sou · H5B32 · 2017-01-09 00:00:00 — Det är mot den angivna bakgrunden angeläget att skapa förutsätt- ningar för en långsiktigt hållbar elförsörjning, och för att få till stånd samhällsekonomiskt effektiva investeringar i alla delar av energi- systemet – tillförsel, överföring, lagring och användning. En grund- förutsättning för att dessa investeringar ska komma till stånd är att det finns en bred samsyn och tydliga och stabila ramvillkor för energi- politiken. Det är också angeläget att hänsyn tas till arbetet med att ta fram ett klimatpolitiskt ramverk. Uppdraget att lämna underlag till en bred överenskommelse om energipolitiken Kommissionens arbete ska genomföras i tre faser enligt följande. Första fasen: Kunskapsgenomgång och formulering av alternativ Den framtida användningen av energi påverkas av utvecklingen av en rad faktorer som befolkningens ökning, graden av urbanisering, industrins storlek och sammansättning, det svenska näringslivets konkurrenskraft, behovet av boende och transporter, tillgänglig- heten till och de relativa priserna på olika energislag, den tekniska utvecklingen och politiska beslut. Kommissionen bör i sitt arbete i en första fas ta del av och när- mare analysera tillgängliga bedömningar av hur det framtida behovet av energi förväntas mötas enligt olika prognoser och scenarier. Ana- lysen bör utgå från förhållandena på de internationella energimark- naderna, och med hänsyn till energiförsörjningen och energipolitiken i andra länder, speciellt länder inom EU, liksom graden av integrering med omvärlden. En viktig del av uppdraget är att belysa energimarknadernas funk- tion och organisation med avseende på bl.a. prissättning, konkurrens, etableringshinder och andra faktorer som påverkar investerings- viljan och den samhällsekonomiska effektiviteten. Hänsyn ska tas till bl.a. de olika subventioner och andra styrmedel som finns. En annan viktig del av uppdraget är att diskutera förutsättning- arna för och egenskaperna hos enskilda energislag och energibärare, t.ex. i fråga om kostnader, effektivitet, tillgången till insatsbränslen och miljöeffekter, och vilken roll de kan spela i den framtida energi- försörjningen. Kommissionen ska med ett brett systemperspektiv belysa samverkan mellan olika energislag och energibärare, liksom olika typer av intressekonflikter. En utgångspunkt för kommissionens arbete ska vara de miljö- kvalitetsmål som har beslutat; med generationsmål, miljö- kvalitetsmål och etappmål. En annan viktig förutsättning är regler om skydd för utbyggnad av vattenkraften i nationalälvarna och ett antal ut- pekade älvsträckor och biflöden. Också frågor om etableringshinder och ledtider för att få till stånd olika typer av produktionsanläggningar och överföringskapa- citet bör belysas. Såväl försörjningstryggheten som påverkan på miljön, klimatet och förutsättningarna för ekonomisk och social utveckling av de olika scenarierna ska belysas. Särskild hänsyn ska tas till de förväntade kostnaderna för energi och det svenska närings- livets konkurrenskraft, liksom förutsättningarna att bidra till två- gradersmålet och EU:s långsiktiga klimatmål. Kommissionen ska i arbetet utgå från gällande klimatpolitiska mål och utvecklingen av dessa, och bedöma hur detta påverkar energi- systemet. Mot denna bakgrund får kommissionen bedöma vilka möjligheter och hinder som finns för att i allt högre grad basera energiförsörjningen på förnybar energi. I detta sammanhang är det också angeläget att bedöma möjligheterna att effektivisera energi- användningen. I sitt arbete ska kommissionen lägga särskild vikt vid förutsätt- ningarna för den långsiktiga elförsörjningen, och de investeringar som behöver göras i olika delar av el- och energisystemet. Särskild hänsyn ska tas till vilka krav som kommer att ställas på de framtida överföringsnäten på lokal, regional och nationell nivå. Också frågan om kommande utlandsförbindelser bör belysas, i ljuset av den pågå- ende integrationen av de nordiska och europeiska marknaderna. Kommissionen bör, med utgångspunkt bl.a. i den överläm- nande slutrapporten från för smarta elnät (N 2012:03), beskriva hur åtgärder i överföringsnäten, exempelvis investeringar i utrustning för styrning och mätning, kan bidra till att effektbehoven kan hållas nere som en säker försörjning med el upprätthålls. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt frågor om lagring av energi. Kommissionen bör lämpligen ställa samman två eller flera sce- narier för tillförsel, överföring, användning och lagring av energi på . Andra fasen: Analys av utmaningar och möjligheter I en andra fas ska kommissionen, utifrån redovisningen i den första fasen, identifiera vilka förändringar i regelverken som kan komma att krävas för en samhällsekonomiskt effektiv utveckling av energi- systemet. I detta sammanhang ska också behovet av åtgärder för att stimulera och påskynda den tekniska utvecklingen belysas. Särskild vikt ska läggas vid försörjningen med elektrisk energi. Kommissio- nen ska särskilt belysa förutsättningarna för att få till stånd nöd- vändiga investeringar och andra anpassningar i olika delar av energi- systemet, och bedöma möjligheterna att tillgodose behoven av elek- trisk energi och effekt. I detta sammanhang ska också frågor om utbyggnaden av överföringskapacitet beröras, liksom frågor om hur användningen av el kan effektiviseras på ett kostnadseffektivt sätt, exempelvis genom utnyttjande av smarta nät och styrning av el- användningen i olika sektorer. Konsumenternas ställning ska särskilt beaktas. En central utgångspunkt för kommissionen ska vara de regel- verk som omgärdar elmarknaden i och inom EU, så- väl lagstiftningen kring elmarknaden som de generella reglerna om t.ex. statsstöd. Analysen ska ta sin utgångspunkt i nuvarande regel- verk och organisation av elmarknaden. Det står dock kommissionen fritt att, om den ser behov av det, föreslå lämpliga och genomförbara ändringar eller kompletteringar av nuvarande regler och lämna nöd- vändiga författningsförslag. Tredje fasen: En bred och långsiktig uppgörelse om den långsiktiga energiförsörjningen Kommissionens huvuduppgift är att, mot bakgrund av de bedöm- ningar av det framtida behovet av el och annan energi som genom- förts i arbetets första fas och de bedömningar av behovet av för- ändrade styrmedel och andra regelverk som gjorts i den andra fasen, ta fram underlag för en bred överenskommelse om energipolitiken för perioden fram , med särskilt fokus på förhållandena för elförsörjningen –2030. Hänsyn ska tas till bl.a. hur förslagen påverkar möjligheterna till att de svenska miljökvalitetsmålen kan nås och till visionen om att inte ska ha några nettoutsläpp av växthusgaser till atmosfären. Vidare ska näringslivets förutsättningar till utveckling beaktas, liksom förslagets konsekvenser i övrigt. Förslagen ska kostnadsberäknas och kommissionen ska lämna för- slag till finansiering. Samråd och redovisning av uppdraget Kommissionen ska följa andra pågående initiativ och processer med koppling till tillförsel, överföring, användning och lagring av energi och energipolitiken i övrigt samt föra en dialog med närmast berörda myndigheter, främst , Statens energi- myndighet, , Miljömålsberedningen (M 2010:04) samt övriga berörda myndigheter. I kommissionens upp- drag ligger också att medverka till en bred diskussion om energi- frågorna bland alla berörda intressenter. Uppdraget ska redovisas . (Miljö- och ) Globala avtal, konventioner och samarbeten Nedan följer en sammanställning av globala avtal, konventioner och samarbeten med bäring på svensk energipolitik. har anslutit sig till ett fyrtiotal internationella miljökonventioner. Miljökonven- tionerna har fokus på olika frågor, t.ex. klimat, luftvård, avfall, kemi- kalier och naturvård. De är avtal mellan flera länder och syftar till att utveckla miljösamarbeten och den internationella miljörätten. Kon- ventionerna kan gälla regionalt eller globalt. En fullständig