sou · H5B388 · 2017-11-15 00:00:00 — För att sådana indikatorer som diskuteras ska fylla en funk- tion bör de sättas i relation till en definition eller modell för vad som utgör ett levande språk. Utveckling och insamling av statistik i form av indikatorer kan bedrivas mer målinriktat om en sådan definition eller modell finns. Detta är något som måste utarbetas i samråd med de nationella minoritetsspråkstalarnas representanter. En sådan definition eller modell skulle inte heller nödvändigtvis behöva se likadan ut för alla de fem nationella minoritetsspråken. Uppföljningsmyndigheterna och i samlar visserligen , , in ett stort antal indikatorer. Dessa indikatorer utgår emellertid inte från en definition eller modell av ett levande språk. Uppföljningsupp- draget är inte heller inriktat mot att specifikt följa och värdera de nationella minoritetsspråkens utveckling. I delbetänkandet anser utredningen att Samiskt språkcentrum bör fortsätta sitt arbete. Utredningen föreslår även att regeringen ger och folkminnen i uppdrag att utreda form- erna för att inrätta språkcentrum för meänkieli och finska, samt förutsättningarna för att skapa motsvarande funktion för jiddisch och chib (SOU 2017:60, s. 226–229). Utredningen anser att uppgiften att utveckla indikatorer i sam- råd med de nationella minoritetsspråkstalarnas representanter lämp- ligen bör kunna hanteras av språkcentrum eller liknande funktioner för respektive språk. har , utöver det minoritetspolitiska upp- följningsuppdraget, i uppdrag att ta fram lägesrapporter om det samiska språkets situation. Regeringen bör ge genom dess språkcentrum i uppdrag att vidareutveckla lägesrapporterna med indikatorer avseende samiskans utveckling som möjliggör jäm- förelser . Om språkcentrum eller liknande institutioner Behovet av förbättrade beslutsunderlag inrättas för andra nationella minoritetsspråk bör motsvarande upp- drag ges i förhållande till de språken. 4.4Behov av data på lokal nivå Bedömning: Det finns behov av att samla kunskap, goda råd och metodstöd för kommuner och landsting när det gäller kart- läggningar av de nationella minoriteternas behov. Utredningen bedömer även att det bör finnas ett värde i att det tas fram frivilliga verktyg för lokala eller regionala aktörer som möjliggör systematiska utvärderingar och jämförelser av kvaliteten i utbudet av service, särskilt när det gäller service på minoritetsspråk. Utredningen skickade ut en frågelista till minori- tetspolitiska samordnare, koordinatorer eller tjänstemän med lik- nande befattning i samtliga kommuner och landsting i förvaltnings- områdena för samiska, finska och meänkieli. Den innehöll bl.a. en fråga om behovet av mer information om de nationella mino- riteternas förhållanden. Ett stort antal svar kom in med varierande grad av konkretion. Utredningen har följt upp frågorna med ytterligare frågor via telefon eller e-post hos ett antal kommuner. Den bild som framträder är följande. Även på lokal och regional nivå framkom önskemål om att få tillgång till jämlikhetsdata. I vissa fall användes uttryckligen ordet jämlikhetsdata. I andra fall uppgavs ett behov av att veta mer om exempelvis de nationella minoriteternas hälsa, levnadsförhållanden och upplevelser av diskriminering. Liksom på nationell nivå kan den typen av uppgifter användas för att ställa upp mål, planera och genomföra åtgärder samt följa upp utfall. Utredningen kan konstatera att den politiska hållning som har när det gäller datainsamling inte binder enskilda kommu- ner. Ett exempel på det är att har drivit ett projekt för att ta fram kvantitativa, anonyma jämlikhetsdata Behovet av förbättrade beslutsunderlag i samarbete med Lucs16 och SKL. Datan ska användas för uppföljning och analys av mänskliga rättigheter i kommunen. Kartläggning av behov eller efterfrågan och utbud i fråga om service En svårighet som aktörer på lokal och regional nivå ställs inför är att på ett rättvisande sätt kartlägga det verkliga behovet eller efter- frågan av service på