sou · H5B321 · 2017-03-31 00:00:00 — Vård- och omsorgsassistenters kvalifikationer Grundläggande nivå. Utredningen om yrkeskrav i äldreomsorg. I den äldres tjänst. Äldre- assistent – ett framtidsyrke. publicerade ett allmänt råd (SOSFS 2011:12) om grundläggande kunskaper hos personal som arbetar i social- tjänstens omsorg om äldre, grundade i 3 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Råden omfattar personal som arbetar med att genomföra biståndsbedömda individuellt beslutade insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL. Råden gäller dock inte för praktikanter, fri- villigarbetare eller personal som täcker tillfällig brist på ordinarie personal. De gäller inte heller för personal som enligt 4 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659) har legitimation eller särskilt för- ordnande att utöva ett visst yrke i hälso- och sjukvården. I råden redovisar myndigheten vilka grundläggande kunskaper och förmågor som personalen bör ha. En person kan uppnå de re- dovisade kunskaperna och förmågorna genom godkända kurser om 1 100 poäng i de programgemensamma karaktärsämnena och 300 poäng i ämnet gerontologi och geriatrik på vård- och omsorgs- programmet, eller genom motsvarande utbildning. Råden utarbetades samordnat med införandet av det nya vård- och omsorgsprogrammet (GY11). För att stärka både den grund- läggande kompetensen bland undersköterskor och kompetens som krävs för specialiserade uppgifter avsatte regeringen –2014 sammanlagt i Omvårdnadslyftet. Undersköterskors arbete utförs enligt socialtjänstlagen (2001:453), SoL, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, samt övrigt regel- verk inom hälso- och sjukvården och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Enligt 3 kap. 3 § andra stycket SoL ska det för utförandet av uppgifter inom finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. har beslutat om allmänna råd (SOSFS 2011:12) om grundläggande kunskaper hos personal som arbetar i omsorg om äldre med stöd av bestämmelsen. Enligt 1 kap. 4 § punkt 2 patientsäkerhetslagen (2010:659), PSL, avses med hälso- och sjukvårdspersonal, förutom legitimerade yrkesutövare, även den som i annat fall vid hälso- och sjukvård av patienter biträder en legitimerad yrkesutövare. Av 4 kap. 1 § PSL framgår att de som har en angiven yrkestitel och utbildning efter ansökan kan få legitimation för yrket. Regeringen får meddela före- skrifter om att även andra utbildningar än dem som anges i para- grafens tabell ska ge rätt till legitimation. Beteckningen legitimerad får användas endast av den som fått legitimation (2 §) och en yrkestitel som är knuten till legitimation får endast användas av den som legitimerats (skyddad yrkestitel) (5 §). Av 4 § PSL framgår att behörighet att utöva yrke som apotekare, barnmorska, läkare, re- ceptarie och tandläkare endast är den som har legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva det. I 6 kap. PSL regleras hälso- och sjukvårdspersonalens skyldig- heter. Arbetet ska utföras enligt vetenskap och beprövad erfarenhet och en patient ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjuk- vård och ges i samråd med patienten (1 §). Hälso- och sjukvårds- personalen bär själv ansvaret för hur hen utför sina arbetsuppgifter (2 §) samt att delegering av uppgifter endast får ske när det är för- enligt med kravet på en god och säker vård (3 §). Av 6 § LSS fram- går att det ska finnas den personal som behövs för att ett gott stöd och en god service och omvårdnad ska kunna ges. Alla kommunerna har hälso- och sjukvårdsansvar i särskilda boendeformer för äldre och i dagverksamheter samt ansvar för hemsjukvården i ordinärt boende i samtliga län utom . Inom dessa verksamheter utför undersköterskor hälso- och sjukvårdsuppgifter på delegation från legitimerad yrkesutövare. Undersköterskor kan också biträda sådan yrkesutövare i hälso- och sjukvårdsuppgifter, utan delegering. Även i utför undersköterskor som arbetar i hemtjänst vissa hälso- och sjuk- vårdsuppgifter, efter delegation