sou · H4B394 · 2017-01-01 00:00:00 — Det innefattar såväl all- män utbildning som yrkesutbildning och att dessa görs tillgängliga 16Konventionen om barnets rättigheter (SÖ 1990:20 och prop. 1989/90:107). 17Domstolar och andra myndigheter kan däremot inte lägga konventionsinnehållet ensamt till grund för sina beslut. Vid tolkningen av svensk rätt kan konventionen dock få betydelse eftersom den s.k. principen om fördragskonform tolkning innebär att svensk rätt, i den mån en författnings ordalydelse tillåter det, ska tolkas på ett sätt som är förenligt med folkrättsliga åtaganden. 18Av 1 kap. 10 § skollagen framgår uttryckligen att särskild hänsyn ska tas till barnets bästa i all utbildning och annan verksamhet enligt skollagen. Vidare ska barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Barn ska ha möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör honom eller henne. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Bestämmelsen har sin utgångspunkt i artiklarna 3 och 12 i (se prop. 2009/10:165). 19Se bl.a. rättsliga ställning i , skrivelse av , dnr 9.2:1001/09, . Skolplikt och rätt till utbildning och åtkomliga för varje barn samt att lämpliga åtgärder vidtas såsom införande av kostnadsfri utbildning och ekonomiskt stöd vid behov. Härutöver ska konventionsstaterna göra högre utbildning tillgäng- lig för alla på grundval av förmåga. Genom varje lämpligt medel ska studierådgivning och yrkesorientering göras tillgänglig och åtkomlig för alla barn och åtgärder ska vidtas för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska antalet studieavbrott. Konventionsstat- erna ska dessutom vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att disciplinen i skolan upprättshålls på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och i överensstämmelse med Barnkon- ventionen i övrigt. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna Enligt artikel 26 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättig- heterna21 har var och en rätt till utbildning som ska vara kostnads- fri, åtminstone på de grundläggande stadierna där utbildningen även ska vara obligatorisk. Rätten att välja utbildning för barnen ska i första hand tillkomma deras föräldrar. Rätten till utbildning har förklarats ytterligare i andra konventio- ner som anslutit sig till inom ramen för medlemskapet i FN. I FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter22 finns bestämmelser om rätten till utbildning och om den undervisning på olika stadier som konventionsstaterna ska inrätta. Av artikel 13 framgår att grundskoleundervisning ska vara obligato- risk och kostnadsfritt tillgänglig för alla samt att den undervisning som i olika former följer efter ska göras allmänt tillgäng- lig och åtkomlig för alla som är lämpade för sådan undervisning. 21Förenta nationernas generalförsamlings resolution GA 217 A (III), antagen . för mänskliga rättigheter (1993 A/CONF.157/23, of Action, ) slog fast att de mänskliga rättigheterna är odelbara och samverkande. Detta kan sägas innebära att om en enskilds rätt till utbildning åsidosätts så urholkas också rätten till politiskt deltagande (se SOU 2010:70). 22Internationell konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, antagen den Konventionen trädde i kraft (se SÖ 1971:41). Skolplikt och rätt till utbildning 3.3Fullgöra skolplikten på annat sätt För elever som på grund av sjukdom eller liknande skäl inte kan delta i vanligt skolarbete , men som inte vårdas på sjukhus eller en institution som är knuten till ett sjukhus, ska sär- skild undervisning anordnas i hemmet eller på annan lämplig plats. Sådan undervisning ska så långt som möjligt motsvara den under- visning som eleven inte kan delta i. Särskild undervisning ska där- emot inte ges en elev om den läkare som ansvarar för elevens vård avråder från det. Vidare får särskild undervisning ges i hemmet endast om eleven eller elevens vårdnadshavare samtycker till detta (24 kap. 20 och 21 §§ skollagen). Särskild