minoritetsspråk och behovet av åtgärder för att i övrigt främja de nationella minoriteterna. Sådan kartläggning behövs exempelvis för att kommuner i förvaltningsområde ska kunna fatta beslut om att inrätta förskoleavdelningar eller enheter på äldreboenden med personal på minoritetsspråket. Kommunerna inhämtar underlag för sådana beslut på många sätt. Det finns kommuner som ger föräldrar en möjlighet att kryssa för intresse för förskola särskilt på minoritetsspråk i ansöknings- blanketten. Samråd med de nationella minoriteterna är en annan kunskapskälla. I förhållande till sverigefinnarna utgör uppgifter i register om invandrade från ytterligare en kunskapskälla. De underlag som tas fram utifrån sådana uppgifter blir emellertid inte helt tillförlitliga. När väl kommunen exempelvis startar en förskola motsvaras inte alltid den verkliga efterfrågan av vad som kommit fram i underlaget. Utredningen uppfattar att det finns ett behov hos kommunerna av att kunna ta del av samlad kunskap och erfarenhet samt vägledning när det gäller att på ett lämpligt sätt kartlägga behoven hos de natio- nella minoriteterna. I något svar påpekas att det finns en osäkerhet kring på vilket sätt kartläggningar och datainsamling får göras. Utredningen konstaterar att det kan vara resurskrävande för varje enskild kommun eller landsting att ta fram metoder och att klargöra förutsättningarna för behovskartläggning och datainsam- ling. Det borde därför finnas ett värde i att samla kunskap och vägledning på ett ställe. 16 står för Lokalt Unescocenter för samverkan och invigdes på Mångkulturellt centrum i . Grundarna är tre svenska kommuner – , och . har sitt ursprung i samarbetet inom European Coalition of Cities Against Racism (ECCAR) som etablerades 2004 på initiativ av . Formellt ingår centret i samarbete med både och Svenska (). Behovet av förbättrade beslutsunderlag En annan synpunkt som framkom är att det vore värdefullt för en kommun att kunna jämföra sitt utbud av service på minori- tetsspråken med andra kommuners. Utredningen kan inte avgöra hur utbrett ett sådant önskemål är bland kommunerna. Det finns dock inte några verktyg för att kunna göra systematiska jäm- förelser av utbudet av service på minoritetsspråket, exempelvis med avseende på kvalitet. Ytterligare en synpunkt som framkommit är att det finns behov av att bättre förstå vilken inställning och vilka attityder som finns hos olika grupper inom de nationella minoriteterna, exempelvis ungdomar och föräldrar med barn i förskoleåldern. När det gäller den senare gruppen har i kontakter med utredningen påpekats att det kan finnas behov även av kvalitativa uppgifter. Detta för att exempelvis förstå vad som påverkar om föräldrar väljer att placera sina barn i en förskola med minoritetsspråksprofil. Sammanfattningsvis anser utredningen att det finns anledning för regeringen att verka för att det samlas kunskap, goda råd och metodstöd för kommuner och landsting när det gäller kartlägg- ningar de nationella minoriteternas behov eller efterfrågan av ser- vice. Utredningen bedömer även att det bör finnas ett värde i att det tas fram frivilliga verktyg för lokala eller regionala aktörer som möjliggör systematiska utvärderingar och jämförelser av kvaliteten i utbudet av service, särskilt när det gäller service på minoritets- språken. Uppföljningsmyndigheterna och i län har gett ut en handbok som innehåller ett avsnitt där några övergripande råd om kartläggningar ges. I avsnittet beskrivs även kortfattat några exempel på hur olika kommuner har gjort kartläggningar av behov hos nationella minoriteter respektive personalens språkkunskaper (i & Same- tinget, 2013b, s. 35–38). Utredningen har i delbetänkandet föreslagit att regeringen in- rättar en särskild myndighet för uppföljning, främjande och sam- ordning av minoritetspolitiken (SOU 2017:60 s. 130–136). En lös- ning för att tillgodose behovet av stöd hos kommuner och landsting skulle kunna vara att regeringen ger denna myndighet, eller de nuvarande