från legitimerad yrkesutövare inom hälso- och sjukvård. Europeiska Unionen och Nordiska konventionen I och Rådets direktiv /36/EG finns be- stämmelser om erkännande av yrkeskvalifikationer. Ett ändrings- direktiv (2013/55/EU) trädde i kraft och ska vara genomfört i medlemsstaterna . För att genomföra dessa förändringar i svensk rätt tillsatte regeringen en utredning, som lämnade sitt betänkande, Yrkeskvalifikationsdirektivet ett samlat genomförande (SOU 2014:19). Syftet med yrkeskvalifikationsdirektivet är att säkerställa att egenföretagare och anställda i EU kan utnyttja de rättigheter som fördraget ger dem att såväl etablera sig, tillfälligt erbjuda sina tjänster som att söka anställning i ett annat medlemsland, utan att behöva mötas av nationella yrkesregleringar som förbiser sådan erfarenhet och kompetens som förvärvats i annat land. Utredningen föreslog att en ny lag om erkännande av yrkes- kvalifikationer införs. Den skulle gälla hela arbetsmarknaden och reglera hur yrkesverksamma med kvalifikationer från annat land än ska ges möjlighet att bedriva yrkesverksamhet i landet. Lagen har antagits av (prop. 2015/16:44, bet. 2015:16:UbU6) och gäller från . Undersköterskans motsvarighet i respektive land är ett reglerat yrke i 18 av 32 EU/EES länder. Det gäller i synnerhet i västeuro- peiska länder som , , och samt i sydeuropeiska länder som och , medan det inte är lika vanligt i de östeuropeiska länderna. Yrket är även regle- rat i , och . De nordiska länderna, , , , och , har träffat överenskommelser om en ge- mensam nordisk arbetsmarknad för verksamhet inom hälso- och sjukvård och veterinärverksamhet. En utgångspunkt är att de olika staternas offentligt reglerade utbildningar inom dessa områden i de flesta fall är likvärdiga. Senaste ändring i överenskommelsen skedde 1998. Enligt artikel 2 ska den som i någon av de fördragsslutande staterna vunnit rättsligt godkännande som yrkesutövare under stadgade förutsättningar ha rätt att vinna sådant godkännande även i övriga stater där bestämmelser om godkännande gäller. I artikel 12 finns stadganden om vilka yrkesutbildningar i övriga nordiska länder som jämställs med undersköterska i . Legitimation i tre nordiska grannländer Med hänsyn till den fria rörligheten inom EU/EES området och i synnerhet mellan de nordiska länderna finns det skäl att redovisa vissa uppgifter om utbildning och legitimation av undersköterskor i tre nordiska grannländer. Ytterligare skäl för detta är likheten mellan de nordiska ländernas välfärdssystem. Inom yrkesskolan i finns en treårig utbildning till när- vårdare, vilka arbetar inom hälso- och sjukvård och socialtjänst. Yrkesområdet liknar det som undersköterskor i har, men omfattar även arbete med barn. Utbildningen består huvudsakligen av skolförlagd undervisning, men även praktik. Närvårdare är ett reglerat yrke med skyddad yrkestitel. När eleven examinerats från närvårdarutbildningen får hen ansöka hos Valvira (tillstånds- och tillsynsverket) om att få använda den skyd- dade yrkestiteln närvårdare och registreras i det nationella register som myndigheten har. trädde lagen om yrkesutbildade personer inom socialvården i kraft. Syftet med lagen är att främja klientsäkerhet och rätten till socialvård av god kvalitet med gott bemötande. Det ska ske genom att: säkerställa att yrkesutbildade personer har sådan utbildning som yrkesutövning förutsätter, samt möjlighet att utveckla och upp- rätthålla sin yrkesskicklighet, främja samarbete mellan yrkesgrupper, en ändamålsenlig upp- giftsstruktur utifrån klienternas behov, organisera tillsynen bättre. Lagen omfattar två kategorier av yrkesutbildade personer inom socialvården: 1. Legitimerad yrkesutbildad person, vilka är socio- nom och geronom219. Yrkesutbildad person med skyddad yrkes- beteckning, bl.a. närvårdare. I lagen regleras yrkesutövarnas rättigheter, skyldigheter samt sanktioner för dem som åsidosätter dessa. Bland annat stadgas att en yrkesutbildad person, t.ex. en närvårdare eller geronom, är skyldig att