sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Det innebär att dessa garanteras samma rätt att träffa sina offentliga försvarare som andra misstänkta eller tilltalade enligt 21 kap. 9 § RB. Av 1 kap. 2 § första stycket 2 häkteslagen fram- går också uttryckligen att personer som är häktade av annan anled- ning än misstanke om brott omfattas av lagen. Häkteslagens bestäm- melser – och de rättigheter som den för med sig – är följaktligen även tillämpliga på den som är häktad som eftersökt enligt en europeisk arresteringsorder (eller nordisk sådan). Det innebär i förlängningen att dessa garanteras samma möjligheter att kontakta sin försvarare som andra intagna. Häkteslagens bestämmelser tillämpas också på personer som är gripna eller anhållna som eftersökta en- ligt en arresteringsorder. Detta framgår dock inte särskilt av för- fattning. För att tydliggöra direktivets genomslag föreslår vi därför en mindre förändring av häkteslagen. Den innebär att det uttryckligen ska framgå att eftersökta personer som är gripna eller anhållna om- fattas av lagens bestämmelser. I realiteten handlar det alltså enbart om att tydligare befästa redan gällande ordning. Av svensk rätt följer slutligen att ett barn som är eftersökt har rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhör – på samma sätt som miss- tänkta och tilltalade i ett svenskt förfarande. Reglerna om förunder- sökning i brottmål slår igenom även här. Som framgår av avsnitt 6.6.2 har en misstänkt alltid rätt att ha en offentlig försvarare närvarande vid förhör som hålls med honom eller henne och förhör som hålls på hans eller hennes begäran. Då eftersökta alltid har offentliga för- svarare har de därför också en oinskränkt rätt att ha sina försvarare Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … närvarande vid egna förhör under utredningen av om ett överläm- nande ska ske. Vid förhören får försvararen ställa frågor m.m. När domstolen prövar frågan om överlämnande ska ske ska som utgångspunkt hållas en förhandling, se 5 kap. 2 § arresteringsorder- lagen. Till denna ska den eftersökta och försvararen kallas. I förhör med den eftersökte hos domstolen får försvararen ställa frågor. Även de generella bestämmelserna om dokumentation gäller. Att en försvarare deltar vid ett förhör under utredningen av om en efter- sökt ska överlämnas ska således noteras. Vidare ska en förhörsutsaga antecknas m.m. Vid förhandlingen i domstol ska antecknas vilka som deltar och förhör vid förhandlingen dokumenteras. Sammanfattningsvis görs därför bedömningen att svensk rätt – in- klusive det mindre förtydligande som föreslås i häkteslagen – upp- fyller kraven på att eftersökta personer ska ha rätt till biträde av för- svarare och rätt till rättshjälp m.m. Direktivet föreskriver även att eftersökta barn som frihetsberövas ska ha rätt till en läkarundersökning på samma villkor som andra frihets- berövade barn. I den svenska rättsordningen är detta fallet . Häkteslagens bestämmelser gäller även personer som är frihets- berövade i anledning av ett förfarande i samband med en europeisk arresteringsorder (se även det i föregående avsnitt föreslagna förtyd- ligandet av häkteslagen). Ett eftersökt barn som frihetsberövats har alltså rätt till läkarundersökning på samma villkor som en annan in- tagen, dvs. i enlighet med vad som följer av 5 kap. 1 § häkteslagen (se även häktesförordningen [2010:2011] samt Kriminalvårdens föreskrif- ter och allmänna råd om häkte, KVFS 2011:2, och föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7). Rättigheter i samband med frihetsberövande Barn som är eftersökta ska garanteras samma skydd när det gäller frihetsberövande som misstänkta eller tilltalade barn. Det innebär, till en början, att ett frihetsberövande – särskilt häktning – ska ske som en sista utväg och att frihetsberövande, om möjligt, i stället ska er- sättas med alternativa åtgärder. Detta i enlighet med vad som