sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — EU-direktivet innehåller inte krav på införande av straffrättsliga bestämmelser till skydd för företagshemligheter, men innebär heller inte något hinder mot sådana regler. För svensk del innehåller lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter (nedan FHL) regler som stadgar ett straffrättsligt ansvar för den som med uppsåt olov- ligen skaffar sig tillgång till en företagshemlighet (företagsspioneri). Den som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom har skaffat sig tillgång till denna genom företagsspioneri döms enligt samma lag för olovlig befattning med företagshemlighet. De nuvarande straffrättsliga reglerna i FHL innebär bl.a. att det inte är straffbart för den som har lovlig tillgång till en företags- hemlighet att röja eller utnyttja informationen, vilket också blev slut- satsen i det s.k. Ericsson-målet (, dom i mål nr B 5221-03). Domen gav upphov till en diskussion om huruvida lagen ger ett tillräckligt skydd mot att en arbetstagare ut- nyttjar eller röjer en företagshemlighet. Ett utvidgat straffansvar utreddes sedermera i betänkandet ”För- stärkt skydd för företagshemligheter” (SOU 2008:63, nedan utredning). Betänkandet lades till grund för en lagrådsremiss med ett lagförslag om ett nytt brott, olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet. Enligt förslaget skulle ett sådant brott kunna begås endast av den som har fått del av en Uppdraget och dess genomförande företagshemlighet ”genom att delta i en näringsidkares rörelse till följd av anställning eller uppdrag eller på annan liknande grund”. I praktiken var det främst anställda som skulle beröras av bestämmel- sen. Med anledning av den nya straffbestämmelsen föreslogs även komplettering av skadeståndsbestämmelserna. Förslaget mötte kritik från Lagrådet. Lagrådet ansåg visserligen att det är rimligt att utvidga det kriminaliserade området till sådana fall som Ericsson-målet rörde, men ifrågasatte om det finns något lagstiftningsbehov i fråga om mindre allvarliga fall.4 Lagrådsremissen ledde inte till lagstiftning. Kommittédirektiven framhåller i detta sammanhang följande. Ett utökat straffansvar skulle förbättra möjligheterna att ingripa mot att företagshemligheter sprids och används illojalt. Detta är viktigt för att främja en sund konkurrens på lika villkor och företagens innovationskraft. En nödvändig förutsättning för en sådan reform är dock att det går att åstadkomma ett utökat straffansvar utan att det går ut över andra viktiga intressen, särskilt intresset av öppenhet och ett fritt informationsutbyte. Givetvis bör en eventuell lagstiftning också utformas så att icke straffvärda handlingar hamnar utanför det straffbara området. Arbetsmarknadens parter genom LO, TCO, och har deltagit med experter i utredningen. Vidare har en chefsåklagare varit expert i utredningen. Därutöver har som experter deltagit en advokat med erfarenhet inom immaterialrätt och företags- hemligheter samt en professor i civilrätt vars främsta fokus är inom immaterial- och avtalsrätten. En sakkunnig från Arbetsmarknads- departementet och två sakkunniga från har varit knutna till utredningen. Sammanträden med experter och sak- kunniga har hållits vid sju tillfällen. 4 Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1990:409) om skydd för företags- hemligheter, . Uppdraget och dess genomförande Avsnitt 1 innehåller utredningens författningsförslag, med bl.a. för- slag till en ny lag; lagen om företagshemligheter, som ska ersätta den tidigare FHL. Betänkandet inleder följande avsnitt med en översikt över gällande svensk rätt avseende skydd för företagshemligheter (avsnitt 3) och EU-direktivets bestämmelser (avsnitt 4). Avsnitt 5–10 rör frågor om implementering av EU-direktivet. Dessa avsnitt behandlar av syste- matiska skäl inte genomgående EU-direktivets artiklar i sträng numerisk ordning. Således behandlar betänkandet EU-direktivets in- ledande bestämmelser (artikel 1–5) i avsnitt 5 och allmänna bestäm- melser (artikel 6–8) i avsnitt 6, för att därefter behandla EU-direk- tivets bestämmelser om skadestånd (artikel 14) i avsnitt 7 och bestämmelser om åtgärder mot angrepp på företagshemligheter (artikel 10–13) i avsnitt 8. Avsnitt 9 rör EU-direktivets bestämmelser om offentliggörande av domstolsavgöranden (artikel 15) och det sista avsnittet rörande implementeringen av EU-direktivet behandlar frågor om skydd för företagshemligheter under och efter domstols- förfaranden (artikel 9). Frågor om utökning av straffansvar för personer med lovlig tillgång till företagshemligheter behandlas i avsnitt 11. Betänkandet avslutas med en konsekvensanalys i avsnitt 12 och en författnings- kommentar i avsnitt 13. 3Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund är det enda land inom EU som har en särskild lag avseende skydd för företagshemligheter, FHL.2 Före FHL fanns bestämmelser om skydd för företagshemligheter lag om illojal konkurrens (IKL)3, vars regler på området i huvudsak tillkom- mit . Dessa regler skyddade ”yrkeshemligheter” i vissa fall, framför allt mot vissa förfaranden i avtalsrelationer. Ett utredningsförslag till ny lag om otillbörlig konkurrens ledde inte till några nya regler om företagshemligheter. till- sattes en utredning med särskilt uppdrag att föreslå reformer avseende skyddet för företagshemligheter. Det är den utredningens förslag, presenterade i betänkandet Företagshemligheter, SOU 1983:52, som har legat till grund för FHL. Lagförslaget som regeringen lade fram efter remissbehandlingen av betänkande (prop. 1987/88:155) föranledde flera motioner i med yrkande om avslag och en diskussion i media uppstod där förslaget bl.a. hänvisades till som ”munkavlelagen”. Kritiken mot förslaget gick i huvudsak ut på att reglerna skulle hindra anställda från att avslöja missförhållanden i arbetsgivarföretagets verksamhet.4 Mot denna bakgrund behandlades förslaget av lagutskottet, vilket resulterade i ett betänkande 1 För en utförligare beskrivning av bakgrunden till och tillkomsten av FHL se bl.a. , Lagen om skydd för företagshemligheter – En kommentar och rättsöversikter, 3:e uppl. 2013, s. 19 f. och SOU 1983:52 s. 39 f. Vidare om bakgrunden till FHL och om lagens tillämpning i tiden inpå dess införande, se , med lagen om skydd för företagshemligheter, till Hans Stark, 2001, s. 153 f. 2I övriga medlemsstater regleras frågor om företagshemligheter inom t.ex. konkurrensrätten, arbetsrätten och straffrätten, se Report Q247 för respektive medlemsstat. 3Lagen (1931:152) med vissa bestämmelser om illojal konkurrens. 4Koch s. 153. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund (1988/89:LU30, nedan LU30), som sammanfattningsvis gick ut på att regeringens lagförslag skulle antas med vissa ändringar och tillägg. Vid behandlingen av utskottsbetänkandet beslöt dock efter invändning från ett tillräckligt antal ledamöter att utskottets förslag i vissa delar skulle återförvisas till utskottet och vila . Sedan ärendet tagits upp till förnyad behandling i lag- utskottet lades ett förslag fram i överensstämmelse med det tidigare (1989/90:LU37, nedan LU37), vilket slutligen med stor majoritet antogs av den 30 maj 1990.5 Genom införandet av FHL togs ett samlat grepp på frågan om skydd för företagshemligheter. FHL innehåller såväl straff- och skadeståndsbestämmelser som bestämmelser om vitesförbud och föreläggande om överlämnande av företagshemligheter m.m. Bestämmelserna är utformade efter en avvägning mellan flera motstridiga intressen, främst yttrandefri- heten, äganderätten, intresset av sund konkurrens och arbetstagares intresse av att kunna utnyttja sina kunskaper och insikter. I de inledande bestämmelserna ges i 1 § FHL en legaldefinition av begreppet företagshemlighet och i 2 § en regel om att lagen endast skyddar mot obehöriga angrepp på företagshemligheter. I 1 § definieras företagshemlighet enligt denna lag som ”infor- mation om affärs eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse, som näringsidkaren håller hemlig och vars röjande är ägnat att med- föra skada för honom i konkurrenshänseende”. Det är utan bety- delse om informationen är dokumenterad eller inte. FHL skyddar endast information som utgör led i sund och lojal konkurrens. Uppgifter om brott eller andra särskilt allvarliga missförhållanden utgör därför inte företagshemligheter i lagens mening, och faller helt utanför lagens skydd.6 5NJA II 1990 s. 562 f. 6Fahlbeck s. 32. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund Enligt 2 § gäller lagen endast obehöriga angrepp på företags- hemligheter. Ett angrepp på en företagshemlighet kan nämligen accepteras i vissa fall, om syftet med angreppet är behörigt. Ordet angrepp avser varje olovligt anskaffande, utnyttjande eller röjande av företagshemlighet, oavsett om detta är straffbart eller endast skade- ståndsgrundande. I straffbestämmelsen i 3 § (företagsspioneri) beskrivs angrepp som att någon ”bereder sig tillgång till” företags- hemlighet. Av förarbetena framgår inte med tydlighet om någon egentlig skillnad i betydelse är avsedd mellan begreppet ”anskaffar”, och uttrycket ”bereder sig tillgång till”. Det har i doktrinen fram- förts att begreppen från rättslig synpunkt torde ha samma inne- börd.7 I propositionen gavs som exempel på när någon olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet, att en anställd som har till uppgift att sköta bokföringen i företaget, beger sig till före- tagets forskningslaboratorium och läser hemliga dokument som inte behövs för dennes arbetsuppgifter.8 Exemplet kan utgöra före- tagsspioneri, men den anställde kan med vanligt språkbruk knap- past anses ha anskaffat företagshemligheterna, om han inte lägger informationen på minnet. Exemplet torde dock mest vara av teore- tiskt intresse. Det får antas att de olika begreppen i praktiken ofta används synonymt. Angrepp i FHL:s mening förutsätter någon aktivitet hos angri- paren. För att anskaffande ska föreligga krävs dock inte att angriparen har tagit del av informationen själv, utan det kan lika gärna röra sig om att informationen förs vidare till någon annan person. Det krävs inte heller någon betalning eller för angriparen.9 Med ut- nyttjande avses att någon i egen kommersiell verksamhet praktiskt tillämpar den information som förelagshemligheten innebär. Med röjande avses att gärningsmannen avslöjar hemligheten för någon annan. Det saknar betydelse om röjandet sker mot ersättning eller ej. 2 § andra och tredje styckena anger exempel på vad som inte utgör obehöriga angrepp. Enligt andra stycket är det inte obehörigt att angripa en företagshemlighet i syfte att offentliggöra eller inför behörigt organ avslöja något som skäligen kan antas utgöra brott på vilket fängelse kan följa eller som kan anses utgöra annat allvarligt s. 351 och SOU 2008:63 s. 108. 1987/88:155 s. 38. 353–355. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund missförhållande i näringsidkarens rörelse.10 Exempel på allvarliga missförhållanden är att företaget överträder bestämmelserna i arbets- miljölagen eller miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter de anställda eller kringboende för allvarliga miljörisker. Ytterligare exempel är att företaget i strid med marknadsföringslagen eller livs- medelslagstiftningen tillhandahåller konsumenterna hälsofarliga eller andra uppenbart otjänliga produkter.11 Andra exempel på icke obehöriga angrepp, som inte nämns i 2 § andra stycket, är då det finns en lagstadgad skyldighet att förmedla uppgiften, exempelvis vid plikt att vittna. Exemplen i andra stycket på behöriga angrepp är alltså inte uttömmande.12 Som ett obehörigt angrepp anses enligt 2 § tredje stycket FHL inte heller att den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller någon före honom har fått del av i god tro. FHL innebar en stor förändring jämfört med vad som gällt tidigare genom att det infördes