sou · H5B32 · 2017-01-09 00:00:00 — Även om de internationella flygtransporterna har stått för den största ökningen procentuellt så svarar de dock bara för av den totala energianvändningen 2014. I TWh räknat har vägtrafiken stått för den största ökning- en (2016a). 2 Enligt den beräkningsmetod som finns i förnybarhetsdirektivet får bl.a. biodrivmedel från vissa råvaror räknas dubbelt. I är nästan allt biodrivmedel dubbelräknat och den faktiska andelen förnybart är omkring 10–. trendbrott i transportsektorn då energianvändningen för samtliga transportslag vände nedåt, se Figur 2.23. Figur 2.22 Indexerad energianvändning per transportslag i EU –2014 Källa: (2016a). Figur 2.23 Total energianvändning (TWh) i transportsektorn per transportslag i EU –2014 Källa: (2016a). 2.3.4EU:s klimat- och energipolitik EU:s energipolitik vilar på de tre pelarna konkurrenskraft, miljö- mässig hållbarhet och försörjningstrygghet. Med gemensamma mål inom klimat- och energiområdet vill EU ange inriktningen för det framtida globala klimatsamarbetet och säkerställa fullbordandet av den inre marknaden för energi. Grunden för klimatarbetet är över- enskommelser inom FN. Mål för klimat- och energipolitiken EU:s klimat- och energipolitik fram beslutades och utgår från följande mål: •EU:s utsläpp av växthusgaser ska minska jämfört med . Målet kan ökas till 30 procents minskning av utsläppen under förutsättning att andra industriländer för- binder sig till jämförbara minskningar. av EU:s energikonsumtion ska komma från förnybara källor och andelen biodrivmedel ska vara . •EU ska nå ett mål om 20 procents energieffektivisering . beslutade EU:s stats- och regeringschefer om ett nytt ramverk för EU:s klimat- och energipolitik fram . Ram- verket innehåller mål för som relateras till nivå och omfattar bland annat: •Minskade utsläpp av växthusgaser med . Målet är bindande på EU-nivå. •Minst förnybar energi på EU-nivå. •Minst ökad energieffektivisering. En hörnsten i ramverket är ett bindande mål om att minska EU:s interna utsläpp av växthusgaser med jämfört med nivå. Detta är ett delmål på vägen mot det långsiktiga målet om att EU:s utsläpp ska minska med 80–fram . Målet om minskade utsläpp ska nås genom att sektorerna inom EU:s utsläppshandelssystem (EU ETS) minskar sina utsläpp jämfört med och att sektorerna utan- för EU ETS minskar sina utsläpp jämfört med . har lagt fram förslag om hur utsläppsminskningarna ska fördelas mellan medlemsländer enligt de principer som lades fast i Europeiska rådets klimat- och energi- ramverk. Integreringen av EU:s energimarknader har pågått och har enligt givit konkreta resultat. Till exempel har grossistpriserna för el minskat med en tredjedel. Konsumenterna har fått större valmöjligheter, eftersom energileve- rantörerna konkurrerar med lägre priser och bättre tjänster. Den rätts- liga ramen anses därför ha förbättrat konkurrensen inom sektorn (2015). Trots detta och trots arbetet med nätkoderna (se nedan) återstår mycket att göra innan målet om en fullt integrerad europeisk el- och gasmarknad kan nås. Det har framförts många skäl till att utveckla en EU-gemensam energipolitik: höga energipriser för konsumen- terna, bristande konkurrens, behovet att gå över till en koldioxidsnål ekonomi, ett fortsatt högt importberoende och en föråldrad infra- struktur. Mot denna bakgrund godkände kom- missionens förslag att skapa en energiunion med en framåtblickande klimatpolitik. Energiunionen omfattar fem dimensioner: 2.En helt integrerad europeisk energimarknad 4.Minskade utsläpp av växthusgaser Energiunionen innebär en revidering av EU:s samlade energilagstift- ning. har presenterat förslag på lagstiftning inom flera områden som berör arbete (det s.k. vinterpaketet3). Det gäller exempelvis förslag till lag- stiftning för att uppnå 2030-målen om förnybar energi, energieffek- tivisering samt förslag om ny elmarknadsdesign. I sitt meddelande om elmarknaden anger kommissionen att den kom- mande lagstiftningen ska syfta