sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — Bevis bör kunna tas upp i domstol på yrkande av undersöknings- ledaren eller den misstänkte (under förundersökningen) eller part (under förberedelsen) om det inte är olämpligt med hänsyn till utred- ningens/målets beskaffenhet eller omständigheterna i övrigt. Bevis bör dessutom kunna tas upp i domstol under förundersökningen om det kan få betydelse för frågan om att häva häktning eller restriktioner. Det bör vara parterna som initierar om och när en bevisupptagning inför rätten ska ske. För det andra föreslår vi att det i utökad utsträckning bör vara möjligt att lägga fram berättelser som lämnats vid förundersökningen eller annars utom rätta som bevisning vid huvudförhandlingen. En ljud- och bildupptagning av en berättelse som lämnas i brottmål in- för åklagare eller eller annars utom rätta bör få åberopas som bevis i rättegången om det inte är olämpligt med hän- syn till sakens prövning. Berättelsen ska i vissa fall kunna läggas fram utan att personen vars berättelse det gäller dessutom kallas till per- sonlig inställelse. Berättelsen ska också kunna åberopas inom ramen för ett förhör vid rättegången. De föreslagna lagändringarna bör genomföras och i ett sammanhang. Något behov av särskilda hänsyn eller speciella informationsinsatser finns inte. Utredningen föreslår därför att för- fattningsförslagen ska träda i kraft . lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 23 kap. 15 §, 35 kap. 14 §, 36 kap. 16, 19 och 24 §§, 37 kap. 3 § och 40 kap. 11 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas fem nya paragrafer, 23 kap. 15 a och 15 b §§, 35 kap. 14 a § och 36 kap. 19 a och 19 b §§, av följande lydelse. Är fara, att bevis, som skall åbe- Bevis ska, på yrkande av un- dersökningsledaren eller den miss- därförinnan går förlorat eller då tänkte, tas upp av rätten under endast med svårighet kan föras, får på yrkande av undersök- 1. om det inte är olämpligt ningsledaren eller den misstänkte med hänsyn till utredningens be- rätten genast ta upp beviset. skaffenhet eller övriga omstän- beviset gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om bevis, 2. om den misstänkte är häk- som tas upp utom huvudförhand- tad och bevisupptagningen kan få betydelse för frågan om att ningen och för den misstänktes häva häktningen eller restrik- inställelse vid rätten skall utgå av tioner som har meddelats enligt 24 kap. 5 a §. 1 Senaste lydelse 1996:1624. den misstänktes inställelse betalas enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. Sammanträde för en bevisupp- tagning enligt 15 § ska hållas efter det att en framställan kommit in till rätten. Är det fråga om bevisupptagning som kan få betydelse för frågan om att häva häktning eller restriktioner ska ett sammanträde hållas senast efter det att framställan om bevisupptagningen kommit in till rätten. Bestämmelserna om bevis som tas upp utom huvudförhandling gäller i tillämpliga delar även för bevis som tas upp av rätten under förundersökningen. Ska en miss- tänkt höras enligt 15 § gäller dock att rätten, om det är nödvändigt med hänsyn till utredningen, får besluta om undantag i fråga om kallelse och närvaro när det gäller andra misstänkta i samma mål. Kostnaden för bevisupptagningen och för den misstänktes inställelse vid rätten ska betalas ut av all- männa medel. Ersättning för den misstänktes inställelse betalas enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. En berättelse, som någon har avgett skriftligen med an- ledning av en redan inledd eller förestående rättegång, eller en uppteckning av en berättel- se, som någon med anledning av en sådan rättegång lämnat inför åklagare eller Polismyn- digheten eller annars utom rätta, får åberopas som bevis i rätte- gången endast 1.om det är särskilt före- skrivet, 2.om förhör med den som lämnat berättelsen inte kan hållas vid eller utom huvud- förhandling eller i övrigt inför rätten eller 3.om det finns särskilda skäl med hänsyn till de