undervisning anordnas av den som är huvudman för den utbildning som eleven annars deltar i (24 kap. 22 § skollagen). Om en elev däremot vårdas på sjukhus eller en institution som är knuten till ett sjukhus ska särskild undervisning anordnas på sjukhuset eller institutionen om det inte är obehövligt för elevens inhämtande av kunskaper (24 kap. 17 § skollagen). I skollagen regleras också förutsättningarna för medgivande för ett skolpliktigt barn att fullgöra skolplikten på annat sätt. Av be- stämmelserna framgår att ett medgivande ska lämnas om verksam- heten framstår som ett fullgott alternativ till den utbildning som annars står barnet till buds enligt skollagen, om behovet av insyn i verksamheten kan tillgodoses och det finns synnerliga skäl (24 kap. 23 § skollagen). Ett sådant medgivande får lämnas upp till i sänder och det är barnets hemkommun som prövar frågan om medgivande. Om barnet har en sådan funktionsnedsättning som kan vara grund för att fullgöra skolplikten i specialskolan ska frågan dock prövas av Specialpedagogiska skolmyndigheten (24 kap. 25 § skollagen). Enligt 24 kap. 23 § skollagen får medgivande bara ges om det före- ligger synnerliga skäl. Sådana skäl kan enligt förarbetena förekomma i situationer då eleven flyttat till från ett grannland, men har mycket starka skäl för att gå kvar i det gamla landets skola under återstoden av terminen. Även situationer då eleven önskar vara borta från skolan på grund av resor eller film- inspelning kan enligt förarbetena tänkas utgöra synnerliga skäl för att få medgivande att fullgöra skolplikten på annat sätt, men också i detta fall förutsätts mycket starka skäl i det enskilda Skolplikt och rätt till utbildning Införandet av kriteriet synnerliga skäl innebär att bestämmel- sen ska tillämpas med stor restriktivitet.23 Synnerliga skäl för medgivande för ett skolpliktigt barn att full- göra skolplikten på annat sätt har prövats i ett mål av Högsta för- valtningsdomstolen.24 I målet begärde fyra syskon att få fullgöra skolplikten i hemmet och genom en onlineskola. Som skäl för detta angav eleverna att de, utifrån sin ortodoxa judiska tro, hade vissa praktiska behov av särskild mathållning, bönerutiner m.m. som inte ansågs kunna tillgodoses av kommunen. De angav även att deras behov av skydd mot kränkningar såväl i skolan som i det offentliga rummet inte heller kunde tillgodoses. Domstolen konstaterade in- ledningsvis att parterna var överens om att den undervisning som syskonen fått i hemmet och genom onlineskola var ett full- gott alternativ till den utbildning som stod barnen till buds i den allmänna skolan och att behovet av insyn i verksamheten tillgodo- setts. Därefter övergick domstolen till att pröva om de skäl som an- förts av syskonen kunde anses utgöra sådana synnerliga skäl som angetts i den aktuella bestämmelsen. konstaterade att det vid utformningen av utbildningen för syskonen funnits anledning att ta särskild hänsyn till deras speciella förutsätt- ningar, men att sådana situationer skulle hanteras inom ramen för den allmänna skolan. Det som syskonen anförde utgjorde därför enligt Högsta förvaltningsdomstolens mening inte sådana synner- liga skäl som avses i 24 kap. 23 § skollagen. 3.4Skolpliktens inträdande och upphörande Skolplikten inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Om det finns särskilda skäl, får barnet börja fullgöra sin skolplikt först höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Frågan om uppskjuten skolstart prövas av hemkommunen efter begä- ran av barnets vårdnadshavare (7 kap. 10 § skollagen). Hemkommu- nens, dvs. i de flesta fall den kommun som eleven är folkbokförd i, 2009/10:165. 