framgår Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … av artiklarna 10–11 (se närmare avsnitten 10.2.2 och 10.2.3). Om det ändå är nödvändigt att frihetsberöva det eftersökta barnet ska han eller hon, vid frihetsberövandet, behandlas på det sätt som arti- kel 12 förutsätter (se närmare avsnitt 10.2.4). När det gäller det grundläggande kravet på att eftersökta barn ska frihetsberövas, särskilt häktas, enbart som en sista utväg – och för kortast möjligast tid – finns särskilda regler i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Huvudregeln är visserligen att åklagaren ska anhålla den eftersökte om det inte saknas risk för att denne avviker eller på annat sätt undandrar sig ett överlämnande, se 4 kap. 5 § första stycket. Ett anhållande ska även ske om det finns risk för att den eftersökte, genom att undan- röja bevis eller på något annat sätt, försvårar utredningen av en gär- ning som omfattas av arresteringsordern. Särskilda regler ifråga om anhållande gäller dock för personer . Den som inte har fyllt får anhållas endast om det finns synnerliga skäl, se 4 kap. 5 § tredje stycket. Med synnerliga skäl avses detsamma som vid tillämp- ningen av 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare12 (se närmare avsnitt 10.3.2). Om det finns skäl för an- hållande, men är tillräckligt med reseförbud eller anmälningsskyldig- het ska en sådan åtgärd beslutas i stället för att den eftersökte anhålls.13 För beslut om häktning gäller samma förutsättningar som för an- hållande av en eftersökt. Den eftersökta som inte har fyllt får alltså enbart häktas om det finns synnerliga skäl. Ett beslut om an- hållande eller häktning ska upphävas, om ett fortsatt frihetsberövande skulle vara oskäligt med hänsyn till den tid frihetsberövandet har pågått och den påföljd som har dömts ut eller som kan komma att dömas ut om den eftersökte döms för gärningen. Vid handläggningen tillämpas i övrigt – till övervägande del – de allmänna reglerna om häktning i . För eftersökta personer , dvs. barn, gäller också bestämmelserna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Det nu redovisade innebär att barn som är eftersökta – när det gäl- ler rätten till begränsning av frihetsberövande och användningen av alternativa åtgärder m.m. – garanteras samma typ skydd som andra 12Friman, m.fl., a.a, s. 212 f. 13Se vid föregående not a.a., s. 213. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … misstänkta eller tilltalade barn i en svensk förundersökning. Vi menar att detta är tillfyllest för att tillgodose direktivets krav. Att svensk rätt tillgodoser dessa grundläggande krav gällande fri- hetsberövade är dock i sig inte tillräckligt. Som framkommit kräver direktivet också att ett eftersökt barn som frihetsberövas garanteras vissa rättigheter; samma rättigheter som andra frihetsberövade barn. Detta betyder att reglerna om placering samt de andra rättigheter som direktivet genererar bör gälla även för de barn som frihetsberövats i samband med en europeisk arresteringsorder. I förlängningen innebär detta att häkteslagens bestämmelser, med i avsnitt 10.5.2 föreslagen förändring, bör vara tillämplig även på personer som är eftersökta. Som redovisats ovan föreslår vi här ett mindre förtydligande i häktes- lagen. Det befäster uttryckligen gällande ordning dvs. att häkteslagen, förutom häktade, även omfattar eftersökta som är gripna eller an- hållna. Snabb och omsorgsfull handläggning Även artikel 13, som gäller snabb och omsorgsfull handläggning, ska tillämpas på förfaranden där barn är eftersökta enligt en europeisk arresteringsorder. Av det följer att medlemsstaterna ska vidta lämp- liga åtgärder för att se till att förfarandet genomförs skyndsamt och med vederbörlig omsorg. Lämpliga åtgärder ska också vidtas för att se till att barn alltid behandlas på ett sätt som tar hänsyn till deras vär- dighet och som är lämpligt för deras ålder, mognad och förmåga att förstå – och med beaktande av deras särskilda behov som t.ex. kom- munikationssvårigheter. Vid den närmare analysen av direktivets krav är en första fråga vad som avses med kravet på skyndsamhet när det gäller förfaranden som gäller barn som är föremål för en arresteringsorder som avser lag- föring eller verkställighet. Viss ledning ges i ingressen.14 Där framgår att det är viktigt att hålla de tidsfrister som allmänt gäller för förfa- randen i samband med en europeisk arresteringsorder – och som följer av rådets rambeslut på området (en redogörelse för rådets rambeslut finns ovan, i avsnitt 13.1). 