uppföljningsmyndigheterna, ett tydligt uppdrag att i samråd med Kommuner och Landsting ta fram sådant stöd. Behovet av förbättrade beslutsunderlag 4.5Övriga överväganden och förslag 4.5.1Behovet av långsiktigt utvecklingsarbete Bedömning: Frågor som rör datainsamling om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken eller i övrigt etnicitet och språk är komplexa och svåra. Arbetet med att förbättra fakta- och beslutsunderlag behöver därför bedrivas successivt, långsiktigt och uthålligt. Regeringen bör överväga behovet av en mer perma- nent funktion som kan arbeta långsiktigt med frågorna i samråd med de nationella minoriteterna. Utredningen konstaterar att det finns behov av förbättrade besluts- underlag såväl på lokal som på nationell nivå. är frågor som rör datainsamling om de nationella minoriteterna och minoritets- språken komplexa och svåra, vilket generellt gäller för datainsamling som rör etnicitet och språk. Frågorna kräver bl.a. kunskaper i olika slags utredningsmetoder, juridisk kunskap samt lyhördhet och kun- skap om de nationella minoriteterna. Den nationella minoritets- politiken griper in i många andra politikområden. Behovet av olika slags data för uppföljning m.m. kan därför antas vara stort och svårt att överblicka. Nya kunskapskällor kan tänkas tillkomma i takt med samhällsutvecklingen. inställning till datainsamling om etni- citet och språk kräver därtill att olika kreativa eller okonventionella lösningar utforskas. Med hänsyn till frågornas komplexitet och svårighet måste ar- betet med att förbättra kunskapsunderlaget avseende de nationella minoriteterna och minoritetsspråken ske successivt, långsiktigt och uthålligt. Det kan därför inte enbart bedrivas genom tidsbegränsade uppdrag till myndigheter eller genom statliga utredningar. Risken är annars att helhetssyn och kunskaper går förlorade och att för- troendet hos de nationella minoriteterna urholkas. Utredningen anser att regeringen bör överväga behovet av en mer permanent funktion där frågan om datainsamling om och för de nationella minoriteterna och minoritetsspråken kan bedrivas långsiktigt, ut- hålligt och i samråd med de nationella minoriteterna. Behovet av förbättrade beslutsunderlag Bedömning: En lucka i statistiken som är särskilt angelägen att åtgärda gäller uppgifter om verksamhet i förskolan på de natio- nella minoritetsspråken. Förslag: Regeringen bör ge i uppdrag att utreda möj- ligheten att utveckla statistik avseende verksamhet i förskolan på de nationella minoritetsspråken. I uppdraget bör även ingå att ser över inhämtandet av statistik avseende moders- målsundervisning på nationella minoritetsspråk i grund- och gymnasieskolan. Ett område där statistik bör kunna utvecklas är verksamhet i för- skolan på de nationella minoritetsspråken, exempelvis i form av tvåspråkiga enheter eller modersmålsstöd. samlar i dags- läget endast in statistik om modersmålsundervisningen i grund- skolan. Det är av vikt för minoritetsspråkens fortlevnad att hela undervisningskedjan fungerar. Det är därför rimligt att statistik ut- vecklas även avseende förskolan. Bristen på statistik på förskolenivå är även något som påpekats av för språkstadgan. Utredningen föreslår i delbetänkandet att det införs en skyldighet att fråga vårdnadshavare om önskemål om förskola på finska, samiska respektive meänkieli inom förvaltningsområdena (SOU 2017:60, s. 170). En möjlighet, om förslaget genomförs, skulle kunna vara att undersöker möjligheten att från kommunerna in- hämta och sammanställa uppgifter på gruppnivå, på liknande sätt som sker avseende , om exempelvis antal barn för vilka det begärs eller erbjuds sådan förskoleplats. saknar dessutom statistik eller andra uppgifter om hur många eller vilka förskolor eller förskoleavdelningar som kan erbjuda olika slags verksamhet på nationella minoritetsspråk. Detta till skillnad från som, inom ramen för Öppna jäm- förelser, inhämtar motsvarande uppgifter på enhetsnivå beträffande äldreomsorgen. inhämtar genom SCB uppgifter