sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — Detta gäller inte kostnader som landstingen ansvarar för enligt lagen (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. Enligt 2 § i lagen (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet är landstingen kostnadsan- svariga för ersättningar som har bestämts enligt 1. 7, 8 eller 9 § ersätt- ningslagen eller förordning 883/2004 om personen i fråga vid tiden för den vård ersättningen avsåg var bosatt inom , eller kvarskriven enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadig- varande vistades där. Vidare har kommunerna kostnadsansvar för er- sättning som avser hjälpmedel som de skulle haft kostnadsansvar för om dessa tillhandahållits i Sverige.44 Landstingen och kommunerna kompenseras för detta kostnads- ansvar i enlighet med den kommunala finansieringsprincipen.45 444 § lag (2013:514) om landstingens och kommunernas kostnadsansvar för viss vård i utlandet. 2012/13:150, s. 83–84. För att tillgängliggöra den gränsöverskridande vården och bistå unionsmedborgarna att göra informerade val, ska medlemsstaterna inrätta en eller flera så kallade nationella kontaktpunkter.46 Dessa kontaktpunkter ska ge information till medborgarna samt bilda ett EU-omfattande informationsnätverk. Detta uppdrag är i delat mellan och . an- svarar för att informera de personer som är försäkrade i om deras rättigheter vid vård i andra medlemsstater, medan ansvarar för att informera de unionsmedborgare som vill söka vård i om svensk hälso- och sjukvård samt tandvård, patient- rättigheter och enskilda vårdgivare m.m. 14.3Tredjelandsmedborgare och personer som inte omfattas av samordningsbestämmelserna Tredjelandsmedborgare har ingen särskild reglerad tillgång till svensk hälso- och sjukvård. För tredjelandsmedborgare krävs ofta tillstånd för vistelsen i , exempelvis ett uppehållstillstånd. Den som har ett uppehållstilstånd som är kan folkbokföras, vilket ger tillgång till svensk vård (till patientavgift). Även svenska medborgare som inte är folkbokförda i eller omfattas av samordningsbestämmelserna har inte full tillgång till sub- ventionerad vård i . Jag har dock uppmärksammats på att det finns vissa grupper av utlandsbosatta som är skattskyldiga i , men som inte har full tillgång till hälso- och sjukvård i landet eller kan få vård i utlandet ersatt. Här kan finnas behov av att se över vilka länder som har ingått avtal gällande sjukvårdsförmåner med, samt andra lösningar.47 har ingått avtal, konventioner och internationella överens- kommelser gällande sjukvårdsförmåner med ett antal länder inom och utanför EU/EES som bland annat reglerar tillgång till vård i . Dessa redovisas kort i avsnittet nedan. 46Artikel 6 i patientrörlighetsdirektivet. 47Inkommit material från för svenskföreningar i för ja till sjuk- vårdsförsäkring. 14.3.1 Avtal gällande sjukvårdsförmåner Nordiska konventionen om social trygghet Den nordiska konventionen om social trygghet är ett komplement till förordning 883/2004. Den gäller för de personer som omfattas av personkretsen i förordningen. Den gäller även för: De som bor i ett nordiskt land och som är eller har varit om- fattade av lagstiftningen i ett nordiskt land. Familjemedlemmar eller efterlevande som bor i ett nordiskt land och som härleder sina rättigheter från personer, som avses under punkt 1, artikel 3 i lag 2013:134 om nordisk konvention om social trygghet. I den nordiska konventionen regleras huvudsakligen två områden som har direkt beröring för gränsöverskridande hälso- och sjukvård, er- sättning för merkostnader för hemresa i samband med ett sjukdoms- tillstånd samt rehabilitering.48,49 I gränsöverskridande situationer ska berörda institutioner i den behöriga staten och i bosättningsstaten samarbeta för att ge stöd och aktiva rehabiliteringsåtgärder i syfte att främja möjligheterna till berörda personers inträde och återgång i arbete. Institutionen i bosättningsstaten ska, efter samråd med institu- tionen i den behöriga staten, tillhandahålla sådana insatser som är möjliga inom ramen för landets lagstiftning. I förordningen regleras ersättning för utgifter för läkarvård eller fysioterapeutisk behandling i eller i samband med vistelse inom en svensk kommun vid mot dessa länder. 