straffbestämmelser för olovligt anskaffande av företagshemligheter. Sådana förfaranden hade före lagens till- komst endast varit straffbara i den mån de utgjort brott enligt annan lagstiftning, såsom stöld, bedrägeri, dataintrång eller olovlig avlyssning. I huvudsak utgör dock angrepp på företags- hemligheter inte straffbara gärningar. De gärningar som är kriminali- serade enligt FHL är i de flesta fall även kriminaliserade enligt (BrB). Straffbestämmelserna i gäller framför de som kan aktualiseras i BrB, utom i de sällsynta fall då gärningen är belagd med strängare straff i BrB. Enligt 3 § FHL ska den dömas för företagsspioneri som olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet. Enligt 4 § föreligger ansvar för olovlig befattning med företagshemlighet för den som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som till- 10Enligt lagutskottet kan inte krävas att personen ska ha full visshet om omständigheterna som kan ursäkta ett angrepp men dock att denne har tillgång till fakta som i sig är sådana att ett brottsligt förfarande skäligen kan misstänkas eller att ett allvarligt missförhållande före- ligger. För att röjandet inte ska anses som obehörigt torde det inte få omfatta fler hemlig- heter än vad som oundgängligen behövs för att missförhållandet ska kunna avslöjas, LU37 s. 28 f. 11LU37 s. 27 f. 12LU30 s. 31 f. och LU37 s. 34 f., Fahlbeck s. 351. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund handahåller hemligheten eller någon före honom har berett sig tillgång till denna genom företagsspioneri. Straffet för båda brotten är böter eller fängelse i högst . Båda bestämmelserna har en särskild straffskala för grovt brott som för företagsspioneri sträcker sig till fängelse i högst och för olovlig befattning med före- tagshemlighet till fängelse i högst . Den som gör sig skyldig till brott enligt 3 eller 4 § FHL bär enligt lagens 5 § också skade- ståndsansvar för den skada som uppkommer till följd av brottet eller till följd av att företagshemligheten obehörigen utnyttjas eller röjs. Andra olovliga förfaranden med företagshemligheter än anskaffande av sådan information kan enligt FHL leda till skadestånd, vites- förbud eller föreläggande om överlämnande m.m. Lagen föreskriver även skadeståndsansvar för vissa personer som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet, utan att detta är brottsligt. Det gäller för den som har anförtrotts en företagshemlighet i samband med en affärsförbindelse (6 §), under vissa förutsättningar för arbetstagare som fått del av en företagshemlighet hos arbetsgivaren i sin anställning (7 §) samt för den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad han inser eller bör inse, har angripits enligt FHL (8 §). Enligt 8 § första meningen andra stycket föreligger skadeståndsansvar även för den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet i ond tro om att denna har röjts i strid med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)(OSL). Skadeståndsberäkningen sker enligt 9 §. Skadestånd utgår för den ekonomiska skadan. Emellertid kan denna vara mycket svår att bevisa. I likhet med vad som gäller inom arbetsrätten utgår därför även ideellt skadestånd i form av s.k. allmänt skadestånd. Detta beräknas med hänsyn till omständigheter av annan än rent eko- nomisk betydelse, inte minst den angripnes intresse av att företags- hemligheten inte utnyttjas eller röjs. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund 10 § innehåller en för FHL särskild preskriptionsregel avseende skadeståndstalan, som inte låter preskriptionstiden löpa från tid- punkten för det skadevållande förfarandet och framåt, utan i stället räknas bakåt i tiden från tidpunkten för väckande av talan om skadestånd. Den som har angripit en företagshemlighet enligt FHL kan enligt lagens 11 § av domstol vid vite förbjudas att utnyttja eller röja företagshemligheten. Enligt 13 § kan vitesförbud meddelas även interimistiskt. Slutligen har en näringsidkare vars företagshemlighet har angripits enligt lagen möjlighet att hos domstol begära att en handling eller ett föremål som en angripare har i sin besittning och som innefattar hemligheten ska överlämnas till honom eller henne, alternativt att föremålet förstörs eller ändras (14 § FHL). 