från bl.a. samtliga huvudmän inom förskolan. Det kan vara lämpligt att undersöka möjligheten att komplettera den insamlingen med sådana uppgifter. Behovet av förbättrade beslutsunderlag I ett yttrande till utredningen har bl.a. uppgett att myndigheten har påbörjat ett förändringsarbete avseende den blan- kett som används för insamling av uppgifter om modersmåls- undervisning i skolan. Vidare anges att om myndigheten fick samla in modersmålsuppgifter respektive elevuppgifter från sameskolan på individnivå skulle kvaliteten på de insamlade uppgifterna förbättras. Det skulle enligt bli möjligt att följa eleverna , t.ex. för att kunna studera om det är många som hoppar av sin modersmålsundervisning eller hur det går för eleverna från same- skolan i högre årskurser. konstaterar i yttrandet att det skulle krävas att det framgick av bilagan till förordning (2001:100) om den officiella statistiken att verket fick behandla sådana person- uppgifter. Sammantaget anser utredningen att det finns anledning för reger- ingen att ge i uppdrag att utreda möjligheten att utveckla statistik avseende verksamhet på de nationella minoritetsspråken. I uppdraget bör ingå att göra en översyn av inhämtandet av statistik om modersmålsundervisning på nationella minoritetsspråk i grund- och gymnasieskolan. Bedömning: Utredningen om en nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen har lämnat förslag om uppdrag till Socialstyrel- sen att se över de undersökningar som riktar sig mot äldre så att de bl.a. tillgodser nationella minoritetsspråk. Utredningen an- sluter sig till detta förslag. Inom ramen för uppdraget är det önskvärt att även beaktar frågor som rör äldres kulturella identitet. Utredningen om en nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen har i sitt betänkande Läs mig! En nationell kvalitetsplan för äldreom- sorgen (SOU 2017:21) har föreslagit att regeringen ger Social- styrelsen i uppdrag att bl.a. säkerställa att undersökningar som rik- tar sig till äldre personer med vård och omsorgsinsatser tillgodoser olika språk, nationella minoritetsspråk, teckenspråk, bildstöd och andra former för kommunikativ anpassning. Behovet av förbättrade beslutsunderlag genomför bl.a. brukarundersökningen Vad tycker äldre om äldreomsorgen? som är en nationell undersökning där alla äldre som har hemtjänst eller bor i särskilt boende svarar på frågor om kvaliteten på den omsorg de har (se SOU 2017:21 s. 784–787). Utredningen ansluter sig till detta förslag och anser att det vore önskvärt om vid en sådan översyn inte enbart utgår från frågor som rör språk, utan även beaktar frågor som rör den kulturella identiteten vad gäller äldre som tillhör de nationella minoriteterna. 5Övriga frågor som regeringen bör uppmärksamma Bedömning: Det immateriella kulturarvet är en väsentlig be- ståndsdel i strävan att stärka de nationella minoriteterna, deras språk, varieteter, dialekter och kultur. Förslag: Regeringen bör ge ett tydligt uppdrag att inkludera de nationella minoriteterna och deras immateriella kulturarv i sitt uppdrag. och och folkminnen bör ges i uppdrag att samarbeta i frågor rörande de nationella minoritet- ernas kulturarv. Enligt propositionen Kulturarvspolitik avser regeringen att ge myndigheter i uppdrag att se över behovet av insatser för att samla in, bevara och vetenskapligt bearbeta arkivmaterial med koppling till urfolket samerna och de samiska språken. Utred- ningen föreslår att regeringen ger ett motsvarande uppdrag av- seende de övriga nationella minoriteternas kulturarv. Utredningen föreslog i sitt delbetänkande ett uppdrag till och folkminnen rörande inrättande av språk- centrum eller motsvarande funktioner för de fyra icke-samiska nationella minoriteterna. Detta uppdrag bör kompletteras med ett uppdrag att i samråd med de nationella minoriteterna också föreslå hur arkivverksamhet och arkivinsamling kan göras med fokus på både dialekter och folkminnen (liv och leverne). Övriga frågor som regeringen bör uppmärksamma Det