sou · H5B347 · 2017-06-02 00:00:00 — Teknik- och produktutveckling (t.ex. nanomaterial), samt utsuddade gränser mellan produktion och servicesektor vad gäller användning av reaktiva kemikalier (t.ex. 3D-skrivare och skönhetsbranschen) ut- manar regelutveckling och tillsyn. Här behövs ett förstärkt nationellt arbete kring riskbedömning och regelutveckling, med god insyn från arbetsmarknadens parter, vilket också kan medverka till att driva det europeiska regelverket i rätt riktning. Avsaknad av sådana insatser kommer sannolikt att öka hälsoriskerna framför allt i arbetaryrken. Exponering för kemiska hälsorisker har en stark social gradient. En del av den arbetsrelaterade ohälsan som vi ser inom det kemiska om- rådet är redan förebyggd (t.ex. genom förbud och reglering av asbestanvändning och framåt), dock orsakar fort- farande exponering för asbest ett stort antal cancerfall som nu Mer jämlika villkor och möjligheter kan förväntas börja minska i och med att exponeringen minskat kraftigt (men inte helt). Det illustrerar den långa ”bromssträckan” från åtgärd till effekt vad gäller t.ex. cancer orsakad av arbetet och visar hur angeläget det är att regelverket snabbt uppdateras allt efter- som ny kunskap tas fram (et al. För att utjämna hälso- skillnaderna är en effektiv kontroll viktig. Detta förutsätter emellertid att mätningar görs. För att minska ohälsa till följd av exponering för kemiska faktorer bör regeringen därför ge i upp- drag att inrätta en nationell mätdatabas för skadliga kemiska faktorer i arbetslivet. Kompetensen behöver också förstärkas genom en stärk- ning av mätkompetens och ökad utbildning inom området för arbets- miljöingenjörer. Vidare bör resurser för regel- utveckling på området förstärkas. På så sätt stärks regelarbetet vad gäller skadlig kemisk exponering i arbetslivet. Lika allvarligt som för höga kemikaliehalter är det att belasta kroppen för mycket. Det leder till utdragna smärttillstånd i muskler och leder och till långa sjukskrivningar. kom med en föreskrift 2012 (AFS:2012:2) med krav att arbetsgivarna ska bedöma risken för belastningar, dock utan fasta gränsvärden. Kommissionen anser att regeringen bör ge Arbets- miljöverket i uppdrag att utreda och överväga gränsvärden för fysisk belastning. Brister i den organisatoriska och sociala arbetsmiljön orsakar också ohälsa hos många arbetstagare i (antalet anmälda arbetssjuk- domar som beror på de här orsakerna har ökat kraftigt). beslutade om en ny föreskrift om organisa- torisk och social arbetsmiljö (AFS 2015:4). Föreskriften syftar till att minska den arbetsrelaterade ohälsan och omfattar regler om bland annat arbetsbelastning, arbetstider och kränkande särbehandling. Föreskriften förtydligar att dialog mellan chefer och anställda är i fokus. Föreskriften har varit i kraft och Kommissionen anser därför att regeringen bör ge lämplig myndighet i uppdrag att utvärdera effekterna av föreskriften. Mer jämlika villkor och möjligheter Flexibla lösningar vid behov av arbetsanpassning och arbetsbyten Regeringen bör stimulera arbetsbyten och utnyttja positiva erfa- renheter från arbetsgivarringar. Fysiskt belastande arbete är särskilt problematiskt i senare delen av arbetslivet, eftersom den fysiska styrkan avtar . I ljuset av redan genomförda och kommande pensionsreformer behö- ver en väl fungerande infrastruktur upprättas för en planerad karriär- gång inom företagen till mindre krävande fysiskt arbete, liksom för en trygg karriärväxling med byte till annan arbetsgivare. Lägg därtill att även psykosociala problem som exempelvis stress och sjukskrivningar på dagens arbetsmarknad kräver nya former av flexibla lösningar som underlättar arbetsbyten. I detta sammanhang vill Kommissionen där- för lyfta de positiva erfarenheterna av s.k. arbetsgivarringar (se 2010). En arbetsgivarring är en frivillig samverkan mellan arbetsgivare för att kunna öka personalens rörlighet på en lokal arbetsmarknad. I ringen samarbetar företagen för att hjälpa varandra med anställda