upprätthålla och utveckla sin yrkesskicklighet och att göra sig förtrogen med de bestämmelser och föreskrifter som gäller yrkesutövningen. Arbetsgivaren ska göra det möjligt för personen i fråga att i sitt arbete få behövlig handledning och delta i fortbild- ning som behövs för utvecklandet av yrkesskickligheten. Om en yrkesutövare gör sig skyldig till brott under synnerligen försvårande omständigheter kan såväl en persons legitimation som i förekommande fall en yrkesutbildad person med skyddad yrkes- beteckning förbjudas att använda sin yrkesbeteckning inom social- vården. I Lag om yrkesutbildade personer inom hälso- och sjukvård (28.6 1994/559) finns motsvarande bestämmelser för hälso- och sjukvården. Även denna lag innefattar såväl legitimerad personal som personal med skyddad yrkesbeteckning. En viss yrkesgrupp – legitimerad eller med skyddad yrkes- beteckning – kan göra uppgifter som normalt utförs av en annan yrkesgrupp. Regleringen innebär i sig inte någon ensamrätt att ut- föra vissa uppgifter. Inom den norska gymnasieskolan finns såväl studieförberedande som yrkesförberedande program, varav ett är helse- og oppvekstfag. Det är ett generellt yrkesinriktat program som förbereder eleverna för tjänster främst inom hälso- och sjukvården och (helse- og sosialtjenesten), med personer i alla åldrar. Utbildningen är , varav är skolförlagda och är arbetsplatsförlagda. Utbildningen leder bland annat till yrket 219 Geronom är en utbildning inom som förbereder för socialt arbete bland äldre. Den ges, liksom socionomutbildningen, inom . Geronomexamen finns såväl på grundnivå som på masternivå. helsefagarbeider, som motsvarar undersköterska i . Efter fullföljd utbildning på gymnasieskolans program helse- og oppvekstfag får eleven ett yrkesbevis (fagbrev). Med stöd av detta kan eleven ansöka om legitimation (autorisation) som helsefagarbeider. Det finns även möjligheter att fördjupa yrkesutbildningen inom fagskolen (motsvarande svenska ) eller läsa vissa kompletterande kurser för att söka till högskolan. Legitimationsförfarandet sköts av Helsedirektoratet och sker elektroniskt. De har en databas tillgänglig för allmänheten där upp- gifter om legitimerad personal finns. Det är 29 yrkesgrupper inom hälso- och som är legitimerade, dock endast när de utför hälso- och sjukvårdsuppgifter. Av helsepersonelloven framgår att syftet med legitimationen är att bidra till säkerhet och kvalitet i de tjänster som lämnas. Lagen innehåller bestämmelser om perso- nalens ansvar och befogenheter samt sanktioner mot enskilda yrkesutövare som handlat i strid med lagens bestämmelser. Vid yrkesskolor utbildas social- og sundhedshjaelper och social og sundhedsassistenter. Utbildningen är etappindelad och inleds med ett basår (grundforlöp) (beroende på elevens förkun- skaper kan tiden förkortas till ½ år). Därefter följer utbildningen till Sosu-hjälpare, som omfattar 17 veckors utbildning vid skola och 9 månaders praktik, totalt . Flertalet som på- börjar utbildningen påbörjar yrkesarbete efter denna etapp. För de som vill bli Sosu-assistenter (motsvarande undersköterska) krävs fortsatt utbildning och 8 månader (i skola och 10,5 månad i praktiskt lärande). Totalt tar yrkesutbildningen till Sosu- assistent . Det praktiska lärandet sker vid sjuk- hus, inom psykiatrisk vård och i äldreomsorg och har större omfattning än studiegången i . Sosu-assistent är en legitimerad yrkesgrupp med skyddad yrkes- titel. De utför självständigt vissa hälso- och sjukvårdsuppgifter, huvudsakligen läkemedelsdelning. Sosu-hjälparna legitimeras inte och arbetar huvudsakligen med serviceuppgifter. Styrelsen för patientsikkerhed administrerar legitimationen av samtliga yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. publik databas över alla legitimerade yrkesutövare, med informa- tion av relevans för arbetsgivare och allmänhet. Cirka 3 000 Sosu- assistenter legitimeras . Ungefär en årsarbetare krävs för detta, med tillägg för vissa it-kostnader. Sosu-utbildningen är mest populära yrkesutbildning och