14 Se beaktandesats 62. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … Vi anser att svensk rätt svarar mot direktivets krav även i denna del. Av lagen om överlämnande från enligt en europeisk arrester- ingsorder följer flera krav på skyndsam handläggning. Av 4 kap. 3 § följer t.ex. att utredningen om förutsättningar för överlämnande från ska bedrivas skyndsamt. Om den eftersökte frihetsberövas föreligger också särskilda krav på skyndsam handläggning. Rättens handläggning ska under alla förhållanden ske skyndsamt, se 5 kap. 2 §. Det innebär att målet ska handläggas som ett förtursmål.15 I 5 kap. 3 § finns därutöver bestämmelser om tidsfrister för tingsrättens beslut i ärenden om överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder. Dessa tidsfrister överensstämmer med dem som rambeslutet ställer upp.16 I övrigt präglas förfarandena av samma krav som svenska för- undersökningar och rättegångar. Det innebär att hänsyn ska tas till barns särskilda behov m.m. Några författningsåtgärder är sammanfatt- ningsvis inte nödvändiga. Rätt till skydd av privatlivet Att direktivet föreskriver att barns rätt till skydd av privatlivet ska skyddas i ett förfarande i samband med en europeisk arresterings- order vållar heller inte några större betänkligheter. Reglerna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare är t.ex. tillämp- liga när det gäller domstolens handläggning. Det följer, som fram- kommit, av 5 kap. 2 § arresteringsorderlagen. Hänvisningen innebär bl.a. att domstolen har möjlighet att, under vissa förutsättningar, för- ordna om stängda dörrar vid förhandlingen som rör frågan om överlämnande (se 27 § LUL och avsnitt 5.3–5.4). Några särskilda åt- gärder är inte påkallade för att tillgodose direktivets krav i denna del. Rätt att åtföljas av den person som har föräldraansvar m.m. Samma bedömning som ovan gör vi i förhållande till direktivets krav om att artikel 15 ska gälla även förfaranden i samband med en euro- peisk arresteringsorder. Artikeln förutser att barn ska ha rätt att åt- 15Friman, m.fl., a.a, s. 232. 16Se vid föregående not a.a., s. 234 f. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … följas av den person som har föräldraansvar eller, i förekommande fall, annan lämplig vuxen person under förhandlingar och vissa andra skeenden av förfarandet. Att allmänna processuella regler ska tillämpas som gäller ger vid handen att vårdnadshavare och andra ska underrättas och kallas till förhör samt underrättas om förhandling m.m. – i enlighet med vad lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare föreskriver (se vidare kap. 9 [t.ex. avsnitt 9.3.2]). Svensk rätt motsvarar således direktivets krav. När det gäller tillgången till effektiva rättsmedel gör sig, enligt vår uppfattning, inte några andra överväganden gällande än dem som redovisats i kap. 11. För en närmare redogörelse hänvisas därför till det kapitlet. Det ska särskilt nämnas att ett beslut gällande över- lämnande enligt lagen om överlämnande från enligt en euro- peisk arresteringsorder som huvudregel kan överklagas, se 5 kap. 9 §. Även i förhållande till utbildning av personal och yrkeskatego- rier som hanterar ärenden som involverar barn gör vi bedömningen att svensk rätt är förenlig med direktivet. I den delen hänvisas följ- aktligen till redovisningen i kap. 13. 