till att nå målsättningen om en gränslös europeisk elmarknad med fokus på konsumentens nytta. Kommis- sionen nämner bl.a. följande: •Harmoniserade stödsystem för förnybar elproduktion. •Ökade möjligheter för förbrukare att agera aktivt på marknaden och närmare drifttimmen. •Självständiga regionala kontrollcentra för systemdrift med euro- peiskt fokus. •Regler för kapacitetsmekanismer och ökad riskmedvetenhet. •Gemensamma metoder för att mäta leveranssäkerhet och göra effektprognoser. •Närmare samarbete mellan TSO:er4 och DSO:er5. •Utökade och förstärkta mandat för Agency for the Cooperation of Energy Regulators () och ENTSO. 3EU-kommissionen presenterade sina förslag till lagstiftning – ”Clean energy for all Europeans”. har inte haft möjlighet att beakta förslagen. 5Regionnäts- och lokalnätsoperatörer. Då 2030-målen inte är bindande på medlemsstatsnivå avser kommis- sionen lägga fram förslag på ett styrningssystem som ska komplet- tera det ordinarie lagstiftningsarbetet och syfta till att koordinera arbetet på nationell, regional och EU-nivå så att Energiunionens mål uppnås. Försörjningstryggheten för gas är en annan central fråga inom ramen för arbetet med Energiunionen. Bakgrunden är framför allt erfarenheter från de senaste årens kriser när det gäller gasleveranser till EU från genom . Sammanfattningsvis pågår ett omfattande arbete för att utveckla och konkretisera det europeiska klimat- och energipolitiska ram- verket. kan som medlemsland välja hur man vill stödja arbetet, men har som enskilt land begränsad rådighet i dessa frågor. Centrala styrmedel och regelverk på EU-nivå EU:s system för handel med utsläppsrätter (EU ETS) är en hörnsten i EU:s klimatpolitik. Det är ett styrmedel som syftar till att minska utsläppen av växthusgaser på ett kostnadseffektivt sätt. Systemet bygger på EU-gemensamma regler och omfattar alla medlemsländer samt , och . EU:s utsläppshandel inleddes . Sedan starten har systemet steg för steg utvidgats och omfattar nu fler branscher. ingår cirka 13 000 europeiska anläggningar i systemet, varav cirka 760 finns i . Många anläggningar finns inom energiintensiv industri och elproduktion. ingår även de flygoperatörer som flyger inom EU. Principen för EU:s handelssystem är att begränsa de samlade ut- släppen genom att en övre gräns sätts för hur stora de totala utsläp- pen från företagen i systemet får vara. Denna högsta tillåtna gräns kallas ”utsläppstak”. Den kommer att sänkas successivt för att på så sätt minska utsläppen. Utsläppstaket beslutas av Rådet, och missionen enligt proceduren om medbeslutande. Nuvarande utsläpps- tak innebär att utsläppen från berörda företag ska minska , jämfört med . För att få släppa ut växthusgaser måste varje deltagare i systemet ha giltigt tillstånd med tillhörande övervakningsplan samt utsläppsrätter. Varje utsläpps- rätt ger rätt att släppa ut motsvarande koldioxidekvivalenter. Det finns flera sätt för företagen att skaffa sig utsläppsrätter. Viss tilldelning sker gratis eller genom auktion. Företagen kan sedan handla med utsläppsrätterna. –2012 har ett stort överskott på utsläppsrätter byggts upp till följd av bl.a. finans- krisen –2009. Överskottet leder till låga priser på utsläpps- rätter vilket innebär att systemet inte får tillräckligt styrande effekt. Som en första åtgärd för att minska överskottet beslutades hösten att auktioneringen av 900 miljoner utsläppsrätter –2016 skulle senareläggas –2020. arbetar för att dessa utsläppsrätter i stället ska annulleras. För att undvika att stora överskott byggs upp kom- mer även en marknadsstabilitetsreserv att införas . Reserven innebär att det sker en automatisk justering av mängden utsläpps- rätter som auktioneras ut. presenterade kommissionen ett förslag till refor- mering av handelssystemet för kommande handelsperiod – 2030. Förslaget innebär bland annat att det totala antalet utsläpps- rätter (utsläppstaket) ska minska för att man ska uppnå de utsläppsminskningar på inom den handlande