sou · H5B311 · 2017-02-28 00:00:00 — Endast en kontrollavgift får tas ut vid varje kontrolltillfälle, oavsett om en eller flera överträdelser har konstaterats (prop. 2006/07:105 s. 96). Om tidigare tagit ut en kontrollavgift och en ny kontrollavgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffas från den dag då beslutet om kontrollavgift meddelades, ska avgiften i stället vara 25 000 kro- nor (50 kap. 2 § andra stycket SFL). Det gäller oberoende av om överträdelsen avser samma brist eller om det är fråga om nya brister. Om en kontrollavgift har beslutats ska den som beslutet gäller avhjälpa bristen inom skälig tid och får inte en ny kontrollavgift tas ut för samma brist (50 kap. 6 § SFL). Hur som ska anses skälig beror på vilka åtgärder som ska vidtas. Att lämna uppgifter till om vilka kassaregister som finns i verksamheten bör inte kräva . Vad som är en skälig tid för att åtgärda ett kassaregister som inte uppfyller kraven får bedömas utifrån kötider och dylikt. Inköp av kassa- register bör normalt få ta någon eller i anspråk (prop. 2010/11:165 s. 961). ska enligt 51 kap. 1 § SFL besluta om hel eller delvis befrielse från kontrollavgiften om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Kontrollavgift vid bristande efterlevnad av reglerna om personalliggare ska ta ut en kontrollavgift om den som är skyldig att dokumentera uppgifter i en personalliggare eller tillhandahålla ut- rustning så att en elektronisk personalliggare kan föras inte fullgör sin skyldighet, eller inte håller personalliggaren tillgänglig för Skatte- verket, eller inte har lämnat uppgift om när byggverksamheten ska påbörjas och var den ska bedrivas (50 kap. 3 § SFL). Kontrollavgiften är för varje kontrolltillfälle, utom då uppgift om när byggverksamhet ska påbörjas och var den ska bedrivas inte har lämnats, för då är kontrollavgiften i stället . Om har tagit ut en kontroll- avgift enligt 50 kap. 3 § 1 eller 2 och en ny kontrollavgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffat från den dag då beslutet om kontrollavgift meddelades, ska avgiften i stället vara . För varje person som vid en kontroll är verksam och inte är dokumenterad i en tillgänglig personalliggare är kontroll- avgiften (50 kap. 4 § SFL). Om en kontrollavgift har beslutats ska den som beslutet gäller av- hjälpa bristen inom skälig tid. får en ny kontroll- avgift inte tas ut för samma brist (50 kap. 6 § SFL). Hur som ska anses skälig beror på vilka åtgärder som ska vidtas. En personal- liggare kan t.ex. beställas från . Skälig tid att skaffa en personalliggare bör därför bedömas utifrån den tid det tar för Skatte- verket att leverera en sådan (prop. 2010/11:165 s. 961). Kontrollavgift får inte tas ut för en överträdelse som omfattas av ett vitesföreläggande (50 kap. 5 § SFL). Däremot kan , efter att en kontrollavgift har tagits ut, förelägga den som bedriver restaurang- frisör- eller tvätteriverksamhet att fullgöra sina skyl- digheter enligt 39 kap. 11 och 12 §§ samt byggherren och den som bedriver byggverksamhet att fullgöra sina skyldigheter enligt 11 a, 11 b och 12 §§ (39 kap. 17 § SFL). Föreläggandet får förenas med vite (44 kap. 2 § SFL). ska besluta om hel eller delvis befrielse från avgiften om det är oskäligt att ta ut den med fullt belopp (51 kap. 1 § SFL). Kontrollavgift vid bristande efterlevnad av reglerna om dokumentation av torg- och marknadshandel ska ta ut en kontrollavgift av den som har upplåtit en plats för torg- och marknadshandel men inte fullgjort sin doku- mentationsskyldighet. Kontrollavgiften är enligt 50 kap. 7 § SFL för varje tillfälle då skyldigheten inte har fullgjorts. ska enligt 51 kap. 1 § SFL besluta om hel eller delvis befrielse från kontrollavgiften om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Enligt bestämmelserna i 48 kap. SFL ska det tas ut en särskild avgift i form av en förseningsavgift när inkomst- eller skattedeklarationer