immateriella kulturarvet1 är en väsentlig beståndsdel i strävan att stärka de nationella minoriteterna, deras språk, varieteter, dialekter och kultur. För grupper som osynliggjorts och utsatts för assimi- leringstryck är ett insamlande och synliggörande av det immateriella kulturarvet viktigt för att motverka rotlöshet och okunskap och sti- mulera mångfald i samhället. Det numera nedlagda Dialekt-, ortnamns, och folkminnesarkivet i (DAUM) spelade i viss utsträckning denna roll för samer och tornedalingar och andra meänkielitalande i norra . Den folkliga aspekten på kulturarvsarbete är lika viktig som den forsk- ningsinriktade, men det handlar om två helt olika syften och an- greppssätt. I propositionen Kulturarvspolitik (prop. 2016/17:116) lyftes för- tjänstfullt frågor rörande det samiska folkets kulturarv. Regeringen gjorde där bedömningen att och folkminnen och bör få i uppdrag att se över behovet av insatser för att samla in, bevara och vetenskapligt bearbeta arkivmaterial med koppling till urfolket samerna och de samiska språken (s. 74–76 och 176–177). Det bör i det sammanhanget framhållas att beslut om en nationell minoritetspolitik 1999 avsåg ”det samiska språket” med dess olika varieteter. Uttrycket ”de samiska språken”, som är det som numera använder, omfattar endast de samiska språk som godkänt och inte heller olika varieteter/dialekter av samiska. De senare torde likaså vara av väsentligt intresse för det samiska kulturarvet. Utredningen anser därför att förslaget om uppdrag därför bör kompletteras så att det omfattar dialektperspektivet också i ett icke-forskningsperspektiv. Kulturarvsarbete är inte endast en uppgift för forskare och myndig- heter. Statliga instanser bör, när det kommer till det immateriella kulturarvet, också involvera, samverka, inspirera och engagera civil- samhället på dess villkor. Propositionen Kulturarvspolitik innehåller inte något förslag om uppdrag avseende de övriga fyra nationella minoriteterna och deras kulturarv. Det framgår inte av propositionen varför dessa endast 1 Immateriellt kulturarv, kulturarv som överförs mellan generationer. Exempel på immateri- ella kulturarv är berättelser, minnen, folkmusik, dans, hantverkstraditioner och språk som överförs mellan generationer. Övriga frågor som regeringen bör uppmärksamma ska stöttas genom ett nytt bidrag till ideellt kulturarvsarbete. Till skillnad från samer som har institutioner som , Samiskt språkcentrum, Samiska teatern och Stiftelsen , Svenskt fjäll- och samemuseum, saknar övriga fyra nationella minoriteter helt sådana statsfinansierade institutioner. Det borde inte vara ett skäl att inte göra en satsning på deras kulturarv, utan snarare ett skäl att lyfta behovet av att bygga upp starka institutioner för de nationella minoriteternas språk och kultur. STR-T har t.ex. lyft frågan om ett särskilt kulturcentrum för tornedalingar och andra meänkielitalande. Utredningen föreslog i sitt delbetänkande (SOU 2017:60 s. 227–229) ett uppdrag till och folkminnen rörande inrättande av språkcentrum eller motsvarande funktioner för de fyra icke-samiska nationella minoriteterna. Detta uppdrag bör kompletteras med ett uppdrag att i samråd med de nationella mino- riteterna också föreslå hur arkivverksamhet och arkivinsamling kan göras med fokus på både dialekter och folkminnen (liv och leverne). Innebörden är att det immateriella kulturarvet ska kunna inrymmas under samma tak som arbetet med språkrevitalisering vid dessa språkcentrum. Utredningen anser att den normerande språkvården inklusive arbetet med dialekter för språkvårdens del ska ligga kvar hos Språk- rådet inom ISOF och hos för det samiska språket. Arkivverksamhet och arkivinsamling med fokus på dialekter och folkminnen bör däremot ligga hos språkcentra, som dessutom före- slås ligga inom de områden där minoritetsspråken talas. Även Sverigefinländarnas arkiv skulle kunna få ett uppdrag som rör arkivverksamhet och arkivinsamling med fokus på sverige- immateriella kulturarv. Sverigefinländarnas