som behöver byta jobb, arbetsträna eller prova på andra uppgifter, som matchar den personliga förmågan. Arbetsgivarringar har visat sig effektiva för att rehabilitera och hjälpa människor tillbaka till arbetet. De erbjuder möjligheter att prova på nya arbetsuppgifter och ibland arbetsbyten, men också vägledning och kompetensut- veckling. Regeringen bör därför tillsammans med arbetsmarknadens parter utnyttja positiva erfarenheter från arbetsgivarringar för att sti- mulera arbetsbyten och stärka stöd till återgång i arbete. Mer jämlika villkor och möjligheter Inkomster och försörjningsmöjligheter är ett av Kommissionens föreslagna målområden för att uppnå en god och jämlik hälsa (SOU 2017:4). Inkomster och ekonomiska resurser mer generellt är centrala för människors liv och hälsa genom att skapa ramarna för såväl människors materiella standard som för deras handlingsutrym- me (SOU 2016:55). En lägre inkomst kan därför kopplas till hälsa dels direkt via minskad köpkraft, men även mer indirekt via olika psykosociala processer (et al. 2010; 2016). Rent konkret innebär detta att hälsan påverkas negativt när ekonomin begränsar en persons eller familjs möjligheter att leva hälsosamt, men också att stress kring att få ekonomin att gå ihop eller att av ekono- miska skäl inte kunna delta i samhällsliv och aktiviteter som man önskar. Det är viktigt att konstatera att det förts en vetenskaplig diskus- sion kring ett antal frågor rörande sambandet mellan inkomst och hälsa. För det första diskuteras ofta betydelsen av inkomstojämlikhet för hälsa utan att skilja på två olika typer av kopplingar mellan inkomstspridning och hälsa. Å ena sidan kan låga inkomster vara län- kade till dålig hälsa (för dem som har låg inkomst), å andra sidan kan inkomstojämlikhet i sig vara problematiskt för allas hälsa. Den senare tanken förknippas kanske främst med Wilkinson och Picketts arbeten (se t.ex. Wilkinson och Pickett 2010). Det vetenskapliga stödet för idén att inkomstojämlikhet i sig är skadligt för allas hälsa är dock relativt omtvistat. Sannolikt är det snarare så att ojämlikhet i ett sam- hälle drabbar de med mindre resurser mest (Marmot 2015, s. 282). är det avgörande för Kommissionens bedömning att det finns robust stöd för sambandet mellan låga inkomster och dålig hälsa (Deaton 2016). Detta samband mellan inkomst och hälsa, och i synnerhet mellan inkomst och dödlighet, är för det andra utpräglat kurvlinjärt. Det innebär att sambandet är mycket starkt i den nedra halvan av inkomstfördelningen, men sedan flackar av ju högre upp man mäter (2016; och 2017). Mot bakgrund av detta uppnås inte samma hälsovinst av en inkomstökning i de övre inkomst- skikten som i de lägre inkomstskikten (et al. Mer jämlika villkor och möjligheter slutsats som kan dras av detta är att det framför allt är i den nedre halvan av inkomstfördelningen som sambandet är socialpolitiskt relevant, och att såväl de största generella hälsovinsterna som den största effekten på ojämlik hälsa sannolikt kan uppnås genom in- satser för att stärka inkomsterna i den nedre delen av inkomstför- delningen (2016). För det tredje har det diskuterats hur stor del av sambandet mellan inkomst och hälsa som är ett orsakssamband, vilket är en förutsättning för att inkomstskydd och inkomstförstärkning ska vara meningsfullt för att minska ohälsa. Kommissionens tidigare resonemang kring dynamiska samspel mellan olika livsområden över livet pekar på att vad som vid en specifik del av en människas liv är en selektion av sjuka människor till låga inkomster kan vara en del av en mer övergripande kausal process. Om exempelvis bristande försörjning påverkar hälsan negativt i nästa, och den dåliga hälsan i sin tur minskar arbetsförmågan och inkomsten i ett tredje steg, är kausala och selek- tiva samband hopkopplade i en större process. Sambanden mellan inkomst och hälsa går därmed i båda rikt- ningarna. Studier som försökt gå runt dessa ömsesidiga beroenden för att studera rena kausaleffekter, exempelvis