sou · H5B3101 · 2017-12-18 00:00:00 — turella rättigheter övervakar att konventionen efterlevs. Artikel 10.1 stadgar att skydd och bistånd i största möjliga utsträckning bör till- försäkras familjen som är samhällets naturliga och grundläggande en- het, i synnerhet vid den tid då familjen bildas och när den ansvarar för omvårdnad och fostran av barn som inte är självförsörjande. Enligt artikel 10.2 bör mödrar åtnjuta särskilt skydd före och efter förlossning. bör yrkesarbetande mödrar åt- njuta avlönad ledighet eller ledighet med tillräckliga socialförsäkrings- förmåner. sociala stadga ratificerades av 1962. Stadgan reviderades senare och den reviderade stadgan ratificerades av 1998 och trädde i kraft (SÖ 1998:35; prop. 1997/98:82). Efter- levnaden av stadgan övervakas av den europeiska kommittén för sociala rättigheter. Stadgan innehåller bland annat regler om skydd för kvinnliga arbetstagare (artikel 8). Enligt artikel 8.1 föreligger en skyldighet att se till att kvinnliga arbetstagare kan få ledigt med eko- nomisk kompensation i sammanlagt i samband med barns födelse. Artikel 8.3 stadgar rätt till ledighet för amning. Enligt arti- kel 8.2 ska staterna genomföra en ordning som innebär att en arbets- givares uppsägning av en kvinnlig arbetstagare är lagstridig om den sker från det att hon meddelar sin arbetsgivare att hon är gravid till slutet av hennes mödraledighet. Detsamma gäller om upp- sägningen sker att uppsägningstiden löper ut under frånvaron. har emellertid inte ratificerat artikel 8.2. En- ligt artikel 16 ska konventionsstaterna för att trygga att familjen, som är en grundläggande del i samhället, kommer i åtnjutande av vad som behövs för sin fulla utveckling, i ekonomiskt, rättsligt och socialt hän- seende främja familjelivet med sådana medel som bland annat sociala förmåner och familjebidrag. Artikel 27 reglerar rätt till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar och i artikel 27.2 fastslås bland annat konventionsstaternas ansvar att tillhandahålla möjligheter för envar av föräldrarna att av mödraledighet få familjeledighet för vård av barn. Internationella arbetsorganisationen () är för sysselsättnings- och arbetslivsfrågor och har antagit ett flertal konven- tioner. Åtta konventioner betecknas som ”kärnkonventioner” och be- rör grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet. har ratificerat närmare hundra av konventioner, däribland de åtta kärnkonventionerna och grundläggande konventioner på den sociala Bland de konventioner som har ratificerat kan nämnas konvention (nr 175) om deltidsarbete som ratifice- rades 2002 och trädde i kraft (SÖ 2002:28; prop. 2001/02:97; bet. 2001/02:AU6). Enligt konventionen ska de lagstadgade sociala trygghetssystemen anpassas så att deltidsarbetande åtnjuter likvärdiga villkor med heltidsarbetande (artikel 6). Deras villkor beträffande skydd vid havandeskap och barnsbörd, anställningens upphörande, betald semester samt ledighet på grund av sjukdom ska motsvara dem för jämförbara heltidsanställda (artikel 7). har också antagit en kon- vention (nr 183) och en rekommendation (nr 191) om skydd vid havandeskap och barnsbörd. har inte ratificerat konventionen. I konventionen finns bland annat bestämmelser om rätt till mamma- ledighet samt rätt till ersättning under den tiden. 3.2Hur föräldraförsäkringen och föräldraledighetsrätten har vuxit fram Från en frivillig moderskapshjälp till en allmän moderskapsförsäkring Ekonomiskt stöd vid barns födelse lämnades tidigt inom ramen för frivilliga sjukkassor. Sjukkassorna var föreningar som ofta var kopp- lade till vissa yrkesgrupper, kyrkor eller nykterhetsrörelser. Stödet hade dock en begränsad utbredning. Starten för en allmän rätt till eko- nomisk ersättning vid barnafödande kom i samband med att arbets- skyddslagstiftningen växte fram. kom den första regleringen om ledighetsrätt i samband med barns födelse genom en lag som före- skrev att nyblivna mammor inte fick arbeta inom industrin efter förlossningen.4 