inte lämnas i rätt tid. För en sen skattedeklaration uppgår förseningsavgiften till 625 kro- nor eller, om det är fråga om en deklaration som ska lämnas efter föreläggande, till . En andra förseningsavgift ska tas ut om en inkomstdeklaration fortfarande inte har kommit in och en tredje förseningsavgift ska tas ut om deklaration fortfarande inte har läm- nats . Någon andra eller tredje för- seningsavgift tas däremot inte ut i fråga om skattedeklarationer. Anledningen till det är att en enda förseningsavgift har ansetts vara ett tillräckligt påtryckningsmedel för företag som ska redovisa ett lågt belopp eller inget belopp alls och för den som ska redovisa större belopp finns det andra påtryckningsmedel vid sidan av förseningsavgiften. Den som inte lämnar skattedeklaration kommer nämligen att få ett nollbeslut som omprövas skönsmässigt. Hög kostnadsränta löper från den ursprungliga förfallodagen och skattetillägg påförs. Skattetillägget kan den deklarationsskyldige bli av med genom att lämna deklaration efter beslutet om skattetillägg, medan kostnadsräntan bara justeras i den mån skönsbeskattningen visar sig vara för hög. Det finns alltså starka skäl för att lämna deklarationen som förseningen får bestående ekonomiska konsekvenser i form av hög kostnadsränta (se prop. 2010/11:165 s. 928 och 932). Regler om skattetillägg finns i 49 och 51 kap. SFL och innebär att en fysisk eller juridisk person som inte fullgör vissa skyldigheter enligt SFL kan påföras en ekonomisk sanktion. Skattetillägg kan tas ut vid oriktig uppgift (49 kap. 4–5 §§ SFL), vid skönsbeskattning (49 kap. 6–7 §§ SFL), vid omprövning av skönsbeskattningsbeslut (49 kap. 8 § SFL) och när skatteavdrag inte har gjorts (49 kap. 9 § SFL). Skattetillägg vid oriktig uppgift regleras i 49 kap. 4 § SFL. Sådant skattetillägg tas ut av den som på något annat sätt än muntligen har lämnat en oriktig uppgift under förfarandet eller i ett mål om egen beskattning. Syftet med skattetillägget är i det fallet att förmå den uppgiftsskyldige att lämna tillräckligt med uppgifter för att Skatte- verket ska kunna fatta riktiga beskattningsbeslut. En förutsättning för att skattetillägg ska kunna tas ut på grund av oriktig uppgift är att det finns ett samband mellan den oriktiga uppgiften och skatte- uttaget på så sätt att skatten skulle ha blivit för låg om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Skattetillägg på slutlig skatt är av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för den som har lämnat uppgiften. Skattetillägg på annan skatt är 20 pro- cent av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för eller felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som har lämnat uppgiften (49 kap. 11 § SFL). Skattetillägg tas också ut vid skönsbeskattning. Skönsbeskatt- ning kan aktualiseras antingen när den deklarationsskyldige inte har lämnat någon deklaration, eller när denne visserligen har lämnat en deklaration men skatten eller underlaget för skatten inte kan be- räknas tillförlitligt på grund av brister i eller bristfälligt underlag för deklarationen. Detta gäller även för avgift (57 kap. 1 § SFL). I båda situationerna ska skattetillägg tas ut enligt 49 kap. 6 § SFL. Det finns inte några särskilda villkor eller beviskrav för att ta ut ett skatte- tillägg vid skönsbeskattning, vilket är en skillnad jämfört med när skattetillägg tas ut på grund av oriktig uppgift eftersom det då för- utsätts att kan göra mycket sannolikt att en oriktig uppgift har lämnats. Även om skattetillägget ska tas ut enligt samma bestämmelse i de båda fallen av skönsbeskattning så finns det skillnader mellan dessa båda, som framgår nedan. Det primära syftet med att ta ut ett skattetillägg vid utebliven deklaration är att framtvinga en deklaration. Skattetillägget ska där- för undanröjas om den deklarationsskyldige kommer in med en deklaration inom efter det att skattetilläggsbeslutet har