sektorn som är beslutade enligt EU:s 2030-ram- verk. EU-förhandlingar gällande reformeringen av handelsdirektivet pågår (2016d). Tredje inre marknadspaketet för el och gas Det första och andra inre marknadspaketet berörde omregleringen och integreringen av EU:s el- och gasmarknader vilka inleddes . Det tredje inre marknadspaketet för el och gas antogs . Genomförandet av det tredje paketet ställer en rad nya krav på lagstiftning och andra åtgärder i syfte att öka konkur- rensen på grossistmarknaderna och den gränsöverskridande handeln samt garantera effektiv reglering och skapa förutsättningar för in- vesteringar som väntas ge fördelar för kunderna. Lagstiftningspaketet innebär också ny bindande lagstiftning genom s.k. nätkoder och kommissionsriktlinjer. Nätkoderna för el respektive gas är ett omfattande regelverk vars syfte är att harmoni- sera marknadsdesign för den inre marknaden för el respektive gas. Nätkoderna för el avser det mesta av en systemoperatörs verksam- het – allt från anslutningsvillkor för kraftverk till hantering av över- föringskapacitet . De reglerar också elbörser och elhandeln mellan medlemsländerna. har med de nya reglerna fått stora befogenhet- er att påskynda utvecklingen mot mer integrerade energimarknader. Tillsynsmyndigheterna – däribland (Ei) – ges ett utökat nationellt ansvar för att övervaka elmarknadens funktion och konkurrensförhållanden samt för att certifiera system- operatörerna och elbörser. Ei har också ett ansvar för att övervaka gasmarknadens funktion. Därtill skapades den europeiska tillsynsmyndigheten for the Cooperation of Energy Regulators (). Det regionala gränsöverskridande samarbetet stärks utifrån en s.k. underifrån- princip, där systemoperatörerna och myndigheterna inom en region samarbetar om nätplanering, drift och marknadsfrågor som arbetet följs upp på nationell och europeisk nivå. Samarbetet mellan systemoperatörerna för el har med det tredje inre marknadspaketet formaliserats i organisationen work of Operators for Electricity (ENTSO-E). Samarbetet mellan systemoperatörerna för gas har på motsvarande sätt formaliserats i organisationen mission System Operators for Gas (ENTSOG). Den nya rollför- delningen innebär att ger i uppdrag till att ta fram ramverk för gränsöverskridande handel med el och gas, s.k. ramriktlinjer. Utifrån dessa utarbetar ENTSO-E respektive ENTSOG förslag till nätkoder dvs. mer specifika bestämmelser uti- från ramriktlinjerna. Efter kommittologiförfarande fastställer kom- missionen sedan de nya reglerna. Flera av nätkoderna och kommis- sionsriktlinjerna har redan trätt i kraft och utgör därmed bindande lagstiftning. Totalt finns åtta nätkoder och kommissionsriktlinjer för el6 som kan kategoriseras i grupperna marknad, anslutning och drift, se Tabell 2.1, Tabell 2.2 och Tabell 2.3. 6 För information om nätkoderna för gas, se Ei (2016d). Det globala energisystemet SOU 2017:2 med krav för nätanslutning av generatorer Requirements for Generators (RfG) för anslutning av förbrukning Demand Connection Code (DCC) med krav för nätanslutning av system för högspänd likström High Voltage Direct Current Connection (HVDC) Källa: (Ei) (2016c). Riktlinjen för kapacitetstilldelning och hantering av överbelastning Capacity Allocation and () Riktlinjen för förhandstilldelning av kapacitet Forward (FCA) Electricity Balancing (EB) Källa: Ei (2016c). Riktlinjen för drift av stamnätet Transmission system operation (SO) (tidigare , OPS och LFC&R) Nätkod om regler för nödsituationer och återställning av nätdrift Emergency and Restoration (ER) Källa: Ei (2016c). Det tredje inre marknadspaketet föreskriver också att ENTSO-E ska ta fram en tioårig nätutvecklingsplan (Develop- ment Plan, TYNDP) . ENTSOG har uppgiften att ta fram en motsvarande tioårsplan för utveckling av infrastrukturen för gas. Tioårsplanerna syftar till att öka transparensen i planeringen av den europeiska energiinfrastrukturen. De utgör också beslutsstöd på regional och europeisk nivå men