sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — a)Om den påstådda företagshemligheten enligt ett avgörande som fått laga kraft inte anses uppfylla de krav som anges i artikel 2.1, eller b)om den berörda informationen blir allmänt känd bland eller lättillgänglig för personer i de kretsar som normalt sett handskas med denna typ av information. Enligt artikel 1.1 andra stycket får medlemsstaterna inte föreskriva ett skydd för företagshemligheter som inkräktar på den bortre gräns för det skydd som artikel 9.1 andra stycket stadgar. Enligt artikel 9.2 första stycket ska medlemsstaterna också se till att de behöriga rättsliga myndigheterna, efter en vederbörligen moti- verad ansökan av en part, kan vidta de specifika åtgärder som krävs för att bevara konfidentialiteten för företagshemligheter eller på- stådda företagshemligheter som utnyttjas eller som det hänvisas till under ett domstolsförfarande som rör det olagliga anskaffandet, utnyttjandet eller röjandet av en företagshemlighet. Medlemsstaterna får också tillåta att behöriga rättsliga myndigheter vidtar sådana åtgärder på eget initiativ. De åtgärder som avses i första stycket ska enligt andra stycket omfatta minst möjligheten c)att begränsa tillgången till sådana handlingar innehållande före- tagshemligheter eller påstådda företagshemligheter som lämnats in av parterna eller av tredje part, helt eller delvis, till ett begränsat antal personer, d)att begränsa tillträdet till domstolsförhandlingar där företags- hemligheter eller påstådda företagshemligheter kan komma att röjas, och tillgången till protokoll eller utskrifter från sådana förhandlingar, till ett begränsat antal personer, e)att tillhandahålla varje annan person än de personer som ingår i det begränsade antal personer som avses i leden a och b en icke- Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden konfidentiell version av varje domstolsavgörande där de passager som innehåller företagshemligheter har avlägsnats eller redigerats. Enligt tredje stycket ska det antal personer som avses i andra stycket leden a och b inte vara större än vad som är nödvändigt för att säkerställa att den rätt som parterna i domstolsförfarandet har till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol iakttas och ska omfatta minst en fysisk person från vardera parten samt respektive advokater eller andra företrädare för parterna i domstolsförfarandet. Enligt punkten 3 i artikel 9 ska de behöriga rättsliga myndig- heterna när de beslutar om de åtgärder som avses i punkt 2 och bedömer åtgärdernas proportionalitet, ta hänsyn till nödvändigheten att säkerställa rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till en opartisk domstol, de berörda parternas och, i tillämpliga fall, tredje parts legitima intressen samt till sådan skada som någon av parterna och, i tillämpliga fall, tredje part skulle kunna åsamkas till följd av ett bifall till eller avslag på ansökan om sådana åtgärder. Enligt artikel 16 första stycket ska medlemsstaterna se till att de behöriga rättsliga myndigheterna får besluta om sanktioner mot alla personer som underlåter eller vägrar att efterleva åtgärder som antas enligt artikel 9. Enligt punkten 4 i artikel 9 ska all behandling av personuppgifter enligt punkten 1 ske i enlighet med direktiv /46/EG. Artikel 9 tar uttryckligen sikte på domstolsförfaranden där den talan förfarandet rör gäller angrepp på företagshemligheter. Mot bakgrund av att det i bestämmelsen föreskrivs ett minimiskydd har Kommissionen inte rest några invändningar mot utgångspunkten att skyddet för företagshemligheter i domstolsförfaranden är detsamma, oavsett vad förfarandet gäller.148 Utredningens överväganden har skett enligt detta synsätt. För de undantag som behandlas i avsnitt 10.3.9 föreslås dock inte några ändringar. 