genom att studera hälsokonsekvenser av lotterivinster, tenderar att visa på mycket svaga samband (2005; Cesarini et al. Dessa studier kan dock kritiseras för att fånga något annat än reguljära inkomster och hur dessa används i vardagslivet. De som köper lotter eller spelar andra spel avviker från genomsnittet vad gäller exempelvis risktagande, och vinstpengar används oftast på ett annat sätt än den reguljära in- komsten (Hvide och 2015). Studier som använder en mer kvasi- experimentell ansats men ändå i högre grad fångar förändringar i den reguljära inkomsten har dessutom pekat på tydliga hälsoeffekter (et al. Att det tydliga samband som finns mellan inkomst och hälsa respektive dödlighet skulle vara helt och hållet orsakat av selektion (dvs. att sjuka människor får låg inkomst) är därmed ytterst osanno- likt. Det är dessutom troligen så att även denna process skiljer sig åt mellan olika socioekonomiska grupper på så sätt att människor med lägre socioekonomisk position tappar förvärvsinkomster snabbare vid allvarlig sjukdom (och 2014). Även om det inte är möj- ligt att säga hur stor del av sambandet som är kausalt, menar vi att det är en tillräckligt stor del för att motivera insatser. Mer jämlika villkor och möjligheter För det fjärde finns förstås frågan om hur det allmänna i så fall kan bidra till inkomstförstärkningar för dem med lägre inkomster utan att motverka andra mål, som exempelvis full sysselsättning. Som framhållits i avsnitt 4.3 är såväl sysselsättning som god arbets- miljö viktiga för en mer jämlik hälsa, liksom kunskaper och kom- petenser är avgörande för sysselsättning (avsnitt 4.2). Eftersom löne- bildningen sköts av arbetsmarknadens parter har vi valt att fokusera på de verktyg som staten direkt förfogar över där olika socialförsäkr- ingar och andra inkomsttransfereringssystem står till buds. Studier har pekat på att såväl täckningsgrad som ersättningsnivåer i olika socialförsäkringar är kopplade till bättre hälsa framför allt bland dem med kortare utbildning (Ferrarini et al. 2014; 2017), liksom att nivån på ersättningarna i grundtrygghetssystem är kopplade till bättre hälsa (och 2014). Dessa system blir därför i fokus i det följande. 4.4.1Lägesbeskrivning: ökade ekonomiska klyftor Gapet mellan de allra rikaste och fattigaste har ökat i under . Flera rapporter visar emellertid att de ökande skillnaderna i första hand inte gäller lönerna (se t.ex. 2016). Gruppen allra högst upp i inkomstskalan har ryckt ifrån till stor del på grund av kapitalvinster. Mellan olika inkomstgrupper i stort har inkomstspridningen före skatter och bidrag varit relativt . De växande skillnaderna gäller i stället hushållens disponibla inkomster, alltså vad man har kvar till sitt förfogande efter skatt och eventuella bidrag. Där har spridningen ökat markant, särskilt men även därefter. En förklaring som lyfts bland annat av (2017) är budgetsaneringenen efter krisen då staten minskade värdet på olika bidrag och socialförsäkringsförmåner. Ett sätt att mäta inkomstskillnaderna inom ett land är genom den s.k. Gini-koefficienten.45 Gini-koefficienten presenteras för olika inkomstmått. Vanligast är dock disponibel inkomst efter skatter och 45 Gini-koefficienten är det vanligaste nyckeltalet som beskriver inkomstskillnader. Ju högre värde Gini-koefficienten får desto ojämnare är inkomsterna fördelade. Gini-koefficientens högsta möjliga värde är 1. Då får inkomsttagaren med de största inkomsterna alla inkomster. Gini-koefficientens lägsta möjliga värde är 0, då inkomsterna för alla inkomsttagare är lika stora. Mer jämlika villkor och möjligheter Måttet används framför allt för att jämföra länder med varandra. De samlade inkomstskillnaderna, mätt som Gini-koef- ficienten, har ökat i . ökade Gini-koefficienten från 0,227 till 0,317. Det innebär att inkomstskillnaderna mätt på detta sätt ökade . Hur har då inkomstutvecklingen varit för dem på den nedre halvan av inkomstfördelningen? konstaterar i den senaste fördelningspolitiska redogörelsen (2017) att den ekonomiska standarden för de svenska hushållen har utvecklats positivt för de allra flesta, men att gapet mellan de allra rikaste och fattigaste sam- tidigt ökat.46 En starkare inkomsttillväxt i inkomstfördelningens övre del och en svagare tillväxt i den nedre delen har lett till att den samlade inkomstfördelningen har dragits isär (prop. 2016/17:100, bilaga 2). Hushållens reala disponibla inkomster tenderar att stiga för nästan alla över tiden, bl.a. till följd av kontinuerlig produktivitets- tillväxt i samhället. ökade hushållens reala ekonomiska standard . hade gruppen sam- manboende utan hemmaboende barn högst standard. Lägst standard hade grupperna utrikes födda med kort vistelsetid i , ensam- stående kvinnor och ensamstående pensionärer. Inkomstökningarna har varit lägst för grupper med låga inkomster till olika inkomstgrupper har den ekonomiska standarden ökat för alla grupper . Det framgår om alla individer i befolkningen rangordnas efter inkomst, och där- efter delas in i tio lika stora grupper. Den mest påtagliga ökningen har dock skett i den yttersta toppen av fördelningen. Hundradelen med högst inkomster hade i genomsnitt nästan högre ekonomisk standard än hundradelen med högst inkomster . Detta förklaras till stor del av realiserade kapitalvinster, räntor och 46 fördelningsanalyser fokuserar på fördelningen av disponibel in- komst erhållen under ett kalenderår och justerad för försörjningsbörda. Den disponibla in- komsten är sammansatt av ett antal olika komponenter: inkomst från arbete, kapital och näringsverksamhet samt skattepliktiga och skattefria transfereringar, med avdrag för direkt skatt. Inkomsterna räknas samman på hushållsnivå och justeras försörjningsbörda med hjälp av en s.k. ekvivalensskala. Det beräknade måttet kallas disponibel inkomst per konsumtions- enhet, eller hushållets ekonomiska standard. Individerna i hushållet tilldelas olika vikt utifrån tanken att kostnaderna per person är mindre om flera bor tillsammans. Mer jämlika villkor och möjligheter utdelningar för denna grupp. Utvecklingen för den yttersta inkomst- toppen beror alltså i huvudsak på att kapitalinkomsterna ökat kraftigt under . har inkomsterna i den nedre delen av inkomstfördelningen ökat relativt långsamt. En orsak till detta är att ersättningar från socialförsäkringsförmåner utgör en större an- del av inkomsterna i de lägre inkomstskikten än i de högre. Det har skett en minskning av ersättningsnivåer i socialförsäkringsförmåner som ofta är bestämda i fasta belopp eller kopplade till prisutveck- lingen och därmed inte ökat lika snabbt som lönerna. Det finns flera definitioner av ekonomisk utsatthet eller fattig- dom. Direkta mått bygger på observationer av den faktiska levnads- standarden. Indirekta mått baseras i stället på ekonomiska data. En vanligt förekommande indirekt ansats är att betrakta dem vars ekono- miska standard ligger under en given gräns som individer med låg ekonomisk standard. De indirekta (inkomstbaserade) måtten kan vara både absoluta och relativa. En absolut inkomstgräns innebär att inkomstgränsen låses för ett visst år och därefter bara skrivs upp med prisutveck- lingen. Med en relativ gräns höjs gränsen som avgör vilken inkomst som krävs för att en person inte ska betraktas som ekonomiskt utsatt när medianinkomsten i ett samhälle ökar. Det senare måttet betyder att fattigdom ställs i relation till det samhälle som beskrivs. Att på det sättet befinna sig i relativ fattigdom kan medföra att individer inte fullt ut kan delta i sociala relationer och sammanhang. Andelen ekonomiskt utsatta mätt med absolut låginkomstgräns (av prisjusterade medianinkomst) har minskat stadigt under . Orsaken är att de reala inkoms- terna ökade (om än förhållandevis lite) även för dem med låga in- komster. Andelen ekonomiskt utsatta mätt med relativ låginkomst- gräns (av medianen ) har fördubblats (prop. 2016/17:100, bilaga 4, s. 14). Den reala inkomst- ökningen i mitten av inkomstfördelningen har gradvis höjt