är inte formellt bindande. EU:s mål om sammanlänkning av elnät Energiinfrastruktur har länge stått på den europeiska energidagord- ningen, och sammanlänkade elnät är enligt av- görande för att trygga energiförsörjning, öka konkurrensen på den inre marknaden och uppnå de klimatpolitiska målen. Inom ramen för beslutet om en energiunion godkändes målet om att åstadkomma sammankoppling sett till andel av den installerade elproduktionskapaciteten för alla med- lemsstater. Målet ska delvis uppnås via genomförande av de så kalla- de projekten av gemensamt intresse (Projects of Common Interest, PCI). Unionens senaste PCI-förteckning antogs och inne- höll 195 projekt, varav 108 projekt avser elnät7. På uppmaning av Europeiska rådets möte föreslog kommissionen att höja sammanlänkningsmålet för el från nuvarande fram . Vid europeiska rådets möte gavs kommissionen i uppdrag att ”regelbundet rapportera till , i syfte att nå ett mål på ” (2015). Tanken är att detta mål främst ska uppnås genom genomförandet av projekt av gemensamt intresse. Den nuvarande graden av sammanlänkning inom EU ligger och 16 medlemsländer har en sammanlänknings- grad . har den åttonde högsta sammanlänk- ningsgraden i EU (2015. Ett omfattande lagstiftningsarbete fortsätter på EU-nivå för att omsätta Europeiska rådets beslut till EU-lagstiftning. Statsstöd uppstår när stat, kommun eller landsting direkt eller indirekt stöttar en viss verksamhet med offentliga medel. EU:s statsstöds- regler regleras i . Reglerna sätter ramarna för medlems- staternas möjligheter att med offentliga medel kunna stödja en viss verksamhet. Som en del i arbetet med att modernisera antog nya riktlinjer för statligt stöd till energi och miljö som gäller för perioden –2020. 7 Övriga PCI-projekt avser bl.a. gasinfrastruktur. anger kommissionen villkoren för när stöd till energi och miljö kan anses förenliga med den inre marknaden. Enligt kommer riktlinjerna att stödja medlemsstaterna i ansträngningarna att nå sina klimatmål som de ska adressera sned- vridningar på marknaden som kan bli följden av subventioner till förnybara energikällor. och styrmedel för energieffektivisering och rådets direktiv /27/EU av den 25 ok- tober 2012 om energieffektivitet, det s.k. energieffektiviserings- direktivet, trädde i kraft . Syftet med direktivet är att fastställa en gemensam ram för att främja energieffektivisering inom EU för att nå målet om primärenergibesparing . Direktivet syftar också till att bana väg för ytterligare energi- effektivisering . Direktivet innehåller bestämmelser som syftar till att undanröja hinder och övervinna några av de marknadsmisslyckanden som hindrar effektivitet i tillförsel och användning av energi. Direktivet innehåller åtgärder inom samtliga delar av energisystemet, från energi- omvandling via transmission och distribution till slutlig användning, dock inte i transportsystemet. genomförandeplan för energieffektiviseringsdirektivet finns beskriven i regeringens proposition (Prop. 2013/14:174) där man bland annat beskriver lagen om energikartläggning i stora före- tag, energimätning i byggnader och att företag ska göra kostnads- nyttoanalyser när de bygger nya anläggningar. och rådets direktiv /125/EG av om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energirelaterade produkter (det s.k. ekodesigndirek- tivet) sätter minimikrav vad gäller energiprestanda för vissa energi- relaterade produkter och syftar till att få bort de mest energi- och resurskrävande produkterna från EU-marknaden. Direktivet genomfördes i genom lagen om ekodesign som trädde i kraft . Direktivets tillämpningsområde utökades från energianvändande till energirelaterade produkter, det vill säga även sådana produkter som påverkar den totala energianvändningen (t.ex. fönster och duschhuvuden) men som inte förbrukar någon energi i sin funktion. Ekodesigndirektivet är ett s.k. ramdirektiv som fastställer vilket ansvar som ligger på såväl en medlemsstat och kommissionen som en leverantör