24Högsta förvaltningsdomstolen, avgörande i mål nr 6107-12. Skolplikt och rätt till utbildning beslut i fråga om uppskjuten skolstart kan överklagas till Skolväsen- dets överklagandenämnd (28 kap. 12 § första stycket 2 skollagen). Om ett barns vårdnadshavare begär det hos hemkommunen, ska barnet redan höstterminen det kalenderår barnet fyller jäm- ställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan (7 kap. 11 § skollagen). Regeringen beslutade att tillkalla en sär- skild utredare med uppdrag att utreda hur en tioårig grundskola med skolstart lämpligast skulle kunna införas. Utred- ningen som benämndes (U 2014:05), över- lämnade sitt slutbetänkande (SOU 2015:81) . föreslår att skolplikten ska inträda , men har två alternativa lösningar. I det första alternativet kvar- står förskoleklassen som en egen skolform, men blir obligatorisk. Det andra alternativet som utredningen benämner sexårsklass, blir ett första förberedande år i en tioårig grundskola. Betänkandet bereds för publiceringen av detta betänkande i . Huvudregeln är att skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det nionde året efter det att eleven börjat fullgöra skolplikten (7 kap. 12 § skollagen). Om eleven däremot går i specialskolan, upphör skolplikten vid utgången av det tionde året efter det att eleven börjat fullgöra skolplikten. var skolpliktens upphörande kopplad till elevens ålder, men numera används i stället antal skolår för att ange när skolplikten enligt huvudregeln ska upphöra. För den elev som inte har gått ut högsta årskursen när skolplikten annars skulle ha upphört, upphör skolplikten i stället , dock senast när eleven fyller (7 kap. 13 § första stycket skollagen). Frågan om skolpliktens förlängning prövas av hemkommunen. För en elev som går i specialskolan prövas dock frågan av Specialpedagogiska skol- myndigheten. Skolplikten kan även upphöra under det förlängda skolpliktsåret. Beslut om skolpliktens förlängning eller upphörande kan över- klagas till (28 kap. 12 § första stycket 3 skollagen). som även hade i uppdrag att utreda och föreslå hur en förlängning av skolplikten med för elever som inte Skolplikt och rätt till utbildning når behörighet till gymnasieskolans nationella program skulle kunna utformas och införas, föreslår i sitt betänkande (SOU 2015:81) att skolpliktens upphörande ska ändras på så sätt att skolplikten ska upp- höra vid utgången av den högsta årskursen. Rätt till utbildning efter skolpliktens upphörande En elev i , grundsärskolan eller specialskolan har rätt att slutföra den högsta årskursen, även om skolplikten har upphört . En elev i , grundsärskolan eller special- skolan har också rätt att efter skolpliktens upphörande slutföra ut- bildningen under , om eleven inte har nått upp till de kunskapskrav som minst ska uppnås för respektive skolform. En elev i grundsärskolan har rätt till minst 800 timmars undervisning utöver den i 11 kap. 7 § skollagen garanterade undervis- ningstiden, om eleven inte uppnått kunskapskraven. En elev som har tagits emot i specialskolan och som på grund av sin funktionsnedsättning inte kan få tillfredsställande förhållanden i gymnasiesärskolan eller gymnasieskolan, får under vissa förutsätt- ningar efter det att skolplikten har upphört och i mån av plats, genom- gå ytterligare utbildning i specialskolan till och med vårterminen det kalenderår eleven fyller . Frågan om rätt att slutföra skol- gången efter skolpliktens upphörande prövas av hemkommunen. För en elev som går i specialskolan prövas frågan dock av Special- pedagogiska skolmyndigheten (7 kap. 15 och 16 §§ skollagen). För en elev i , grundsärskolan, specialskolan och same- skolan gäller obligatorisk närvaro i . Det be- tyder att eleven ska delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen om eleven inte har giltigt skäl att utebli (7 kap. 17 § skollagen). Elevernas skolarbete ska förläggas måndag–fredag och vara så jämnt fördelat över som möjligt. Om det finns särskilda skäl, får antalet skoldagar begränsas till fyra för en grupp elever i årskurs 1 eller 2. Skolplikt och rätt till utbildning I grundsärskolan och specialskolan får rektorn, om det finns sär- skilda skäl med hänsyn till elevens fysiska eller psykiska förutsätt- ningar, besluta om andra lärotider för en elev. Ett sådant beslut får omfatta