För att ledighetsrätten skulle få avsedd effekt ansågs det nödvändigt att kombinera den med ekono- misk ersättning. Ett förslag till en allmän moderskapsförsäkring kom därför 1911. Förslaget genomfördes dock inte. infördes i stäl- let ett statsbidrag till de sjukkassor som frivilligt betalade ut moder- skapshjälp till sina medlemmar. (2010, s. 221 f.; SOU 1954:4, s. 14 f.; prop. 1954:144, s. 11 f.) 4 lag (nr 75) angående minderårigas och qvinnors användande till arbete i industrielt yrke. var det ekonomiska läget allvarligt och födelse- talen sjönk kraftigt. utformades flera socialpolitiska program med bland annat barn- och mödravård samt bostäder till barnfamiljer. blev det obligatoriskt för sjukkassorna att utge moderskapshjälp. infördes en inkomstprövad moderskaps- penning till den som inte var försäkrad för moderskapshjälp från en sjukkassa genom förordningen om moderskapspen- ning. infördes även ett inkomstprövat barnbidrag och en be- hovsprövad mödrahjälp. I de stöd som infördes och som kom att gälla till 1955 fanns det i princip ingen ersättning för inkomstbortfall, vilket gjorde det svårt för förvärvsarbetande kvinnor att förena arbete och familjeliv. (2010, s. 221 f.; prop. 1954:144, s. 35) Genom lagen (nr 266) om moderskapshjälp inför- des en allmän försäkring för nyblivna mammor. Försäkringen avsåg moderskapspenning och ersättning för förlossningskostnader, såsom utgifter för läkarvård. Den nya lagen syftade till att ge ett förbättrat ekonomiskt stöd till nyblivna mammor. Stödet skulle också komplettera den ledighetsrätt som föreskrevs i arbetsskyddslagstiftningen. I förarbetena anfördes även befolknings- politiska motiv till den nya försäkringen. Den nya moderskapspen- ningen var en del av socialförsäkringen och alla kvinnor som var försäk- rade genom lagen (nr 1) om allmän sjukförsäkring, förkortad sjukförsäkringslagen, blev automatiskt moderskapsförsäk- rade. Moderskapspenning utgick i form av grundpenning, barntillägg och tilläggspenning. Grundpenningen lämnades med ett fast belopp, varav ett mindre belopp kunde lämnas redan före barnets födelse. Om kvinnan hade barn lämnades barn- tillägg. Tilläggspenningen utgick till en kvinna som minst före barnets födelse hade varit försäkrad för tilläggssjukpenning. En- ligt sjukförsäkringslagen var arbetstagare som var medlem i allmän sjukkassa och som hade en årsinkomst om försäk- rad för tilläggssjukpenning. Moderskapspenning i form av tilläggs- penning byggde på inkomstbortfallsprincipen, vilket innebar att den skulle ersätta den förlorade arbetsinkomsten med anledning av barns födelse. Ersättningen kunde utges och den kunde lämnas före den beräknade tidpunkten för barnets födelse. 1954:144, s. 77 f.) När lagen (1962:381) om allmän försäkring infördes utökades moderskapspenningen. värt och antalet dagar med tilläggspenning fördubblades . Den förlängda förmånstiden för tilläggspenningen var en anpassning till nya regler i arbetsskyddslagstiftningen som föreskrev en ledig- hetsrätt för en kvinnlig arbetstagare med anledning av barnafödande. Den ekonomiska ersättningen låg dock i många fall på låga nivåer. hade av alla nyblivna mammor inte rätt till någon tilläggspenning alls. Ersättningen till dem som hade rätt till tilläggspenning täckte i många fall inte det inkomstbortfall som ledigheten med barn medförde. 1962:90, s. 159 och 269 f.; 2011, s. 90) började den då rådande familjemodellen, som byggde på att mannen var förvärvsaktiv och kvinnan ansvarig för hemmet, att ifrågasättas när allt fler kvinnor kom ut på arbetsmarknaden. Tvåför- sörjarfamiljen blev ett allt vanligare familjemönster. I början av 1970- talet var jämställdhetsfrågan central i samhällsdebatten. avskaf- fades sambeskattningen som skattemässigt hade missgynnat familjer där även kvinnan arbetade och påbörjades även en omfattande utbyggnad av den offentliga barnomsorgen, vilket gav kvinnor bättre förutsättningar att förvärvsarbeta. (2010, s. 220; 2011, s. 14) tillsatte den socialdemokratiska