arkiv har i sitt arbete med hur man med hjälp av insamlat material i nästa steg kan tillgängligöra detta material med en utställning som turnerar runt i landet. För den judiska sidan skulle eventuellt kunna vara en lämplig uppdragstagare. bör ges ett tydligt uppdrag att inkludera de natio- nella minoriteterna och deras immateriella kulturarv i sitt uppdrag. Ett sådant uppdrag skulle innebära såväl aktiv insamling, dokumen- tation och bearbetning av arkivmaterial som utåtriktad arkivverk- samhet utan forskningsavsikter. Det senare i form av t.ex. utställ- ningar och andra aktiviteter riktade till allmänheten. Övriga frågor som regeringen bör uppmärksamma arkivet ryms också , vilka skulle kunna bidra till detta arbete. och ISOF bör i detta sammanhang också ges ett tydligt uppdrag att samarbeta för att komplettera det statliga arbetet i fråga om de nationella minoriteternas kulturarv. 5.2Den nya namnlagen och beaktandet av konsekvenserna för de nationella minoriteterna Bedömning: Regeringen bör med utgångspunkt från den brist- fälliga hanteringen när den nya namnlagen togs fram, överväga åtgärder för att se till att de nationella minoriteternas intressen tydligare beaktas inom ramen för statliga utredningar initierade av och inom . Den nya namnlagens s.k. fyragenerationsregel kan behöva ses över för att inte omöjliggöra återtagande av traditionella familje- namn med nationell minoritetsbakgrund. trädde den nya namnlagen, lagen om personnamn (2016:1013), i kraft. Tillkomsten av lagen är ett mycket tydligt exempel på hur ofta okunnigheten om de nationella minoriteterna leder till att konsekvenserna av nya lagar och åtgärder för dessa inte i tillräcklig utsträckning beaktas. För de skogsfinnar som bosatte sig i skogsbygder och bergslag i dagens och därefter flyttade vidare för upptagande av nybyggen på andra håll fick kyrkans hantering av namnfrågor stor betydelse. Kyrkan var ofta helt okunnig om det namnbruk som fanns i de trakter av östra (dagens ), där användningen av familjenamn spelade en stor roll. Väldigt ofta bytte kyrkan ut detta finska familjenamn mot ett mer svensk- klingande. Den försvenskningsprocess som och framåt ut- övades mot samer och tornedalingar i nordligaste medförde ett skambeläggande av människors identitet och rötter. Ofta med- förde det att man bytte sitt samiska eller tornedalsfinska familje- namn till ett mer svenskklingande för att undvika att sticka ut. Sammantaget har detta medfört att människor genom majori- tetssamhällets förhållningssätt avsagt sig sina traditionella familje- namn. Övriga frågor som regeringen bör uppmärksamma I den nya namnlagen stadgas följande: En person får byta till ett efternamn som har funnits i hans eller hennes släkt i rakt uppstigande led i minst två generationer. Det får dock inte vara längre sedan någon i släkten bar namnet än fyra generationer till- baka, räknat från och med personens föräldrar. Bestämmelsen innebar en lagreglering av den s.k. fyragenerations- regeln som tidigare gällt enligt praxis. Regeln innebär ofta fortsatt betydande svårigheter för personer som tillhör de nationella mino- riteterna att ta tillbaka ett gammalt familjenamn som tidigare generationer mer eller mindre tvingats avsäga sig. Förslagets konse- kvenser för de nationella minoriteterna i detta avseende har inte i tillräcklig utsträckning berörts i beredningen av lagförslaget. Det tidigare kravet på ”synnerliga skäl” för att frångå lagens krav har ändrats till det mindre restriktiva ”särskilda skäl” (se 13 §). Av förarbetena till bestämmelsen framgår emellertid att viss för- siktighet ska iakttas och att bestämmelsen inte är avsedd att skapa generella undantag från hinderreglerna. I stället syftar den till att efter en avvägning av motstående intressen undvika resultat som i det enskilda fallet inte framstår som rimliga. Bedömningen av om det finns särskilda skäl för att bevilja en ansökan får avgöras efter en helhetsbedömning i varje enskilt fall (se prop. 2015/16:180, s. 103).