sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Insamling av uppgifter om verksamheter, sam- manslutningar och annat som kan utvecklas till konkreta hot mot det svenska samhället eller mot enskilda personer i statsledningen är ett annat exempel. Även spaning i syfte att uppdaga sådan brottslig verksamhet som Säkerhetspolisen bekämpar hör hit (se prop. 2009/10:85 s. 362 f.). Under den punkten ryms också handläggningen av tvångsme- delsfrågor enligt lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott och lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekäm- pande myndigheternas underrättelseverksamhet. Även behandling av överskottsinformation med stöd av 27 kap. 23 a § rättegångs- balken omfattas, om syftet är att förhindra brott. Personuppgifts- behandling vid annan brottsförebyggande verksamhet omfattas också. Enligt punkten 2 får personuppgifter behandlas i syfte att utreda eller lagföra sådana brott som avses i punkten 1. Vidare omfattas utredning och lagföring av brott i de fall där Säkerhetspolisen har hand om eller är delaktig i en brottsutredning efter särskilt beslut. Att utreda brott innebär framför allt att genomföra förunder- sökning enligt 23 kap. . Med brott avses konkreta brott, men det kan vara fråga om såväl brott som bevisligen har begåtts som brott som det enbart finns misstankar om. Misstan- karna behöver inte vara riktade mot någon bestämd person. Även personuppgiftsbehandling vid åtgärder som vidtas med stöd av 23 kap. 3 och 8 §§ omfattas. Under denna punkt ligger också det biträde som Säkerhetspolisen ger åklagare i för- undersökningar, vilket även inkluderar hanteringen av hemliga tvångsmedel. Även spaning under förundersökning hör hit, liksom användning av överskottsinformation för att utreda brott (se prop. 2009/10:85 s. 363). Enligt punkten 3 a får Säkerhetspolisen behandla personuppgif- ter för att fullgöra uppgifter i samband med personskydd av den centrala statsledningen och andra som regeringen eller Säkerhets- polisen bestämmer. Det innefattar exempelvis behandling av upp- gifter rörande den skyddade personen själv, personer i hans eller hennes närmaste krets och andra personer som han eller hon kom- mer i kontakt med och uppgifter om personer som kan utgöra hot mot den skyddade personen. Det är dock bara uppgifter som be- hövs för att skyddsuppgiften ska kunna fullgöras som får behandlas med stöd av den här punkten. Den omfattar även behandlingen av personuppgifter för själva bevaknings- och säkerhetsarbetet, exem- pelvis uppgifter om vem som fullgör bevakningsuppgiften vid ett visst tillfälle (se prop. 2009/10:85 s. 363). Punkten 3 b ger Säkerhetspolisen möjlighet att behandla person- uppgifter för att fullgöra uppgifter som anges i säkerhetsskydds- lagen (1996:627). I uppgifterna ingår bl.a. registerkontroll och ut- lämnande av uppgifter med anledning av sådan kontroll. I punkten 3 c regleras Säkerhetspolisens personuppgiftsbehand- ling för att fullgöra uppgifter enligt utlännings- och medborgar- skapslagstiftningen. Det som avses är framför allt Säkerhetspoli- sens personuppgiftsbehandling i s.k. säkerhetsärenden enligt utlän- ningslagen (2005:716), men även i verkställighetsärenden enligt den lagen. Säkerhetspolisen har också uppgifter enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll och lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Personuppgiftsbehandling i sådana ärenden omfat- tas också. I punkten 4 föreskrivs att Säkerhetspolisen får behandla person- uppgifter om det är nödvändigt för att utföra en annan arbetsupp- gift som rör nationell säkerhet, om arbetsuppgiften anges i lag eller förordning eller särskilt beslut av regeringen. I punkten 5 regleras den personuppgiftsbehandling som krävs för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Till dem hör bl.a. att skydda vissa företrädare för utländska stater som besöker , främst stats- överhuvuden och regeringsföreträdare. I den mån personuppgifts- behandling vid skyddet av dem inte