den rela- tiva låginkomstgränsen. Eftersom inkomstökningarna har varit sva- gare för grupper i den nedre delen av inkomstfördelningen har andelen med inkomster under gränsen ökat. Enligt (prop. 2016/17:100, bilaga 2, s. 19) accelererade utvecklingen , vilket bl.a. berodde på att den successiva utbyggnaden av jobbskatteavdraget och de Mer jämlika villkor och möjligheter sänkta ersättningarna i arbetslöshets- och sjukförsäkringen förstärkte skillnaden mellan förvärvsarbetande i mitten av inkomstfördelningen och icke förvärvsarbetande i den nedre delen av fördelningen. Därtill valde åtskilliga personer att lämna arbetslöshetskassorna 2007 och 2008 till följd av höjda avgifter, och i samband med finanskrisen stod flera därför utan tillräckligt skydd mot den förlorade arbets- inkomsten. Risken för låg ekonomisk standard samspelar med ålder och arbetsmarknadsanknytning. Om ingen i hushållet arbetar heltid är risken för låg ekonomisk standard betydande. Bland unga vuxna, 20 till varav många studerande, är andelen med låg ekonomisk standard betydligt högre än för personer i åldern . Andelen sjunker med stigande ålder fram till och med pensionering, därefter ökar andelen med stigande ålder. Bland pensionärer skiljer det sig mellan ensamstående och sammanboende, som ensamstående pen- sionär är risken för låg ekonomisk standard betydligt högre. Bland ensamstående kvinnor noteras en särskilt hög andel. Ser vi till personer i förvärvsaktiv ålder, 20 till , är ensamstående kvinnor med barn en grupp där andelen med låg ekonomiskt standard är relativt hög. Slutligen är andelen med låg ekonomisk standard jäm- förelsevis hög bland utrikes födda personer. Denna grupp präglas av lägre sysselsättningsgrad och högre arbetslöshet än inrikes födda och löper därmed betydligt större risk att drabbas av ekonomisk utsatthet än inrikes födda. är denna grupp heterogen i olika avseenden och sannolikheten att ha låg ekonomisk standard samvarierar med ursprungland och vistelsetid i (prop. 2016/17:100, bilaga 2). i socialförsäkringsförmåner över tid Den generella välfärden såväl som socialförsäkringen är centrala delar i den nordiska modellen. Det grundläggande syftet med socialförsäk- ringar är att trygga försörjningen när man inte kan arbeta, till exempel vid sjukdom, föräldraledighet eller arbetslöshet.47 Inkomstbortfalls- principen är grunden i det svenska socialförsäkringssystemet. 47 I räknas arbetslöshetsförsäkringen inte in i socialförsäkringen. I texten omfattar termen socialförsäkring även arbetslöshetsförsäkringen. Mer jämlika villkor och möjligheter Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) gjorde 2014 en genom- gång av utvecklingen av socialförsäkringsförmåner (ISF 2014). Rapportens syfte var dels att analysera hur de nominella och reala nivåerna av olika socialförsäkringsförmåner har utvecklats samt att analysera hur ersättningar skulle ha utvecklats om de hade följt pris- eller löneutvecklingen i samhällsekonomin.48 Komplette- rande ersättningar (avtalsförsäkringar) analyserades inte, vilket vi åter- kommer. Rapporten visar att socialförsäkringsförmånerna inte har följt pris- eller löneförändringar efter den ekonomiska krisen då förmånsnivåer låstes eller sänktes för att genomföra besparingar och öka incitament till arbete. Maximala ersättningar (taken) från sjukförsäkringen och de ersätt- ningar i föräldraförsäkringen som baseras på den sjukpenninggrun- dande inkomsten (SGI) räknas upp med prisbasbeloppet och har därför i stort följt prisutvecklingen. Taken i dessa försäkringar har dock släpat efter löneutvecklingen vilket fått till följd att en växande andel av befolkningen har inkomster som överstiger takbeloppen. hade omkring hälften av männen och en fjärdedel av kvinnorna, i åldergruppen 16 till , en inkomst som översteg taket på 7,5 prisbasbelopp i sjukförsäkringen. hade endast 14 pro- cent av männen och av kvinnorna, i samma åldersspann, en inkomst som översteg taket. Regeringen har aviserat att taket i sjuk- försäkringen höjs med 0,05 prisbasbelopp (före skatt med prisbasbelopp, prop. 2016/17:1). Vad gäller arbetslöshetsförsäkringen var ersättningstaket 1992 högre än medianlönen och 2014 lägre än den lägsta tiondelens heltidslön. höjde regeringen taket i arbetslöshetsförsäkringen från till . var medellönen 2015 (båda könen, alla sektorer) 32 000 kronor49 vilket innebär att trots en substantiell höjning av taket ligger det fortfarande lägre än 1992. Vårdbidraget är indexerat med prisbasbeloppet och har därmed följt förändringar av konsumentpriserna . 