regeringen tiska kommittén, som hade i uppdrag att se över omfattningen och utformningen av samhällets ekonomiska stöd till barnfamiljerna, bl.a. moderskapsförsäkringen. Kommittén var inledningsvis inriktad på att införa ett vårdnadsbidrag samt en utvidgad moderskapspenning. I slu- tet av började man inom kommittén emellertid att diskutera införandet av en reform liknande en föräldraförsäkring. kom även krav från flera riksdagsledamöter och fackförbund om att göra socialförsäkringen mer jämställd. I sitt slutbetänkande före- slog kommittén en ny föräldraförsäkring som skulle ge barnfamiljer möjlighet till ledighet och ekonomiskt stöd i samband med barns födelse. I betänkandet beskrev kommittén ett samhälle i förändring. Trots att kvinnors förvärvsverksamhet hade ökat snabbt fanns det fortfarande stora skillnader mellan mäns och kvinnors villkor i ar- betslivet och i samhället. Frågan om inkomstbortfall i samband med barns födelse hade betraktats som ett mindre problem då det i regel ansågs självklart att mannen var huvudförsörjare. Sam- hällets utveckling medförde att familjerna nu ställde nya krav på det ekonomiska stödets utformning. Utvecklingen mot ökad jämställd- het mellan män och kvinnor i samhället och familjelivet gjorde det mindre motiverat att lagstiftningen skulle utgå från en huvudförsör- jare i familjen. Det ansågs inte heller rimligt att utgå från att det alltid skulle vara mamman som tog hand om barnet. (SOU 1972:34, s. 199 f.; prop. 1973:47, s. 18; 2011, s. 91 f.) Mot bakgrund av Familjepolitiska kommitténs förslag beslutade en enig riksdag 1973 att införa en ny föräldraförsäkring och det nya regel- verket trädde i kraft (SFS 1973:473). Den största förändringen jämfört med moderskapsförsäkringen var att båda för- äldrarna fick samma rätt till ersättning. Från att främst ha varit ett ekonomiskt stöd till nyblivna mammor med en skyddande funktion skulle försäkringen enligt förarbetena nu förbättra barnfamiljernas ekonomiska situation samt bidra till att förbättra jämställdhet mellan könen. Kvinnor skulle ges ökade möjligheter att förvärvsarbeta sam- tidigt som männen skulle få möjlighet att ta ökat ansvar för barnen. Försäkringens uppbyggnad som en individuell försäkring baserad på inkomstbortfall utgjorde ett incitament för båda föräldrarna att arbeta. Försäkringen ansågs vara en betydelsefull markering av att pappan och mamman skulle dela ansvaret för barnets omvårdnad. Om pappan vande sig vid omvårdnadsarbetet, skulle det kunna påverka den fram- tida arbetsfördelningen mellan föräldrarna under barnets uppväxt. Försäkringen skulle även öka jämlikheten mellan barn med olika upp- växtmiljöer och mellan inkomstsvaga och inkomststarka grupper av barnfamiljer. 1973:47, s. 35 f.) Från början omfattade försäkringen endast föräldrapenning i sam- band med barns födelse. Föräldrapenningen lämnades () sammanlagt för föräldrarna och längst till dess att bar- net hade blivit . Om föräldrarna inte kunde vårda barnet på grund av sjukdom hos barnet kunde de i stället tas ut efter barnets födelse. Det fanns två ersättnings- nivåer i försäkringen; en nivå som var avsedd att ersätta inkomst- förlust för föräldrar som förvärvsarbetade samt en garantinivå som var avsedd att utgöra en ekonomisk grundtrygghet och utgavs till alla obe- roende av inkomst och tidigare förvärvsarbete. Garantinivån uppgick till per dag och ansågs utgöra ett väsentligt bidrag till den hemmavarande förälderns försörjning. Om föräldern under minst före barnets födelse hade varit försäkrad för en sjukpenning per dag utgick i stället ersättning motsvarande föräl- derns sjukpenning. I dessa fall motsvarande föräldrapenningen av förvärvsinkomsten. För att pappan skulle vara berättigad till ersättning över garantinivån krävdes dock att mamman också var det. Föräldrapenningen gjordes skattepliktig och pensions- grundande. (Ibid. s. 59 f.) Rätten till föräldrapenning tillkom den förälder som huvudsakligen vårdade barnet. Det lämnades till föräldrarna