meddelats (49 kap. 7 § SFL). Så länge en deklaration inte har lämnats kommer beslut alltid att bestämmas genom skönsbeskattning, men om en deklaration har kommit in är det inte lika självklart att kan fatta ett beslut om skönsbeskattning. Ett beslut om skönsbeskatt- ning kan nämligen endast fattas om med tillräcklig grad av sannolikhet kan bevisa att skatten eller underlaget för skatten inte kan beräknas tillförlitligt på grund av brister i eller bristfälliga under- lag för deklarationen (57 kap. 1 § SFL). Det kan handla om både materiella och formella brister och bestämmelsen ska ses mot bak- grund av den skyldighet att lämna uppgifter, bevara underlag och i övrigt medverka i utredningen som åligger de uppgiftsskyldiga. Till skillnad från det skattetillägg som tas ut vid skönsbeskattning vid utebliven deklaration, så är det skattetillägg som tas ut vid sköns- mässig avvikelse från lämnad deklaration inte att betrakta som ett vitesskattetillägg. Den uppgiftsskyldige kan därför inte få skatte- tillägget undanröjt enbart genom att komma in med en ny och korrigerad deklaration efter det att skattetilläggsbeslutet har med- delats. En annan sak är att skattetillägget ska sättas ned om under- laget för skönsbeskattningen efter omprövning sätts ned. Skattetillägg ska tas ut såväl när fattar ett första be- slut om skönsbeskattning som när senare omprövar det första skönsbeskattningsbeslutet och påför ytterligare skatt. En omprövning av ett tidigare skönsbeskattningsbeslut kan bli aktuell t.ex. om upptäcker inkomster som inte var kända vid det första skönsbeskattningsbeslutet. Ett skattetillägg som tas ut vid en omprövning av ett tidigare skönsbeskattningsbeslut, ska inte undanröjas av den anledningen att en inkomstdeklaration lämnas in till (49 kap. 8 § SFL). Bestämmelsen är dock inte tillämplig då en person har underlåtit att lämna en skattedeklaration. Skattetillägget ska precis som när en oriktig uppgift har lämnats beräknas till en viss procent (på slutlig skatt och 20 pro- cent på annan skatt) av den skatt som till följd av skönsbeskatt- ningen bestäms för den uppgiftsskyldige (49 kap. 15–16 §§ SFL). I det enskilda fallet kan det vara så att något skattetillägg inte ska tas ut. Detta kan ha olika orsaker, såsom att de lämnade uppgif- terna väcker särskilda utredningsskyldighet (49 kap. 5 § andra stycket SFL), att inte kan uppfylla sin bevis- börda på sådant sätt att det klart framgår att en oriktig uppgift har lämnats (49 kap. 5 § första stycket SFL), att en undantagsregel är tillämplig (49 kap. 10 § och 10 a–b §§ SFL) eller att det finns grund för befrielse från skattetillägg (51 kap. SFL). Vidare får skattetillägg inte tas ut om det skattebelopp som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller passiviteten är obetyd- ligt (49 kap. 10 § 3 SFL). anser i sitt ställningstagande , dnr 131 473018-15/111, att ett skattebelopp eller avgiftsbelopp är obetydligt om det uppgår till högst 10 pro- cent av ett prisbasbelopp (prisbasbeloppet som den aktu- ella deklarationen rätteligen har eller skulle ha lämnats). Vidare anser i ställningstagandet , dnr 130 358414-05/111, att skattebeloppen i flera perioder eller beskatt- ningsår inte får läggas samman vid bedömningen av om belopps- gränsen för att ta ut skattetillägg har uppnåtts. Regeln om obetyd- ligt belopp ska alltså tillämpas separat för varje period och beskatt- ningsår, även om samma slags oriktiga uppgift har lämnats i flera på varandra följande deklarationer. När beskattningen av flera redovis- ningsperioder sker i den senaste eller sista perioden (66 kap. 35 § SFL) beräknas gränsen för obetydligt skattebelopp som om beskatt- ningen skett i det antal perioder som beskattningen avser. Skatte- verket gör då en fiktiv uppdelning av skatten på det antal perioder som den oriktiga uppgiften eller skönsbeskattningen avser. Om beloppet för varje fiktiv period uppgår till högst av