3.3FHL:s förhållande till andra rättsområden13 Utmärkande för FHL är att lagen utgör en speciallagstiftning som berör centrala frågor på flera känsliga rättsområden . Reglerna i FHL är av såväl offentligrättslig som privaträttslig karak- tär. I den skärningspunkt där FHL befinner sig möts bl.a. konkur- rensrätten, tryck- och yttrandefriheten, immaterialrätten, arbets- rätten, straffrätten och skadeståndsrätten. Lagen reglerar förhållanden som inte sällan omfattas av annan lagstiftning och har i de flesta fall företräde i situationer då den är tillämplig. FHL:s plats inom det grundlagsskyddade området för yttrande- och tryckfrihet är påtaglig. Yttrandefrihetslagstiftningen är över- ordnad skyddet för företagshemligheter. Utan att det särskilt anges i FHL tar därför rätten att anskaffa uppgifter eller att meddela upp- gifter för offentliggörande i grundlagsskyddade medier över skydds- reglerna i FHL, vilket innebär att de sanktioner mot röjande m.m. som finns i FHL inte kan tillämpas i sådana situationer. 13 En utförlig beskrivning av denna frågeställning finns i Fahlbeck, s. 37 f. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund Som redan framgått föreligger i flera fall en överlappning mellan och straffrätten i övrigt, där har företräde förutom i fall där andra straffbestämmelser stadgar strängare straff för samma gärning. FHL har vidare tydlig beröring med arbetsrätten. Hanterandet av företagshemligheter angår arbetstagare, som inte sällan är de som ”bär” dem, i de fall det rör arbetstagarens kunskaper och insikter. FHL bygger på bl.a. arbetsrättens principer om lojalitets- plikt med därtill knuten tystnadsplikt och har därutöver regler om bl.a. ansvar för arbetstagare efter avslutad anställning. FHL är historiskt sett utvecklad ur konkurrensrätten. Liksom konkurrensrätten i övrigt syftar FHL till att stimulera sund kon- kurrens, och motverka osund sådan. Tolkningen av lagens bestäm- melser, inte minst av dess definition av företagshemligheter, sker därför mot bakgrund av den allmänna konkurrensrätten. Företagshemligheter, i det att detta begrepp avser viss skyddsvärd information, oavsett i vilken form den bärs, utgör i en mening im- materiella tillgångar. Dock är inte företagshemligheter ett skydds- objekt för den immaterialrättsliga lagstiftningen i strikt avseende. I många sammanhang berör dock immaterialrätten även frågor om skydd för företagshemligheter, t.ex. i samband med immaterialrätts- liga bevissäkringsåtgärder såsom intrångsundersökningar m.m. Det är vidare inte sällan så att information som skyddas som företags- hemlighet genom FHL också skyddas genom annan immaterial- rättslig lag. 3.4Särskilt om FHL och den fria opinionsbildningen FHL innehåller bestämmelser som utgör begränsningar i yttrande- och informationsfriheterna. Dessa friheter är grundlagsskyddade genom bestämmelser 2 kap. Regeringsformen (RF) och tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen i TF och YGL. Skyddet kommer till uttryck genom principen om allmänna handlingars offentlighet samt regler om meddelar-, anskaffar- och tryck/yttrandefrihet. Begräns- ningar av yttrande- och informationsfriheterna i FHL viker i den mån de inte är förenliga med dessa friheters grundlagsskydd. Även rätten till yttrandefrihet enligt artikel 10 i Europeiska konventionen Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (), liksom övriga rättigheter enligt denna konvention, har företräde framför annan svensk lag, däribland FHL. RF innehåller också regler i 2 kap. ägnade att begränsa möjlig- heten att genomföra nya lagbestämmelser som inkräktar på yttrande- och informationsfriheterna. Vad avser företagshemligheter, hamnar