sou · H5B389 · 2017-11-16 00:00:00 — I den senare situationen gäller dock att tvångs- medlet får användas endast vid en förundersökning som avser brott som kan leda till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (27 kap. 19 § fjärde stycket ), och att övervakning som innebär att uppgifter hämtas in om meddelanden endast får avse förfluten tid (27 kap. 20 § andra stycket ). När det gäller underrättelsefallen (enligt preventivlagen och LSU) gäller samma förutsättningar för tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation som för hemlig avlyssning såväl av- seende vilken (möjlig) brottslighet som kan aktualisera åtgärden som vilka telefonnummer eller adresser som får övervakas. Som för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation gäller vid hemlig övervakning av elektronisk kommunikation att de tek- niska hjälpmedel som behövs för åtgärden får användas. Inhämtningslagen reglerar förutsättningarna för , och att i underrättelseverksamhet hämta in övervakningsuppgifter om elektronisk kommunikation från tele- operatörerna. De uppgifter som kan hämtas in enligt lagen motsvarar de som kan hämtas in genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation när den åtgärden används för att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brottet. Uppgifter får hämtas in, om omständigheterna är sådana att åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som inne- fattar brott vilka har ett straffminimum på fängelse i minst två år (2 §). Enligt en särskild bestämmelse, som är tids- begränsad till utgången av 2019, är inhämtning av uppgifter också möjlig vid brottslig verksamhet som innefattar vissa särskilt angivna samhällsfarliga brott inom ansvarsområde med ett lägre straffminimum än fängelse (3 §). Det bör noteras att in- hämtningslagen alltså möjliggör inhämtning i tidigare skede i under- rättelsefallen än vad som gäller enligt preventivlagen (som ju upp- ställer ett krav på påtaglig risk). Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda tv-kameror, andra optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbar utrustning används för optisk personövervakning vid förundersökning i brott- mål utan att upplysning om övervakningen lämnas. Tvångsmedlet omfattar inte ljudupptagning (se prop. 1995/96:85 s. 37). Åtgärden får under vissa i angivna förutsättningar tillåtas under förundersökning men kan också tillåtas i underrättelseverk- samhet enligt bestämmelserna i preventivlagen. Enligt 27 kap. 20 a § andra stycket kan tillstånd till hemlig kameraövervakning lämnas vid förundersökning som rör de brott som kan aktualisera tillstånd till hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation (se avsnitt 3.4.1). Övervakningen får som huvudregel, i likhet med vad som gäller för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, användas endast om någon är skäligen misstänkt för brottet. Åtgärden får avse sådan plats där den skäligen misstänkte kan antas komma att uppehålla sig, 27 kap. 20 b § . Om det inte finns någon skäligen misstänkt för brottet får hemlig kameraövervakning användas för att övervaka den plats där brottet har begåtts eller en nära omgivning till denna plats, dock endast om syftet är att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet (27 kap. 20 c §). När det gäller hemlig kameraövervakning enligt preventivlagen gäller samma förutsättningar för tillstånd till hemlig kameraöver- vakning som för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation avseende vilken (möjlig) brottslighet som kan aktualisera åtgärden (1 §). Hemlig kameraövervakning enligt preventivlagen får endast avse en plats där den för tvångsmedlet aktuella personen kan antas komma att uppehålla sig eller en plats där den brottsliga verksam- heten kan antas komma att utövas eller en nära omgivning till denna plats (3 §). Hemlig rumsavlyssning innebär avlyssning eller upptagning som görs i hemlighet, och med ett tekniskt hjälpmedel som är avsett att återge ljud, och avser tal i enrum, samtal mellan andra eller förhand- lingar vid sammanträden eller andra sammankomster som allmän- heten inte har tillträde till. Tvångsmedlet får inte användas i under- rättelseverksamhet utan endast, enligt 27 kap. 20 d § rättegångs- balken, vid en förundersökning om något av följande brott. 1.Brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . 2.Spioneri enligt 19 kap. 5 § . 3.Brott som avses i 3 § lagen (1990:409) om skydd för företags- hemligheter, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning och det kan antas att brottet inte leder till endast böter. 