sammanställning av samtliga konventioner, inklu- sive de som inte presenteras här, finns på webb- plats (2016b). antog () generalförsamling 17 globala mål (Sustainable Development Goals) för hållbar utveck- ling, den s.k. Det innebär att det finns globala mål som ska genomföras i FN:s samtliga medlemsländer oavsett deras eko- nomiska förutsättningar. innehåller 17 integrerade mål och 169 delmål, en dekla- ration samt mekanismer för genomförande och uppföljning (United Nations 2016a). Eftersom målen är integrerade så har samtliga viss betydelse för energipolitiken. Av särskild betydelse är mål nr 7: hållbar energi för alla, som handlar om att säkerställa att alla har tillgång till tillförlitlig, hållbar och modern energi till en överkomlig kostnad. Där ingår följande delmål: •Senast säkerställa allmän tillgång till ekonomiskt över- komliga, tillförlitliga och moderna energitjänster. •Till väsentligen öka andelen förnybar energi i den globala energimixen. •Till fördubbla den globala förbättringstakten vad gäller energieffektivitet. •Till stärka det internationella samarbetet för att under- lätta tillgång till forskning och teknik inom ren energi, inklusive förnybar energi, energieffektivitet samt avancerad och renare fossilbränslebaserad teknik, samt främja investeringar i energi- infrastruktur och ren energiteknik. •Till bygga ut infrastrukturen och uppgradera tekniken för att leverera moderna och hållbara energitjänster till alla i ut- vecklingsländerna, i synnerhet de minst utvecklade länderna och små önationer under utveckling. Utöver detta har även följande mål har en tydlig koppling till energi- området: •Mål nr 8: Anständiga arbetsvillkor och ekonomisk tillväxt •Mål nr 9: Hållbar industri, innovationer och infrastruktur •Mål nr 11: Hållbara städer och samhällen •Mål nr 12: Hållbar konsumtion och produktion •Mål nr 13: Bekämpa klimatförändringen •Mål nr 15: Ekosystem och biologisk mångfald Internationella miljökonventioner – klimat ramkonvention om klimatförändringar (United Nations (UN) (2016c)) antogs i samband med om miljö och utveckling i . Regelverket trädde i kraft och är en global konvention med åt- gärder för att förhindra klimatförändringen. Konventionen anger att parterna bör vidta förebyggande åtgärder för att förutse, förhindra eller minimera orsakerna till klimatförändringen. Klimatkonventionen är inte bindande, utan uppmanar till en för- ändring hos de länder som har undertecknat konventionen och där- igenom godkänt den. träffas de länder som undertecknat konventionen för vidare förhandlingar (Conference of the Parties, COP). Klimatkonventionen ligger till grund för Kyotoprotokollet som är en internationell överenskommelse som slöts i Kyoto, , . Den trädde i kraft (UN 2016b). Till skillnad från Klimatkonventionen är protokollet ett bindande doku- ment, som bland annat innehåller åtaganden för i-länderna om att minska utsläppen av växthusgaser med sammanlagt . Kyotoprotokollet ersattes av COP 21-avtalet. 21st Conference of the Parties – COP21 Mellan 2015 samlades världens länder i för COP21, det tjugoförsta partsmötet under . Vid mötet enades länderna om ett nytt globalt klimatavtal, , som ska gälla (UN 2016c). Det innebär att världens länder har en gemensam plan för att minska klimatutsläppen. föreskriver att parterna ska begränsa den globala medeltemperaturökningen till väl jämfört med förindustriell tid och en ambitionsökning gjordes om att sträva efter att begränsa temperaturökningen till 1,5 grad. I av- talet ställs krav på att parterna ska lämna progressiva nationella bi- drag (Nationally Determined Contributions, NDC) . ska också en global översyn av de samlade åtagandena genomföras för att utvärdera utvecklingen av det gemensamma klimatarbetet. Det nya avtalet ersätter Kyotoprotokollet och gäller . Internationella miljökonventioner utöver klimat Konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (Convention on Long-Range Trans- boundary , CLRTAP) trädde 1983 (United