pris- basbeloppet som gäller för den period som omprövas, det vill säga den period som skatten eller avgifterna faktiskt läggs på, får Skatte- verket inte ta ut något skattetillägg. Förelägganden enligt SFL får förenas med vite om det finns anled- ning att anta att föreläggandet annars inte följs (44 kap. 2 § SFL). Ett föreläggande får dock inte förenas med vite om det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till skattetillägg eller kontroll- avgift, och föreläggandet avser utredning av en fråga som har sam- band med den misstänkta gärningen. Om den som ska föreläggas är en juridisk person gäller detta även ställföreträdaren för den juri- diska personen (44 kap. 3 § SFL). En kontrollavgift får inte tas ut för en överträdelse som om- fattas av ett vitesföreläggande (50 kap. 5 § SFL). 5.7Indrivning av skatter och avgifter 5.7.1Allmänt om indrivning av fordonsrelaterade skatter och avgifter Om exempelvis vägtrafikskatt, vägavgift och trängselskatt inte be- talas inom föreskriven tid lämnas fordringen för indrivning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Indriv- ning behöver dock inte begäras för en fordran som understiger , om indrivningen inte krävs från allmän synpunkt. Vid indrivning får verkställighet ske enligt utsökningsbalken. I 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. regleras företrädesrätt vid utmätning av lön för vissa statliga ford- ringar. Enligt bestämmelsen gäller företrädesrätten för böter och viten samt fordringar som har påförts enligt bestämmelserna i skatte- förfarandelagen (2011:1244) och i vissa andra angivna lagar avse- ende särskilda skatter och avgifter. Lagen är tillämplig på bland annat vägtrafikskatt, vägavgift och trängselskatt. Den gäller även ränta på skatt, skattetillägg och avgift. 5.7.2Indrivning av skatter och avgifter i andra länder Allmänt om samarbete avseende indrivning och handräckning mellan stater Av kommittédirektiven följer att såväl svenska som utländska fordon ska omfattas av skatteplikt. Det är därmed av intresse att belysa möjligheterna att driva in fordringar avseende en avståndsbaserad skatt i andra länder. Administrativt samarbete mellan stater förekommer på skatte- och avgiftsområdet i form av utbyte av upplysningar (informa- tionsutbyte), bistånd med delgivning av handlingar samt bistånd med indrivning och verkställighet av säkerhetsåtgärder (i betalningssäkring). För dessa former av samarbete används ofta den gemensamma termen handräckning, men denna term används också i en snävare bemärkelse och avser då bara informationsutbyte och bistånd med delgivning. Allmänna bestämmelser om handläggningen av ärenden om administrativt samarbete finns i lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Reglerna i den lagen gäller i den mån det finns en överenskommelse med en annan stat. Närmare om samarbete med stöd av internationella överenskommelser Vad som närmare bestämt gäller i förhållande till en eller flera stater – såsom vilka slags skatter och avgifter som omfattas, vilka åtgärder som är möjliga och under vilka förutsättningar – finns det bestämmelser om i ett stort antal lagar. Avtal på skatte- och avgifts- området sätts nämligen för svensk del i kraft genom inkorporering, det vill säga genom att avtalet förklaras gälla som svensk lag. Bestämmelser om informationsutbyte finns i flertalet av bilaterala skatteavtal, sammanlagt i över 60 avtal. Bestämmelser om informationsutbyte finns också i det multi- laterala nordiska skattehandräckningsavtalet och i Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Den senare har genom ett protokoll som öppnades för underteck- nande ändrats bland annat på det sättet att bestämmel- serna om informationsutbyte utformats på samma sätt som arti- kel 26 i modellavtal (se prop. 2010/11:84). har drygt 50 stater anslutit sig till konventionen eller åtminstone undertecknat den. Konventionen har dessutom blivit gällande