regleras i punkten 3 a, t.ex. där- för att skyddet i huvudsak fullgörs av utländsk säkerhetspersonal, regleras det i denna punkt. Säkerhetspolisen lämnar, i likhet med , i viss utsträckning andra länder rättslig hjälp i brottsutredningar. Punk- ten omfattar den behandling av personuppgifter som behövs för det. Den täcker också Säkerhetspolisens informations- och erfa- renhetsutbyte med motsvarande myndigheter i andra stater, i den mån utbytet grundar sig på ett internationellt åtagande. Om infor- mationsutbytet äger rum enbart i svenskt intresse hör det normalt hemma under någon av de andra punkterna. Däremot hör sådant informationsutbyte som enbart gagnar den utländska myndigheten, t.ex. uppgifter om brott i en annan stat, hemma under denna punkt (se prop. 2009/10:85 s. 363 f.). Enligt andra stycket ska det vara fråga om en arbetsuppgift som framgår av en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att ansvara för en sådan upp- gift. Personuppgiftsbehandlingen måste således alltid ha stöd i Säkerhetspolisens arbetsuppgifter så som de kommer till uttryck i svensk lagstiftning och andra för verksamheten bindande beslut om arbetsuppgifter som regeringen meddelat. Paragrafen reglerar tillsammans med 1 och 3 §§ de tillåtna rättsliga grunderna för Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter. Den behandlas i avsnitt 14.6.5. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 6 kap. 2 § polisdatalagen (2010:361). Behandling enligt denna para- graf förutsätter att uppgifterna redan är föremål för behandling med stöd av 1 §. Första stycket ger Säkerhetspolisen stöd för att behandla person- uppgifter för att kunna lämna ut dem till bl.a. andra brottsbekäm- pande myndigheter. Enligt punkten 1 får Säkerhetspolisen, vars brottsbekämpning rör ett relativt begränsat område, utföra den be- handling som krävs för att till rätt myndighet vidarebefordra bl.a. uppgifter om brott eller brottslig verksamhet som Säkerhetspolisen upptäcker men själv saknar behörighet att handlägga (se prop. 2009/10:85 s. 365). Punkten 2 ger Säkerhetspolisen stöd för att behandla uppgifter för att lämna ut dem till en annan myndighet inom ramen för myn- dighetsöverskridande samverkan mot brott. I första hand tillgodo- ser punkten behovet av informationsutbyte med andra myndighe- ter än brottsbekämpande, eftersom punkten 1 i huvudsak täcker det behovet. Enligt punkten 3 får Säkerhetspolisen behandla personuppgifter för att kunna lämna ut dem till Försvarsmaktens försvarsunderrät- telseverksamhet och militära säkerhetstjänst eller till Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelseverksamhet. Punkten medger att Säkerhetspolisen behandlar personuppgifter som den anser kan vara värdefulla för någon av dessa myndigheter och vill vidarebe- fordra dit. Möjligheterna till sådan behandling begränsas genom kravet på att det ska finnas särskilda skäl att tillhandahålla infor- mationen (se prop. 2009/10:85 s. 365 f.). I punkten 4 ges Säkerhetspolisen rättsligt stöd för att behandla personuppgifter om myndigheten enligt lag eller förordning har till uppgift att bistå en annan myndighet med viss uppgift. Punkten omfattar bl.a. den behandling som kan krävas för att Säkerhetspo- lisen ska kunna bistå ombudsmän eller Justitiekanslern med uppgifter när de uppträder som förundersökningsledare och åklagare (se prop. 2014/15:94 s. 137). Enligt punkten 5 får information som behandlas med stöd av 1 § också behandlas för att tillhandahålla information som är nödvän- dig för den brottsbekämpande verksamheten vid en utländsk myn- dighet eller en mellanfolklig organisation (se prop. 2009/10:85 s. 366). I 16 § finns en sekretessbrytande bestämmelse som möjlig- gör sådant utlämnande. Punkten 6 ger Säkerhetspolisen möjlighet att behandla person- uppgifter för att lämna ut dem till en utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst om det inte täcks av någon av de övriga punkterna i paragrafen. Av andra stycket framgår