att själva avgöra vem av dem som skulle vårda barnet. Det ansågs tillräckligt att en av föräld- rarna vårdade barnet och föräldrapenning lämnades därför inte till båda föräldrarna . Mamman hade en särskild rätt till föräldra- penning före förlossningen och hon kunde ta efter barnets födelse utan krav på vård av barnet. (Ibid. s. 43) Papporna fick en särskild rätt till ersättning i form av sjukpenning för att i samband med ett barns födelse vara ledig från förvärvsarbete för att vårda annat barn . Syftet var att pappan vid behov skulle kunna ta hand om familjens äldre barn i samband med förlossningen. Den särskilda rätten gällde således inte förstagångspappor. (Ibid. s. 51 f.) Det inför- des även ett bosättningskrav för rätt till föräldrapenning som innebar att föräldern skulle ha varit inskriven hos allmän försäkringskassa under minst före barnets födelse. Syftet var att und- vika risk för obehörigt utnyttjande av förmånerna genom tillfällig bo- sättning i landet. (Ibid. s. 45) Moderskapsförsäkringen hade endast varit tillämplig på en bio- logisk mamma och det fanns ingen rätt till ersättning för adoptiv- och fosterföräldrar. Detta ändrades genom den nya försäkringen och dessa föräldrar likställdes nu med biologiska föräldrar. Föräldrapenning lämnades längst till den 240:e dagen efter barnets födelse. Adoptiv- och fosterföräldrar hade utöver övriga förmåner en särskild rätt till föräldrapenning vid adoption av barn som var äldre än . (Ibid. s. 48 f.) För en förälder som behövde stanna hemma för att vårda ett sjukt barn infördes en rätt till sjukpenning. Rätten tillkom familjer med två föräldrar där båda föräldrarna förvärvsarbetade och familjer med ensamstående föräldrar som förvärvsarbetade. Förmåns- tiden för sjukpenningen begränsades per familj och år och i de ingick den särskilda rätten för pappor att vara lediga i samband med ett barns födelse. (Ibid. s. 49 f.) I samband med införandet av föräldraförsäkringen ändrades lagen (1945:844) om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbets- tagare med anledning av äktenskap eller havandeskap m.m. så att den även omfattade papporna (ibid. s. 43 f.). förlängdes förmånstiden för föräldrapenningen och lämnades förmånen () sammanlagt för föräldrarna. förlängdes den tid inom vilken föräldrapenningen längst kunde tas ut . (SFS 1974:87) I regeringens proposition angavs inte några särskilda motiv till den förlängda förmånstiden (se prop. 1974:15, s. 5 f.). lämnade ett delbetänkande med förslag om att ytterligare bygga ut försäkringen. Utredningen tillsattes 1974 och hade i uppdrag att utvärdera erfarenheterna från den nya försäkringen. En av de frågor som särskilt skulle utredas var en obligatorisk fördelning av förmånstiden mellan föräldrarna. Ut- redningen konstaterade i betänkandet att utvecklingen mot att båda föräldrarna förvärvsarbetade hade inneburit nya påfrestningar och problem för småbarnsfamiljerna. Det var krävande att förena för- värvsarbete med vård av små barn. Utredningen ansåg det därför an- geläget att försäkringen även skulle ge småbarnsföräldrar ekono- miska möjligheter att förkorta sin arbetstid och därigenom få mer tid för att umgås med sina barn. Utredningen föreslog att förmånstiden skulle förlängas och att föräldrar skulle ges möjlig- het att reducera sin arbetstid genom en utökad ledighetsrätt. Ingen av föräldrarna skulle kunna få ta ut mer än sju av de åtta månaderna. Utredningen konstaterade att den nya försäkringen enbart i begrän- sad utsträckning användes av papporna och att det fortfarande var en mycket ojämn fördelning av hemarbetet mellan män och kvinnor. Pappornas uttag bedömdes visserligen komma att öka till följd av in- formationsinsatser och diskussion kring föräldraförsäkringen men det behövdes stimulansåtgärder i form av reserverade dagar. (SOU 1975:62, s. 13 f.) I den proposition som följde på betänkandet diskuterades inte frågan om en obligatorisk uppdelning av försäkringen. Att andelen pappor som använde försäkringen