eller återförsäljare vid genomförandet av direktivet. Enskilda produktkrav tas fram i kommittologi och i formen av EU- förordningar som blir direkt gällande i medlemsländerna. Krav kan också införas baserat på frivilliga avtal framtagna av industrin. Till dagens datum finns det ekodesignkrav produkter. För genomförandet av direktivet är marknadskontroll en viktig del i arbetet för att säkerställa att marknadens aktörer uppfyller de krav som ställs. Mätbarhet av olika prestandakrav är nödvändigt för såväl leverantörers efterlevnad som tillsynsmyndigheters arbete. EU:s gemensamma energimärkning har funnits och kan kännas igen i en färglagd skala från A till G. Märkningen syftar till att ge konsumenten information om olika energirelaterade pro- dukters energiprestanda vid förbrukning och förbättrar på så sätt hans eller hennes möjlighet att göra energismarta val. Energimärkning regleras av och rådets direktiv /30/EU av om märkning och standard- iserad produktinformation som anger energirelaterade produkters användning av energi och andra resurser. För tillfället håller direk- tivet på att revideras och ersättas av en energimärkningsförordning som väntas träda 2017. Energimärkningen är nära kopplad till ekodesigndirektivet och är tillika ett ramdirektiv inom vilket enskilda EU-förordningar tas fram. Märkningen är i första hand avsedd för konsumentprodukter, och finns för ett tiotal pro- duktgrupper såsom vitvaror, TV-apparater och olika uppvärmnings- produkter. Medan ekodesigndirektivet syftar till att få bort de mest resurs- förbrukande produkterna så främjar energimärkningen de produkter som är mest effektiva. Tillsammans stimulerar de efterfrågan på tek- nisk utveckling och effektivare produkter. Fordon är undantagna från både ekodesign- och energimärkningsdirektiven. Direktivet för byggnaders energiprestanda och rådets direktiv /91/EG av den 16 de- cember 2002 om byggnaders energiprestanda är ett så kallat ram- direktiv. Det innebär att EU:s medlemsländer själva väljer metod och kravnivåer inom vissa angivna ramar när direktivet ska införlivas i respektive lands lagstiftning. I huvudsak innehåller direktivet fem krav: •En metodik för beräkning av byggnaders integrerade energi- prestanda. •Minimikrav på energiprestanda för nya byggnader. •Minimikrav på energiprestanda för stora renoveringar/ändringar av byggnader. •Energicertifiering av byggnader. •Besiktning av värmesystem, med panna/brännare och luftkondi- tioneringssystem samt en bedömning av värmesystem som är . Direktivet trädde i kraft och skulle vara infört i medlemsnationernas lagstiftning . En viktig del i införlivandet av direktivet i den svenska lagstiftningen är en ny lag om energideklarationer för byggnader (2006:985). Den innebär att fastighetsägare enligt lag är skyldiga att upprätta en energideklara- tion för byggnader. Koldioxidutsläpp från nya personbilar Styrmedel från EU påverkar också bilparkens utformning. antog och rådets förord- ning 2009/443/EG av om utsläppsnormer för nya personbilar som del av gemenskapens samordnade strategi för att minska koldioxidutsläppen från lätta fordon. ställer att nytillverkade personbilar inom EU maximalt får släppa ut koldioxid per kilometer i genomsnitt . Lagen om energikartläggning i stora företag Lagen om energikartläggning i stora företag (2014:266) trädde i kraft och är en del i att uppfylla de krav som EU:s energi- effektiviseringsdirektiv, EED (Direktiv /27/EU) ställer på med- lemsstaterna. Enligt lagen har stora företag skyldighet att göra kvali- tetssäkrade energikartläggningar minst . Energikartläggningen ska ge svar på hur mycket energi som tillförs och används för att driva verksamheten. Energikartlägg- ningen ska även innehålla förslag på kostnadseffektiva åtgärder som företaget kan vidta för att minska sina kostnader, minska energi- användningen och därmed öka energieffektiviteten. Stöd till energikartläggningar riktas till små och medelstora företag med en energianvändning över 300 