Nations Economic Commission for Europe 2016). , , samt länderna i och har åtagit sig att begränsa utsläppen av långväga transporterade luftföroreningar som svavel, kväveoxider, tungmetaller och flyktiga organiska föreningar. Till konventionen hör åtta protokoll som specificerar mål och åtgärder för att minska utsläppen av olika typer av luftföroreningar. Det mest omfattande protokollet är Göteborgsprotokollet med natio- nella utsläppstak för svaveldioxid, kväveoxider, flyktiga organiska ämnen och ammoniak. Målen för utsläppstaken skulle uppnås och protokollet reviderades . Förutom de fyra tidi- gare nämnda luftföroreningarna ingår nu också partiklar. Utsläpps- taken har ersatts med åtaganden om nationella utsläppsminskningar fram . Dessutom har gränsvärdena för utsläppen från olika sektorer uppdaterats och skärpts. Konvention om biologisk mångfald Konventionen om biologisk mångfald (Convention on Biological Diversity, CBD) har arbetats fram inom FN-systemet. Den under- tecknades vid om miljö och utveckling (i ) och trädde 1993, då även under- tecknade den. Målen för arbetet inom konventionen är att bevara och hållbart nyttja den biologiska mångfalden och att nyttan av att använda genetiska resurser ska fördelas rättvist. Till konventionen hör två protokoll: •Cartagenaprotokollet som specificerar att den naturliga biolo- giska mångfalden ska skyddas från tänkbara risker med att levande modifierade organismer, som utvecklats med modern bioteknik, kommer ut i den naturliga miljön. Protokollet undertecknades och trädde 2003. •Nagoyaprotokollet som reglerar tillträde till genetiska resurser och rättvis fördelning av vinster som kan uppstå vid användandet av dem. har tillsammans med drygt 90 andra länder skrivit under protokollet och står nu inför ett nationellt genomförande. Protokollet trädde i kraft . Europaparla- mentets och rådets förordning 511/2014/EU reglerar genom- förandet av Nagoyaprotokollet inom EU. antog världens länder en strategisk plan för perioden – 2020, med 20 delmål fram (de s.k. Aichimålen). Planen innehåller en vision, målsättningar och arbetsprogram för att bevara den biologiska mångfalden och därigenom säkra fungerande eko- system. Beslutet togs i , , inom FN:s konvention om biologisk mångfald. Målen i planen ska nås genom att varje land sätter egna mål, anpassade efter nationella förutsättningar. Resultatet från i ledde fram till en EU-strategi för bio- logisk mångfald med sex mål. skrev under konventionen om biologisk mångfald och införlivade den snabbt i miljöarbetet. I stor utsträckning kopplar målen för arbetet inom konventionen, Aichimålen, till de nationella miljökvalitetsmålen och etappmålen för miljömålen. Konvention om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö ”” om skydd av växter, djur och miljö underteck- nades och trädde 1982. Konventionens syfte är att genom bättre samarbete skydda vilda djur och växter och deras natur- liga miljöer. Våtmarkskonventionen (Ramsarkonventionen) Konvention om våtmarker av internationell betydelse, i synnerhet såsom livsmiljö för våtmarksfåglar (Convention on Wetlands of Inter- national Importance, especially as Waterfowl Habitat) underteck- nades och trädde 1975. Konventionen är fristående och tillhör inte FN-systemet. Konventionsarbetet sker i nära sam- arbete med flera andra internationella samarbetsorgan. Förutom myrar, sumpskogar, strandmiljöer och våta gräsmarker omfattar konventionen även vattendrag, sjöar och grunda områden. Medlemsstaterna i konventionen förbinder sig att verka för mark- planering och förvaltning som tar hänsyn till våtmarker och vatten- miljöer, främja forskning och utbildning samt samarbeta med andra länder i frågor som rör konventionen. Internationella samarbeten inom miljö, klimat och energi Miljöpolitiken och politiken för hållbar utveckling genomförs i stor utsträckning genom internationella förhandlingar. Viktiga globala samarbeten sker inom (), FN:s miljö- och utveck- lingsprogram (), FN:s