dessa emellertid i princip utanför grundlagsskyddet för informations- och yttrandefriheterna i den mån skyldigheten att hålla dessa hemliga grundar sig i en avtalad tystnadsplikt, vilket i princip gäller alla företagshemligheter inom det privata näringslivet.14 Detta följer av att TF och YGL inte reglerar förhållandet mellan enskilda, t.ex. arbetsgivare och arbetstagare på den privata arbetsmarknaden.15 Den mest omedelbara möjligheten att lagligen bryta en avtalad tystnadsplikt avseende företagshemlig- heter hittas därför inte i nu nämnda grundlagsskydd, utan i de bestämmelser i som bl.a. medger att företagshemligheter röjs för att avslöja brott eller annat allvarligt missförhållande. Grundlags- skyddet för informations- och yttrandefriheterna aktualiseras alltså i princip endast i förhållande till lagstadgad tystnadsplikt. FHL inne- håller förvisso bestämmelser som innebär en sådan lagstadgad tyst- nadsplikt. Sedan FHL:s tillkomst har dock inte ett enda domstols- avgörande eller någon annan uppmärksammad praktisk incident avsett konflikten mellan hemlighållande enligt FHL och de grund- lagsskyddade informations- och yttrandefriheterna. I stället har nästan all uppmärksamhet och nästan all praxis avsett privata näringsidkare och deras relation till andra privata näringsidkare respektive anställda.16 Rätten till yttrandefrihet enligt artikel 10 i kan enligt praxis hävdas även mellan enskilda. har bl.a. klargjort att rätten för anställda i privat verksamhet att avslöja missförhållanden (visselblåsning) faller under rätten till yttrandefrihet enligt artikel 10. Det kan förutsättas att artikel 10 aktualiseras även vid avslöjanden som omfattar företags- hemligheter, även om frågan ännu inte ställts på sin spets i Europa- domstolen (se vidare avsnitt 3.4.6). 14Bengt , Från anställd till konkurrent, 2016, s. 26 ff. 15AD 1994 nr 79, det s.k. Väröbackamålet. Jfr s. 162 f. 16Fahlbeck s. 90. Skydd för företagshemligheter i svensk rätt – en bakgrund Meddelarskyddet i TF och YGL innebär ett skydd för envar som medverkar vid tillkomsten av en tryckt skrift (eller offentliggörande enligt YGL) genom att lämna meddelande för offentliggörande. Skyddet består av meddelarfrihet, anskaffarfrihet, rätt till anonymi- tet, efterforskningsförbud och repressalieförbud. Meddelarfriheten innebär en rätt att fritt lämna uppgifter i vilket ämne som helst i syfte att dessa uppgifter ska publiceras i ett medium som omfattas av TF eller YGL utan att kunna tilltalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet i annan ordning än den som stadgas i TF och YGL (1 kap. 1 § tredje stycket TF, 1 kap. 2 § första meningen YGL). För en arbetstagare som utsätts för repressalier från sin arbets- givare i strid mot meddelarfriheten stadgar för vissa fall den s.k. visselblåsarlagen17 särskilt om rätt till skadestånd för arbetstagaren (se avsnitt 3.4.5 och 5.7.2). Anonymitetsskyddet omfattar dels rätten för en meddelare att inte nämnas vid namn (3 kap. 1 § TF, 2 kap. 1 § YGL), sanktionerat genom förbud mot att röja meddelarens identitet (3 kap. 3 § TF, 2 kap. 3 § YGL), dels förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska meddelarens identitet (3 kap. 4 § TF, 2 kap. 4 § YGL). Anskaffarfriheten innebär frihet att anskaffa uppgifter i syfte att dessa ska offentliggöras enligt TF eller YGL (1 kap. 1 § fjärde stycket TF, 1 kap. 2 § andra meningen YGL). Varken meddelarfriheten eller anskaffarfriheten är emellertid obegränsad. Meddelarfrihet gäller inte när meddelandet utgör hög- förräderi eller vissa andra grövre brott mot rikets säkerhet. Den ger heller inte rätt att lämna ut sekretessbelagd handling eller att till- handahålla sådan handling i strid med ett förbehåll som en myndig- het meddelat i samband med att sådan handling lämnats ut. Slutligen gäller den inte vid uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i OSL, dvs. vid s.k. kvalificerad tystnadsplikt (7 kap. 3 § första stycket TF, 5 kap. 3 § YGL).