högst ett läsår. Rektorn får inte delegera ansvaret för ett sådant beslut och innan det fattas ska eleven och elevens vårdnads- havare få tillfälle att yttra sig. Om det behövs, ska rektorn höra före- trädare för elevhälsan innan beslutet fattas. För läsåret eller ska det också finnas ett schema för undervisningen. Om en elev i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan utan giltigt skäl uteblir från den obligatoriska verksam- heten, ska rektorn se till att elevens vårdnadshavare infor- meras om att eleven har varit frånvarande. Om det finns särskilda skäl behöver elevens vårdnadshavare inte informeras (7 kap. 17 § skollagen). Av förarbetena till skollagen framgår att för att syftet med bestämmelsen ska uppnås är det viktigt att infor- mationen till vårdnadshavare lämnas . Vidare framgår att elevens vårdnadshavare ska informeras, inte bara när eleven uteblir från obligatoriska inslag, utan även vid frånvaro från annan verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbild- ningen. Informationen ska lämnas som frånvaron in- träffar om det inte finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara t.ex. att frånvaron avser elevens sista lektion före skoldagens slut.25 Ovan nämnda bestämmelser omfattar såväl skolpliktiga elever som icke skolpliktiga elever som deltar i utbildningen. Även om deltagandet är frivilligt för icke skolpliktiga elever har en elev som deltar i utbildningen inte rätt att välja bort vissa delar.26 Om en elev på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda ut- bildningen, ska hindret anmälas till skolenheten. Rektorn får besluta hur anmälningsskyldigheten ska fullgöras (4 kap. 8 § skol- förordningen [2011:185]). 2009/10:165. 2009/10:165. Deltagande i konfessionella inslag enligt 1 kap. 7 § skollagen är dock alltid frivilligt. Skolplikt och rätt till utbildning I , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan får rektorn bevilja en elev kortare ledighet för enskilda angelägenheter. Om det finns synnerliga skäl får längre ledighet beviljas (7 kap. 18 § skollagen). Då även icke skolpliktiga elever i , grund- särskolan, specialskolan och sameskolan är skyldiga att delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen enligt 7 kap. 17 § skollagen, omfattas även dessa elever av bestämmelsen om ledighet.27 Ett beslut om ledighet ska enligt förarbetena grundas på en sam- lad bedömning av elevens situation. Bland de omständigheter som normalt bör beaktas kan särskilt nämnas frånvarons längd, elevens studiesituation, möjligheterna att på olika sätt kompensera den för- lorade undervisningen samt hur angelägen ledigheten är för eleven. Vad som utgör en enskild angelägenhet anges inte i bestämmelserna. I förarbetena ges som exempel att det skulle kunna vara vissa resor, familjehögtider eller religiösa högtider.28 Enligt juridiska vägledning angående frånvaro och ledighet finns det inget utrymme för att generellt medge att t.ex. aktiviteter i kulturskola eller olika idrottsaktiviteter som elever deltar i vid sidan av skolarbetet ska utgöra grund för ledighet för enskild ange- lägenhet. En återkommande ledighet som ligger på samma schema- position eller som sker på samma ämneslektioner kan också allvarligt försvåra en elevs möjligheter att nå kunskapskraven för det ämnet.29 Det är alltid rektorn, eller den rektorn bestämmer som ska fatta beslut om kortare ledighet. En rektor får med stöd av 2 kap. 10 § andra stycket skollagen uppdra åt en anställd eller en uppdrags- tagare vid skolenheten som har tillräcklig kompetens och erfaren- het att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. Rektorn får dock inte uppdra åt någon annan att fatta beslut om ledighet som avser än . När det gäller ledighet som överstiger saknar rektor möjlighet att överlåta beslutanderätten, eftersom ett sådant beslut om ledighet enligt motiven måste grun- das på en samlad bedömning av elevens situation. Det är ett överväg- 2009/10:165. 