam- mats i den nuvarande regleringen. Ändamålet med förslaget om att en arbetsgivare ska kunna utge ersättning för funktionärens rättegångskostnader även om ett av- görande inte har vunnit laga kraft är att åstadkomma en rimligare ordning. Förslaget är ett led i att försöka undvika oönskade konse- kvenser som att det kan dröja avsevärd tid innan funktionären kan få ersättning för sina kostnader. På så sätt syftar förslaget också till att minimera riskerna för överdriven passivitet i myndigheternas ärende- hantering. Regleringen är t.ex. tänkt att motverka att handläggare är rädda för att personligen behöva lägga ut ersättning för rättegångs- kostnader även i fall då handläggningen är korrekt. Således menar vi att den föreslagna regleringen leder till ökad förutsebarhet och rätts- säkerhet. En sådan ökad förutsebarhet och rättssäkerhet i sig för positiva effekter. Vi kan inte se att kostnaderna för det allmänna, dvs. för arbetsgivarna, skulle öka i någon nämnvärd utsträckning till följd av den föreslagna ordningen. Förslaget modifierar i denna del enbart gällande rätt på det sätt att arbetsgivarna ska kunna ersätta rätte- gångskostnaderna även innan det att ett domstolsavgörande vunnit laga kraft. Skulle domstolens avgörande ändras eller upphävas av högre rätt blir funktionären återbetalningsskyldig i motsvarande mån. Det- samma gäller i den mån målsäganden eller käranden, sedan avgörandet vunnit laga kraft, betalt det utdömda beloppet till funktionären. 19.1Förslaget till lag om ändring i Är den misstänkte anhållen eller häktad ska en offentlig försvarare för- ordnas för honom eller henne, om han eller hon begär det. En offentlig för- svarare ska också på begäran förordnas för den som är misstänkt för ett brott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . En offentlig försvarare ska därutöver förordnas 1.om den misstänkte är i behov av en försvarare med hänsyn till utred- ningen om brottet, 2.om en försvarare behövs med hänsyn till att det är tveksamt vilken på- följd som ska väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, eller 3.om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den miss- tänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Om den misstänkte biträds av en försvarare som han eller hon själv har utsett, ska inte vid sidan av denne någon offentlig försvarare förordnas om det inte finns synnerliga skäl. Våra överväganden finns i avsnitt 6.7.6. I första och andra styckena görs enbart språkliga justeringar. I tredje stycket införs ett tillägg som innebär att domstolen, om det finns synnerliga skäl, kan förordna en offentlig försvarare vid sidan av den försvarare som den misstänkte själv utsett. Rekvisitet synnerliga skäl innebär att möjligheten ska tillämpas restriktivt. Ventilen är bara avsedd för extraordinära fall. Omstän- digheter som typiskt sett kan utgöra synnerliga skäl är när den person som den misstänkte själv utsett påverkar processen eller äventyrar säkerhet i en sådan mån att det kan ifrågasättas om han eller hon upp- fyller de grundläggande kraven på att få vara försvarare, dvs. de förut- sättningar för att få vara försvarare som framgår av 3 § tredje stycket. De situationer som avses är främst dem när en frihetsberövad misstänkt, undantagsvis, vägras samtal i enrum med den försvarare han eller hon utsett eftersom det t.ex. bedöms nödvändigt för att inte sakens utredning väsentligen ska försvåras. Alternativt kan det vara fråga om att andra typer av kontakter vägras eftersom det bedöms nödvändigt för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet (för en redogörelse av rekvisiten ”för att inte sakens utredning väsentligen ska försvåras” och ”för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet”, se prop. 2015/16:187, s. 54). Det kan också handla om att den misstänkte, av någon av dessa orsaker, vägras ha den försvarare han eller hon utsett närvarande vid förhör. I dessa situationer kan det finnas skäl att, vid sidan av den försvarare som den misstänkte utsett, förordna