14.3Andra gränsöverskridande förfaranden i förhållande till direktivet Bedömning: Svensk rätt uppfyller direktivets krav. Några författ- ningsändringar krävs därmed inte. Bestämmelser som reglerar internationell rättslig hjälp och internatio- nellt samarbete i brottmål finns i olika författningar. Som exempel kan nämnas lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brott- mål och lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol. I samband med genomförandet av och rådets Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … direktiv om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga om- rådet har också föreslagits en ny lag om europeisk utredningsorder.17 De redovisade författningarna och förslaget till författning bygger till övervägande del på att samma regler ska gälla som vid en svensk förundersökning eller rättegång. Eftersom vi, i föregående kapitel, analyserat den svenska rättsordningen utifrån direktivets krav menar vi att även den typ av gränsöverskridande förfaranden som är ifråga är förenliga med direktivet. Det kan också konstateras att flera av de regelverk som berör internationella förfaranden har analyserats utifrån . Lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål bygger t.ex. på att åtgärder får vägras om ett begärt förfarande strider mot europakonventionen.18 Sammantaget får den reglering som gäller gränsöverskridande för- faranden sägas uppfylla direktivet. Några författningsändringar är allt- så inte nödvändiga. 14.4Personer som fyller under ett förfarande Bedömning: Det krävs inte några lagstiftningsåtgärder för att säkerställa eftersökta personers rättigheter när det gäller personer som var barn när förfarandet inleddes, men som därefter fyllt . Detsamma gäller i förhållande till andra gränsöverskridande förfaranden. Artikel 2.3 i direktivet innebär att flera av rättigheterna ska tillämpas på personer som var barn när de blev föremål för ett förfarande enligt en arresteringsorder – eller annat gränsöverskridande förfarande – men som hunnit fylla under förfarandets gång. Detta under förutsättning att det bedöms som lämpligt med hänsyn till omstän- digheterna i det enskilda fallet. Den berörda personens mognad och sårbarhet ska beaktas. Bestämmelsen ger, ifråga om eftersökta perso- ner och när det gäller dem som är föremål för något annat gränsöver- skridande förfarande, inte upphov till några andra överväganden än dem som redovisats beträffande misstänkta och tilltalade i en svensk 17Se lagrådsremissen Nya regler om bevisinhämtning inom EU, . 18Jfr t.ex. prop. 1999/2000:61, s. 101. Rättigheter i samband med en europeisk arresteringsorder (artikel 17) … förundersökning och rättegång. Det innebär att några särskilda lag- stiftningsåtgärder inte är nödvändiga för att uppfylla direktivet. Två andra straffprocessuella frågor 15Offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad Man brukar göra skillnad på brott som hör under allmänt åtal och brott som primärt kan åtalas av målsäganden genom enskilt åtal, s.k. målsägandebrott. När det gäller målsägandebrott har målsäganden alltid rätt att själv väcka åtal; han eller hon har s.k. primär åtalsrätt. Beträffande mål- sägandebrotten har även åklagaren i vissa fall rätt att åtala, se främst 5 kap. 5 § BrB, som gäller åtal för förtalsbrott och förolämpning. I fråga om brott som hör under allmänt åtal får målsäganden en- bart väcka enskilt åtal sedan han eller hon angivit brottet och åkla- garen beslutat att inte väcka åtal, se 20 kap. 8 § RB. Det brukar kallas att målsäganden har subsidiär åtalsrätt. gällde även vissa andra begränsningar i en målsägandes subsidiära åtalsrätt. En enskild hade inte rätt att väcka åtal mot högre tjänstemän – om det rörde sig om brott som denne påståddes ha begått i tjänsten. Det var bara riksåklagaren som kunde åtala sådana offentliga funktionärer. En enskild kunde inte heller föra talan om ersättning för skada på grund av brottet. Åtalsförbudet