Utvecklingsprogram (UNDP) och FN:s ekonomiska kommission för (UNECE). Regionalt samarbete sker bl.a. i , miljöarbetsgrupp och genom nordiskt miljösamarbete (NMR) samt inom Östersjösamarbetet. Internationell satsning på hållbar konsumtion och produktion (10YFP) FN leder genomförandet av det tioåriga ramverket av program för hållbar konsumtion- och produktion. kallas 10YFP och målen är att: •Uppmuntra till hållbar konsumtion och produktion. •Öka kunskapen i samhället generellt om behovet att säkerställa hållbar konsumtion och produktion. •Öka samarbetet och erfarenhetsutbytet mellan aktörer och regio- ner, särskilt med tanke på behov i utvecklingsländer. •Uppmuntra samverkan mellan offentligt och privat. •Uppmuntra offentliga och privata beslut som gagnar hållbar kon- sumtion och produktion. , () är en organisation för samarbete på energiområdet inom ramen för orga- nisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling, (). IEA initierades som en följd av oljekriserna . Inled- ningsvis var fokus försörjningstrygghet och beredskapslagring av olja. IEA utvecklade redan från början en unik samarbetsform för att kunna uppnå sina mål om att kunna agera snabbt vid eventuell global oljekris och minska beroendet av olja. Samarbetet har utvidgats och omfattar även forskning och utveckling, statistik, policyfrågor, klimat, förnybar energi och energi- effektivisering. En stor del av samarbetet sker genom s.k. teknik- samarbeten där deltagandet är frivilligt. är 29 länder medlem- mar i IEA och deltar aktivt på alla nivåer. Sedan IEA bildades har den globala energianvändningens inverkan på miljön och klimatet blivit allt mer uppenbar. Utvecklingen visar också att den framtida tillväxten i energiutnyttjandet och ökningen av växthusgasutsläpp kommer från länder utanför den egna med- lemskretsen. har IEA också intensifierat arbetet med icke-medlemsländer som , , , , , och , eftersom dessa länder är strategiskt viktiga samarbetspartners i energifrågor. IEA granskar medlemsländernas energipolitik och ger också ut rapporterna World Energy Outlook (WEO) och Perspectives (ETP) som är underlag för policyutveckling och de internationella klimatförhandlingarna. publicerades också den första regionala rapporten, Perspectives (NETP). () grundades då 75 stater undertecknade organisationens stadgar i . I enlighet med beslut vid organisationens första möte med Generalförsamlingen har sitt säte i i . beslutade att under- teckna IRENA-stadgan och att ratificera IRENA- stadgan. IRENA:s uppgift är att främja uthållig användning av alla former av förnybar energi. ska öka tillgången till relevant informa- tion om förnybar energi, och sprida erfarenheter av goda exempel kring styrmedel, kapacitetsuppbyggnad, finansieringsmekanismer, samt till effektiviseringsinsatser som är relaterade till förnybar energi. () är en världsomspännande nät- verksorganisation för den internationella energiindustrin, företrädes- vis elindustri. Den grundades och består av ett hundratal medlemsländer och över 3 000 medlemsorganisationer. WEC stödjer utvecklingen av hållbar tillförsel och användning av alla energivaror. WEC är den huvudsakliga, icke-statliga, internationella organisationen inom energiområdet. Clean Energy Ministerial () Clean Energy Ministerial () är ett samarbete mellan ett 20-tal länder, inklusive de nordiska. Länderna står tillsammans för 90 pro- cent av de globala investeringarna i ren energi och av växthusgasutsläppen. Samarbetet syftar till att påskynda spridning av hållbara energilösningar inom områden som smarta elnät, elfordon och belysning. har deltagit aktivt i samarbetet sedan starten . deltar sammanlagt i sex initiativ, däribland de om smarta nät, elfordon och energipolicy (Center), samt fyra kampanjer, bland annat . 1.För landsbygder – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. 2.Kraftsamling för framtidens energi. Kraftsamling för framtidens energi. en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd.