sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — Folkbokföringen uppställer med andra ord ytterligare krav för bosättning för icke yrkesaktiva utöver de krav som finns i förord- ning 883/2004, vilket riskerar att vara oförenligt med unionsrätten i de fall är behörig stat och de icke yrkesaktiva bedöms som EU- rättsligt bosatta i landet eftersom dessa personer då torde omfattas av de svenska sociala trygghetssystemen och ha tillgång till förmåner på samma villkor som övriga bosatta i landet i den mån de uppfyller eventuella förmånsvillkor. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES Gällande förmåner vid sjukdom görs i förordning 883/2004 en dis- tinktion mellan kontantförmåner vid sjukdom (benefits in cash) och vårdförmåner (benefits in kind). Kontantförmåner är förmåner som täcker inkomstbortfall på grund av sjukdom. har definierat kontantförmåner vid sjukdom som periodiska bidrag som syftar till att säkerställa en ersättningsinkomst eller ett ekono- miskt stöd avsett att bibehålla den sjukes och eventuella familje- medlemmars generella levnadsnivå.13 Följande definition ges av vård- förmåner i artikel 1 (va) i förordning 883/2004: Enligt avdelning III kapitel 1 (förmåner vid sjukdom, moder- skaps- och likvärdiga faderskapsförmåner) är vårdförmåner för- måner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning vilka är avsedda att tillhandahålla, tillgängliggöra, direkt betala eller ersätta kostnaden för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sido- tjänster till denna vård. Detta inbegriper förmåner vid långvarigt vårdbehov. Enligt avdelning III kapitel 2 (olycksfall i arbetet och arbetssjuk- domar) definieras vårdförmåner som alla förmåner relaterade till olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar enligt definitionen ovan vilka tillhandahålls inom ramen för medlemsstaternas system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar.14 Det kan konstateras att definitionen av vårdförmåner är relativt generell jämfört med kontantförmåner vid sjukdom, pensionsför- måner eller familjeförmåner. Å andra sidan saknas helt en defini- tion för andra förmåner inom ramen för förordning 883/2004, till exempel arbetslöshetsersättningen. Även artiklarna 17–20 respektive artiklarna 37–38 om arbetsska- dor i förordning 883/2004 är styrande för vårdförmåner. 13EU-domstolen dom Acereda Herrera, C-466/04, ECLI:EU:C:2006:405, punkt 33. 14Till definitionen av en vårdförmån har det gjorts ett tillägg genom förordning 987/2009. Enligt förordningen är vårdförmåner som tillhandhålls genom avdelning III i kapitel 1 för- måner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning och som är avsedda att till- handahållas, direkt betalas eller ersätta kostnader för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper även långvarigt vårdbehov. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES I artiklarna 17 och 21 i förordning 883/2004 regleras situationer när en person inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten, eller vistas i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Gällande vårdförmåner avser artikel 17 de fall när en försäkrad per- son och dennes familjemedlemmar är stadigvarande bosatta (i enlig- het med artikel 1 j i förordning 883/2004) i en annan medlemsstat än den behöriga staten. En sådan person erhåller vårdförmåner i bosätt- ningsstaten och den behöriga staten. Den behöriga staten står för vårdkostnaderna även i bosättningsstaten. Artikel 18 i förordningen reglerar den försäkrades och dennes familjemedlemmars tillgång till vård under vistelse i den behöriga staten. Särskilt för gränsarbetare, det vill säga de arbetstagare som återvänder eller minst en gång till bosättningsstaten, och deras familjemedlemmar, gäller enligt artikel 18, att de har rätt till vårdförmåner under vistelse i den behöriga medlemsstaten. Om den behöriga staten är , , , eller gäller dock att de av en gränsarbetares familjemedlemmar som är bosatta i samma medlems- stat som gränsarbetaren endast har rätt till de vårdförmåner som av medicinska skäl blir nödvändiga under vistelsen i den behöriga medlemsstaten.15 Artikel 19 i förordning 883/2004 reglerar tillgång till vårdförmåner vid tillfällig vistelse utanför den behöriga medlems- staten, och artikel 20 vad som gäller vid resa inom unionen i syfte att erhålla vårdförmåner. I ovan nämnda artiklar ges grunden för bestämmelserna rörande återbetalning av kostnader relaterade till vård. De vårdförmåner som utges av en medlemsstats annan medlemsstats institutions räkning ska återbetalas i sin helhet i enlighet med förordning 987/2009.16 Återbetalningarna ska fastställas och genom- föras i enlighet med artiklarna 62–64 i samma förordning, sedan de faktiska utgifterna styrkts eller på grundval av fasta belopp för de medlemsstater vars administrativa strukturer är sådana att inte ersätt- ning på grundval av faktiska utgifter inte är tillämpliga. Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter, får föreskriva andra metoder för återbetalning eller avstå från all återbetalning mellan institutioner under dem. 15I bilaga III har vissa medlemsstater gjort undantag för gränsarbetares familjemedlemmar, däribland . 16Artiklarna 35 och 41 i förordning 883/2004. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES När det gäller de omfattande vårdförmåner anges i artikel 33 i förordning 883/2004 att en försäkrad person eller en familjemedlem som har tillerkänts rätt till en protes, ett betydande hjälpmedel eller andra omfattande vårdförmåner av en institution i en medlemsstat, innan denne blev försäkrad enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen i en annan medlemsstat tillämpar, ska ha rätt till dessa förmåner på den förstnämnda institutionens bekostnad, även om förmånerna tillhandahålls efter det att personen blivit försäkrad enligt den lagstiftning som den andra institutionen tillämpar. Artikel 37 rör transportkostnader, för en person som råkat ut för ett olycksfall i arbetet och lider av en arbetssjukdom, antingen till bo- sättningsorten eller till ett sjukhus. I dessa fall ska den behöriga institutionen i en medlemsstat enligt vars lagstiftning ersättning ut- går för sådana kostnader betala kostnaderna för transport till mot- svarande ort i en annan medlemsstat där personen i fråga är bosatt, under förutsättning att institutionen i förväg lämnar sitt samtycke till en sådan transport. Sådant samtycke skall icke krävas när det gäller gränsarbetare. I Administrativa kommissionens beslut S5 framgår vilka vård- förmåner som ska beaktas vid beräkningen av återbetalning enligt 62, 63 och 64 i förordning 987/2009 samt vilka som inte omfattas.17 I beslutet framgår att vårdförmåner som ska beaktas vid beräkning av återbetalning är sådana förmåner som betraktas som förmåner enligt den nationella lagstiftningen som tillämpas av den institution som utgett förmåner om rätt till förmånerna utgetts enligt artik- larna 17, 19, 20, 22, 24.1, 25, 26, 27.1, 27.3, 27.5, 28, 34, 36.1 och 36.2 i förordning 883/2004. Även följande ska betraktas som vårdförmåner enligt förordning 883/2004 vid beräkning av återbetalningar: Vårdförmåner enligt en vårdförsäkring som ger rätt till full eller partiell betalning av vissa kostnader som följer av den försäkrade personens vårdbehov och som denne har direkt nytta av till exempel kostnader för vård och omsorg i hemmet eller vård- 17 Beslut nr S5 av om tolkningen av begreppet vårdförmåner enligt defini- tionen i artikel 1 va i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 vid sjukdom eller moderskap i enlighet med artiklarna 17, 19, 20, 22, 24.1, 25, 26, 27.1, 27.3, 27.4, 27.5, 28, 34, 36.1 och 36.2 i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 samt om beräkningen av de belopp som ska återbetalas enligt artiklarna 62, 63 och 64 i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 (2010/C 106/18). Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES inrättning, inköp av vårdutrustning och ombyggnadsarbeten i bostaden. Sådana vårdförmåner ska i huvudsak vara avsedda att komplettera vårdförmåner vid sjukdom i syfte att förbättra de vårdbehövande personernas hälsotillstånd eller livskvalitet. Vårdförmåner som inte utges på grund av en vårdförsäkring men som är av samma karaktär och har samma ändamål som de vård- förmåner som avses ovan, om de kan beaktas som vårdförmåner från socialförsäkringen i enlighet med förordning 883/2004 och kan förvärvas på samma sätt som avses ovan och enligt de ovan nämnda artiklarna i förordning 883/2004. Det som inte ska betraktas som kostnader för vårdförmåner enligt de ovan nämnda artiklarna i förordning 883/2004 är: Kostnader för förvaltning av sjukförsäkringssystemet, t.ex. kost- nader för handläggning och behandling av ärenden som rör ersättning till enskilda personer och återbetalning mellan insti- tutionerna. Kostnader för beviljande av förmåner, t.ex. läkararvode för utfär- dande av de läkarintyg som krävs för bedömningen av en sökan- des invaliditetsgrad eller arbetsförmåga. Kostnader för medicinsk forskning och subventioner till inrätt- ningar för förebyggande hälso- och sjukvård som avser allmänna hälsoåtgärder samt kostnader för allmänna åtgärder som inte avser någon specifik risk. Avgifter betalade av enskilda personer. Sammantaget kan det konstateras att vårdförmåner omfattar sådana förmåner som avser att tillhandahålla, direkt betala eller ersätta kostnader för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper förmåner vid långvarigt vårdbehov. Dessutom inbegriper definitionen vårdförmåner förmåner relate- rade till olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar som ryms inom ramen för medlemsstaternas system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES Personer som är försäkrade i kan ha tillgång till vårdförmåner i andra stater och på motsvarande sätt kan försäkrade i andra stater ha tillgång till vårdförmåner i . Detta regleras av nationell lag- stiftning, , och då särskilt förordning 883/2004, rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (förordning 1408/71), samt av och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (patientrörlighetsdirektivet).18 Därutöver finns reglering i de avtal, konventioner och överenskommelser om sjuk- vårdförmåner som ingått med andra stater. har anmält att följande ska klassificeras som förmåner vid sjukdom som avses i artikel 3 i förordning 883/2004: sjukpenning, rehabilitering, rehabiliteringsersättning, smittbärarpenning, närstå- endepenning, handikappersättning, assistansersättning, bilstöd, till- fällig föräldrapenning, vårdbidrag och graviditetspenning enligt SFB, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., lagen (1991:1047) om sjuklön, lagen (1991:419) om resekost- nadsersättning vid sjukresor, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård samt gränssjukvårdsförordning (1962:390). 25.3.3Vad innebär en vårdförmån i Det faktum att har anmält att vissa lagstiftningar ska klassi- ficeras som förmåner vid sjukdom som avses i artikel 3 i för- ordning 883/2004 leder till vissa oklarheter om vad vårdförmåner inom framför allt hälso- och sjukvårdsområdet faktiskt omfattar. Enligt 3 c § HSL ska erbjuda en god hälso- och sjuk- vård åt dem som, utan att vara bosatta i , har rätt till vård- förmåner i vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer 18 EUT L 88, , s. 45-65. Direktivet har införlivats i svensk lag genom lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES av förordning 883/2004. Frågan är dock vad begreppet god hälso- och sjukvård för denna grupp innebär. I förarbetena identifieras fem krav för att hälso- och sjukvården ska kunna uppnå de övergripande målen om att vara en god hälso- och sjukvård.19 Vården ska: Tillgodose patienternas behov av trygghet och kvalitet. Präglas av en helhetssyn på den enskildes förhållanden. nära och lätt tillgänglig. Utgå från den enskildes eget ansvar för sin hälsa och vara grun- dad på aktning för människors rätt till självbestämmande och okränkbarhet. organiserad så att goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdens personal underlättas. Staten är ansvarig för den övergripande hälso- och sjukvårdspoli- tiken, medan landstingen och kommunerna har ansvaret för plane- ring, finansiering och drift av hälso- och sjukvården. Det betyder att även om det finns nationella regelverk och riktlinjer för hälso- och sjukvård samt tillsyn, så är det upp till landstingen och kom- munerna genom det regionala självstyret att inom vissa ramar ut- forma och tillhandahålla hälso- och sjukvård. Som bland annat har konstaterats av finns betydande regionala och andra skillnader gällande den vård och behandling som erbjuds i Sverige.20 Gällande 3 c § HSL är det inom vissa ramar upp till det berörda att närmare definiera dess skyldigheter att erbjuda god vård enligt denna bestämmelse. Det kan innebära att det i likhet för den del av befolkningen som omfattas av 3 § HSL kan finnas vissa regionala skillnader gällande den vård som tillhandages av lands- tingen. Det är således svårt att närmare klargöra vad som utgör en vårdförmån i för de som omfattas av samordningsbestäm- melserna utifrån de skyldigheter ett landsting har att tillhandahålla hälso- och sjukvård enligt HSL. 1981/82:97 s. 23. 20Se (2011). Ojämna villkor för hälsa och vård: Jämlikhetsperspektiv på hälso- och sjukvården. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES Den hälso- och sjukvård som landstingen är huvudmän för om- fattar öppen och sluten vård såväl som sjuktransporter, sjukresor och hjälpmedel. Landstingen kan vidare överlåta skyldigheten att erbjuda hemsjukvård till kommunerna. Den kommunala hälso- och sjukvården, som är nära kopplad till beslut enligt socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) står för av den offentliga sektorns hälso- och sjukvårdsutgifter. Kommunens ansvar enligt LSS gäller i princip gentemot dem som är bosatta i kommunen.21 Vid bedömningen av var en person ska anses bosatt kan ledning enligt förarbetena hämtas från folkbokförings- lagens bestämmelser om rätt folkbokföringsort. Det förutsätts att en bosättningskommun finns i . För tillfälliga besökare från annat land finns inte någon rätt till LSS-insatser och därmed inte heller hälso- och sjukvård i samband med sådana insatser. Enligt SoL är det ytterst vistelsekommunen som ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild. Om det står klart att en annan kommun än vistelsekommunen (en bosättningskommun) ansvarar för stöd och hjälp åt en enskild, är vistelsekommunens ansvar begränsat till akuta situationer. Personer som inte bedöms ha hemvist i en kommun där de tillfälligt vistas har bara rätt till bistånd för att avhjälpa en akut nödsituation som inte går att lösa på annat sätt. Det kan följaktligen konstateras att rätt till vårdförmåner enligt 3 c § HSL är snävare än definitionen av vårdförmåner enligt sam- ordningsbestämmelserna eftersom denna även inkluderar förmåner vid långvarigt vårdbehov samt sjukvårdsprodukter, som även om- fattar hjälpmedel. Detta är vård som i alla fall delvis faller inom ramen för kommunernas hälso- och sjukvårdsåtagande. Min bedömning är att det finns ett behov av att utreda gränsöver- skridande hälso- och sjukvården enligt förordning 883/2004 beträf- fande de delar som åligger den kommunala hälso- och sjukvården. Det saknas en grundläggande kunskapsöversikt beträffande patienter som får vård i och där också hänsyn tas till uppdelning av ansvaret på flera huvudmän (se vidare kapitel 28). Jag anser att frågan är så komplicerad, bland annat på grund av att viss hälso- och sjukvård är så intimt sammankopplad med socialtjänst- området, att en översyn bör göras av en särskild utredning. 21 16 § LSS. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES även utanför denna utrednings uppdrag. Behovet av en sådan ut- redning är särskilt angeläget mot bakgrund av Europeiska kommis- sionens förslag gällande översyn av EU:s lagstiftning om samordning av de sociala trygghetssystemen som presenterades . Förslaget omfattar bland annat nya bestämmelser kring förmåner vid långvarigt vårdbehov. 25.4Kostnadsansvar och debitering av kostnader I gränsöverskridande situationer inom EU eller Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet (EES) är huvudregeln att den behöriga staten står för vårdkostnaderna i vårdstaten. Kostnaderna för denna vård faktureras som regel av vårdstaten till den behöriga staten via det direktbetalningssystem som finns för förordning 883/2004. sköter betalningsflödena mellan och övriga medlemsstater gällande gränsöverskridande vård samt ansvarar för själva utbetalningen. Förfarandet för ersättning m.m. av vårdkost- nader regleras i förordning 987/2009 (se ovan). I enlighet med 4 § förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i internationella förhållanden ska Försäkrings- kassan ersätta ett landsting för kostnader som avser hälso- och sjukvård, tandvård, sjukresor, sjuktransporter och inköp av varor som omfattas av bestämmelserna i läkemedelsförmånslagen om: Kostnaderna har uppkommit till följd av förordning 1408/71 när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, Kostnaderna har uppkommit till följd av förordning 883/2004, Det följer av en överenskommelse om social trygghet eller sjuk- vårdsförmåner mellan och annan stat, eller Kostnaderna avser personer som vid tillämpning av förord- ning 883/2004 bedöms vara bosatta i men som inte ska folkbokföras. Detta gäller inte kostnader som landstingen ansvarar för enligt lagen (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. Enligt 2 § i lagen (2013:514) om landstingens och SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet är landstingen kostnadsansvariga för ersättningar som har bestämts enligt 1, 7, 8 eller 9 § ersättningslagen eller förordning 883/2004 om personen i fråga vid tiden för den vård ersättningen avsåg var bosatt inom , eller kvarskriven enligt 16 § FOL och stadigvarande vistades där. Vidare har kommunerna kostnadsansvar för ersättning som avser hjälpmedel som de skulle haft kostnadsansvar för om dessa tillhandahållits i Sverige.22 Landstingen och kommunerna kompenseras för detta kostnadsansvar i enlighet med den kommunala finansieringsprincipen.23 Jag har uppmärksammats på att det finns administrativa svårig- heter gällande debitering för vissa personer som har erhållit vård i , men som har en annan behörig stat, samt för personer