och begräns- ningen i rätten att föra skadeståndstalan motiverades ”av det allmänna intresset av att offentlig verksamhet får fortgå utan störningar i form av en obefogad talan”1. avskaffades dock stora delar av denna ordning.2 Ändringarna innebar att de ditintills gällande begränsningarna i rätten att väcka enskilt åtal eller skadeståndstalan mot vissa offent- liga funktionärer i princip togs bort. En begränsning gäller dock 1Ds Ju 1980:13, s. 7 och 31 ff. 1981/82:34. Offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad fortfarande beträffande talan mot statsråd, justitieråd, JK samt JO, vissa andra funktionärer hos samt domare och general- advokat i (se 20 kap. 10 § RB). Ändringarna hade före- gåtts av kritik mot det tidigare gällande systemet; det ansågs principi- ellt felaktigt och stridande mot rättssäkerheten att vissa offentliga funktionärer fredades från enskilt åtal och enskilda anspråk.3 I samband med att lagstiftningen ändrades antogs också en lag om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskost- nad i vissa mål m.m., lag 1981:1310. Med offentlig funktionär avses bl.a. en arbetstagare hos staten eller arbetstagare hos kommuner, landsting eller kommunalförbund. Lagen gäller när någon väcker ett enskilt åtal eller för talan om enskilt anspråk mot en offentlig funk- tionär om talan avser brott eller åtgärd i funktionärens tjänsteut- övning eller tidigare tjänsteutövning. Regleringen kan bl.a. sägas balansera de risker som obefogade åtal och skadeståndsanspråk mot offentliga funktionärer kan föra med sig. 15.2Huvuddragen enligt gällande rätt Enligt 18 kap. 1 § gäller som huvudregel att den part som tappar ett mål ska ersätta motparten hans eller hennes rättegångskostnad. Enligt 8 § i samma kapitel ska ersättningen fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans ut- förande samt arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden varit skäligen påkallad för att ta tillvara partens rätt. Dessa bestämmelser gäller även när endast en målsägande för talan, se 31 kap. 11 § RB. Detta betyder bl.a. att den som väcker talan mot en offentlig funktionär under påstående att denne har begått brott i tjänsteutöv- ningen riskerar att få betala både sina egna och motpartens rättegångs- kostnader.4 Visserligen kan en målsägande/kärande beviljas rättshjälp om de förutsättningar som följer av rättshjälpslagen (1996:1619) är uppfyllda. Det torde dock förekomma mera sällan att en målsägande eller kärande kan beviljas rättshjälp för att få en ansvarsfråga prövad av domstol, om allmän åklagare inte velat väcka eller biträda talan. 3Se vid föregående not a. prop., s. 7 f. 4Se även redovisningen i a. prop., s. 19 f. Offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad När det gäller en offentlig funktionär som blir föremål för en dylik talan ser regleringen lite annorlunda ut. Lagen om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad i vissa mål, m.m. bygger i grunden på de allmänna bestämmelserna om rätte- gångskostnader. Regleringen medför dock några avsteg från de all- männa reglerna i . Visserligen gäller t.ex. rättegångs- balkens allmänna princip om att den part som tappar ett mål som regel ska ersätta motpartens rättegångskostnader även enligt dessa bestämmelser. Däremot får funktionären, enligt 4 § i den aktuella lagen, inom ramen för sin tjänst vidta åtgärder för att utföra sin talan, t.ex. avge skriftligt svaromål eller inställa sig till förhandling i domstol. Eget arbete och inställelse till domstol med anledning av talans förberedande och utförande anses alltså som en åtgärd i tjäns- ten. Av förarbetena följer att denna rätt gäller oavsett utgången i målet.5 Bakgrunden till regleringen är att talan är väckt mot den offentliga funktionären som representant för det allmänna och att de uppgifter som talan avser har utförts av funktionären som ett åliggande i tjänsten. Därför uppkommer i praktiken inte några