under barnets första månader bara var ansågs vara en rest av sekelgamla traditioner som man trodde skulle förändras efter hand. (2011, s. 165 f.; prop. 1975/76:133, s. 42) Ny förmån vid tillfällig vård av sjukt barn och ny föräldraledighetslag införs ersattes reglerna om sjukpenning för vård av sjukt barn med ett nytt system med föräldrapenning för tillfällig vård av barn. Liksom tidigare utgick ersättning när föräldern avstod från förvärvsarbete i samband med sjukdom hos barnet samt när pappan stannade hemma för att ta hand om barn vid annat barns födelse i familjen. utvidgades den nya förmånen till att omfatta för- äldrars besök inom den förebyggande barnhälsovården och i sam- band med föräldrars kontakt med förskoleverksamheten. Den om- fattade även situationen att föräldern avstod från förvärvsarbete i samband med sjukdom hos barnets ordinarie vårdare. Förmånstiden utökades i familjer med ett barn, i familjer med två barn och i familjer med tre eller flera barn. Av fick per förälder användas för föräldrakontakt med förskoleverksamheten. Ersättningen motsvarade förälderns sjuk- penning. Det fanns inte någon garantinivå för föräldrapenning för till- fällig vård av barn. (SFS 1976:279; prop. 1975/76:133, s. 42 f.) ändrades också reglerna om föräldrapenning vid adoption. Reglerna innebar att adoptivföräldrar fick rätt till föräldra- penning från den dag då de fått barnet i sin vård. Föräldrapenning lämnades under sammanlagt om barnet inte hade fyllt . Om barnet var sju men inte utgick föräldrapenning förutsatt att båda föräldrarna eller en ensamstående förälder hade varit försäkrad för sjukpenning överstigande garantinivån under minst före den tidpunkt då de fått barnet i sin vård. Om 270-dagarsvillkoret inte var uppfyllt lämnades föräldrapenning . (SFS 1976:279; bet. SfU 1975/76:30, s. 39 f.) trädde även lagen (1976:280) om rätt till för- äldraledighet i kraft och ersatte den gällande lagen om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anled- ning av äktenskap eller havandeskap m.m. Den tidigare lagen ansågs omodern och det fanns även oklarheter vad gällde pappornas ledig- hetsrätt i vissa fall. Den nya lagen innebar i princip att arbetstagaren hade rätt till ledighet från anställningen då föräldrapen- ning lämnades. 1975/76:133, s. 49 f.) Särskild föräldrapenning införs och förmånstiden förlängs Nästa reform av föräldraförsäkringen kom relativt kort efter att den nya borgerliga regeringen tillträdde 1976 och byggde bland annat på förslag om en utbyggnad av för- säkringen. Reformen innebar att förmånstiden förlängdes till totalt () samti- digt som en ny ersättningsform, särskild föräldrapenning, infördes. Ersättningen för sex av de nio månaderna skulle användas innan bar- net var . Ersättningen för de resterande tre måna- derna utgavs i form av särskild föräldrapenning och kunde användas antingen för heltidsledighet eller för deltidsledighet fram till dess att barnet fyllde eller avslutade det första skolåret. Den särskilda föräldrapenningen beräknades på förälderns sjuk- penninggrundande inkomst (SGI) och för en månad lämnades ersätt- ning på garantinivån. Garantinivån höjdes till per dag. Den särskilda föräldrapenningen kunde tas ut som en fjärde- dels, halv eller hel föräldrapenning. (SFS 1977:630) Det infördes också en rätt till ledighet från anställningen under tid då särskild föräldra- penning utgick. I förarbetena angavs att bakgrunden till reformen var att småbarns- föräldrar skulle få mer tid för att umgås med sina barn och möjlighet att förkorta sin arbetstid och därigenom även förkorta tiden i för- skolan för barnet. Utgångspunkten var också att valfrihet och jäm- ställdhet skulle främjas. Genom den särskilda föräldrapenningen gavs möjlighet till ledighet vid barns skolstart. I propositionen redogjordes även för den nya regeringens mål för familjepolitiken om att skapa en god uppväxtmiljö för barnen och social trygghet för barnfamiljerna. 