48Gällande ersättning för kostnader för hemresa för en person som är bosatt i ett nordiskt land och har rätt till vårdförmåner där och som under tillfällig vistelse i ett annat nordiskt land får vårdförmåner svarar vistelselandet för de merutgifter för hemresa till bosättnings- landet som uppkommer genom att personen till följd av sitt sjukdomstillstånd måste an- vända dyrare färdsätt än han eller hon annars skulle ha använt (artikel 7 i lagen (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet). 49Artikel 12 i lagen (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet. Detta rör personer som är försäkrad för bosättningsbaserade förmåner enligt 4 och 5 kap. SFB. För resekostnad i samband med vården eller behandlingen utges ersättning enligt föreskrifterna i lagen (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor.50 Andra avtal med länder inom EU/EES – översikt De , och omfattas inte av förordning 883/2004. Men genom konventionen mellan och Förenade och har de som är bosatta inom någon av staternas territorium rätt till omedelbar medicinsk vård under tillfällig vistelse inom den andra statens territorium.51,52 Överenskommelsen mellan om tillhandahål- lande av sjukvårdsförmåner gäller även sedan blev medlem i EU. Den gäller för ländernas medborgare och personkretsen är därför vidare än personkretsen i förordning 883/2004. Det betyder att bosättning i eller inte är ett krav för att överens- kommelsen ska vara tillämplig. Överenskommelsen ger rätt till akut sjukvård under tillfällig vistelse i eller enligt lagstiftningen i vistelselandet.53 50Se vidare Gränssjukvårdsförordning (1962:390). 51Förordning (1988:106) om tillämpning av en konvention mellan och Förenade och om social trygghet. 52Försäkringskassans vägledning 2001:10, version 10. 53Försäkringskassans vägledning 2001:10, version 10. Avtal med länder utanför EU/EES – översikt Överenskommelsen mellan omfattar algeriska och svenska medborgare bosatta i eller samt personal vid de båda fördragsslutande staternas diplomatiska och konsulära representationer. Överenskommelsen ger rätt till akut sjukvård under tillfällig vistelse i eller enligt lagstiftningen i vistelselandet. Personal vid de båda fördragsslutande ländernas diplomatiska och konsulära representationer som omfattas av om diplomatiska och konsulära förbindelser har, liksom deras medföl- jande familjemedlemmar, rätt till vårdförmåner enligt lagstiftningen om sjuk- och moderskapsförsäkring i det mottagande landet på samma villkor som detta lands medborgare under hela den tid som dessa personer vistas inom nämnda lands territorium.54,55 Överenskommelsen mellan omfattar per- soner som är bosatta i eller samt personal vid be- skickningar och konsulat. Överenskommelsen ger rätt till nödvändig sjukvård inom ramen för det offentliga sjukvårdssystemet vid tillfällig vis- telse i eller Australien.56 har ingått en konvention om social trygghet med som bland annat omfattar sjukvårdsförmåner. Enligt artikel 9 har den som uppbär pension enligt lagstiftningen i en fördragsslutande stat under bosättning i den andra staten rätt till sjukvårdsförmåner enligt den sistnämnda statens lagstiftning på 54Se vidare förordning (1987:1325) om tillämpning av en överenskommelse om sjukvårds- förmåner mellan och . 55Försäkringskassans vägledning 2001:10, version 10. 