examineras cirka 10 000 personer. i förhållande till och befolkningsstorlek innebär detta att det i examineras fler personer . Det råder i stort sett balans mellan tillgång och efterfrågan. Andelen som blir assistenter behöver dock utökas.220 Om hade samma dimen- sionering och examination från undersköterskeutbildningen som , i förhållande till ländernas befolkning, skulle tillgången till yrkesutbildade undersköterskor mer än väl tillgodose beräknad efterfrågan på cirka 16 000 examinerade (jfr avsnitt 8.6). Kan legitimation av undersköterskor bidra till bättre kompetensförsörjning? Syftet med regler om legitimation för yrkesutövare är att tydliggöra och säkerställa en viss yrkeskompetens. I detta ligger även ofta en komponent som innebär behörighet och ibland ensamrätt att utöva en viss yrkespraktik eller vissa uppgifter. Under har staten och även parterna på arbetsmarknaden haft som norm att alla undersköterskor ska ha genomgått vård- och omsorgsprogrammet eller dess föregångare. Genom en rad tidsbegränsade satsningar med extra tillskott av statliga medel har strävan varit att stimulera en sådan utveckling.221 De senaste satsningarna har varit Kompetenslyftet och Omvårdnadslyftet. Dessa satsningar har sannolikt, tillsammans med de nämnda aktörernas egna strävanden, bidragit till att andelen bland undersköterskorna som har grundläggande yrkesutbildning har ökat. Som jag redovisat i avsnitt 8.3 har denna andel bland undersköterskor inom vård och omsorg om äldre finansierad av kommunerna ökat mellan åren 220Personliga uppgifter från vid Danske skoler, . Statliga stimulansåtgärder för att främja kvalitén i äldreomsorg. (2016). Underlagsrapport på uppdrag av Utredningen nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen (S 2015:03). content/uploads/2015/10/Stimulansmedelsrapporten-2.pdf (hämtad ). I denna rapport redovisas erfarenheter av tidigare satsningar. 2008 och 2015. Men trots upprepade satsningar hade endast av de anställda undersköterskorna yrkes- utbildning för sitt arbete. I avsnitten 8.4–8.8 har jag beskrivit vilka yrkeskvalifikationer framtidens personal bör ha samt vad som bör göras för att få till stånd ett ökat utbud av arbetskraft för att möta förväntad ökning i efterfrågan. Mina överväganden om legitimation av under- sköterskor ska ses i detta sammanhang. En sådan förändring kan inte förväntas i sig själv ge en god kompetensförsörjning, men bör tillsammans med andra förslag till åtgärder som jag lägger fram bidra till ett ökat utbud av yrkeskompetent arbetskraft samt till ökad kvalitet i vården och omsorgen. Skälen till detta är följande: 1.Ett legitimationskrav innebär utökade och tydligare krav på hu- vudmän och privata utförare om vilka kvalifikationer som gäller för yrkesutövning inom vården och omsorgen om äldre personer. 2.Ett legitimationskrav i patientsäkerhetslagen tydliggör att under- sköterskor tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen när de utför hälso- och sjukvård och att detta arbete ska utföras i över- ensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Likaså tydliggörs att undersköterska vid utförande av hälso- och sjuk- vård ska följa gällande regelverk inom hälso- och sjukvården. 3.En nationellt fastlagd och tydliggjord kompetensnivå skulle underlätta rörlighet på arbetsmarknaden, inom landet och inom EU/EES. Det skulle även ge ökad tydlighet för arbetstagare som söker sig till från länder utanför EU/EES. 4.En utökad reglering ger vidare aktörer inom utbildnings- och arbetsmarknadsområdet information om vad som gäller för att undersköterskor självständigt ska kunna bedriva yrkesarbete. 5.Det är också troligt att ökad tydlighet ifråga om vilka kompe- tenskrav som ställs för arbete inom vård och omsorg om äldre personer skulle stärka yrkets attraktivitet bland potentiella ar- betstagare. Skälet till detta är att yrkesidentiteten förstärks ge- nom en definierad koppling mellan utbildning, yrkestitel och arbetsuppgifter. 