MWh/år. Stödet ersätter hälften av kostnaden för energikartläggningen, dock högst . Nya svenska miljöregler och strategier för miljöarbetet utvecklas ofta inom EU-samarbetet. Regler som på något sätt kan påverka företagens konkurrensvillkor ska vara lika för alla EU-länder. Andra miljöbestämmelser är ofta minimiregler, som ger visst utrymme för medlemsländerna att själva besluta om nationella miljökrav. En utförlig sammanställning av EU:s miljölagstiftning återfinns på webbplats (2016c). energisystem särskiljer sig i vissa avseenden från övriga . Elens andel av den totala energianvändningen är högre jäm- fört med övriga EU, jämfört för EU. 8 låg snittet för koldioxidutsläpp från nya bilar i på kol- dioxid per kilometer (2016). Andelen fossil energi är betydligt lägre i jämfört med övriga EU, jämfört . Andelen förnybar energi är högre, i jämfört i EU (BP 2016; 2016a). Inom elproduktionen har fossil elproduktion att jämföra med EU:s . har förnybar elproduktion att jämföra med EU:s . Nästan hälften av den samlade vattenkraftsproduktionen i EU finns i (ENTSO-E 2016). Även inom värmesektorn skiljer sig de nordiska länderna från övriga EU. av värmeproduktionen i de nordiska länderna kom från förnybara energikällor. Detta kan jäm- föras med EU:s genomsnittliga andel på (2016a). Inom transportsektorn skiljer sig och från övriga och EU. och har 19,2 respektive 21,6 pro- cent förnybara bränslen i transportsektorn medan och har . Detta kan jämföras med EU-genomsnittet på (2016a). Sammantaget leder detta till att Norden9 har lägre energirelaterade växthusgasutsläpp per capita jämfört med övriga EU, se Figur 2.24. Andelen energirelaterade utsläpp i förhållande till totala utsläpp är däremot ungefär densamma i som övriga EU, (inklusive utsläpp från transporter och energianvänd- ning i industrin). 9 är exkluderat i beräkningen om energirelaterade växthusgasutsläpp eftersom de inte ingår i statistik. Figur 2.24 Energirelaterade utsläpp (ton per capita) i EU, och –2014 Källa: (2016b). Den nordiska elproduktionen ger upphov till mindre än en femte- del så mycket växthusgaser per producerad kWh jämfört med den europeiska, se Figur 2.14 i kapitel 2.3.1. 2.4.1Nordiskt samarbete på energiområdet Energifrågorna ingår i ministerrådsformationen för Närings-, Energi-, och Regionalpolitik (MR-NER), som har möte i ordförandelandet en gång , företrädesvis . De nordiska ländernas energisamarbete har pågått . Tydliga exempel är det täta samarbetet kring utvecklingen av den nordiska elmarknaden och hållbara energisystem. Målet med det nor- diska energisamarbetet är att bidra till en stabil och säker energiför- sörjning, hållbar tillväxt och välfärd för ländernas medborgare samt till att möta klimat- och miljöutmaningar. Samarbetet ska också fun- gera som ett redskap för marknadsföring av nordiska styrkeposition- er inom energiområdet på den globala arenan. berörs i allt högre grad av initiativ som tas på EU-nivå. Under energiministrarna sorterar en nordisk institution, Nordisk Energiforskning, som ofta används som projektsekretariat i de olika företräds av Miljö- och energi- departementet i ämbetsmannakommittén och underliggande arbets- grupper. I enskilda projekt deltar berörda svenska myndigheter, såsom och Ei. Det nuvarande energipolitiska handlingsprogrammet gäller för perioden –2017 och innehåller områden som är viktiga att sam- arbeta om på nordisk nivå: den nordiska elmarknaden, energieffek- tivisering, förnybar energi och energiforskning. Pågående genomlysning av samarbetet Som ett led i Nordiska moderniseringsarbete (Nytt ), har det beslutats att alla s.k. sektorer ska genomgå strate- giska genomlysningar av potentialen för nordiskt samarbete. , tidigare bl.a. chef för , har fått detta uppdrag av det finländska ordförandeskapet . Målet är att stärka och ut- veckla det nordiska energipolitiska samarbetet samt utgöra underlag för nästa energipolitiska handlingsprogram för perioden –2021. Arbetet påbörjades och ska vara slutfört .