148 1ST Workshop on the transposition of the Trade Secret Protection Directive, Draft summary report, , s. 3 f. och 8. Kommissionen framhöll i detta samman- hang artikel 58 i Avtalet om en enhetlig patentdomstol (2013/C 175/01) som exempel på en bestämmelse om skydd för företagshemligheters konfidentialitet i domstolsförfaranden rörande annat än angrepp på företagshemligheter. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden Artikel 9 och rätten till en rättvis rättegång På det europarättsliga området bryts kraven i artikel 9 om bevarandet av företagshemligheters konfidentialitet under domstolsförfaranden framför allt mot kraven i artikel 6 och artikel 47 i stadgan om rätt till en rättvis rättegång. Denna rätt till en rättvis rättegång innebär en principiell rätt till offentlig, muntlig och kontradiktorisk rättegång, rätt att bli hörd och aktivt delta i processen, rätt till jämställdhet mellan parterna (equality of arms) och rätt till ett offentligt avgörande. Å andra sidan hamnar en brist på skydd för en företagshemlighet under en domstolsprocess, sär- skilt i en process där talan rör just företagshemligheten i fråga, i strid med rätten till ett effektivt rättsmedel enligt såväl artikel 13 Europa- konventionen som artikel 47 i stadgan. Att utestänga media och allmänheten i övrigt från hela eller delar av rättegången (förhandlingen), i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse, är uttryckligen förenligt med artikel 6.1. Någon uttrycklig möjlighet att utestänga part från någon del av rättegången innehåller artikel 6 däremot inte. Artikel 9.2 tredje stycket föreskriver bl.a. att det antal personer som ska ha tillgång till handlingarna i målet och tillträde till för- handling ska omfatta minst en fysisk person från vardera parten samt respektive advokater eller andra företrädare för parterna i dom- stolsförfarandet. Artikel 9.2 tredje stycket innehåller också uttryck- ligen som princip (till skillnad från tidigare artikel 8 i förslaget till EU-direktivet) att det antal personer som kan uteslutas från en förhandling inte ska vara större än vad som är nödvändigt för att säkerställa att den rätt som parterna i domstolsförfarandet har till ett effektivt rättsmedel och till en rättvis rättegång149 iakttas. (Som nämnts hamnar emellertid dessa två rättigheter inte sällan i konflikt med varandra när det gäller frågan om insyn i domstolsförfarandet gällande företagshemligheter.) Det står alltså numera klart att en lösning för bevarandet av före- tagshemligheters konfidentialitet innebärande att part inte får del av 149 ”Fair trial” i den engelska versionen av direktivet, “opartisk domstol” i den svenska versionen. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden handlingar i målet och utestängs från förhandling inte är acceptabel enligt EU-direktivet.150 och det civilrättsliga sanktionsdirektivet föreskriver i artikel 42 att avtalsländerna vad gäller immateriella rättigheter (intellectual property right) bl.a. ska säkra möjligheter att göra gällande dessa rättigheter i ett domstolsför- farande, som tillhandahåller sätt för att identifiera och skydda kon- fidentiell information, om inte detta går i strid med existerande konstitutionella krav. Denna generella princip utvecklas ytterligare i artikel 43 vad avser bevisning. Denna artikel, liksom artikel 6 i det civilrättsliga sanktionsdirektivet151, möjliggör för rättsliga myndig- heter att ålägga parterna att inge bevis, förutsatt att sekretessbelagd och annan konfidentiell information skyddas. Artikel 34(3) i TRIPS- avtalet tar med denna princip även i förhållande till patenttvister. Artikel 34 medger att bevisbördan i vissa fall kan åläggas svaranden att visa att angrepp på det som skyddas enligt patentet inte har skett, men enligt artikel 34(3) under förutsättning att svarandens legitima intressen av skydd för sina tillverknings- och affärshemligheter beaktas. Enligt det civilrättsliga sanktionsdirektivets artikel 7.1 får dom- stol besluta om omedelbara och effektiva interimistiska åtgärder för att säkra relevant bevisning om det påstådda intrånget (intrångs- undersökning), förutsatt att sekretessbelagd och annan konfidentiell information skyddas. Varken eller de EU-rättsliga reglerna om sanktioner avseende immateriella rättigheter innehåller emellertid några närmare riktlinjer för hur skyddet för företagshemlig information ska skyd- das under ett domstolsförfarande.152 150Förslagets möjligheter till begräsning av partsinsyn under artikel 8 kritiserades bl.a. av som ur rättssäkerhetssynpunkt helt avstyrkte dem (remissvar angående Europeiska kommissionens förslag till direktiv om skyddet för företags- hemligheter, R-2013/2111). 