sou · H5B311d2 · 2017-02-28 00:00:00 — Användningsförbudet gäller både för svenska och utländ- ska fordon, men däremot gäller förbudet bara på svensk mark. Hela den skuld som har medfört användningsförbud måste vara betald innan användningsförbudet upphör. Av andra stycket följer att fordonet ändå får användas under vissa förutsättningar, nämligen om anstånd har medgetts, om ett betalningsuppdrag avseende skatten eller avgiften har lämnats till en bank eller annan förmedlare av betalning även om beloppet inte har hunnit bokföras på det särskilda kontot, om en betalnings- förmedlare är betalningsskyldig enligt 10 kap. 3 § eller om det är fråga om en tidigare skattskyldigs skuld som har beslutats efter att någon annan övertagit skattskyldigheten. Användningsförbud inträder om ett medgivet anstånd löper ut utan att skatten har betalats. Enligt tredje stycket ska medge att fordonet ändå får användas, om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl ska här av- ses detsamma som i motsvarande bestämmelse i 6 kap. 1 § tredje stycket vägtrafikskattelagen (2006:227). Se förarbetena till den lagen (prop. 2005/06:65 s. 133) där det bland annat uttalades att den dit- tillsvarande restriktiva tillämpningen borde bestå. Bestämmelsen motiveras i avsnitt 10.16.6. I paragrafen finns bestämmelser om att ett fordons registrerings- skyltar under vissa förutsättningar ska tas om hand (första stycket) och att det i samband därmed kan lämnas medgivande till att fordo- net förs till närmaste lämpliga avlastnings- eller uppställningsplats (andra stycket). Såväl en polisman som en bilinspektör ges skyldig- het att ta hand om ett fordons registreringsskyltar i den angivna situationen och ges befogenhet att i samband med det medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastnings- eller uppställnings- plats. Flyttning av fordonet enligt andra stycket bör bland annat medges om fordonet annars skulle utgöra en trafikfara. Fordonet bör också flyttas om det är lastat med gods som skulle kunna inne- bära problem om färden avbröts direkt, t.ex. levande djur eller kyl- varor (jfr prop. 2005/06:65 s. 134). I fråga om ett fordon som är registrerat i utlandet och som förs in i får polismannen eller bilinspektören medge att det omedel- bart förs ut ur landet. Detta följer av tredje stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.6. I bestämmelsen anges vilka beslut enligt denna lag som får över- klagas. Det är endast beslut som får överklagas och därvid görs undantag för beslut om revision och om föreläggande utan vite. Andra myndigheters beslut enligt lagen får inte över- klagas. Det innebär att Transportstyrelsens beslut om skatt och av- gifter enligt lagen inte får överklagas. Dessa beslut kan bli föremål för överklagande först efter att de har omprövats av enligt 8 kap. Samma ordning gäller för Transportstyrelsens beslut om rättelse och om föreläggande. Om ett sådant inte överklagbart beslut ändå överklagas ska överklagandet inte avvisas, utan det ska i stället anses utgöra en begäran om omprövning. En polismans eller en bilinspektörs beslut enligt 10 kap. 7, 8 eller 13 § får varken omprövas av eller överklagas. I stället ska ett sådant beslut underställas Transportstyrelsens pröv- ning, se 10 kap. 10 och 14 §§. Det beslutet av Transportstyrelsen får inte heller varken omprövas av eller överklagas. Förbudet mot att överklaga innebär att besluten inte heller får överklagas enligt överklagandebestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223), jfr prop. 2010/11:165 s. 594. Bestämmelsen anger vidare att överklagande får ske av den som beslutet gäller och av det allmänna ombudet hos . Över- klagande sker till allmän förvaltningsdomstol. Övervägandena finns i avsnitt 10.18.1. I första stycket klargörs vem som ska vara den skattskyldiges mot- part när denne överklagar ett beslut. Som huvudregel gäller att är den skattskyldiges motpart när denne överklagar. Av andra stycket framgår att för det fallet att även det allmänna ombudet överklagar ett beslut ska dock bestämmelserna i 67 kap. 11 § andra stycket skatteförfarandelagen (2011:1244) tillämpas. Enligt nämnda bestämmelser ska i ett sådant fall det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol föras av det allmänna ombudet. Av tredje stycket framgår att det allmänna ombudet också får föra talan till den skattskyldiges förmån. Det allmänna ombudet har då samma behörighet som den skattskyldige. Övervägandena finns i avsnitt 10.18.1. Överklagande av den som beslutet gäller Bestämmelsen anvisar inom vilken tid ett överklagande ska ske av den som beslutet gäller. Som förebild har bestämmelserna om över- klagande enligt vägtrafikskattelagen (2006:227) använts. Som fram- går av andra stycket gäller dock en kortare tidsfrist för överklagande av vissa beslut, vilket har sin motsvarighet i 67 kap. 12 § skatteför- farandelagen (2011:1244). I första stycket anges således att överklagandet ska ha kommit in som gäller för begäran om omprövning. Dock gäller enligt andra stycket en kortare tidsfrist för att över- klaga vissa beslut. För att ge den skattskyldige möjlighet att hinna överklaga beslut som fattats mot slutet av fristens utgång gäller enligt tredje stycket en särskild regel för dessa beslut, nämligen att den skattskyldige då har på sig att överklaga för delgivning. Enligt fjärde stycket ska överklagandet av ett beslut om ersätt- ning för kostnader för ombud, biträde eller utredning, som har med- delats i samband med avgörandet av det ärende som kostnaderna hänför sig till, ha kommit in inom den tid som gäller för över- klagande av avgörandet i ärendet och i annat fall för delgivningen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.18.2. Omprövning av det överklagade beslutet Av bestämmelsen följer en skyldighet för att göra en så kallad obligatorisk omprövning när den enskilde överklagar. Skyldigheten gäller dock inte om överklagandet ska avvisas eller av- skrivas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.18.1. Det allmänna ombudets överklagande Bestämmelsen anger det allmänna ombudets tidsfrist för över- klagande. Tidsfristerna för överklagande motsvarar de som gäller för omprövning på initiativ av enligt 8 kap. För sent fattade beslut inom denna frist gäller dock en överklagandetid från den dag då det överklagade beslutet meddelades. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.18.2. I paragrafen ges regler om tid för överklagande i det fall någon överklagar i anslutning till någon annans överklagande. I bestämmelsen görs en hänvisning till att vissa forumbestämmelser i skatteförfarandelagen (2011:1244) tillämpas vid valet av behörig förvaltningsrätt. Hänvisningen innebär att beslut som gäller en fysisk person överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets per- sonen hade sin hemortskommun det år då beslutet fattades. Med hemortskommun avses den kommun där den fysiska personen var folkbokförd året före det år då beslutet fattades. För juridiska personer är det huvudsakligen den förvaltningsdom- stol inom vars domkrets huvudkontoret låg eller där den juridiska personen hade sitt säte året före det år då beslutet fattades som är behörig att pröva överklagandet. Övervägandena finns i avsnitt 10.18.3. Paragrafen fyller ut bestämmelserna om överklagande med skatte- förfarandelagens bestämmelser om bland annat skyl- dighet till rättidsprövning m.m. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.18.1. Av bestämmelsen följer att det krävs prövningstillstånd vid över- klagande till kammarrätten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.18.1. I bestämmelsen stadgas att förvaltningsrätten och kammarrätten ska hålla muntlig förhandling vid handläggning av mål om särskild avgift, om det begärs av den som beslutet gäller. Om det finns an- ledning att anta att avgift inte kommer att tas ut behöver muntlig förhandling inte hållas. Bestämmelsen har utformats i enlighet med 67 kap. 37 § skatteförfarandelagen (2011:1244), som behandlar en- skildas rätt till muntlig förhandling i mål om skattetillägg. Bestäm- melsen motiveras av att de särskilda avgifterna i vägskattelagen är straffliknande administrativa påföljder, i likhet med skattetillägget. Bestämmelsen avhandlas i avsnitt 10.18.1. 