i för- hållande till ett antal territorier genom förklaringar som har avgetts av , och . Totalt handlar det () om 67 stater och jurisdiktioner. I det nordiska avtalet specificeras vilka svenska skatter och av- gifter som kan drivas in i de nordiska länderna. Tillämpningsområdet är brett och omfattar utöver de beloppsmässigt viktigaste skatterna även socialavgifter. Vidare omfattas vissa skatter efter överens- kommelse mellan de nordiska länderna. har träffats och tagits in i svensk författning genom förordningen (1997:1157) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Ett flertal punktskatter omfattas av överenskommelsen för del. Överenskommelsen tillämpas också på skatter och avgifter av samma eller i huvudsak likartat slag som de som finns omnämnda och som före undertecknandet av överenskommelsen har påförts eller efter undertecknandet kan komma att påföras vid sidan av eller i stället för nämnda skatter och avgifter. Europaråds- och har även den ett brett tillämpningsområde som omfattar i princip alla slags skatter och även socialavgifter. Konventionen ger dock de anslutna staterna möjlighet att reservera sig mot delar av samarbetet, bland annat med avseende på vissa skatter. Tillämpningsområdet är därför inte alldeles enhetligt. För varje konventionspart förtecknas de skatter och avgifter som omfattas i bilaga A till konventionen. För del omfattas i princip alla slags skatter och avgifter. Bland annat omfattas vägtrafikskatt, vägavgift, överlastavgift, infrastruktur- avgifter och trängselskatt. Om en part, vid sidan av eller i stället för de skatter som finns förtecknade i bilaga A, inför en skatt av samma eller i huvudsak likartat slag efter det att konventionen trätt i kraft i denna del är konventionen tillämplig även på denna skatt från och med dess införande. Parten ska i sådant fall underrätta endera depositarien om införandet av skatten. Det nordiska avtalet och Europaråds- och innehåller också bestämmelser om bistånd med indrivning och verkställighet av säkerhetsåtgärder. Även ett mindre antal bilaterala skatteavtal innehåller bestäm- melser om bistånd med indrivning och i viss utsträckning verk- ställighet av säkerhetsåtgärder. Det gäller avtalen med , de baltiska staterna, , , , , , , , och . Det finns betydande variationer mellan dessa avtal i fråga om vilka skatter och avgifter och vilka situationer som omfattas. I många fall är det bara skatt på inkomst och förmögenhet som omfattas. På indrivningsområdet regleras samarbetet genom det nya in- drivningsdirektivet24, som trädde i kraft och då ersatte det dåvarande indrivningsdirektivet25. Direktivet har genom- förts i genom lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen och förordningen (2011:1546) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Det nya indrivningsdirektivet är tillämpligt på alla slags skatter och avgifter (artikel 2.1), med undantag av bland annat obligato- riska socialavgifter (artikel 2.3). Direktivet är även tillämpligt på administrativa påföljder, böter, avgifter och tilläggsavgifter som avser fordringar för vilka ömsesidigt bistånd kan begäras i enlighet med punkt 1 och som tagits ut av de myndigheter som är behöriga att ta ut de berörda skatterna eller avgifterna, eller genomföra administrativa utredningar som rör dem, eller som bekräftats av administrativa eller rättsliga organ på begäran av dessa förvaltnings- myndigheter (artikel 2.2). Med stöd av direktivet är det möjligt att begära handräckning inom hela unionen. Bestämmelserna om utbyte av upplysningar för indrivningsändamål har utformats i enlighet med den internationellt accepterade standarden för informationsutbyte på skatteområdet (se ovan), såtillvida att den anmodade myndigheten inte kan vägra att lämna upplysningar enbart på grund av att dessa innehas av en bank eller ett annat finansinstitut, en förvaltare eller en person som agerar i egenskap av ombud eller förvaltare, eller på grund av att de rör ägarintressen i en person. Direktivet innehåller också fakultativa bestämmelser om spon- tant utbyte av upplysningar om förestående återbetalningar av skatt och om närvarorätt på en annan medlemsstats territorium. 24Rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder. 25Rådets direktiv /308/EEG av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdeskatt. Det direktivet och de rättsakter som ändrade det kodifierades genom rådets direktiv /55/EG av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder. indrivningsdirektivet kan säkerhetsåtgärder begäras även när det ännu inte finns någon exekutionstitel i den sökande medlemsstaten. Av förarbetena till lagen (2011:1537) om bistånd med indriv- ning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen framgår bland annat följande. Även viten som har dömts ut på skatte- området, liksom sådana kontrollavgifter som tas ut exempelvis med stöd av bestämmelserna om skyldighet att använda kassaregister, omfattas av direktivet. Det gäller även exempelvis skattetillägg. Det torde vara en inte ovanlig situation att skattetillägg är obetalt medan själva skatten är betald. Detta förhindrar givetvis inte att bistånd begärs för indrivning av skattetillägget.26 Kommittén har frågat om det skulle vara möjligt för att med stöd av indrivningsdirektivet begära bistånd av andra medlemsstater med indrivning av en svensk väg- skatt. Kommissionen har svarat att den sökande medlemsstatens klassificering av fordringarna i princip är avgörande för om indriv- ningsdirektivet är tillämpligt eller inte, men om en viss typ av ford- ran har klassificerats på ett visst sätt inom så är i stället det styrande, och eftersom vägtullar enligt betraktas som användaravgifter och inte som skatter så är indrivningsdirektivet inte tillämpligt på sådana fordringar.27 5.8Informationsutbyte med andra länder om fordonsrelaterade uppgifter 5.8.1Allmänt om informationsutbyte med andra länder om fordonsrelaterade uppgifter Svenska myndigheter har som huvudregel inte direkt tillgång till trafikregister i andra länder. Det förekommer dock ett löpande informationsutbyte mellan de europeiska myndigheter som ansva- rar för nationella register över fordonsuppgifter. Vidare finns det privata företag som skickar fakturor avseende bland annat trängsel- pålagor och vägtullar till utländska fordonsägare för uppdragsgivare i andra länders räkning. Nedan redogörs i korthet för utbytet av fordonsrelaterade uppgifter genom olika system och nätverk. 2011/12:15 s. 62. 27Skrivelse av vid DG TAXUD, . detta utbyte har svenska myndigheter inte alltid tillgång till upp- gifter om utländska fordonsägare. 5.8.2Närmare om utbytet av fordonsrelaterade uppgifter genom olika system och nätverk Utbyte av uppgifter genom EUCARIS En stor del av det utbyte som gör med andra länder går via and (). EUCARIS är ett system för utbyte av information och består av ett flertal olika applikationer. Dessa omfattar bland annat information gällande fordon, körkortsuppgifter och yrkestrafik. EUCARIS startades och var inledningsvis ett samarbete mellan fem stater. Informationsutbytet stöds av ett avtal som har skrivits under av ett flertal EU-medlemsstater, dock inte . deltar i informationsutbytet ändå och utbyter genom detta vissa fordons- uppgifter. Över tid har utbytet vidgats till att förutom grundavtalet också grundas på tillkomna EU-direktiv och bilaterala avtal. När det gäller fordon som är registrerade i en stat som ingår i kan polisen via Schengens informationssystem (SIS) få uppgift om ett fordon är stulet. I registreras dock inte uppgifter om ägare eller innehavare av fordonet. Sådana uppgifter kan inhämtas enligt förordningen (2008:1396) om för- enklat uppgiftsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i EU och via Europol. Uppgifter om fordon som är registrerade i stater som inte ingår i inhämtas via .