151Europaparlamentets och Rådets direktiv /48/EG av om säker- ställande av skyddet för immateriella rättigheter. 152Jfr Commission Staff Working Document Impact Assessment SWD (2013) 471 Final, 2013- 11-28, 15, s. 219. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden Lösningar för svensk del Enligt vad som framgått ovan har medlemsstaterna alltså att sörja för att det finns sanktioner för att tillse att företagshemligheter som förekommer i ett domstolsförfarande, och om vilka domstolen eller annan behörig myndighet blivit varse genom initiativ från en intressent eller alternativt ex officio, hålls hemliga – dvs. bevaras som företagshemligheter – under och efter förfarandet. Kravet på skydd för företagshemligheters konfidentialitet under och efter de för- faranden som träffas av artikel 9 gäller tydligen utan undantag, bort- sett från vad som särskilt är stadgat i artikel 9.1 andra stycket om upphörande av denna skyldighet efter det att förfarandet avslutats. Det existerande svenska regelverket vad avser skydd för företags- hemligheter under domstolsförfaranden har goda förutsättningar, dock inte utan vissa modifikationer, att leva upp till EU-direktivets krav. Bland annat den starka princip om rätt till partsinsyn som enligt svensk rätt genomsyrar inte bara domstolsverksamheten utan verksamheten vid myndigheter i allmänhet, kombinerat med existe- rande möjligheter till sekretess för företagshemlig information, innebär att det nuvarande regelsystemet är väl ägnat att utan några stora förändringar komma i samklang med kraven enligt artikel 9. Särskilda lösningar för företagshemligheter innebärande t.ex. för- faranden utan direkt partsinsyn kan redan med hänsyn till artikel 9.2 tredje stycket däremot lämnas därhän. Utredningen föreslår heller inte, i linje med utgångspunkten att skydd för företagshemligheter i princip bör finnas oavsett vad domstolsförfarandet gäller, några särlösningar för bevarandet av företagshemligheters konfidentialitet specifikt för förfaranden angående angrepp på företagshemligheter. Det grundläggande skälet till detta är att en innehavare av en före- tagshemlighet har samma intresse av skydd för denna oavsett vad förfarandet gäller i sak. Vidare är det så att om en bestämmelse om domstolssekretess endast för företagshemligheter om vilka talan väckts skulle ersätta den nuvarande generellt tillämpliga sekretess- bestämmelsen i 36 kap. 2 § OSL så skulle det innebära en påtaglig försämring för det svenska skyddet för företagshemligheter i dom- stol. En sådan ordning framstår som omotiverad från såväl svensk som EU-rättslig synpunkt. Utgångspunkten för utredningen är således att med justeringar och tillägg söka täppa till de luckor i förhållande till artikel 9 som Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden finns i det skydd för företagshemligheter i domstolsförfaranden som den nuvarande regleringen erbjuder. 