som har som behörig stat, men som inte är folkbokförda. Detta är bland annat en följd av att nuvarande administrativa system inom vården utgår ifrån folkbokföringen, vilket visar på behovet av att utveckla kompletterande administrativa system för personer som är i gränsöverskridande situationer. När det gäller debitering av kostna- der till för personer som omfattas av person- kretsen i förordning 883/2004, borde mitt förslag om ett förtydligat krav för den enskildes skyldighet att kunna visa sin rätt till vård- förmåner bidra till att i alla fall delvis tydliggöra vilka gruppen om- fattar samt ge underlag för debitering av kostnader (se vidare nedan). Vidare finns det problem kring den grupp som är folkbokförd i , men där vårdkostnaderna ska bäras av den behöriga staten som inte är . Det gäller till exempel personer som bor i men som arbetar i en annan stat. Dessa personer har rätt till vårdförmån i bosättningsstaten () på bekostnad av den behö- riga staten. Men om dessa personer är folkbokförda i kan det missas av vårdgivaren att begära ersättning från , och får då ingen möjlighet att begära ersättning från den behöriga staten. I samband med vård skulle vårdgivarnas ansvar att i dessa fall begära ersättning från kunna tydliggöras genom att den enskilde visar upp ett S1-intyg24. För vård- givaren är det dock, genom de administrativa rutiner och register som föreligger , svårt att se skillnad mellan en person som är 224 § lag (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. 2012/13:150, s. 83–84. 24Intyg om tillgång till vård för personer som bor i ett annat land än där de är försäkrade. Detta gäller utsända, gränsarbetare, pensionär eller statligt anställd och deras familjemedlemmar. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES folkbokförd, där kostnaden för vården ska bäras av , och en person som är folkbokförd och vars vårdkostnad ska bäras av en annan stat på grund av samordningsförordningen. Denna administra- tiva svaghet kan leda till att står för vårdkostnader som vi skulle kunna få återbetalda från en annan stat. 25.5.1Rätt till vårdförmåner i Förslag: De personer som har rätt till vårdförmåner enligt för- ordning 883/2004 i 8 kap. 2 § HSL ska kunna visa sin rätt till vårdförmån, till exempel genom ett intyg, för att ska vara skyldigt att erbjuda dem icke nödvändig eller subventio- nerad vård. Skyldigheten att visa sin rätt till vårdförmån enligt förordning 883/2004 gäller även familjemedlemmar till sådana personer, förutsatt att familjemedlemmen också befinner sig i en gränsöverskridande situation. Därutöver tydliggörs landstingens skyldighet att även erbjuda vård till icke förvärvsaktiva som har rätt till vårdförmåner i enligt förordning 883/2004. För en person som varken är yrkesverksam eller arbetslös är det där denne vistas som är skyldigt att erbjuda vården enligt ovan förordning. Paragrafens hänvisning till förordningens avdelning III, kapi- tel 1 tas bort eftersom en hänvisning till enbart vårdförmåner bedöms vara tillräckligt. Hänvisningen till förordningens avdel- ning III är inte överensstämmande med kapitlets namn i förordningen. Likartade förändringar föreslås för 5 a § TvL och 4 § punkt 2 läkemedelsförmånslagen. Följdändringar föreslås även för 2 § lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, 2 § lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, 7 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168) samt 5 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd. Nuvarande intygsförfarande bör även ses över. Skälen för förslaget: Utifrån bland annat att Europeiska kommis- sionen har uppmärksammat svårigheter rörande tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) för personer som omfattas SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka är behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet, finns ett behov av att tydliggöra när rätt till vårdförmåner enligt 8 kap. 2 § HSL, 5 a § TvL samt 4 § läkemedelsförmånslagen föreligger. De föreslagna förändringarna syftar bland annat till att tydlig- göra landstingens skyldighet att erbjuda vård till de personer som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka bedöms som behörig stat genom arbete eller EU-rättslig bosättning, samt dess familjemedlemmar. I en icke gränsöverskridande situation gäller att en person som är bosatt i ska erbjudas hälso- och sjukvård av det landsting inom vilket han eller hon är bosatt. Därutöver gäller för personer som, utan att vara bosatta, som har rätt till vårdförmån enligt förordning 883/2004, att landstingen ska erbjuda hälso- och sjukvård även till dem.