13 kap. Övriga bestämmelser Paragrafen innehåller en avrundningsregel. I paragrafen finns också en regel enligt vilken belopp inte behöver betalas in till staten och inte heller återbetalas. En motsvarande bestämmelse finns i 8 kap. 1 § vägtrafikskattelagen (2006:227), även om beloppet som varken behöver betalas eller återbetalas där är . Av bestämmelsen följer att beslut enligt lagen gäller . Laga kraft krävs alltså inte för att besluten ska bli gällande. Att beslut om skatt eller avgift gäller innebär t.ex. att skyldigheten att betala det beslutade beloppet inte påverkas av en begäran om omprövning eller ett överklagande. I klargörande syfte är detta särskilt omnämnt i andra stycket. En begäran om om- prövning eller ett överklagande medför alltså inte att den skattskyl- dige kan hålla inne skatten eller avgiften. Om denne önskar skjuta upp betalningen har han eller hon i stället att söka anstånd i enlig- het med 10 kap. 5 §. Bestämmelsen innebär att får och i vissa fall ska vidta åtgärder för att verkställa ett beslut som inte har fått laga kraft, t.ex. göra en återbetalning eller överlämna ett belopp för indriv- ning. Även beslut som gäller annat än betalning av skatt eller avgift omfattas av paragrafen. Den omständigheten att beslut gäller innebär givetvis inte att alla beslut ska verkställas omgående. Skatt eller avgift ska betalas senast den förfallodag som följer av bestämmelserna i 10 kap. Bestämmelsen avhandlas i avsnitt 10.19.1. Den som inte betalar en beslutad skatt eller avgift i rätt tid kommer att bli utsatt för indrivningsåtgärder enligt bestämmelserna i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Indrivning får dock inte ske för ett belopp som omfattas av anstånd. Vid indriv- ning får verkställighet ske enligt utsökningsbalken. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande för regeringen om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.19.1. Transportstyrelsen ska bistå i verkets skattekontroller Av bestämmelsen följer att Transportstyrelsen ska bistå Skatte- verket i arbetet med att utföra skattekontroller enligt denna lag. Det är som i egenskap av beskattningsmyndighet har det övergripande ansvaret för beskattningen, inklusive kontrollen. Det är alltså som ytterst bestämmer i vilken utsträck- ning exempelvis skattekontroller ska göras. Transportstyrelsens uppdrag att agera för räkning innebär också ett stort ansvar. Transportstyrelsens del i detta samarbete förut- sätter inte minst nödvändig praktisk hjälp samt hjälp med informa- tion i varje enskilt fall. Därför ska Transportstyrelsen bistå Skatte- verket med detta. Övervägandena finns i avsnitt 10.15.4. Myndigheters skyldighet att lämna uppgifter på eller Transportstyrelsens begäran I bestämmelsens första stycke föreskrivs en skyldighet för myndig- heter att på eller Transportstyrelsens begäran lämna ut uppgifter som behövs för kontroll eller beslut enligt lagen. I andra stycket anges dock att första stycket inte gäller i fråga om uppgifter för vilka sekretess gäller till följd av 15 kap. 1 eller 2 § eller 16 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller en bestämmelse till vilken det hänvisas i någon av dessa paragrafer. Av tredje stycket följer att om sekretess gäller för en uppgift en- ligt någon annan bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen och ett utlämnande skulle medföra synnerligt men för något enskilt eller allmänt intresse, är en myndighet uppgiftsskyldig bara om regeringen på ansökan av eller Transportstyrelsen be- slutar att uppgiften ska lämnas ut. Övervägandena finns i avsnitt 10.20.3. I paragrafen finns bemyndiganden som innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i ett antal olika avseenden. Dessa har behandlats i avsnitten 10.10.1 och 10.11. Lagen träder i kraft och tillämpas från och med samma datum. Lagen ändrar inte någon nu gällande lagstiftning. Lagen ersätter inte heller någon nu gällande lagstiftning. Det finns där- med inte behov av övergångsbestämmelser. Övervägandena i denna del finns i kapitel 13. 