4.Annat brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse och det är fråga om a) människohandel enligt 4 kap. 1 a § , b) våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första eller andra stycket brotts- balken, c) grovt sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § tredje stycket brotts- balken, d) våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 § första eller andra stycket , e) grovt sexuellt övergrepp mot barn enligt 6 kap. 6 § andra stycket , f)grovt utnyttjande av barn för sexuell posering enligt 6 kap. 8 § tredje stycket , g)grovt koppleri enligt 6 kap. 12 § tredje stycket , h)grov utpressning enligt 9 kap. 4 § andra stycket , i)grovt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § femte stycket , j)grovt övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § tredje stycket , k)grovt narkotikabrott enligt 3 § narkotikastrafflagen (1968:64), eller l)grov narkotikasmuggling enligt 6 § tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 5.Försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 1–3, om en sådan gärning är belagd med straff. 6.Försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 4, om en sådan gärning är belagd med straff och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att gärningens straffvärde överstiger fängelse . Tvångsmedlet får användas endast när någon är skäligen misstänkt för något av de nu angivna brotten. Därtill gäller att åtgärden endast får avse en plats där det finns särskild anledning att anta att den miss- tänkte kommer att uppehålla sig. Avser åtgärden någon annan stadig- varande bostad än den misstänktes, får hemlig rumsavlyssning användas endast om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig där. 3.4.5Kvarhållande av försändelse m.m. Kvarhållande av försändelse, ibland benämnt postkontroll, finns, som ovan nämnts, inte upptaget som ett hemligt tvångsmedel under den rubriken i 27 kap. . Bestämmelserna i balken om åtgärden är i stället placerade i anslutning till reglerna om beslag. Tvångsmedlet är emellertid, som också anförts tidigare, att jämföra med de övriga hemliga tvångsmedlen. Det finns möjlighet att också i underrättelsefallen besluta om kvarhållande av försändelse. Regel- verken beträffande förundersökningsfallen och underrättelsefallen skiljer sig åt varför framställningen i det följande först inriktas på förundersökningsfallen och därefter på underrättelsefallen. Kvarhållande av försändelse enligt 27 kap. 9 § innebär att en försändelse som får tas i beslag och som väntas komma in till ett befordringsföretag, när försändelsen kommer in dit, ska hållas kvar till dess frågan om beslag har avgjorts. Förut- sättningarna för att använda detta tvångsmedel är sålunda huvud- sakligen knutna till reglerna om beslag. Av dessa bestämmelser framgår att ett föremål får tas i beslag om det skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott (27 kap. 1 § ). En försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag får dock tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelse eller därutöver och försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren (27 kap. 3 § ). Kvarhållandet är hemligt i den meningen att den misstänkte eller annan som drabbas av åtgärden inte ska underrättas om den. När en försändelse hållits kvar ska befordringsföretaget utan dröjsmål göra anmälan hos den som har begärt förordnandet och denne ska pröva om beslag ska ske. Om försändelsen tas i beslag gäller inte huvudregeln att den från vilken beslaget sker, när denne inte varit närvarande vid beslaget, utan dröjsmål ska underrättas om beslaget och om vad som skett med det beslagtagna. I stället ska underrättelse lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen (27 kap. 11 § ). Detta beror på att syftet med åtgärden annars skulle förfelas. Post- eller telegrafförsändelse, handelsbok eller annan enskild handling, som tagits i beslag, får inte närmare undersökas eller öppnas av annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. Dock får den som har rätt att närmare undersöka handlingen låta sakkunnig eller annan som hörs under utredningen granska denna (27 kap. 12 § ). När det gäller underrättelsefallen (enligt preventivlagen och LSU) är regleringen inte knuten till beslagsinstitutet. I stället gäller att rätten under vissa, i respektive lag, angivna förutsättningar får lämna tillstånd att närmare undersöka, öppna eller granska post- eller telegrafförsändelser, brev, andra slutna handlingar eller paket som finns hos ett befordringsföretag. Rätten får också i ett sådant tillstånd förordna att en försändelse som avses i tillståndet och som ankommer till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet ska innehålla en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan, utan tillstånd av den som har begärt åtgärden (4 § preventivlagen och 20 § LSU). Enligt båda lagarna gäller som huvudregel också att en sådan för- sändelse som avses får undersökas, öppnas eller granskas av rätten, en åklagare, eller (14 § preventiv- lagen och 22 § tredje stycket LSU). Vid kontroll enligt preventiv- lagen får, efter anvisning av någon av de som har rätt att närmare undersöka handlingen, granskningen utföras av en sakkunnig eller någon annan som har anlitats i ärendet. 