en offentlig försvarare som kan närvara vid förhör m.m. Den försvarare som den misstänkte själv utsett bör då ställas under domstolsprövning i frågan om han eller hon ska avvisas eller inte (se även kommentaren till 9 a § nedan). Lagstöd för att kunna vägra kontakter och dylikt mellan den miss- tänkte och hans eller hennes försvarare finns i häkteslagen (2010:611). Bestämmelser om att vägra möten (inklusive samtal i enrum) och närvaro vid förhör regleras i . Bestämmelserna om att vägra kontakter, möten, närvaro vid förhör m.m. kan bara till- lämpas i förhållande till försvarare som inte uppfyller kraven på att få vara offentlig försvarare. Det är således enbart vid sidan av sådana försvarare som en offentlig försvarare normalt sett kan förordnas. För att bestämmelsen ska kunna tillämpas bör i normalfallet dess- utom krävas att handläggningen skulle riskera att fördröjas i onödan om en offentlig försvarare inte förordnades vid sidan av den som den misstänkte själv utsett. Det rör sig främst om fall där den miss- tänkte eller tilltalade är frihetsberövad eller ung (jfr t.ex. 4 och 29 §§ LUL). I dessa fall finns skyndsamhetskrav som gör det ange- läget att t.ex. kunna hålla förhör m.m. Det är då också angeläget att försvarare närvarar vid förhör och har möjlighet att kontakta och samtala i enrum med sin klient även om han eller hon är frihets- berövad. En bedömning måste i varje situation göras om det är möjligt att avvakta utrednings- eller andra handläggningsåtgärder till dess att prövningen av frågan om den försvarare som den miss- tänkte själv utsett ska avvisas eller inte är avgjord. I ett mål där den misstänkte eller tilltalade är frihetsberövad torde det sällan vara möjligt med tanke på de skyndsamhetskrav som finns. I vanlig ordning bör den som den misstänkte föreslagit till offentlig försvarare förordnas om denne är behörig för uppdraget och det inte finns särskilda skäl mot det (se 5 § andra stycket). Det finns natur- ligtvis inte något som hindrar att den misstänkte i stället utser en annan privat försvarare att biträda honom eller henne om denne uppfyller de grundläggande kraven enligt 3 § tredje stycket. Om en offentlig försvarare förordnas bör denna som utgångs- punkt träda i den privata försvararens ställe som rät- ten prövar frågan om den senares lämplighet. Det är alltså den offentliga försvararen som övertar den privata för- svararens uppgifter. Den offentliga försvararen ska alltså t.ex. ha möjlighet att kontakta en frihetsberövad misstänkt samt träffa och samtala i enrum med honom eller henne i stället för den privata för- svarare som är föremål för rättens prövning. Ifråga om handläggningen gäller i övrigt samma regler som när frågan om förordnande av offentlig försvarare aktualiseras på annat sätt, se 4 § andra stycket. Frågan ska alltså tas upp på framställning av t.ex. åklagaren. Rätten kan också förordna en offentlig försvarare på eget initiativ. Om behovet av offentlig försvarare upphör ska det återkallas, i enlighet med vad som följer av 6 §. Om åklagaren bedömer att den person som utsetts att biträda den misstänkte inte uppfyller de krav som ställs på att vara försvarare enligt 3 § tredje stycket, ska åklagaren anmäla detta till rätten. Är den misstänkte gripen, anhållen eller häktad ska rätten pröva frågan. Våra överväganden finns i avsnitt 6.7.6. Paragrafen är ny. I första stycket införs en regel som i princip innebär att redan nu gällande ordning tydliggörs och lagfästs. En- ligt bestämmelsen ska åklagaren anmäla till rätten om han eller hon anser att den person som uppträder som försvarare inte uppfyller de krav som ställs på att få vara försvarare enligt 3 § tredje stycket. Bestämmelsen omfattar både offentliga och privata försvarare. Det betyder att åklagaren ska anmäla frågan till rätten t.ex. om han eller hon bedömer att det kan vara fråga om försvararjäv. Det kan också t.ex. handla om att åklagaren ifrågasätter om försvararen uppfyller de grundläggande krav som gäller enligt 12 kap. 2 § RB. Frågan kan