29Skolverket (reviderad ) ”Juridisk vägledning angående frånvaro och ledighet”. Skolplikt och rätt till utbildning ande som rektor är bäst lämpad att göra eftersom rektorn får anses ha bäst kännedom om elevens förhållanden.30 har i allmänna råd om hur skolor ska arbeta med att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan angett att rektor bör se till att det finns rutiner för att hantera ansökningar om ledighet och för att anmäla förhinder att delta i utbildningen. Vidare anges att rektorn bör se till att det finns rutiner för att det görs en samlad bedömning av elevens skolsituation inför beslut om längre ledighet, samt att elever och vårdnadshavare infor- meras om skyldigheten att anmäla förhinder att delta, de begränsade möjligheterna till ledighet som finns och om att frånvaro kan försvåra elevens möjlighet att nå de nationella målen för utbildningen.31 En elev i , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan får på begäran av elevens vårdnadshavare befrias från skyldigheten att delta i obligatoriska inslag i undervisningen om det finns synnerliga skäl (7 kap. 19 § skollagen). Ett sådant beslut får endast avse enstaka tillfällen under ett läsår. Det är rektorn som beslutar om befrielse och rektorn får inte uppdra åt någon annan att fatta sådana beslut. Bestämmelsen motsvarar delvis 3 kap. 12 § skollag. Enligt denna regel var villkoret för befrielse dock att det med hänsyn till särskilda omständigheter inte var rimligt att kräva att eleven skulle delta. Som skäl till att det numera krävs synnerliga skäl för befrielse framförde regeringen i förarbeten till skollagen att det förekom att befrielse medgavs av hänsyn till elevernas speciella inställning och hemmiljö på ett sätt som gick längre än vad som varit lagstiftarens avsikt och utan att försök gjordes att anpassa undervisningen. Vidare framhöll regeringen att undervisningen i skolan ska vara allsidig och saklig samt utformas så att alla elever kan delta, oberoende av elevens och elevens vårdnadshavares religiösa eller filosofiska uppfattning. Därtill föreslog regeringen följande som alternativ till beslut om befrielse: 2009/10:165. 31Skolverkets allmänna råd om att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan. Skolplikt och rätt till utbildning I skollagen och läroplanerna understryks vikten av en dialog mellan skola och vårdnadshavare. Genom en förtroendefull och fungerande dialog med hemmen kan skolan skapa förståelse för skolans verksam- het och för olika inslag i undervisningen. Skolan bör också tillfälligtvis, om det är rimligt, kunna använda gruppindelning eller andra organisa- toriska och pedagogiska åtgärder för att undvika att känsliga situatio- ner uppstår för enskilda elever eller grupper av elever. Det kan t.ex. avse simundervisning där flickor och pojkar skiljs åt. Undervisningen ska dock bedrivas i enlighet med den värdegrund som finns i läroplan- erna. Därmed ska det inte förekomma inslag som kan uppfattas som kränkande för någon.32 Trots dessa lösningar ansåg regeringen att det inte kunde uteslutas att det i vissa utpräglade undantagsfall kan behövas en möjlighet att medge en elev befrielse från enstaka obligatoriska inslag i undervis- ningen, men att sådan befrielse bara ska kunna medges när det finns synnerliga skäl. På vad som avsågs med synnerliga skäl anförde reger- ingen följande: Kravet på synnerliga skäl innebär att skälen för befrielse måste vara mycket starka. I enstaka fall kan det vara rimligt att en elev som ligger långt före i sin kunskapsutveckling och har nått kunskapskraven befrias från vissa inslag i undervisningen. I normalfallet ska dock en elev som har nått kunskapskraven, när det gäller ett specifikt inslag i undervisningen, gå vidare med ett mer avancerat och mer utmanande inslag. Det får över- lämnas till rättstillämpningen att närmare klargöra när bestämmelserna ska tillämpas. Befrielse bör endast kunna gälla enstaka inslag i under- visningen. En elev får inte heller medges befrielse i sådan utsträckning