10.3.2Ändring av 36 kap. 2 § och upphävande av 36 kap. 2 a § OSL Begreppet företagshemlighet i OSL Förslag: Sekretess för företagshemligheter i domstol ska uttryck- ligen omfatta företagshemligheter enligt den föreslagna lagen om företagshemligheter. Som framhållits i avsnitt 10.2.1 innehåller den centrala bestämmelsen för att skydda företagshemligheters konfidentialitet under domstols- förfaranden i 36 kap. 2 § OSL ett kvalificerat skaderekvisit, ägnat att sätta i fråga om alla företagshemligheter enligt FHL är skyddsvärda enligt bestämmelsen. I förhållande till direktivets krav att företags- hemligheter som identifierats som (alltjämt) konfidentiella ska skyd- das från att utnyttjas eller röjas under ett domstolsförfarande, blir denna oklarhet knappast acceptabel. Begränsningen av sekretess till uppgifter inom näringsidkares drifts- eller affärsförhållanden riskerar även den att låta sådana företagshemligheter som enligt EU-direk- tivets definition kan förekomma hos icke-kommersiella forsknings- institutioner hamna utanför sekretess enligt 36 kap. 2 § OSL. I tidigare diskussioner angående skyddet för företagshemlig information vid domstolarna har bl.a. de lege ferenda föreslagits att det kunde ligga nära till hands att låta parterna i affärstvister i viss mån disponera över graden av offentlighet. Sekretess skulle på så sätt kunna få gälla för vissa uppgifter i den mån parterna var överens om det.153 I Förenade rår som nämnts parterna över frågan om sekretess på liknande sätt (se under Internationell utblick ovan). tog upp frågan om att ta bort kravet i 36 kap. 2 § första stycket första meningen OSL (8 kap. 17 § SekrL) på att skadan ska vara avsevärd. Tre skäl anfördes där för att en sådan ändring inte borde ske. Det påpekades först att insynsintresset gör sig särskilt starkt i domstolarnas rättskipande verksamhet. 153 Se s. 145 och där gjorda hänvisningar. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden andra menade att möjligheten till sekretess för det mesta i liten omfattning påverkar parters val av tvistlösnings- form. Det tredje skälet var att en ökad sekretess skulle komma i konflikt med intresset av ökad prejudikatbildning.154 har, bortsett från sist nämnda skäl, ifrågasatt dessa argument mot en strängare sekretess.155 Med hänsyn till att EU-direktivet kräver ett generellt skydd för företagshemligheters konfidentialitet under ett domstolsförfarande, och med utgångspunkten att detta i princip ska gälla oavsett vad rättegången handlar om, får den nu angivna diskussionen om ändring av 36 kap. 2 § första stycket första meningen OSL anses över- spelad.156 Den fråga som återstår att besvara är hur bestämmelsen lämpligast utformas så att en kategorisk sekretess för företags- hemligheter enligt kraven i artikel 9 uppnås. Av redogörelsen ovan framgår att det inte finns skäl att utgå ifrån att regeln i 36 kap. 2 § OSL (tidigare 8 kap. 17 § SekrL) någonsin varit avsedd att täcka mer än vad som kan utgöra företagshemligheter enligt FHL. Bestämmelsen i 36 kap. 2 § OSL bör därför utformas på sådant sätt att den kommer att omfatta företagshemligheter i enlighet med den definition av företagshemligheter som utredningen föreslår. På så vis garanteras möjlighet till skydd för företagshemligheters kon- fidentialitet enligt bestämmelsen, utan att det för den skull finns risk att annan information som tidigare omfattats av bestämmelsen kan komma att hamna utanför bestämmelsens område. För att det inte ska råda någon tvekan om att sekretessbestäm- melsen i 36 kap. 2 § OSL är avsedd att omfatta vad som kan antas utgöra företagshemligheter enligt lag, framstår det lagtekniskt som mest ändamålsenligt att låta bestämmelsen i 36 kap. 2 § OSL hänvisa till definitionen av företagshemlighet i den föreslagna lagen om företagshemligheter. En återupprepning av rekvisiten för vad som utgör en företagshemlighet i 36 kap. 2 § OSL framstår som onödig och mer ägnad att leda till osäkerhet i tillämpningen av bestämmel- sen än tvärt om. En sådan lösning med hänvisning avviker visserligen lagtekniskt från övriga bestämmelser i . Det är i och för sig 154SOU 1995:65 s. 189 f. 155Edelstam s. 145 f. 156Jfr remissvar till direktivförslaget (R-2013/2111, s. 4), i vilket kon- stateras att ändringar i OSL i förhållande till direktivets definition på företagshemligheter kommer att bli nödvändiga. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden möjligt att uppnå samma resultat i sak genom att i stället införa rekvisiten för en företagshemlighet direkt i berörda bestämmelser i . Valet mellan dessa alternativ ter sig därför främst som en smaksak. För att en uppgift ska utgöra företagshemlighet enligt 1 § i såväl den föreslagna lagen om företagshemligheter som i nuvarande FHL krävs bl.a. att ett röjande av uppgiften är ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren. Bestämmelsen om vad som utgör en företagshemlighet innehåller på så vis redan ett skade- rekvisit. Med utgångspunkten att sekretess ska gälla för företags- hemligheter ligger det därför närmast till hands att låta 36 kap. 2 § OSL stadga en absolut sekretess för uppgift som kan antas utgöra företagshemlighet enligt den föreslagna lagen om företagshemlig- heter, dvs. utan ett skaderekvisit utöver det som redan föreslås gälla enligt denna lag. Denna lösning innebär att det för sekretess för företagshemlig- heter enligt 36 kap. 2 § OSL inte uttryckligen, men dock indirekt, kommer att gälla ett skaderekvisit. I och med att skaderekvisitet försvinner från bestämmelsen blir det inte möjligt att med tillämp- ning av bestämmelsen i 10 kap. 14 § OSL lämna ut sekretessbelagda företagshemligheter med förbehåll till annan än part och de övriga aktörer som nämns i 10 kap. 4 § OSL. Denna konsekvens framstår som lämplig. Ett skäl för detta är vad som bl.a. påpekas i förarbetena till 36 kap. 2 a § OSL, nämligen att insynsintresset i allmänhet inte gör sig gällande på samma sätt än annars i fråga om affärs- eller driftförhållanden, och vidare att157 Det är tydligt att ett röjande av en känslig uppgift om affärs- eller driftförhållanden […] kan skada den som uppgiften rör. Omvärldens berättigade intressen av att ta del av de affärsstrategier och annat som det är fråga om framträder inte lika klart. Vad regeringen i detta sammanhang har uttalat angående affärs- eller driftförhållanden har samma bärkraft på företagshemligheter i allmänhet. Det saknas skäl för att en domstol skulle vara berättigad att sprida vad som kan antas utgöra företagshemligheter till annan än part, om än med förbehåll, när det grundläggande syftet med regler- 2015/16:124 s. 17 ff. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden ingen avseende skydd företagshemligheter är att dessa ska värnas från att bl.a. spridas mot innehavarens vilja. Med hänsyn till omvärldens intresse av insyn i uppgifter av större allmänintresse är det i detta sammanhang är av vikt att påpeka att, enligt utredningens förslag till definition av företagshemlighet, information om ett förhållande som utgör brott eller annat allvarligt missförhållande aldrig kan utgöra en företagshemlighet. Tillräcklig utredning om att uppgiften i fråga avser sådan information kan där- för göra att uppgiften inte omfattas av sekretess. Om det lagakraft- vunnet avgjorts att uppgiften inte utgör företagshemlighet, t.ex. på grund av att den utgör information om brott eller annat allvarligt missförhållande, ska sekretessen i alla händelser upphöra därmed (se nedan angående tidsbegränsning för sekretessen). Intresset av konsekvens och enhetlighet vid tillämpningen av 36 kap. 2 § OSL talar för att det ska gälla sekretess även för uppgift som förekommer vid förhör vid allmän domstol inom ramen för ett skiljeförfarande enligt tredje stycket, i den mån uppgiften kan antas utgöra företagshemlighet enligt den föreslagna lagen om företags- hemligheter. Sekretessprövningen kommer därmed även i detta fall att ske med tillämpning av det raka skaderekvisitet i 1 § i den före- slagna lagen. Någon praktisk skillnad i tillämpningen av bestäm- melsen i förhållande till det nuvarande omvända skaderekvisitet bör dock inte uppkomma. 