6.Legitimation för undersköterskor skulle också påverka vilka befogenheter och vilket ansvar undersköterskor har i sin yrkes- utövning. En självständig yrkesutövning för undersköterskor skulle även underlätta organisering och kunna arbetsformerna inom verksamheterna. Det finns dock skäl att påminna om att ett system med legitimation kan ha vissa nackdelar. Vid bristande tillgång till yrkesutbildad personal kan rekryteringsmöjligheterna begränsas. Likheter och skillnader inom Det finns stora likheter mellan de nordiska ländernas välfärds- system. Men ifråga om strukturen för att värna yrkeskompetens hos medarbetare inom vård och omsorg om äldre personer finns skillnader. I samtliga tre redovisade grannländer är de yrken som motsvarar undersköterska i reglerade. I regelverken för samtliga tre länder är syftet med legitimationen att värna god kvalitet i de tjänster som lämnas till äldre personer. Detta förutsätts ske genom att värna god yrkeskompetens hos medarbetare, att de har tillräcklig yrkesutbildning och i även att både yrkesutövare och arbetsgivare fortlöpande bidrar till att upprätthålla och utveckla medarbetarnas kompetens. I regelverken för legitimation finns bestämmelser om vilket ansvar och befogenheter den legitimerade yrkesutövaren har och vilka sanktioner som finns mot en yrkesutövare som på olika sätt missbrukar sitt yrkesansvar. I och sker legitimationen inom ramen för hälso- och sjukvårdssystemet och avser därför hälso- och sjukvårdsupp- gifter som yrkesgruppen ifråga utför. I däremot legitimeras personal eller får skyddad yrkestitel både inom hälso- och sjukvård och inom socialtjänst. I finns inget regelverk för legitima- tion inom och undersköterskor är inte en legitimerad yrkesgrupp inom hälso- och sjukvården. Utbildningarnas längd och uppläggning I och är yrkesutbildningen i gymnasie-/yrkesskolan . I och är den däremot . I de senare länderna har det praktiska lärandet också betydligt större utrymme än i och i . I samtliga länder får eleven efter avslutad utbildning någon form av bevis på genomförd utbildning. I får elever som examinerats från gymnasieskolans vård- och om- sorgsprogram och från den kommunala vuxenutbildningens mot- svarande utbildning222 en yrkesexamen. Elever som examineras från en av Vård- och omsorgscollege certifierad utbildning får ett sär- skilt diplom.223 I de tre beskrivna grannländerna finns en tydligare koppling mellan fullföljd yrkesutbildning, yrkestitel och befogenheter/ansvar i yrkesutövningen. I saknas en sådan koppling. Hos oss finns många olika yrkesbenämningar för personer som arbetar inom so- cialtjänst och hälso- och sjukvård efter examen från vård- och om- sorgsprogrammet. Arbetsgivarnas kravprofiler för att anställda personer till en viss tjänst inom hälso- och sjukvård eller social- tjänst skiljer sig också åt. Det gäller i vilken mån den som anställs alls behöver ha studerat gymnasiegemensamma ämnen inom vård och omsorg, omfattningen av dessa i de fall man har sådana krav och vilka valbara kurser som den som anställs har genomgått inom sin yrkesutbildning. Det finnas således en större diskrepans i , jämfört med våra grannländer, när det gäller koppling mellan utbildning och yrkesliv. 222För yrkesbevis krävs 2 400 poäng. Bland de som studerar de programgemensamma ämnena inom vård- och omsorgsprogrammet inom vuxenutbildning är det ovanligt att man även studerar gymnasiegemensamma ämnen så att man når 2 400 poäng och får yrkesexamen. 223För detta diplom krävs 1 500 poäng, vilket motsvarar de programgemensamma ämnena samt gymnasiearbete om 100 poäng. I ligger ansvaret för helt på socialnämnden, som genom delegationsordningar och arbetsbeskrivningar fast- ställer vilket ansvar och vilka befogenheter olika yrkesutövare inom ska ha i den enskilda kommunen. Uppgifter inom hälso- och sjukvården utförs av legitimerade yrkesutövare, men inom den kommunala hälso- och sjukvården kan vissa uppgifter under vissa omständigheter delegeras till undersköterskor. I de tre grannländerna har undersköterskorna ett självständigt yrkesansvar inom hälso- och sjukvården och