att eleven riskerar att inte nå kunskapsmålen eller kunskapskraven i ett ämne. Ett beslut om befrielse ska därför kunna avse endast enstaka till- fällen under ett läsår.33 Synnerliga skäl för befrielse från skyldighet att delta i obligatoriska inslag i undervisningen har prövats i ett mål av Kammarrätten i Sundsvall.34 I målet begärde två föräldrar att deras dotter inte skulle behöva delta i dansmomentet i samband med undervisning i ämnet idrott och hälsa. Som skäl till denna begäran uppgav föräldrarna att flickan, liksom föräldrarna, tillhörde den laestadianska rörelsen (en luthersk inomkyrklig väckelserörelse) och kunde på grund av sin 2009/20:165. 34Kammarrätten i , avgörande i mål nr 1494-12. Skolplikt och rätt till utbildning religiösa övertygelse inte delta i undervisningen vad gällde traditio- nella och moderna danser. Av Kammarrättens domskäl framgår att den s.k. proportionali- tetsprincipen skulle beaktas vid denna prövning, vilket kan sägas innebära att om ett förvaltningsbeslut är betungande för en enskild, ska nackdelarna för denne stå i ett rimligt förhållande till den nytta för det allmänna som åtgärden syftar till. Domstolen konstaterade därefter att momentet dans endast utgör ett delmoment i ämnet idrott och hälsa och inte någon större del av ämnet. Vidare anförde domstolen att det inte framgick av utredningen i målet att skolan hade gjort tillräckliga försök att hitta alternativ för flickan att visa sina färdigheter i rörelse till musik. Mot denna bakgrund kom kam- marrätten fram till att flickan och hennes föräldrars religiösa övertyg- else måste ges prioritet i förhållande till de möjligheter som skolan borde ha att anpassa undervisningen så att flickan kunde delta och visa färdigheter. Det fanns därför enligt kammarrätten synnerliga skäl för att bevilja henne befrielse från att delta i dansmomentet i ämnet idrott och hälsa. Det bör i det här sammanhanget förtydligas att den tidigare rätten till befrielse från undervisning i religionskunskap för elever som tillhör vissa trossamfund upphävdes fr.o.m. efter förslag i propositionen Fristående skolor m.m. (prop. 1995/96:200). Av 1 kap. 7 § skollagen framgår att deltagande i konfessionella inslag i utbildning som bedrivs av enskild huvudman alltid är frivilligt. 3.5Ansvar för att skolplikten fullgörs Ansvaret för att skolplikten fullgörs ligger på flera parter. Den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn ska se till att barnet fullgör sin skolplikt (7 kap. 20 § skollagen). Kommunen ska se till att eleverna i dess grundskola och grundsärskola fullgör sin skolgång. Huvudmannen för specialskolan och huvudmannen för sameskolan ska se till att elever i utbildning under deras ledning full- gör sin skolgång. När en skolpliktig elev börjar eller slutar vid en fristående skola eller utan giltig orsak är frånvarande i betydande utsträckning från obligatoriska inslag, ska huvudmannen lämna uppgift om detta till hemkommunen (7 kap. 22 § skollagen). Skolplikt och rätt till utbildning Hemkommunen, vilken i de flesta fall är den kommun där indi- viden är folkbokförd35, har ansvar för att skolpliktiga barn som inte går i dess grundskola eller grundsärskola på något annat sätt får föreskriven utbildning (7 kap. 21 § skollagen). Enligt förarbetena36 till skollagen har hemkommunen alltid ett ansvar för en skolpliktig elevs skolgång, även om den sker i en skola med en annan huvud- man än hemkommunen. Hemkommunen kan från till en annan bli skyldig att erbjuda en plats i sin skola om en elev väljer att sluta i den skola där eleven tidigare gått. Hemkommunen behö- ver också få information från elevens skola om det finns elever som utan giltiga skäl är frånvarande från obligatoriska inslag i undervis- ningen i en betydande omfattning. Det är sannolikt att hemkommu- nen får ta ansvar för en sådan elevs skolgång. Risken finns också att en sådan elev kan ”falla mellan stolarna” och råka i svårigheter som blir svårare att åtgärda ju de pågår.