36 kap. 2 § OSL är i grunden avsedd att träffa företagshemligheter, även vad avser uppgift i förhör inom ramen för ett skiljeförfarande, för vilka det enligt utredningens förslag alltid ska gälla sekretess. Med denna absoluta sekretess för företagshemlig- heter torde det i praktiken bara komma på fråga att inte låta sekre- tess gälla för uppgift om myndighets eller enskilds affärs- eller drift- förhållanden som lämnas inom vid förhör inom ramen för ett skiljeförfarande, om det står klart att uppgiften kan röjas utan skada (i konkurrenshänseende). I annat fall måste det i princip kunna antas att uppgiften utgör företagshemlighet, för vilken sekretess ska gälla. Med en bestämmelse om absolut sekretess för företagshemlig- heter i 36 kap. 2 § OSL återstår inte längre något reellt behov av det omvända skaderekvisitet angående uppgift vid förhör i domstol inom ramen för ett skiljeförfarande i 36 kap 2 § tredje stycket. Dock kvarstår skälen för bestämmelsen om att sekretess i ett sådant fall endast gäller om part begär det. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden Förslag: Sekretessen för företagshemligheter vid domstol ska inte vara tidsbegränsad Enligt artikel 9.1 andra stycket fortsätter skyldigheten att bevara företagshemligheters konfidentialitet enligt första stycket att gälla efter det att domstolsförfarandet har avslutats, och upphör endast om den påstådda företagshemligheten enligt ett avgörande som fått laga kraft inte anses uppfylla de krav som anges i artikel 2.1 eller om den berörda informationen blir allmänt känd bland eller lättillgänglig för personer i de kretsar som normalt sett handskas med denna typ av information. Enkelt uttryckt består skyldigheten att hålla företagshemligheter hemliga så länge de utgör företags- hemligheter. En annorlunda tidsbegränsning för sekretess för före- tagshemligheter är inte förenlig med denna skyldighet. Det avgörande för sekretessens bestånd blir därför huruvida uppgiften alltjämt kan antas utgöra en företagshemlighet enligt den föreslagna lagen om företagshemligheter. Det framstår som lämpligt att i lag förtydliga att sekretess inte ska gälla efter det att uppgiften enligt ett avgörande som fått laga kraft inte utgör en företagshemlighet enligt den före- slagna lagen om företagshemligheter. Sekretess i mål eller ärende enligt konkurrenslagen och för uppgifter i skadeståndstalan med samband med mål vid den enhetliga patentdomstolen Förslag: De särskilda reglerna om sekretess för uppgift om affärs- eller driftförhållanden i mål eller ärende enligt konkur- renslagen och om sekretess för uppgift om sådana förhållanden som förekommer i processen vid den enhetliga patentdomstolen ska upphävas. De särskilda bestämmelserna om sekretess för uppgifter om affärs- och driftförhållanden i 36 kap. 2 § första stycket andra meningen OSL avseende mål enligt konkurrenslagen respektive för sådana uppgifter i skadeståndstalan med samband med mål vid den enhetliga patentdomstolen enligt 36 kap. 2 a § OSL avser samma uppgifter Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden som i 36 kap. 2 § första stycket första meningen OSL, men stadgar en strängare sekretess med ett vanligt rakt skaderekvisit. Med utred- ningens förslag om en generell bestämmelse om sekretess för före- tagshemligheter i 36 kap. 2 § OSL, utan kvalificerat skaderekvisit, blir de särskilda bestämmelserna i 36 kap. 2 § första stycket andra meningen och 2 a § överflödiga. Dessa bestämmelser bör därför upphävas. 10.3.3Ändring av 31 kap. 22 a § OSL Förslag: Även sekretess för företagshemlighet i mål eller ärende om varu- eller näringskännetecken ska uttryckligen och utan tidsbegränsning omfatta företagshemlighet enligt den föreslagna lagen om företagshemligheter. De uppgifter som kan omfattas av sekretess enligt 31 kap. 22 a § avser samma typ som avses i 36 kap. 2 § och 36 kap. 2 a § OSL. Vad som har anförts i avsnitt 10.3.2 angående skäl att ändra bestäm- melsen i 36 kap. 2 § OSL för att denna otvetydigt ska omfatta före- tagshemligheter enligt den föreslagna lagen om företagshemligheter, gäller även för 31 kap. 22 a § OSL. Vad som har anförts om att sekretess enligt 36 kap. 2 § OSL bör gälla utan tidsbegränsning gör sig även det på samma sätt gällande för 31 kap. 22 a § OSL, i den mån sekretess enligt 31 kap. 22 a § OSL tillämpas i ett domstolsförfarande.