i även inom . Detta ger yrkesgruppen ett större mått av självständighet i yrkes- utövningen. Ansvar och befogenheter har reglerats nationellt. Det finns alternativa sätt att uppnå en ökad tydlighet om sam- bandet mellan utbildning, yrkestitel och yrkesverksamhet. får elever som examinernas från vård- och om- sorgsprogrammet en yrkesexamen och om hen examineras från vård- och omsorgscollege ett särskilt diplom. Ytterligare ett steg skulle kunna vara att i regelverket för gymnasieskolan införa en bestämmelse om att elev som examinerats från vård- och omsorgs- programmet får yrkestiteln undersköterska (alternativt någon an- nan överenskommen nationell yrkestitel). Den skulle klargöra vad en elev blir efter examinationen. En nationell yrkestitel kan också bidra till att yrkets anseende stärks och att kopplingen mellan ut- bildning och yrkesverksamhet förbättras. Gymnasieutredningen224 föreslår i sitt betänkande att en bestämmelse om att yrkesexamen från vård- och omsorgsprogrammet ska benämnas undersköterske- examen. Flertalet personer som studerar programgemensamma ämnen inom vård och omsorg studerar dock inom den kommunala 224 SOU 2016:77. En gymnasieskola för alla – åtgärder för att alla unga ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Bland dessa är det få som avslutar sina studier med en yrkesexamen inom vård och omsorg. Det är också en mindre andel av dessa som studerar samtliga kurser, motsvarande 1 400 poäng i programgemensamma ämnen. Regeringen har beslutat om förordningen (2016:937) om statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenutbildning. Enligt 4 § i förordningen ska sam- verkande kommuner inom regionalt yrkesvux erbjuda kombina- tioner av nationella kurser i yrkesämnen som är relevanta för ett yrkesområde (sammanhållna yrkesutbildningar).225 har av regeringen fått uppdraget att i samverkan med programråden för olika branscher lämna förslag om vilka kurser som ska ingå i dessa sammanhållna yrkesutbildningar. Även om nuvarande yrkesexamen inom vård och omsorg skulle benämnas undersköterskeexamen och en sammanhållen utbildning inom yrkesutbildningar inom yrkesvux införs så kommer det inte att i formell mening påverka vilka kvalifikationer som personal ska ha för att arbeta självständigt inom vård och omsorg om äldre personer. Undersköterskors befogenheter och ansvar vid yrkesut- övning förändras inte heller. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) är en statlig myndighet som bland annat har som uppgift att ackreditera företag som i sin tur har till uppgift att certifiera personer mot uppställd kravspecifikation. Ackreditering är en kompetenspröv- ning som görs enligt europeiska och internationella standarder. Den förekommer inom flera yrkesområden bl.a. svetsare, fiber- tekniker, miljöinventerare och sakkunnig om kulturvärden. Certifiering är ett sätt att bekräfta yrkeskompetens inom ett visst område. För detta krävs en tydlig kravspecifikation för yrket. Den kan grundas i myndighetsföreskrift, internationell standard eller branschdokument. Möjligheten att bli certifierad måste vara öppen för alla. 225 SFS 2016:937: Förordning om statsbidrag för regional yrkesinriktad vuxenutbildning. En certifiering innehåller alltid: en examination av den sökandes kompetens där examinationen kan innehålla teoretiska och praktiska delar en övervakning av certifikatet som bekräftar att kompetensen hos den certifierade upprätthålls under certifikatets giltighetstid och omcertifiering vid förlängning av certifikatet Ett certifikat kan ges för en period av t.ex. . För att få certifi- katet kan krav ställas upp om teoretisk grundutbildning, praktisk yrkeserfarenhet och allmän lämplighet. Det av SWEDAC utsedda ackrediteringsföretaget, som utför certifieringen, ansvarar för en kontinuerlig övervakning av att den certifierade yrkesutövaren uppfyller de krav som certifikatet innehåller. Det kan t.ex. vara fråga om krav om att hålla sig uppdaterad om nya bestämmelser som rör yrkesområdet eller genomgången fortbildning226.