56Se vidare förordning (1989:102) om tillämpning av en överenskommelse mellan och om sjukvård åt tillfälliga besökande. samma villkor som den som uppbär motsvarande förmåner enligt bosättningsstatens lagstiftning.57 har ingått en konvention om social trygghet med som omfattar medborgare, statslösa och flyktingar bosatta i eller samt deras familjemedlemmar och efterlevande. Enligt konventionen har en kvinna, som är försäkrad för sjuk- husvård vid förlossning enligt ett fördragsslutande lands lagstiftning, rätt att under tillfällig vistelse i det andra fördragsslutande landet få motsvarande vård enligt det landets lagstiftning. Vård till kvinnan som har ett direkt samband med förlossningen ska omfattas av kon- ventionen. Om barnet behöver vård i samband med förlossningen ska även det omfattas av konventionen och bedömas såsom sjukhusvård vid förlossning.58 Överenskommelsen mellan omfattar medborgare, statslösa, flyktingar och andra som är eller har varit omfattade av lag- stiftningen i eller samt deras familjemedlemmar och efterlevande. Den som omfattas av överenskommelsen har när han eller hon vistas inom eller som arbetstagare, studerande eller utsänd, rätt till vårdförmåner enligt vistelselandets lagstiftning. Som regel gäller överenskommelsen för vistelser som inte varar än ett år.59 57Lag (2006:286) om konvention om social trygghet mellan och . 58Se vidare förordningen (1983:325) om tillämpning av en konvention mellan och om social trygghet. 59Se vidare förordningen (1988:100) om tillämpning av en överenskommelse mellan och om social trygghet. har ingått en konvention med om social trygghet som omfattar medborgare i och och andra personer som är eller har varit omfattade av lagstiftningen i eller samt deras familjemedlemmar och efterlevande. Enligt artikel 13.3 i konventionen har den som har rätt till vård- förmåner i ett av länderna också rätt till ersättning för planerad vård i det andra landet. Personen måste ansöka om tillstånd i förväg. Er- sättning kan bara betalas ut för offentlig vård eller vård som ersätts på motsvarande sätt. Vidare har en person, som uppbär pension enligt båda fördragsslutande staternas lagstiftning eller enligt en av dessa, rätt till sjukvårdsförmåner enligt lagstiftningen i den av staterna där han eller hon är bosatt. Även vård i samband med arbetsskada regleras.60,61 I enlighet med 4 § förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i internationella förhållanden ska ersätta ett landsting för kostnader som avser hälso- och sjukvård, tandvård, sjukresor, sjuktransporter och inköp av varor som om- fattas av bestämmelserna i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. om det följer av en överenskommelse om social trygghet eller sjukvårdsförmåner mellan och annan stat. 60Se vidare lagen (2005:234) om konvention mellan och om social trygghet. 61Försäkringskassans vägledning 2001:10, version 10. Det administrativa samarbetet mellan länder berör strukturella och övergripande frågor, medan besluten om individuella rättigheter och skyldigheter är i huvudsak en nationell angelägenhet. Kravet att sam- arbeta är reglerat såväl på internationell som på nationell nivå. I samordningsbestämmelserna finns, liksom i fördraget om Euro- peiska unionen, bestämmelser om generella skyldigheter för de administrativa institutionerna att bistå och samarbeta med varandra.1 Det handlar exempelvis om informationsutbyte om gällande regelverk och samarbete för att säkerställa en korrekt tillämpning av regel- verken. Samarbetet sker inom organ såsom Administrativa kommis- sionen, Tekniska kommissionen och , men även direkt mellan institutioner och myndigheter inom medlemsstaterna. Även i den nordiska konventionen om social trygghet finns bestäm- melser om krav på samarbete. Enligt konventionen ska myndigheter och institutioner vid tillämpning av konventionen bistå varandra i den utsträckning som behövs.2 Exempel på sådana klausuler finns vidare i avtal om social trygghet med andra länder. I exempelvis avtalet om social trygghet med regleras att länderna ska bistå varandra i fråga om fastställande av rätt till eller utbetalning av varje förmån, som de skulle ha gjort vid tillämpningen av sin egen lagstiftning. Biståndet ska ges utan ömsesidig ersättning för kostnader.3 På samma sätt finns på nationell nivå bestämmelser om krav på samarbete och utbyte av i information. Enligt socialförsäkrings- balken (SFB)4 ska exempelvis bland annat myndigheter, arbetsgivare 1Artikel 4 i fördraget om Europeiska unionen, artikel 76 i förordning 883/2004. 