att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att tillhandahålla information till eller regeringen och, i den utsträckning skyldighet att lämna upp- gifter följer av lag eller förordning, till andra. Vad bestämmelsen innebär utvecklas i prop. 2009/10:85 s. 323 och 366. I tredje stycket tydliggörs att de i paragrafen angivna rättsliga grunderna för att lämna ut personuppgifter som redan behandlas inte är uttömmande. Bestämmelsen ger Säkerhetspolisen stöd för att i ett enskilt fall behandla personuppgifter, som behandlas med stöd av 1 §, för något annat syfte än de som anges första och andra styckena. För att sådan behandling ska vara tillåten krävs det dock att ändamålet med behandlingen inte är oförenligt med det ändamål för vilket personuppgifterna samlades in (finalitetsprincipen). Paragrafen reglerar, tillsammans med 1 och 2 §§, de tillåtna rättsliga grunderna för behandling av personuppgifter. Den motsvarar nuva- rande 6 kap. 3 § polisdatalagen (2010:361). I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.6.4, regleras två särskilt angivna fall där det är tillåtet att behandla personuppgifter, trots att förutsättningarna för behandling enligt 1 eller 2 § inte är uppfyllda. Tillämpningsområdet för paragrafen är begränsat, eftersom det enbart är personuppgifter som inkommit till Säkerhetspolisen som får behandlas. Vad regleringen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 682 f. Ändamål för behandling av personuppgifter I paragrafen regleras kravet på ändamål för behandling av person- uppgifter. Den behandlas i avsnitt 14.6.1. I första stycket föreskrivs att personuppgifter får behandlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. En mot- svarande bestämmelse finns i 2 kap. 3 § brottsdatalagen (2018:000). Vad bestämmelsen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 683 f. Eftersom Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling till över- vägande del utförs i myndighetens underrättelseverksamhet är det inte alltid möjligt att ange ändamålen för behandlingen lika preci- serat som i annan brottsbekämpande verksamhet. Verksamhetens natur innebär att ändamålen ofta får anges mer övergripande. Kra- vet på särskilda ändamål måste ses i ljuset av detta. I andra stycket föreskrivs att personuppgifter inte får behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket personuppgifterna ursprungligen behandlades (finalitetsprincipen). När Säkerhetspolisen ska behandla personuppgifter för nya ända- mål måste myndigheten alltid pröva om det nya ändamålet är för- enligt med det ändamål som personuppgifterna samlades in för. Eftersom Säkerhetspolisens verksamhet är inriktad på att bekämpa brott som till sin natur är systemhotande kan behandling av per- sonuppgifter för nya ändamål inom den egna organisationen i de allra flesta fall anses förenlig med ursprungsändamålet. I de fall som anges i 2 § får behandlingen som regel också anses förenlig med de ändamål för vilka personuppgifterna ursprungligen behandlades. I paragrafen slås fast att Säkerhetspolisen får behandla personupp- gifter för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål inom lagens tillämpningsområde. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.6.1. En motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 5 § brottsdatalagen (2018:000). Vad bestämmelsen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 685. Grundläggande krav på behandling av personuppgifter Laglig och korrekt behandling I paragrafen, som motsvarar 2 kap. 6 § brottsdatalagen (2018:000), föreskrivs att personuppgifter ska behandlas författningsenligt och på ett korrekt sätt. Den behandlas i avsnitt 14.7.1. Vad regleringen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 686. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 7 § brottsdatalagen (2018:000), reglerar hur de personuppgifter som behandlas ska vara beskaffade. Den behandlas i avsnitt 14.7.2. I första stycket föreskrivs att de personuppgifter som behandlas ska vara korrekta och, om nödvändigt, uppdaterade. Vad det inne- bär utvecklas i SOU 2017:29 s. 687. Av andra stycket framgår att uppgifter som beskriver en persons utseende ska utformas på ett objektivt sätt och med respekt för människovärdet. Vad det innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 687 f. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 8 § brottsdatalagen (2018:000), reglerar omfattningen av behandlingen av personuppgifter. Vad bestämmelsen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 688 f. Det kan vara svårare att bedöma om uppgifterna är adekvata och relevanta i Säkerhetspolisens verksamhet än i annan polisverksam- het, eftersom det som regel inte är lika tydligt vari den brottsliga verksamheten eller säkerhetshotet består. Vid bedömningen av mängden personuppgifter som behöver behandlas i förhållande till ändamålet kan hänsyn också behöva tas till andra aspekter än en- bart behoven i det enskilda fallet. För att pågående underrättelse- eller utredningsverksamhet inte ska avslöjas kan Säkerhetspolisen ibland behöva behandla fler uppgifter än vad som krävs i ett visst ärende, för att inte avslöja vem eller vilka som myndigheten intres- serar sig för. Kravet på att uppgifterna ska vara adekvata och rele- vanta och inte för många i förhållande till ändamålet med behand- lingen får i dessa fall ändå anses vara uppfyllt. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.7.2. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 11 § brottsdatalagen (2018:000), reglerar tillsammans med 10–12 §§ i vilken utsträckning känsliga personuppgifter får behandlas. Att uppgifterna betecknas som känsliga framgår av 11 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.7.3. I första stycket föreskrivs förbud mot att behandla personupp- gifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning. Om andra uppgifter om en person behandlas får de dock, enligt andra stycket, komp- letteras med sådana uppgifter när det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Vad regleringen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 690 f. I paragrafen, som tillsammans med 9, 11 och 12 §§ reglerar i vilken utsträckning känsliga personuppgifter får behandlas, föreskrivs att Säkerhetspolisen får behandla biometriska uppgifter endast om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Biometri- ska uppgifter definieras i 1 kap. 9 §. Bestämmelsen möjliggör användning av särskild teknisk be- handling för att bekräfta unik identifiering av en person. Det inne- bär att t.ex. fingeravtryck, ansiktsgeometri, röstigenkänning eller rörelsemönster kan användas för att identifiera en person. Behovet av att behandla biometriska uppgifter måste prövas noga i ett en- skilt ärende. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.7.3. Säkerhetspolisen får däremot inte behandla genetiska uppgifter. Uttrycket definieras i 1 kap. 9 §. Paragrafen reglerar tillsammans med 9, 10 och 12 §§ i vilken ut- sträckning känsliga personuppgifter får behandlas. Paragrafen be- handlas i avsnitt 14.7.3. I paragrafen klargörs att sådana personuppgifter som avses i 9 och 10 §§ betecknas som känsliga personuppgifter i lagen. Vidare slås fast att sådana uppgifter alltid får behandlas i de fall som avses i 3 §, dvs. om det är nödvändigt för diarieföring eller, i fråga om upp- gifter i en anmälan, ansökan eller liknande, om det är nödvändigt för myndighetens handläggning. Vad regleringen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 692 f. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.7.3, reglerar användningen av känsliga personuppgifter vid sökning. I 9 och 10 §§ anges vilka personuppgifter som är känsliga personuppgifter. Paragrafen gäller vid sökning i alla slags personuppgifter, dvs. såväl personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga som personuppgifter som inte har det. Enligt första stycket är det förbjudet att utföra sökning i syfte att få fram ett personurval grundat på känsliga personuppgifter. Där- med förbjuds sökning i syfte att att få fram ett urval av personer som t.ex. har viss politisk åskådning eller religiös övertygelse. I andra stycket klargörs att brottsrubriceringar, uppgifter om tillvägagångssätt vid brott och uppgifter som beskriver en persons utseende får användas vid sökning, även om det skulle leda till ett personurval grundat på känsliga personuppgifter. Enligt tredje stycket hindrar sökförbudet inte sökning i syfte att få fram ett personurval grundat på etniskt ursprung, politiska åsik- ter, religiös eller filosofisk övertygelse eller uppgifter som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning, om sökningen är absolut nödvändig för de syften som anges i 1 §. Säkerhetspolisen kan behöva söka på uppgifter som rör politiska åsikter, religös övertygelse eller etniskt ursprung, eftersom det ingår i Säkerhetspolisens uppdrag att kart- lägga sådan verksamhet som kan komma att hota vitala samhälls- funktioner och att skydda statsledningen. Sådan sökning kan även behöva göras t.ex. för att förebygga och förhindra tryck- eller ytt- randefrihetsbrott med rasistiska eller främlingsfientliga motiv. Kravet på att det ska vara absolut nödvändigt att göra sökningen gör att utrymmet för sådana sökningar är begränsat och att rutin- mässiga sökningar på känsliga uppgifter inte är tillåtna. I vilken utsträckning det är tillåtet att behandla någon eller några av personuppgifterna i en sammanställning av sådana upp- gifter som sökningen resulterat i får prövas mot huvudregeln om behandling av känsliga personuppgifter i 9 §. Rätten att göra sök- ning medför således inte en generell rätt att fortsätta att behandla uppgifterna. Åtgärder för att säkerställa personuppgifternas kvalitet I paragrafen föreskrivs vad Säkerhetspolisen ska göra för att för- hindra att felaktiga eller ofullständiga personuppgifter behandlas, lämnas ut eller görs tillgängliga och hur inaktuella uppgifter ska hanteras. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.7.4 och motsvarar 2 kap. 15 § första stycket brottsdatalagen (2018:000). I 6 kap. 6 § regleras vad som gäller när den registrerade begär att personuppgifter ska rättas eller kompletteras. Vad regleringen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 693 f. I paragrafen, som motsvarar 2 kap. 16 § brottsdatalagen (2018:000), föreskrivs vilka åtgärder som ska vidtas om personuppgifter be- handlas på otillåtet sätt. Den behandlas i avsnitt 14.7.4. I 6 kap. 7 § regleras vad som gäller när den registrerade begär att motsvarande åtgärder ska vidtas. I första stycket föreskrivs att alla rimliga åtgärder ska vidtas för att personuppgifter som behandlas i strid med 1–6, 8–10 eller 12 § eller 4 kap. 1 § första stycket, 2–4 eller 7–11 § utan onödigt dröjs- mål ska raderas. Säkerhetspolisen ska också se till att sådana upp- gifter inte lämnas ut eller görs tillgängliga. Det gäller också när radering krävs för att utföra en rättslig förpliktelse. När radering kan komma i fråga, förutsättningarna för det och vad som kan vara en rättslig förpliktelse utvecklas i SOU 2017:29 s. 726 f. I stället för att radera personuppgifter som behandlas på otillåtet sätt ska Säkerhetspolisen enligt andra stycket utan onödigt dröjsmål begränsa behandlingen av uppgifterna om de behöver sparas som bevisning. Vad det innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 727 f. Uppgiftsskyldighet och utlämnande av personuppgifter Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.12.1, reglerar utlämnande för att framställa rättsstatistik. Den motsvarar nuvarande 2 kap. 14 § polisdatalagen (2010:361). Bestämmelsen bryter den sekretess som kan gälla för person- uppgifterna. Av 2 § förordningen (2016:1201) med instruktion för framgår att myndigheten ansvarar för kriminalstatistiken. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.12.3, innehåller sekretess- brytande bestämmelser om utlämnande till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer. Den motsvarar nuvarande 2 kap. 15 § polisdatalagen (2010:361). I fråga om innebörden av bestäm- melsen hänvisas till prop. 2009/10:85 s. 329 f. Paragrafen innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot . Den be- handlas i avsnitt 14.12.2. I paragrafen regleras rätt att, trots viss i paragrafen angiven sekretess till skydd för enskild, för vissa syften få del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som Säkerhetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller fullgöra uppgifter i samband med personskydd. Paragrafen har ut- formats som en uppgiftsskyldighet. En förutsättning för att upp- gifter ska lämnas ut är att behöver uppgifterna för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Det är Säkerhetspolisen som avgör om behöver uppgifterna. Paragrafen innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot och Försvarsmakten. Den behandlas i avsnitt 14.12.2. I paragrafen regleras rätten för och För- svarsmakten att, trots viss i paragrafen angiven sekretess till skydd för enskild, i försvarsunderrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänsten få del av personuppgifter som har gjorts gemen- samt tillgängliga och som Säkerhetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller ut- reda eller lagföra brott. Paragrafen har utformats som en uppgifts- skyldighet. En förutsättning för att uppgifter ska lämnas ut är att uppgifterna behövs i försvarsunderrättelseverksamheten eller den militära säkerhetstjänsten. Det är Säkerhetspolisen som avgör om och Försvarsmakten behöver uppgifterna. Paragrafen reglerar elektroniskt utlämnande. I första stycket föreskrivs att personuppgifter får lämnas ut elektroniskt på annat sätt än genom direktåtkomsten om det inte är olämpligt. En motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 16 § polisens brottsdatalag (2010:361). I fråga om innebörden av bestämmelsen hänvisas till kommentaren till den paragrafen. Frågan behandlas i avsnitt 14.11.1. I andra stycket klargörs att elektroniskt utlämnande genom direktåtkomst bara får förekomma i den utsträckning som anges i 3 kap. 5–7 §§. Frågan behandlas i avsnitt 14.11.2. Vad direktåt- komst innebär utvecklas i avsnitt 5.6.1. Paragrafen reglerar, tillsammans med 21 §, hur personuppgifter som ett transportföretag enligt 25 § polislagen (1984:387) tillhan- dahåller Säkerhetspolisen får behandlas. Regleringen avser upp- gifter om ankommande eller avgående transporter av passagerare och fordon som företagen befordrar till och från . Det rör sig alltså om bokningsuppgifter i flyg- och färjetrafik. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.8. Transportföretagens skyldighet att tillhan- dahålla uppgifter regleras alltjämt i polislagen. I första stycket tydliggörs att personuppgifter från transportfö- retag endast får behandlas i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller för personskydd. Av andra stycket framgår att personuppgifter får behandlas för ett nytt ändamål endast i ett enskilt fall. Ett typiskt exempel är att uppgifterna behövs i ett visst underrättelseärende. Att sådana upp- gifter får göras gemensamt tillgängliga framgår av 3 kap. 2 §. I paragrafen anges hur bokningsuppgifter som Säkerhetspolisen får del av genom terminalåtkomst får användas. Paragrafen, som mot- svarar nuvarande 26 § andra stycket polislagen (1984:387), behand- las i avsnitt 14.8. Paragrafen reglerar enbart behandling vid terminalåtkomst till personuppgifter hos transportföretag, medan 20 § anger vad som gäller i fråga om personuppgifter som förs över till myndighetens it-system eller behandlas strukturerat på annat sätt. Genom terminalåtkomsten till företagens it-system får Säker- hetspolisen tillgång till omfattande överskottsinformation om resande. Myndigheten får inte ändra eller på annat sätt bearbeta uppgifter i sådana system. Syftet med regleringen är att myndig- heten inte ska kunna föra över en hel sådan uppgiftssamling till sina egna it-system för att bearbeta, ändra och lagra personuppgifterna där.