kost- nader för den offentliga funktionären när det gäller eget arbete och inställelse till domstol. Har funktionären haft en offentlig försvarare eller beviljas han eller hon annan rättshjälp kan funktionären dock bli ersättnings- skyldig mot staten om han eller hon döms eller tappar målet. Några avsteg från de allmänna reglerna har inte gjorts i denna del. Vinner funktionären målet kan således motparten även bli ersättningsskyl- dig mot staten. Har funktionären haft en offentlig försvarare eller annan rättshjälp kan, men behöver alltså inte några kostnader upp- komma för honom eller henne. Då gäller de allmänna reglerna om att den som döms eller tappar målet är skyldig att betala tillbaka kostnaderna – eller viss del av dessa – till staten. De allmänna reglerna gäller också, om än med vissa tillägg, i de andra fall där kostnader för den offentliga funktionären kan upp- komma. Det rör sig främst om fall där han eller hon har anlitat ombud eller privat försvarare samt fall där funktionären förebringat bevisning. I dessa situationer har det emellertid ansetts motiverat med en särskild ordning om talan mot funktionären ogillas. Mot- parten åläggs då visserligen regelmässigt ersättningsskyldighet en- 5 Se a. prop., s. 20 ff. Offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad ligt vanliga regler. I förarbetena har dock uttalats att det är naturligt att funktionären inte ska behöva vara hänvisad till att själv försöka driva in denna fordran.6 Enligt lagen om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnader i vissa mål m.m., 5 §, ska arbetsgivaren på ansökan av funktionären utge det utdömda beloppet till honom eller henne. Detta i den mån målsäganden eller käranden inte betalt det utdömda beloppet. Arbetsgivaren inträder då intill det utgivna beloppet i funktionärens rätt gentemot mål- säganden eller käranden. En arbetstagare som frias från ett enskilt åtal för brott i utövningen av tjänsten eller om har alltså rätt att – av sin arbetsgivare – få er- sättning för den rättegångskostnad som domstolen har förpliktat målsäganden att betala, men som han eller hon inte har betalat. Samma sak gäller om ett enskilt anspråk mot funktionären ogillas. Rätten till ersättning, som alltså gäller bl.a. för arbetstagare hos staten, förutsätter dock att den friande eller ogillande domen har fått laga kraft. Detta har ansetts förenat med viss problematik. Arbets- givarverket har i en framställning till fört fram att gällande ordning innebär att funktionären kan behöva betala t.ex. en ombudskostnad med egna medel i avvaktan på att ett avgörande har fått laga kraft.7 Verket har därför föreslagit att det i lagen införs en bestämmelse om förskott till funktionären. En fråga om utformningen av 4 § samma lag har väckts av JK.8 Enligt den bestämmelsen får, som framgått, funktionären inom ramen för sin tjänst vidta åtgärder för att utföra sin talan, t.ex. avge skriftligt svaromål eller inställa sig till förhandling. Den kostnad som uppstår för arbetsgivaren anses inte vara en ersättningsgill rättegångskostnad i processen. Enligt JK förtar den nuvarande ord- ningen bl.a. i viss utsträckning rättegångskostnadsinstitutets preven- tiva effekt. Detta eftersom den som för talan mot en offentlig funk- tionär inte riskerar att behöva betala motpartens kostnader för eget prop., s. 22. 7Se skrivelse , dnr Ju2002/1594/DOM. 8Se JK:s framställning om en översyn av vissa regler om rättegångskostnad , dnr Ju2006/4494/DOM. SOU 2017:68 Offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad arbete och inställelse i domstol. JK förordar därför att den nu- varande ordningen ses över. Vårt uppdrag omfattar att överväga behovet av ändringar när det gäller de frågor som väckts genom de olika framställningarna. I före- kommande fall ska vi också föreslå nödvändiga författningsändringar. 15.4Våra överväganden och förslag 15.4.1Särskilt om kravet på att ett avgörande ska ha vunnit laga kraft