naturligtvis aktualiseras av andra än åklagaren. Det kan t.ex. röra sig om situationer där undersökningsledaren är polis. Det kan också handla om att Kriminalvården uppmärksammar något för- hållande. Det är dock åklagaren som ska bedöma om frågan om för- svararens lämplighet ska anmälas till rättens prövning. En under- sökningsledare som är polis har därför t.ex. att kontakta åklagaren om han eller hon bedömer att det finns omständigheter som talar för att åklagaren bör hänskjuta frågan till rätten. Omständigheter som typiskt sett bör leda till att åklagaren an- mäler frågan om försvararens avvisande eller entledigande till rät- tens prövning är om försvararen påverkar processen menligt eller äventyrar säkerheten. Rör det sig om en offentlig försvarare ska rätten pröva om förordnandet ska återkallas och försvararen entledigas. Vanligare torde dock vara att situationen uppstår i de fall där den misstänkte själv utsett sin försvarare. Det kan handla om situationer som när en frihetsberövad misstänkt vägras t.ex. samtal i enrum med den försvarare han eller hon utsett. Detta eftersom det bedöms nödvändigt för att hindra att sakens utredning väsentligen ska för- svåras eller för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller fri- het (se även kommentaren till 3 a § tredje stycket ovan). Alterna- tivt kan det vara fråga om att den misstänkte vägras andra typer av kontakter med sin försvarare eftersom det bedöms nödvändigt för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. Det kan också handla om att den misstänkte, av samma orsaker, vägras ha den försvarare han eller hon utsett närvarande vid förhör. I dessa fall kan också finnas anledning för domstolen att, vid sidan av den för- svarare den misstänkte själv utsett, förordna en offentlig försvarare för den misstänkte (se kommentaren till 3 a § tredje stycket ovan). När det gäller handläggningen av åklagarens begäran gäller samma ordning som när en fråga om avvisning eller entledigande aktuali- seras på annat sätt. Det är alltså domstolen som ska pröva om personen är lämplig eller inte och i förekommande fall avvisa honom eller henne eller besluta om entledigande. I andra stycket förtydligas att rättens prövning av frågan ska ske om den misstänkte är gripen, anhållen eller häktad. Naturligtvis bör rättens prövning även ske skyndsamt om andra omständigheter kräver det, t.ex. när den misstänkte är och föremål för en utred- ning som rör brott på vilket fängelse kan följa (jfr t.ex. 4 § LUL). Bestämmelserna i 3 § andra stycket, 34–38 och 47–51 §§ delgivnings- lagen (2010:1932) gäller inte delgivning av stämning i brottmål. Bestämmelserna i 24 § och 25 § första stycket delgivningslagen hindrar inte att den tilltalade delges stämning och andra handlingar i ett brottmål genom förenklad delgivning om han eller hon av en tjänsteman som anges i tredje stycket vid ett personligt sammanträffande har delgetts infor- mation om att förenklad delgivning kan komma att användas i tingsrätten och det då handlingarna skickas till den tilltalade inte har förflutit än informationen lämnades. Detsamma gäller för handlingar i ett mål om åtgärd enligt 28 kap. 9 § om den dömde, vid övervakningsnämndens sammanträde, i samband med nämndens beslut om att begära att åklagare vid domstol för talan om undanröjande av skyddstillsyn, har delgetts information om att förenklad delgivning kan komma att användas i tingsrätten. Information som avses i andra stycket får delges av a)en åklagare, b)en polisman eller annan anställd vid eller Ekobrotts- myndigheten som myndigheten har utsett, c)en tulltjänsteman, d)en tjänsteman vid , eller e)ordföranden vid övervakningsnämndens sammanträde. Våra överväganden finns i avsnitt 16.3. Paragrafen anger vad som gäller för delgivning av stämning och andra handlingar i ett brottmålsförfarande. Genom tillägget i andra stycket utvidgas möjligheterna att använda förenk- lad delgivning. Ändringen tar sikte på förfaranden som rör undan- röjande av en tidigare utdömd skyddstillsyn.