48De delar av socialförsäkringen som analyserades var föräldraförsäkringen, sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, barnbidraget, bostadsbidraget, underhållsstödet, vårdbidraget, adop- tionsbidraget samt även försörjningsstödets riksnorm (eftersom att det är välfärdssystemets yttersta skyddsnät och träder in när inkomster från arbete och socialförsäkringen inte ger en skälig levnadsnivå). Mer jämlika villkor och möjligheter andra socialförsäkringsersättningar anges i kronor och räknas inte automatiskt om med förändrade priser eller inkomster. Barnbidraget har höjts ett antal gånger så att den reala nivån (köpkraften) är ungefär densamma som . Flerbarnstillägget i barnbidraget höjdes med för det tredje barnet . Däremot har det reala värdet av underhållsstödet har minskat . Regeringen har för avsikt att höja underhållsstödet för äldre barn () genom en diffe- rentiering av underhållstödets belopp, höjningen planeras till . Bostadsbidraget har höjts ett antal gånger vilket inneburit en ökning av det reala bostadsbidraget. Inkomstgränsen för maximalt bostadsbidrag var emellertid oförändrad under perio- den till 2016. höjdes inkomstgränsen från till för ensamstående. Adoptionsbidragets nominella nivå höjdes kraftigt men har varit oförändrat . Den reala nivån på adoptionsbidraget är fortfarande högre än . Adoptionskostnaderna har ökat mycket kraftigare än priser eller löner i . Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 12) aviserat sin avsikt att höja adoptionsbidraget till , men inte specificerat när det ska ske. Det ekonomiska biståndets nominella nivå har minskat kraftigt under och den reala nivån minskat något. uppgick för en ensamstående förälder med två barn till . var motsvarande belopp (penningvärde). Om hade följt de disponibla inkomsternas utveckling hade summan i stället varit 15 150 kronor.50 I figur 4.2 nedan illustreras ut- vecklingen av de disponibla inkomsterna i relation till socialbidrags- nivå för ett antal olika hus- hållstyper. 50 Här tas dock inte hänsyn till de förändringar av normkonstruktionen som genomfördes och 1998. Räknar vi in de reduktioner som skedde i samband med dessa omläggningar skulle en inkomstbunden norm i stället landa på . Mer jämlika villkor och möjligheter Källor: SCB och . I (2014) presenteras också förändringen av de reala disponibla inkomsterna för ett antal olika familjer med barn. De typfall som presenteras exemplifierar hur ut- vecklingen av socialförsäkringsförmåner, löner och skatter över påverkar de disponibla inkomsterna för familjer med olika ekonomiska förutsättningar.51 I korthet visar beräkningarna att hushåll där de vuxna har arbetsinkomster har haft en positiv utveck- ling av de reala disponibla inkomsterna . Detta beror till största del på högre reallöner, men också t.ex. på jobbskatte- avdraget. För vissa hushåll som saknar arbetsinkomster har frysta ersättningsnivåer påverkat deras reala disponibla inkomster negativt . Ett sådant exempel är hushåll där den en- samstående föräldern får sjukersättning på garantinivå eller deltar i arbetsmarknadspolitiskt program utan inkomstrelaterad ersättning. Vi har så långt beskrivit utvecklingen av socialförsäkringsförmåner och konsterat att de inte följt pris- eller löneför- ändringar. Utvecklingen kan antas ha effekt på såväl gradient- som 51 Disponibel inkomst avser hushållets nettoinkomst efter avdragen skatt och alla bidrag från socialförsäkringen, förutom ekonomiskt bistånd.