kost- nader eller olägenheter som ett förhör vid eller utom huvud- förhandling kan antas med- föra, vad som kan antas stå att vinna med ett sådant förhör, berättelsens betydelse och öv- riga omständigheter. Även i annat fall än som sägs i första stycket får dock i tvistemål en sådan skriftlig be- rättelse eller uppteckning av en berättelse som avses där åbe- ropas som bevis i rättegången, om parterna godtar det och det inte är uppenbart olämpligt. En berättelse, som någon har avgett skriftligen med an- ledning av en redan inledd eller förestående rättegång, eller en uppteckning av en berättel- se, som någon med anledning av en sådan rättegång lämnat inför åklagare eller Polismyn- digheten eller annars utom rätta, får åberopas som bevis i rätte- gången endast 1.om det är särskilt före- skrivet, 2.om förhör med den som lämnat berättelsen inte kan hållas vid eller utom huvud- förhandling eller i övrigt inför rätten eller 3.om det finns särskilda skäl med hänsyn till de kost- nader eller olägenheter som ett förhör vid eller utom huvud- förhandling kan antas med- föra, vad som kan antas stå att vinna med ett sådant förhör, berättelsens betydelse och öv- riga omständigheter. Även i annat fall än som sägs i första stycket får dock i tvistemål en sådan skriftlig be- rättelse eller uppteckning av en berättelse som avses där åbe- ropas som bevis i rättegången, om parterna godtar det och det inte är uppenbart olämpligt. 2 Senaste lydelse 2014:649. Vad som sägs i första och andra styckena om en skriftlig eller upptecknad berättelse ska också tillämpas i fråga om en ljudupptagning eller en ljud- och bildupptagning av en be- rättelse. Vad som sägs i första och andra styckena om en skriftlig eller upptecknad berättelse ska också tillämpas i fråga om en ljudupptagning eller en ljud- och bildupptagning av en be- rättelse. För brottmål gäller dock 14 a §. En ljud- och bildupptagning av en berättelse som lämnas i brottmål inför åklagare eller eller annars utom rätta får åberopas som be- vis i rättegången om det inte är olämpligt med hänsyn till sakens prövning. Ett vittne ska lämna sin be- Ett vittne ska lämna sin be- dock med rättens medgivande använda sig av anteckningar till använda sig av anteckningar till stöd för minnet. stöd för minnet. Vid ett vittnesförhör får det Vid ett vittnesförhör får, om som vittnet har berättat inte berättelsen åberopas enligt inför rätten eller inför åklagare 35 kap. 14 a §, det som vittnet har berättat inför rätten fram endast när vittnets berät- eller inför åklagare eller Polis- telse vid förhöret avviker från myndigheten läggas fram en- vad han eller hon har dast när vittnets berättelse vid berättat eller när vittnet vid för- förhöret avviker från vad han höret förklarar att han eller hon eller hon har berättat inte kan eller inte vill yttra sig. eller när vittnet vid förhöret 3 Senaste lydelse 2016:37. Avser förhöret någon som tidi- förklarar att han eller hon inte gare har hörts inför rätten och kan eller inte vill yttra sig. har det förra förhöret dokumen- terats genom en ljud- och bild- har hörts inför rätten upptagning, ska dock förhöret och har det förra förhöret inledas med en uppspelning av dokumenterats genom en ljud- upptagningen om det inte är och bildupptagning, ska förhöret inledas med en upp- spelning av upptagningen om det inte är olämpligt. Förhör med ett vittne får ske Förhör med ett vittne i brott- mål ska på yrkande av åklagaren, 1. om vittnet inte kan infinna sig vid huvudförhandlingen, som för talan i frågan om ansvar 2. om en inställelse vid huvud- tas upp av rätten utom huvud- förhandlingen skulle medföra kost- förhandling om det inte är olämp- nader eller olägenheter som inte ligt med hänsyn till målets be- står i rimligt förhållande till be- skaffenhet eller övriga omständig- tydelsen av att förhöret hålls vid 3. om det kan antas att målet kommer att avgöras utan huvud- förhandling. I 43 kap. 3 § och 46 kap. 3 § finns bestämmelser om när rätten får ta upp muntlig bevisning