3.5Rättssäkerhetsgarantier och skyddet för den personliga integriteten i lagstiftningen om hemliga tvångsmedel I avsnitt 3.4 har innebörden av och några av de materiella förut- sättningarna för användning av hemliga tvångsmedel beskrivits. Eftersom de materiella förutsättningarna, t.ex. beträffande vilka brott som kan leda till tvångsmedelsanvändning, utgör begränsningar i möjligheten till tvångsmedelsanvändning kan de i vid mening sägas utgöra skydd för den personliga integriteten. I följande avsnitt kommer emellertid åtgärder som i mer snäv mening utgör skydd för den personliga integriteten, garantier mot godtycklig användning av tvångsmedel och rättssäkerhetsgaranterande åtgärder vid tillämp- ningen av reglerna om hemliga tvångsmedel beskrivas. I förundersökningsfallen gäller som utgångspunkt att domstol prövar frågor om hemliga tvångsmedel. Ansökan görs när det gäller hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervak- ning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning av åklagaren (27 kap. 21 § ) och vid fråga om kvarhållande av försändelse av denne eller för- undersökningsledaren (27 kap. 9 § ). såvitt avser forum, är att prövningen i första instans sker vid tings- rätten i den ort där förundersökningen bedrivs, dvs. normalt den ort där gärningen är begången eller den ort där den misstänkte mera varaktigt uppehåller sig. Om ett beslut i frågan bör fattas utan dröjs- mål och det är lämpligt får en sådan fråga tas upp även av rätten i en annan ort. Vid förundersökning om sådana brott som anges i punk- terna 2–8 i punktlistan i avsnitt 3.4.1 ovan får , som ett alternativt forum, pröva frågor om hemliga tvångsmedel (19 kap. och 27 kap. 34 § ). Även i underrättelsefallen enligt preventivlagen och LSU gäller att det är domstol som prövar frågor om tillstånd till hemliga tvångs- medel. I dessa fall är emellertid den enda dom- stol som har rätt att pröva ansökan. Enligt preventivlagen sker ansökan av åklagaren (6 § preventivlagen) medan yrkande enligt LSU framställs av Säkerhetspolisen eller (21 § LSU). När det däremot gäller inhämtningslagen är det myndigheten själv som fattar beslut om inhämtning av uppgifter. Det är myndighets- chefen, eller den som denne delegerat rätten till, som fattar beslutet. Dock gäller den begränsningen att en tjänsteman till vilken en sådan rätt delegerats inte får fatta beslut om inhämtning i sådan operativ verksamhet som han eller hon deltar i (4 § inhämtningslagen). Säker- hets- och integritetsskyddsnämnden (se nedan avsnitt 3.5.9) ska inom efter att ett ärende om inhämtning avslutats under- rättas om ett beslut om inhämtning av uppgifter enligt lagen (6 § inhämtningslagen). I förundersökningsfallen finns möjlighet för åklagare att i vissa fall besluta om tillstånd till hemliga tvångsmedel interimistiskt, i avvaktan på rättens beslut. Åklagaren ska, om denne har gett ett sådant tillstånd, utan dröjsmål skriftligt anmäla beslutet till rätten. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Rätten ska skyndsamt pröva ärendet och om den finner att det inte finns skäl för åtgärden, upphäva beslutet. Om åklagarens beslut har verkställts innan rätten hunnit göra en prövning ska rätten pröva om det funnits skäl för åtgärden. Finner rätten att det saknats sådana skäl, får de inhämtade uppgifterna inte användas i en brottsutredning till nackdel för den som har omfattats av avlyssningen eller övervakningen, eller för någon annan som uppgifterna avser (27 kap. 21 a ). Motsvarande förfarande om interimistiskt åklagarbeslut gäller enligt 27 kap. 9 a § för kvarhållande av postförsändelse med den skillnaden att om förordnandet om sådan åtgärd upphört att gälla innan rätten har prövat ärendet ska åklagaren i stället anmäla åtgärden till . Skälet till denna skillnad är att tvångsmedlet ju inte ger tillgång till några upp- gifter utan endast är ägnat att ge möjlighet till ställningstagande om försändelsen ska tas i beslag. Det bedömdes därför inte vid bestäm- melsens införande ändamålsenligt med domstolsprövning av ett upphört förordnande (se prop. 2013/14:237 s. 144 f.). Enligt 6 a § preventivlagen finns en i huvudsak motsvarande möjlighet som i förundersökningsfallen till interimistiskt åklagar- beslut beträffande hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kamera- övervakning och kvarhållande av postförsändelse (6 a §). Betydelsen av olägenheten av att inhämta rättens tillstånd är emellertid i den bestämmelsen knuten till möjligheterna att förhindra den brottsliga verksamheten i stället för, som i förundersökningsfallen, utred- ningen. Därtill är en skillnad mellan bestämmelserna, eftersom till- stånd att hålla kvar en försändelse enligt preventivlagen alltid med- delas tillsammans med ett tillstånd även att undersöka, öppna och granska den försändelse som tillståndet gäller (4 §), att domstols- prövning ska ske även av sådana beslut om kvarhållande av för- sändelse som har verkställts (se prop. 2013/14:237 s. 145). Det är inte möjligt att utan domstolsprövning tillåta hemlig rums- avlyssning. Undantag gäller endast i vissa situationer om befinner sig i krig eller krigsfara. Enligt 28 § lagen (1988:97) om för- farandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och dom- stolarna under krig eller krigsfara m.m. gäller nämligen att om det kan befaras att det skulle medföra en fördröjning av väsentlig bety- delse för utredningen att inhämta rättens tillstånd till hemlig rums- avlyssning enligt 27 kap. 20 d § , får tillstånd till åtgärden ges av åklagaren i avvaktan på rättens beslut. Vid prövningen av om det finns skäl att tillåta tvångsmedlet i fråga har domstolen (och, i förekommande fall, åklagaren) alltid att avgöra om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Proportionalitetsprincipen finns kodifierad i bl.a. 27 kap. , 5 § preventivlagen och 2 § 2 inhämt- ningslagen men gäller, som redan nämnts, vid tillämpningen av all tvångsmedelslagstiftning. För att hemliga tvångsmedel ska få tillåtas ställs också upp vissa kvalificerande krav som tar sikte på behovet av åtgärden i det en- skilda fallet. Således krävs att åtgärden är av synnerlig vikt för utred- ningen (), av synnerlig vikt för att förhindra brotts- lighet (preventivlagen) alternativt att det ska föreligga synnerliga skäl för åtgärden (LSU). För inhämtning av uppgifter enligt inhämt- ningslagen krävs att åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka sådana brott som avses i lagen. Något dylikt kvalificerande krav för tillstånd till kvarhållande av försändelse i förundersökningsfallen finns emellertid inte uttryckt i lagtext. I samtliga beslut om hemliga tvångsmedel ska rätten, eller i förekom- mande fall annan beslutsfattande myndighet, ange vilken tid beslutet gäller. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får, när det gäller tid som infaller efter beslutet, inte överstiga en månad för beslutet. Nytt beslut krävs för fortsatt användning av hemliga tvångsmedel efter att den i beslutet angivna tiden löpt ut. I ett tillstånd till hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska i beslutet anges vilket telefonnum- mer eller annan adress alternativt vilken elektronisk kommuni- kationsutrustning tillståndet avser. Det ska vidare särskilt anges om åtgärden får verkställas utanför allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationsnät. I förundersökningsfallen ska det, vid tillstånd till inhämtning av uppgifter om vilka mobila kommunikationsutrust- ningar som har funnits inom ett visst geografiskt område (dvs. upp- gifter som får hämtas in efter tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation), anges vilket geografiskt område till- ståndet avser. När det gäller tillstånd till hemlig kameraövervakning ska, såväl enligt som enligt preventivlagen, anges vilken plats tillståndet gäller. I ett beslut att tillåta hemlig rumsavlyssning ska det, utöver vilken plats tillståndet avser, också anges vem som är skäligen misstänkt för brottet. I samtliga fall gäller att rätten också, när det finns skäl till därtill, i övrigt ska ange villkor för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte kränks i onödan. Vid beslut om inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen ska det anges vilken brottslig verksamhet och vilken tid beslutet avser samt vilket telefonnummer eller annan adress, vilken elekt- ronisk kommunikationsutrustning eller vilket geografiskt område beslutet avser. 3.5.3Skydd för samtal med och meddelanden till och från vissa personer I 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena finns regler beträffande personkategorier som till följd av sitt yrke, under i lagrummet angivna förutsättningar, är undantagna från vittnes- plikten, bl.a. advokater, präster och läkare. Med anledning av dessa regler finns särskilda bestämmelser såvitt avser användningen av vissa hemliga tvångsmedel när den som tvångsmedlet riktas mot samtalar med eller skickar alternativt tar emot meddelanden till eller från personer som omfattas av reglerna i nämnda bestämmelse i rätte- gångsbalken. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får således inte avse telefonsamtal eller andra meddelanden där någon som yttrar sig, på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena , inte skulle ha kunnat höras som vittne om det som har sagts eller på annat sätt kommit fram. På motsvarande sätt får hemlig rumsavlyssning inte avse samtal eller annat tal där en sådan person talar. Om det under avlyssningen kommer fram att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande, ska avlyssningen avbrytas och upptagningar och uppteckningar förstöras i de delar som de omfattas av förbud (27 kap. 22 § rätte- gångsbalken). Motsvarande bestämmelse (beträffande hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation) finns i preventivlagen (11 §). 3.5.4Skyldigheten att avbryta användningen av det hemliga tvångsmedlet I såväl förundersöknings- som underrättelsefallen gäller att ett beslut om att tillåta ett hemligt tvångsmedel ska upphävas om det inte längre finns skäl för beslutet. Beslutet hävs av åklagare eller rätten utom såvitt avser inhämtningslagen, där i stället den brotts- bekämpande myndigheten själv ska häva beslutet. av bestämmelser i 27 kap. 23 § , 10 § preventivlagen och 5 § inhämtningslagen. Vid tvångsmedelsanvändning enligt preventivlagen gäller dessutom att eller Säkerhets- polisen ska underrätta åklagaren om omständigheter som har betydelse för om beslutet ska hävas. Om det vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning i förundersökningsfallen har kommit fram uppgifter om annat brott än det som har legat till grund för beslutet om avlyssning eller övervakning, s.k. överskottsinformation, får uppgifterna användas för att utreda brottet. En förundersökning eller motsvarande utredning om brottet får dock inledas på grund av sådana uppgifter endast om det är föreskrivet fängelse eller därutöver för brottet och det kan antas att brottet inte leder endast till böter, eller om det finns särskilda skäl. Överskottsinformation från hemlig rumsavlyssning får användas för att utreda brott endast om uppgifterna rör ett brott som hade kunnat leda till tillstånd till hemlig rumsavlyssning eller som har fängelse i straff- skalan. I annat fall får uppgifterna inte användas för brottsutredande ändamål, vare sig för att inleda en förundersökning eller för att berika materialet i en redan pågående förundersökning (27 kap. 23 a § ). I underrättelsefallen gäller delvis olika förutsättningar för använ- dande av överskottsinformation. I samtliga fall gäller dock, vilket även gäller i förundersökningsfallen, att uppgifter om förestående brott alltid får användas för att förhindra brott. När det gäller över- skottsinformation som framkommit vid tvångsmedelsanvändning enligt preventivlagen får sådan information användas för att utreda brottet endast om det är fråga om brott som omfattas av lagen, för- sök, förberedelse eller stämpling till sådant brott om en sådan gär- ning är belagd med straff samt brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver (12 §). Enligt 21 a § LSU får överskotts- information som framkommit vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommuni- kation användas för att utreda brottet. svarande utredning får dock inledas på grund av dessa uppgifter endast om det är föreskrivet fängelse eller däröver för brottet och det kan antas att brottet inte föranleder endast böter, eller det finns särskilda skäl. Uppgifter som har kommit fram vid inhämtning enligt inhämtningslagen får enligt dess 8 § användas i en förunder- sökning endast efter tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Utan ett sådant tillstånd får dock inhämtade upp- gifter ligga till grund för beslut om att inleda en förundersökning. 3.5.6Granskning, bevarande och förstörande av insamlat material I samtliga fall då hemliga tvångsmedel använts gäller att upptag- ningen eller uppteckningen som gjorts ska granskas möjligt. När det är fråga om hemliga tvångsmedel under förundersökning får rätten, förundersökningsledaren eller åklagaren, alternativt sak- kunnig eller annan som någon av dessa bestämt, genomföra gransk- ningen. Upptagningar och uppteckningar ska i dessa fall, i de delar de är av betydelse från brottsutredningssynpunkt, bevaras till dess förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. I de delar som upptagningarna och upp- teckningarna är av betydelse för att förhindra förestående brott ska de bevaras så länge det behövs för att förhindra brott. De ska där- efter förstöras (27 kap. 24 § ).