14.2Förslaget till lag om tjänsteleverantörer för vägskatt Paragrafen reglerar lagens tillämpningsområde, nämligen tjänste- leverantörer för vägskatt enligt vägskattelagen. Lagens regleringar handlar bara om dessa aktörer, medan de regleringar som handlar om de som är skattskyldiga för vägskatt finns i vägskattelagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.1. Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med en tjänste- leverantör. Med en sådan avses en fysisk eller juridisk person som driver verksamhet som består i att ta emot, lagra och lämna ut upp- gifter avseende en sådan elektronisk logg som avses i 6 kap. 2 § väg- skattelagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.1. I bestämmelsen föreskrivs att den som vill driva sådan verksamhet som anges i 1 § ska ha tillstånd för detta. Ansökan om tillstånd ska enligt 4 § prövas av tillståndsmyndigheten, som är Transportstyrelsen. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.2. I bestämmelsen anges att det är Transportstyrelsen som är tillstånds- myndighet och som således ska pröva en sådan ansökan som avses i 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.2. 5–7 § I 5 § anges att det hos tjänsteleverantören ska finnas en eller flera personer som är verksamhetsansvariga. En sådan person har ett sär- skilt ansvar för att verksamheten utövas i enlighet med de före- skrifter som gäller verksamheten. Av 6 § följer att i de fall en fysisk person innehar tillståndet ska denne vara verksamhetsansvarig. I de fall tillståndshavaren är en juridisk person ska denna enligt 7 § utse den eller de som ska vara verksamhetsansvariga. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.3. Paragrafens första stycke anger vilka krav som ska ställas och hör intimt samman med 11 § som preciserar vilka personer som pröv- ningen ska avse. Liknande regler finns i lagen (2014:1020) om redovisnings- centraler för taxitrafik, taxitrafiklagen (2012:211) samt i den gamla yrkestrafiklagen (1998:490) och i viss mån även i den nya yrkes- trafiklagen (2012:210). De förarbeten och den praxis som etable- rats på dessa områden kan därför tjäna till viss ledning även för den nu aktuella regleringen. I förekommande fall ska även den juridiska personen själv om- fattas av prövningen. När det gäller denna prövning, se kommenta- ren till 11 §. Prövningen ska göras i samband med att tillståndsmyndigheten prövar en ansökan enligt 3 §. kommer en- ligt 27 § också att vara tillsynsmyndighet. Det ankommer därför även på tillståndsmyndigheten att inom ramen för den löpande till- synen se till att kraven uppfylls kontinuerligt även sedan verksam- heten påbörjats. Av paragrafens andra stycke följer att tillstånd inte får ges till en ideell förening eller en stiftelse. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.2. I paragrafen ställs vissa allmänna krav på att mottagande, lagring och utlämnande av uppgifter sker under sådana förhållanden som är ägnade att upprätthålla den överförda informationens säkerhet. Lagringsmiljön vad gäller mottagande, lagring och utlämnande kan ta sikte på tekniska krav avseende utrustningen som används, t.ex. datatekniska krav, förbud mot redigeringsmöjligheter och krav på överföringsformat. Det kan också vara fråga om andra slags krav än sådana tekniska krav som skulle innefattas i ett krav på certifiering av den tekniska utrustningen, t.ex. krav på brandsäkerhet och stöld- skydd. Genom bemyndigandet i 31 § 1 kommer det att vara möjligt att precisera de nu aktuella kraven. Kraven enligt paragrafen och eventuella preciseringar av dessa som antas med stöd av bemyn- digandet kommer att utgöra kriterier vid prövningen av om till- stånd ska beviljas. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.2. Paragrafen innebär att tillstånd bara får meddelas den som är bosatt inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i före- kommande fall att den juridiska personen har säte inom EES. För tillstånd krävs också att den tekniska utrustning som används för mottagande, lagring och utlämnande ska finnas inom EES. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.2. Paragrafen anger vilka personer som ska lämplighetsprövas. Pröv- ningen ska avse såväl den juridiska personen som en del särskilt an- givna funktionärer i den juridiska personen, t.ex. den eller de som är verksamhetsansvariga enligt 7 §. En juridisk person kan förstås inte ha dömts för brott eller ha ålagts näringsförbud. Däremot kan en juridisk person ha skatteskulder eller andra problem, t.ex. sådana likvidationsgrunder som avses i 25 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551) och som kan leda till beslut om tvångs- likvidation. I de fall det i lagtexten talas om någon annan som genom ledande ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten så kan det finnas några olika omständigheter som kan indikera detta. En person med så kallad generalfullmakt att sköta en rörelse eller med självständig firmateckningsrätt torde i vissa fall kunna vara personer som anses ha en ledande ställning. Uttrycket ”på annat sätt” kan ta sikte på t.ex. en majoritetsaktie- ägare eller en aktieägande styrelseledamot. Regleringen har utformats med ledning av en liknande bestämmelse i lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik. Liknande regler fanns för övrigt i den gamla yrkestrafiklagen (1998:490), men finns i någon mån även i den nya yrkestrafiklagen (2012:210). De förarbeten och den praxis som etablerats på dessa områden kan därför tjäna till viss ledning även för den nu aktuella regleringen. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.3. Bestämmelsens första stycke innebär att för det fall någon av de per- soner som omfattas av kravet på lämplighetsprövning enligt 11 § byts ut eller tillkommer så ska den nya personens lämplighet också prövas. Andra stycket innefattar visserligen ett krav på tjänsteleve- rantören att anmäla ändrade förhållanden, men frågan kan förstås också aktualiseras i samband med tillståndsmyndighetens fortlöpande tillsyn. Om skyldigheten inte uppfylls kan återkallelse enligt 18 § komma i fråga. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.12.3. Paragrafen utgör en komplettering av vad som avses med allmänt gott anseende och har utformats med ledning av 13 § lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik och 2 kap. 11 § första stycket taxitrafiklagen (2012:211). Bestämmelsen avhandlas i avsnitt 10.12.2. Enligt denna bestämmelse ska ett tillstånd gälla tills vidare. Det får alltså inte tidsbegränsas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.12.2. I paragrafens första stycke stadgas att om den som innehar tillstån- det avlider så ska tillståndet övergå till dödsboet. Om tillstånds- havaren försätts i konkurs ska tillståndet övergå till konkursboet. Enligt andra stycket gäller tillståndet i båda fallen om inte tillståndsmyndigheten på grund av särskilda skäl medger längre giltighetstid. Enligt tredje stycket ska efter dödsfall eller konkurs tillståndsmyndigheten godkänna en föreståndare som är verksamhetsansvarig. I fråga om föreståndaren krävs att denne med hänsyn till ekonomiska förhållanden och gott anseende be- döms vara lämplig att driva verksamheten, jfr 8 § första stycket. Det är angeläget att verksamheten kan fortsätta under viss begrän- sad tid vid dödsfall eller konkurs. Härmed ges möjlighet att ta reda på om verksamheten ska drivas vidare eller upphöra. Paragrafen har utformats med ledning av 15 § lagen (2014:1020) om redovisnings- centraler för taxitrafik, som i sin tur har utformats med viss ledning av 2 kap. 15 § första och delar av andra stycket taxitrafiklagen (2012:211). I praxis från det området har konkursförvaltare godkänts som före- ståndare, vilket i normalfallet också bör kunna bli fallet här. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.6. Av bestämmelsens första stycke följer att tillståndet ska upphöra att gälla om inte en föreståndare har anmälts till tillståndsmyndigheten inom en månad från dödsfallet eller konkursbeslutet. Av andra stycket följer att tillståndet också ska upphöra om föreståndaren inte godkänns och inte en annan föreståndare anmäls inom den tid till- ståndsmyndigheten bestämmer. Om inte heller denna person god- känns upphör tillståndet att gälla efter det att beslutet att inte godkänna honom eller henne fått laga kraft. Paragrafen har utformats med ledning av 16 § lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik. En liknande bestämmelse finns i 2 kap. 15 § andra stycket taxitrafiklagen (2012:211). Övervägandena finns i avsnitt 10.12.7. I denna bestämmelse regleras hur de uppgifter som lagras hos tjänsteleverantören ska hanteras efter att ett tillstånd upphört att gälla efter dödsfall eller konkurs. Ett tillstånd upphör att gälla senast räknat från dödsfallet eller konkursbeslutet såvida inte tillståndsmyndigheten medgett längre giltighetstid, se 15 §. Ett tillstånd kan även upphöra att gälla om den föreståndare som krävs vid dödsfall eller konkurs inte godkänns, se 16 §. När tillståndet upp- hört ska dödsboet eller konkursboet senast inom efter det att tillståndet upphörde överföra de uppgifter som lagras av den tidigare tjänsteleverantören till en annan tjänsteleverantör som den som är skyldig att föra en elektronisk logg enligt vägskattelagen anvisar. Om en sådan anvisning inte kan fås, t.ex. för att den personen gått i konkurs eller lagt ned verksamheten, kan döds- boet eller konkursboet välja tjänsteleverantör. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.12.9. I paragrafens första stycke behandlas återkallelse av tillståndet. Till- ståndet ska återkallas om det har förekommit allvarliga missförhåll- anden, eller om förutsättningarna för tillstånd av annan anledning är uppfyllda. Vad som ska anses utgöra ”allvarliga missförhållanden” får avgö- ras från fall till fall. Det kan röra sig om att tillståndshavaren eller någon i den krets som är föremål för lämplighetsprövningen enligt 11 § har gjort sig skyldig till upprepade eller allvarliga överträdelser mot skatterättsliga regler eller i övrigt visat sig vara obenägen att fullgöra sina skyldigheter gentemot det allmänna. Att ha manipule- rat utrustningen eller förvanskat uppgifterna i den elektroniska loggen är också ett allvarligt missförhållande. Detsamma kan gälla om informationen i övrigt inte hanteras på ett betryggande sätt. Att inte fullgöra sina skyldigheter att lämna ut uppgifter till Transport- styrelsen eller eller i förekommande fall andra myndig- heter bör också ses som ett allvarligt missförhållande. Uttrycket om att förutsättningarna för tillstånd av annan anled- ning är uppfyllda tar sikte på alla de förutsättningar som gäller för att få tillstånd, det vill säga 8–13 §§. Av andra stycket följer att om missförhållandena inte är så allvar- liga att tillståndet bör återkallas kan i stället en varning meddelas. Paragrafen har utformats med ledning av 18 § lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik. En liknande bestämmelse finns även i 4 kap. 1 § taxitrafiklagen (2012:211). De förarbeten och den praxis som etablerats på dessa områden kan därför tjäna till viss ledning även för den nu aktuella regleringen. Övervägandena finns i avsnitt 10.12.5. Av paragrafen följer att frågan om återkallelse enligt föregående paragraf inte får avgöras utan att tillståndshavaren har getts skälig tid att byta ut en verksamhetsansvarig eller annan person vars lämp- lighet prövas. Om inte heller den nya personen godkänns ska till- ståndet återkallas. Paragrafen har utformats med ledning av 19 § lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik och en lik- nande bestämmelse finns även i 4 kap. 4 § taxitrafiklagen (2012:211). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.12.5. Paragrafen behandlar två särfall då tillståndet ska återkallas av andra skäl än missförhållanden i verksamheten. Enligt punkten 1 ska till- ståndet återkallas om tillståndet inte används och inte särskilda skäl talar emot en återkallelse.