om en huvudförhandling ställs in. Förhör med ett vittne får, ut- över vad som anges i 19 §, ske utom huvudförhandling om vitt- net inte kan infinna sig vid huvud- förhandlingen, om en inställelse vid 4 Senaste lydelse 2016:37. som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen, eller om det kan antas att målet kommer att avgöras utan huvudförhand- I 43 kap. 3 § och 46 kap. 3 § finns bestämmelser om när rätten får ta upp muntlig bevisning om en huvudförhandling ställs in. Sammanträde för en bevisupp- tagning enligt 19 § ska hållas så snart som möjligt efter det att en framställan kommit in till rätten. Är den misstänkte häktad ska ett veckor efter det att framställan om bevisupptagningen kommit in Ett vittne har rätt till ersätt- Ett vittne har rätt till ersätt- ning enligt vad som sägs nedan. ning enligt vad som sägs nedan. Ersättning till ett vittne, som Ersättning till ett vittne, som har åberopats av en enskild part har åberopats av en enskild part skall betalas av parten. ska betalas av parten. är skäligt med hänsyn till par- skäligt med hänsyn till partens får dock rätten besluta att er- sättningen skall betalas av all- ta tillvara den misstänktes rätt i brottmål får dock rätten besluta att ersättningen ska betalas av all- 5 Senaste lydelse 1996:1624. saken sådan, att förlikning därom är tillåten, eller är fråga om an- svar för brott, som inte hör under allmänt åtal, skall ersätt- ningen betalas av parterna en för båda och båda för en. I annat fall skall ersättningen betalas av all- männa medel. Ersättning som skall betalas av en part, skall avse nödvändiga kostnader för resa, uppehälle och tidsspillan efter vad rätten prö- var skäligt. Ersättning, som skall betalas av allmänna medel, fast- ställs av rätten enligt bestämmel- ser som regeringen meddelar. Har rätten själv- mant kallat in ett vittne och är saken sådan, att förlikning om den är tillåten, eller är fråga om an- svar för brott, som inte hör under allmänt åtal, ska ersättningen be- talas av parterna en för båda och båda för en. I annat fall ska ersätt- ningen betalas av allmänna medel. Ersättning som ska betalas av en part, ska avse nödvändiga kost- nader för resa, uppehälle och tids- spillan efter vad rätten prövar skä- ligt. Ersättning, som ska betalas av allmänna medel, fastställs av rätten enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Vid förhör enligt detta kapitel Vid förhör enligt detta kapitel skall i övrigt 36 kap. stycket, 10 § första och tredje 16 § samt 18 och 19 §§ tillämpas. 16 § samt 18 och 19 a §§ tillämpas. Vid förhör under sannings- Vid förhör under sannings- försäkran skall, förutom de lag- försäkran ska, förutom de lagrum rum som anges i första stycket, som anges i första stycket, 36 kap. 36 kap. 5 och 6 §§, 8 § 5 och 6 §§, stycket samt 14 och 15 §§ tilläm- samt 14 och 15 §§ tillämpas. I brottmål ska, förutom de I brottmål skall, förutom de lagrum som anges i första stycket, lagrum som anges i första 36 kap. 19 och 19 b §§ tillämpas. brottmål ska även 36 kap. 24 och 25 §§ tillämpas i fråga 6 Senaste lydelse 2006:940. Vad som sägs i 36 kap. 9 § andra stycket samt 15, 18, 19, 19 a och 19 b §§ om vittne ska tillämpas också i fråga om sak- kunnig. till målsägande, som kallats till sättning till målsägande, som kal- förhör i anledning av åklagarens lats till förhör i anledning av Detta skall gälla även när någon annan part än en mål- även när någon annan part än en sägande eller en tilltalad kallats målsägande eller en tilltalad till sådant förhör. kallats till sådant förhör. Vid tillämpning av de lagrum Vid tillämpning av de lagrum som anges i första–tredje styck- som anges i första–tredje styck- ena skall vad som sägs om vittne ena ska vad som sägs om vittne gälla part eller målsägande som gälla part eller målsägande som inte för talan och vad som sägs inte för talan och vad som sägs om ed gälla sanningsförsäkran. om ed gälla sanningsförsäkran. 