1976/77:117, s. 34 f.) Det infördes nu också en regel om att den särskilda föräldrapen- ningen skulle fördelas så att var och en av föräldrarna hade rätt till hälften av ersättningsdagarna. Åtgärden ansågs bidra till att öka pap- pornas uttag av föräldrapenning. Den obligatoriska uppdelningen väckte dock kritik under remissbehandlingen. Flera remissinstanser ansåg att det fanns situationer då det borde få göras undantag från en Det framfördes bland annat att föräldrar som var egenföretagare inte kunde ta ut alla ersättningsdagar vilket kunde drabba barnen som fick mindre föräldrakontakt jämfört med andra barn. Med anledningen av kritiken infördes en möjlighet att över- låta dagar till den andra föräldern. 1976/77:117, s. 40 f.) Åldersgränsen i fråga om föräldrapenning i samband med adop- tivbarns ankomst till adoptivföräldrarna höjdes från sju till . Vidare ändrades reglerna för barn som adopterats i åldern så att föräldrapenning lämnades för samtliga barn i samband med barnets ankomst till familjen. Det kvalificeringsvillkor som tidigare hade gällt för att få rätt togs bort. Vid sam- ma tillfälle ändrades bestämmelserna om föräldrapenning för tillfällig vård av barn i samband med barns födelse så att pappan fick rätt till ersättning också vid det första barnets födelse. Syftet var att ge pap- pan viss möjlighet att hjälpa till med vården av barnet i anslutning till födelsen. I förarbetena uttalades att det i den situationen fick anses föreligga en faktisk vårdsituation och att pappans hjälp kan behövas. 1976/77:117, s. 45) Vid riksdagsbehandlingen av propositionen var oppositionen nega- tiv till att utöka förmånstiden till totalt . Ett antal social- demokratiska riksdagsledamöter motionerade om att förmånstiden i stället borde vara längst eftersom en längre förmånstid ansågs riskera kvinnornas position på arbetsmarknaden. Man var vidare kritisk till att inte hela förmånstiden med särskild föräldra- penning ersattes i enlighet med inkomstbortfallsprincipen, vilket an- sågs dåligt ur ett jämställdhetsperspektiv. Motionerna röstades ned. (2011, s. 170 f.) Ny föräldraledighetslag och utvidgad ledighetsrätt trädde lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. i kraft. Lagen ersatte den dåvarande lagen om rätt till föräldraledighet. infördes en möjlighet för föräldrar att vara helt lediga från arbetet fram till dess att barnet var gammalt och en möjlighet att förkorta sin normala arbetstid med tre fjärdedelar fram till dess att barnet hade uppnått ålder eller till den senare tidpunkt då barnet avslutat det första skolåret. Rätten till ledighet gjordes fristående från föräldraförsäkringens förmåns- I förarbetena lyftes den vidgade ledighetsrätten fram som en viktig familjepolitisk reform som möjliggjorde för fler grupper av föräldrar att avsätta mer tid för barnen. Det betonades att ledighets- rätten även gällde småbarnspappor, varför reformen ansågs vara en jämställdhetsåtgärd. När det gällde rätten till deltidsledighet ansågs behovet som störst och under det första skol- året. 1977/78:104, s. 27) Ersättningen för inkomstförlust höjs och havandeskapspenning införs För att få pappor att öka sitt uttag av föräldrapenning ändrades regel- verket så att även i den särskilda föräldrapenningen ersattes enligt inkomstbortfalls- principen och tio särskilda dagar utpekades för pappornas rätt till föräldrapenning för tillfällig vård av barn i samband med barns födelse. omfattades pappornas särskilda rätt av den totala för- månstiden för föräldrapenning för tillfällig vård av barn. ändrades förmånstiden för den övriga föräldrapenningen vid tillfällig vård av barn till per barn och år (vid sjukdom, smitta eller besök i den förebyggande hälsovården). Åldersgränsen för för- äldrapenning för tillfällig vård av barn höjdes från tio till . Det infördes vidare regler om att föräldrapenning endast utgick då barnet var bosatt i landet. Reglerna för föräldrapenning vid adoption ändra- des och lämnades för barn som var vid adoptionstillfället. (SFS 1979:644; prop. 1978/79:168, s. 30 f.)