2Artikel 14 Konventionen om social trygghet mellan , , , och undertecknad i Bergen . 3Artikel 16 Konventionen om social trygghet mellan och Republiken . 4110 kap 31–32 §§ SFB. och uppdragsgivare på begäran lämna uppgifter till , och som är av betydelse för tillämpningen av SFB. Det finns även bestämmelser som reglerar För- säkringskassans och skyldighet att lämna in- formation till andra myndigheter.5 Exempel på information som det kan finnas behov av inom det internationella arbetet är information om försäkringsperioder, om den enskilde uppbär olika förmåner samt var den enskilde är för- säkrad och betalar avgifter. På den nationella nivån finns behov av annan form av information. Det handlar exempelvis om uppgifter från om folkbok- föring, person- och samordningsnummer eller persongrundande in- komst eller uppgifter från om uppehållstillstånd. För att denna form av uppgifter ska kunna utbytas krävs att det finns lagstöd. Det får heller inte finnas hinder utifrån lagstiftning om sekretess. Informationsutbyte med andra stater inom skatteområdet sker med stöd av skatteavtal, Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden6, Nordiska handräcknings- avtalet7, informationsutbytesavtal samt andra regelverk inom Euro- peiska unionen (EU).8 15.1Samordning av det internationella sociala trygghetsområdet Den Administrativa kommissionen för samordning av de sociala trygghetssystemen är det centrala förvaltningsorganet för EU:s sam- ordningssystem på området. Även om organet är knutet till den 5Förordning (1980:995) om skyldighet för och att lämna uppgifter till andra myndigheter. 6Konventionen innehåller bland annat regler för informationsutbyte, delgivning av hand- lingar och indrivning av skatt. 7Danmark, , , , , och har slutit ett multilateralt handräckningsavtal, SFS 1990:226, som bland annat omfattar informationsutbyte, indrivning av skatt, delgivning av handlingar samt överföring av skatter. 8Särskilt centralt är rådets direktiv /16/EU av om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv /799/EEG, EUT L 64, , s. 1–12. Europeiska kommissionen (Generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och inkludering) så är det förvaltningsrättsligt obero- ende från kommissionen, som endast har en rådgivande roll. Den Administrativa kommissionen består av regeringsföreträdare för varje medlemsstat, som vid behov biträdas av sakkunniga rådgivare. Or- ganets ordförandeskap följer rådets roterande ordförandeskap. Administrativa kommissionens huvudsakliga uppgifter är att be- handla administrativa frågor och tolkningsfrågor inom ramen för och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen (för- ordning 883/2004) 9 samt och rådets förordning (EG) 987/2009 av om tillämpningsbestäm- melser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009)10, underlätta enhetlig till- lämpning av gemenskapslagstiftningen, samt främja och utveckla sam- arbetet mellan medlemsstaterna. Därutöver ska den lämna förslag till regeländringar till Europeiska kommissionen i syfte att modernisera och förbättra gällande regelverk.11 Administrativa kommissionen har även till uppgift att, på förfrågan av berörda myndigheter, förlika mellan skilda uppfattningar om tolkning och tillämpning av gällande regelverk. Därutöver kan Administrativa kommissionen även ta specifika beslut gällande vissa områden i förordningarna 883/2004 och 987/2009. Vidare har den viss beslutanderätt över elektroniskt data- utbyte och ersättningsnivåer, samt ansvarar för informationstillgäng- lighet- och utbyte på EU-nivå. Det är dock upp till de berörda myn- digheterna i respektive medlemsstat att se till att de nationella institu- tionerna är informerade om och tillämpar aktuellt regelverk. Till Administrativa kommissionen har även två administrativa organ knutits: Tekniska kommissionen och . Tekniska kommissionen är ansvarig för att lägga fram förslag om gemensam förvaltningsstruktur för elektronisk informationsbehand- ling till Administrativa kommissionen. Den arbetar bland annat med utvecklingen av systemet för of Information (EESSI), som beskrivs nedan. Tekniska kommissionens arbetssätt och sammansättning fastställs av Administrativa kom- 9EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 10EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 11Artikel 72 i förordning 883/2004. har bland annat till uppgift att: (1) kontrollera den metod som används för att fastställa och beräkna de årliga genomsnittliga kostnader som presenteras av medlems- staterna; (2) samla in de uppgifter som krävs och göra de beräkningar som är nödvändiga för att fastställa varje medlemsstats årliga fordringar; (3) regelbundet rapportera till Administrativa kommis- sionen om resultaten av tillämpningen av förordningarna 883/2004 och 987/2009, särskilt i ekonomiskt hänseende; (4) lämna uppgifter och rapporter som krävs för Administrativa kommissionens beslut; samt (5) lägga fram relevanta förslag till Administrativa kommis- sionen. sammansättning och arbetssätt fast- ställas av Administrativa kommissionen. Dessutom finns inom ramen för Administrativa kommissionen, Tekniska kommissionen och olika undergrupper som arbetar med specifika frågor och områden. Därutöver finns en för samordning av de sociala trygghetssystemen, som består av företrädare för regeringen, arbetstagarorganisationer samt arbetsgivarorganisationer i respektive medlemsstat. Kommittén ska på begäran av Europeiska kommis- sionen, Administrativa kommissionen eller på eget initiativ utreda allmänna frågor eller principfrågor samt granska problem i samband med tillämpningen av gemenskapsbestämmelser om samordningen av sociala trygghetssystem, särskilt med avseende till vissa person- kategorier. Kommittén ska även utarbeta yttranden i sådana frågor till Administrativa kommissionen samt lägga förslag till översyn. De ordinarie ledamöterna och suppleanterna i ska utses av rådet och den ska själv utarbeta sin arbetsordning. 15.1.2EU:s samordningssystem för social trygghet – samarbetsstrukturer och -processer Eftersom det europeiska systemet bygger på samordning av de natio- nella trygghetssystemen har ansvariga departement och myndigheter i respektive medlemsstat en helt central roll i det administrativa arbetet i att säkerställa ett effektivt och rättsäkert system. Med andra ord är ett effektivt europeiskt system helt beroende av effektiva nationella administrativa system. Det europeiska administrativa samordnings- arbetet berör i huvudsak strukturella och övergripande frågor medan de faktiska besluten om individuella rättigheter och skyldigheter – det vill säga gällande vem som är försäkrad enligt statens lagstiftning samt vem som har rätt till förmåner och på vilka villkor – är en nationell angelägenhet. Det är till exempel inte möjligt för enskilda medborgare att vända sig direkt till de europeiska administrativa organen utan de är hänvisade till ansvariga myndigheter och institutioner i respektive medlemsstat. I fördraget om Europeiska unionen finns en princip om en ge- nerell skyldighet för (administrativa) institutioner att bistå och sam- arbeta med varandra och med EU:s institutioner för att implementera unionsrätten (principen om lojalt samarbete).12 Detta gäller även för det sociala trygghetsområdet. Den särskilda samarbetsstrukturen och - processen inom ramen för EU:s samordningssystem för social trygg- het är reglerad i förordningarna 883/2004 och 987/2009. Samarbete på övergripande nivå I enlighet med förordning 883/200413 ska medlemsstaternas behö- riga myndigheter lämna alla uppgifter till varandra om nationella åtgärder som vidtas för att tillämpa gällande regelverk, samt lag- stiftningsändringar som kan påverka tillämpningen av denna för- ordning. Det finns alltså en skyldighet att informera varandra och samarbeta för att säkerställa en korrekt tillämpning av gällande regelverk. Detta informationsutbyte sker främst inom ramen för Administrativa kommissionen.14 Medlemsstaterna ska även inom ramen för samarbetet informera de andra staternas myndigheter om ändringar i den praktiska hanteringen som har betydelse för samordningen av det sociala trygghetsområdet. På EU-nivå finns det huvudsakligen tre nationella huvudaktörer som deltar i det administrativa samarbetet: behöriga institutioner, behöriga myndigheter och förbindelseorgan. 