11 §7 Vad som sägs i 36 kap. 9 § andra stycket samt 15, 18 och 19 §§ om vittne skall tillämpas också i fråga om sakkunnig. Denna lag träder i kraft . 7 Senaste lydelse 1987:747. förordning om förändring av förundersökningskungörelsen (1947:948) Härigenom föreskrivs att 11 § förundersökningskungörelsen (1947:948) ska upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . 2Uppdraget och dess genomförande Regeringen beslutade utredningens direktiv En modern brottmåls- process anpassad även för stora mål . Direktiven finns fogade till betänkandet i fulltext som bilaga 1. Uppdraget består av tre delar. Den första delen har gällt frågan hur handläggningen av stora brottmål kan moderniseras och effekti- . Denna del av uppdraget redovisades till regeringen i feb- ruari 2017 genom delbetänkandet Straffprocessens ramar och domsto- lens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora brottmål (SOU 2017:7). Den andra delen av vårt uppdrag är att överväga om det bör in- föras utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol och om så är fallet lämna de fullständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nöd- vändiga. Denna del ska redovisas . Den tredje delen av uppdraget, som gavs i tilläggsdirektiv , är att analysera vilka straffprocessuella regler som behövs för att ramarna för straffprocessen ska kunna bestämmas på ett tydligare sätt under förundersökningen och förberedelsen av brottmålet än som är möjligt med dagens reglering. I uppdraget ingår vidare att utreda behovet och lämpligheten av utökade skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål. Utredningen ska lämna de fullständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nödvändiga. Uppdraget ska redovisas . Uppdraget och dess genomförande Vårt arbete i den del av uppdraget som redovisas inleddes i feb- ruari 2017 och har bedrivits i nära samråd med de förordnade exper- terna. Utredningen har fram till och med denna delredovisning haft fem sammanträden med experterna, varav ett tvådagarssammanträde. Utredningen har därutöver haft löpande kontakt med hela eller delar av expertgruppen. Utredningens arbete har bedrivits med ambitionen att alla synpunkter som har diskuterats i expertgruppen ska redovisas i betänkandet. Under arbetet har vi haft kontakt med en grupp brottmålsadvo- kater för att diskutera den misstänktes perspektiv på våra övervägan- den. I gruppen har, förutom utredningens expert advokaten , ingått advokaterna . Utredaren och/eller sekreteraren har även i övrigt haft kontakter och samråd med domstolar, myndig- heter, organisationer och andra som berörs av vårt arbete. Vi har haft anledning att informera oss närmare om det utveck- lingsarbete som pågår vid när det gäller teknik- användning. Detta arbete finns sammanfattande beskrivet i ett under- lag till utredningen som lagts som en bilaga till vårt betänkande. Det har vidare funnits skäl att ta del av lösningar som har valts i länder med en närliggande rättsordning. Utredningen har i detta syfte haft kontakt med myndigheter, domstolar och departement i flera europeiska länder. Vi har också besökt för att utbyta erfarenheter och inhämta kunskap om deras rättsordning. Vid vårt besök i den 19–har vi träffat presidenten for Østre Landsret och presidenten for Byret . Vid har vi träffat rigs- advokaten (riksåklagaren) , statsadvokat vid Rigs- advokaten , vicestatsadvokat vid Rigs- advokaten , senioranklager vid Rigsadvokaten , specialanklager i Politi, Advokatur Per- sonfarlig kriminalitet, och anklager vid Rigsadvo- katen . Under arbetets gång har vi hållit oss informerade om det arbete som pågår inom med betänkandena Brottmåls- processen (SOU 2013:17), Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. (SOU 2011:45), Partsinsyn enligt rättegångs- Uppdraget och dess genomförande balken (SOU 2010:14), Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44) samt Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52). Vårt uppdrag att analysera om det är lämpligt att införa utökade möj- ligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol har innefattat flera avgränsningsfrågor. Frågor om annan bevisning än förhörsuppgifter, inte minst användningen av vittnesattester, har väckts i arbetet. Likaså har frågor om förundersökningens bedrivande och parternas inflytande under förundersökningen väckts under våra överväganden av förhörsfrågan. Vi har uppfattat att vårt uppdrag i den del som redovisas är att lämna ett avgränsat förslag som ska kunna beredas vidare själv- ständigt och vår ambition har därför varit att renodla frågan om en utökad användning av tidiga förhör som bevisning så mycket som möjligt. Det kan finnas anledning att återkomma till angränsande frågor om straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i enlighet med våra överväganden i vårt delbetänkande. De förslag vi lämnar i detta delbetänkande är avsedda att stå på egna ben. 2.4Vad behandlas i detta delbetänkande? Delbetänkandet är indelat i 9 kapitel. Kapitel 1 innehåller våra för- fattningsförslag. Kapitel 2 beskriver utredningens uppdrag och ar- bete inklusive de avgränsningar vi har gjort för vårt arbete. I kapitel 3 redovisas nuvarande ordning när det gäller förhör under förunder- sökningen. Kapitel 4 innehåller en beskrivning av nuvarande ordning när det gäller domstolsförhöret. Kapitel 5 innehåller en internationell utblick med tyngdpunkt på de nordiska länderna. Våra överväganden och förslag presenteras i kapitel 6. De konsekvenser som förslagen kan förväntas medföra framgår av kapitel 7. Frågor om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 8. I kapitel 9 finns författningskommentaren. Utredningens direktiv finns i bilaga 1. Ett underlag från om myndighetens pågående utveck- lingsarbete när det gäller teknikanvändning finns i bilaga 2. Uppdraget och dess genomförande Vi har med denna redovisning fullgjort den del av uppdraget som gäller frågan om utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol. Utredningen fortsätter nu arbetet med det uppdrag som lämnats i tilläggsdirektiv från regeringen och som avser frågorna om ramarna för straffprocessen och om utökade skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål. 3 Förhör under förundersökningen 3.1Bakgrund till reglerna om förundersökning Även tidigare var det i princip åklagaren som tillhandahöll domstolen materialet för prövningen av brottmålen. Någon förberedande utred- ning förekom emellertid i praktiken inte. Domstolens aktivitet för att utreda målen blev därför av stor betydelse enligt den gamla rätts- ordningen. Domstolsprövningen var inkvisitorisk och hade i princip innebörden av en undersökning mot den tilltalade.1 Rättens ord- förande var den som höll i förhören med tilltalad, målsäganden och vittnen. Att domstolen kunde ta initiativ till att kalla vittnen eller införskaffa annan bevisning bedömdes vara självklart. Eftersom ett erkännande ansågs utgöra full bevisning för en fällande dom var förhöret med den tilltalade centralt i prövningen. En inkvisitorisk domstolsprocess ställer stora krav på rättens ord- förande att vara åklagare, försvarare och domare i målet. Bedömningen när skulle införas var att denna upp- gift var övermäktig en person och att uppdraget att samla bevismate- rial i stället borde läggas på andra organ som inte minst på grund av sin större rörlighet var bättre ägnade för den uppgiften än domsto- len.2 Vidare framhölls humanismens framväxt ställa krav på en annan ordning för förhör med den tilltalade än den som riskerar att följa med en ordning där ett erkännande betraktas som full bevisning. Det bedömdes nämligen finnas en risk att rättens ordförande medvetet eller omedvetet pressade den tilltalade att erkänna. Det var framför allt vikten av materiellt riktiga domar som moti- verade en förändrad processordning. 1SOU 1926:32, s. 12. 2SOU 1926:32 s. 13 f. med ikraftträdande till en ackusatorisk domstols- process med vissa kvarvarande inkvisitoriska inslag. in- fördes åklagarens åtalsplikt och objektivitetsplikt, en fri bevispröv- ning i domstolen och ett särskilt förundersökningsförfarande inför prövningen i domstol. Syftet med en förundersökning är enligt bestämmelsen i 23 kap. 2 § RB dels att utreda vem som kan misstänkas för brottet och om det föreligger tillräckliga skäl för åtal mot honom eller henne, dels att enligt 22 kap. 22 § RB klargöra eventuella skadeståndsanspråk från målsäganden och att ge den misstänkte insyn i utredningen så att han eller hon kan genomföra ett effektivt försvar. En förundersökning inleds och leds enligt 23 kap. 3 § första stycket RB av antingen , Säkerhetspolisen eller en åklagare. Även och kan inom vissa i lag angivna områden leda en förundersökning. Oavsett vem som leder förundersökningen utförs själva utred- ningsarbetet som regel av poliser eller andra anställda inom Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen, eller . Endast undantagsvis närvarar en åklagare vid förundersökningsåt- gärder, t.ex. förhör, som genomförs inom ramen för en förunder- sökning som han eller hon leder. Förundersökningsarbetet styrs av grundprinciper om objektivitet, skyndsamhet och hänsyn. Förundersökningen är en i grunden inkvisitorisk process. När den har kommit så långt att någon kan delges skälig misstanke enligt 23 kap. 18 § RB får den dock en mer ackusatorisk karaktär med bl.a. en reglerad rätt till insyn och en möjlighet att begära utrednings- åtgärder för den misstänkte.3 För att balansera de inkvisitoriska grunddragen i förundersökningsförfarandet gäller enligt 23 kap. 4 § RB en objektivitetsplikt inför och under förundersökningen. Den rätt till en rättvis rättegång som en brottsmisstänkt person har enligt artikel 6 i med tillkommande praxis från gäller vidare även under förundersökningsstadiet. Förundersökningen kan beskrivas som ett arbete för att söka efter källor som kan ge information om det brott som utreds och andra uppgifter av betydelse för åtalsfrågan.4 Vissa av de informa- 3SOU 1926:32 s. 48. 4Jfr , och , Förhör, tredje upp- lagan, 2008, s. 14. tionskällor som hittas under förundersökningen kommer efter ett åtal att fungera som bevismedel i domstolen. Själva förundersök- ningen kan emellertid inte, som huvudregel, utgöra beslutsunderlag för domstolen utan är avsedd att utgöra grunden för åklagarens åtalsprövning. 3.2Förhöret som grundläggande informationskälla vid brottsutredning En grundläggande informationskälla i varje förundersökning är upp- gifter från personer som kan berätta något om gärningen eller om vem som har begått brottet. Inte alla uppgifter som lämnas av en- skilda personer till brottsutredande myndigheter kan betraktas som förhörsuppgifter. Det vore en alltför vid definition av förhörsbegrep- pet. Avgörande för om ett uppgiftslämnande i en brottsutredning ska betraktas som ett förhör brukar sägas vara vem som tar initiativ till att lämna informationen. Om en person själv tar kontakt med en myndighet för att lämna information bör utgångspunkten vara att det ska betraktas som en anmälan eller ett tips. Denna kontakt kan i och för sig sedan övergå i ett formellt förhör. Förhörsbegreppet bör annars i princip reserveras för situationer där brottsutredande myn- digheter tar initiativ till och genom frågor försöker få en annan per- son att lämna upplysningar ur sitt minne.5 Av bestämmelsen i 23 kap. 6 § RB framgår, att förhör under för- undersökningen får hållas med alla som antas kunna lämna upplys- ningar som har betydelse för utredningen. Bestämmelsen innehåller beviskravet att det ”kan antas” att personen har vissa upplysningar att lämna. Detta innebär att det ska finnas konkreta omständigheter till grund för antagandet för att personen ska anses vara skyldig att medverka i ett förhör. Även om det sällan uppstår problem vid tillämpningen av bestämmelsen har det förekommit att JO har ifrågasatt om beviskravet var uppfyllt.6 De personer som åklagaren avser att åberopa som vittnen vid ett åtal bör alltid vara hörda under 5Thomas , och , Förhör, tredje upplagan, 2008, s. 21 f. 6JO 1989/90 s. 53.