12Artikel 4 i fördraget om Europeiska unionen. 13Artikel 76 i förordning 883/2004. 14Wenander, H. (2013). “Network of Bodies – European Administrative Cooperation under Regulation (EC) No 883/2004”, Review of European Administrative , vol. 6, nr 1, s. 39–71. Behörig stat definieras som den stat där den behöriga institutionen finns. Enligt förordning 883/2004 är den behöriga institutionen: Den institution hos vilken den berörda personen är försäkrad då en ansökan om förmåner görs, eller Den institution från vilken den berörda personen har eller skulle ha rätt till förmåner, om denne eller en eller flera medlemmar av hans familj var bosatta i den medlemsstat där institutionen finns, eller Den institution som har utsetts av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet, eller När det gäller ett system som gäller arbetsgivarens ansvar för de förmåner som avses i artikel 3.1, antingen arbetsgivaren eller för- säkringsgivaren i fråga, eller, om sådan saknas, ett organ eller en myndighet som har utsetts av den berörda medlemsstatens be- höriga myndighet.15 Varje medlemsstat utser ansvariga berörda institutioner som sköter kontakten med andra staters behöriga institutioner. Den behöriga myndigheten definieras av förordning 883/2004 som ”varje medlemsstats minister, ministrar eller motsvarande myndig- het med ansvar för de sociala trygghetssystemen inom hela eller någon del av medlemsstaten”.16 Medlemsstaterna ska utse förbindelseorgan som har till uppgift att ta hand om ansökningar om upplysningar och bistånd när det gäller tillämpningen av förordningarna 883/2004 och 987/2009. 15Artikel 1q i förordning 883/2004. 16Artikel 1m i förordning 883/2004. Informationstillgänglighet och informationsutbyte mellan medlems- staterna är helt centralt för att möjliggöra ett effektivt och rättsäkert europeiskt samordningssystem för social trygghet. Under denna rubrik lyfts kort fram några specifika EU-initiativ inom detta område. Huvudsyftet med EESSI är att hjälpa organ inom det sociala trygg- hetsområdet i EU och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) att snabbare och säkrare utbyta information elektroniskt, och därmed bidra till ett mer effektivt samarbete samt handläggning av ärenden av gränsöverskridande karaktär. Målet är att de nationella organen ska kunna sköta all kommunikation elektroniskt med hjälp av särskilda strukturerade elektroniska dokument (SED). EESSI är under uppbyggnad och förväntas sjösättas . är informationsutbytet mellan stater i EU/EES i huvudsak pappersbaserat. I har samordningsansvaret för EESSI- arbetet, men också andra frågor som omfattas av arbetet inom ramen för den Tekniska kommissionen. Samordningen handlar dels om att sammanställa respektive myndigheters yttranden inför Administrativa och Tekniska kommissionernas möten till ett myndighetsgemensamt yttrande, dels om att samordna, informera och planera olika aktiviteter inför den nationella implementeringen av EESSI-systemet. Som regel hålls ett nordiskt , vars syfte bland annat är infor- mationsutbyte om EESSI-implementeringen i respektive stat samt att utarbeta gemensamma nordiska förslag och yttranden att lyfta till det EU-centrala EESSI-arbetet. on Social Protection (MISSOC) inne- håller detaljerade, jämförbara och aktuella uppgifter om de nationella sociala trygghetssystemen i EU/EES. MISSOC organiseras och finan- sieras av Europeiska kommissionen. uppdaterar regelbundet den svenska informa- tionen i MISSOC-databasen. Nätverket för rörlighet i arbetslivet