sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Enligt uppdraget ska särskilt övervägas om samtliga bestämmelser på området bör samlas i en ny lag som ersätter de befintliga. Om utredaren under arbetets gång bedömer att det finns behov av att ta upp någon internationellt familjerättslig fråga som anknyter till förordningarna, står det utredaren fritt att göra det. Ekonomiska och andra konsekvenser för enskilda personer, företag och det allmänna av de förslag som lämnas ska redovisas. Om utredarens förslag medför ökade kostnader för det allmänna, ska förslag till finansiering redo- visas. Uppdraget ska redovisas . Uppdraget och utredningens arbete Utredningens arbete inleddes . Utredningen har hål- lit sju sammanträden med experter och sakkunnig. Enligt direktiven ska utredaren följa arbete med förord- ningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden och i övrigt göra de internationella jämförelser som är befogade. Mot den bakgrunden har utredningen inhämtat uppgifter från den utredare som i är utsedd att utarbeta förslag till nödvändiga lagändringar med anledning av förordningarna. Kontakt har även hållits med berörda tjänstemän i , , och . Vidare har utredningen inhämtat synpunkter från Dom- stolsverket, och . Utredningen har valt att benämna de två EU-förordningar som be- handlas i betänkandet för förordningarna om makars respektive regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden. I förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden används visserligen inte begreppet registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I stället används begreppet förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap. Begreppen får dock anses vara synonyma (se vidare här- om i avsnitt 4.2.1). För att underlätta läsningen har utredningen valt att ge förordningarna likartade benämningar. Dessa benämningar har också använts i utredningsdirektiven. Betänkandet är indelat i fem delar. Den första delen (del I) omfattar ett inledande kapitel med utredningens uppdrag och arbete (kapi- tel 2) och ett avsnitt om gällande rätt (kapitel 3). Den andra delen (del II) behandlar förordningarna om makars re- spektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Där redogörs dels allmänt för förordningarna (kapitel 4), dels mer ingående för för- ordningarnas bestämmelser om internationell behörighet (kapitel 5), tillämplig lag (kapitel 6) samt erkännande och verkställighet (kapitel 7). Uppdraget och utredningens arbete I betänkandets tredje del (del III) behandlas utredningens över- väganden och förslag med anledning av förordningarna. Del III inleds med en redogörelse för vilka svenska internationellt privaträttsliga be- stämmelser som behövs vid sidan om förordningarna på det aktuella området (kapitel 8). I de efterföljande avsnitten lämnar utredningen förslag på sådana bestämmelser. Utredningen föreslår vissa komplet- terande bestämmelser till förordningarna (kapitel 9). Vidare föreslås vilka internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhål- landen som ska behållas (kapitel 10). Utredningen föreslår också vilka bestämmelser som ska gälla för internationella frågor om sambors förmögenhetsförhållanden (kapitel 11) och för frågor om erkännande och verkställighet av avgöranden om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden som inte omfattas av förord- ningarna och där inte heller de internordiska bestämmelserna om erkännande och verkställighet är tillämpliga (kapitel 12). Del III av- slutas med ett avsnitt som behandlar frågor om förordningarnas in- verkan dels på svenska materiella bestämmelser, dels på vissa svenska myndigheters och rättstillämpares roller (kapitel 13). I den fjärde delen (del IV) behandlas frågor hänförliga till genom- förandet av förslagen. Denna del innehåller bedömningar och förslag beträffande lagtekniska frågor (kapitel 14), ikraftträdande- och över- gångsbestämmelser (kapitel 15) samt konsekvenser av förslagen (kapi- tel 16). Den femte och sista delen av betänkandet (del V) innehåller för- fattningskommentaren (kapitel 17). På familjerättens område finns det svenska materiellrättsliga bestäm- melser som syftar till att reglera enskildas mellanhavanden, såsom ex- empelvis frågor om makars, registrerade partners och sambors förmö- genhetsförhållanden men även frågor om vårdnad, underhåll och arv. Vidare finns det på familjerättens område svenska internationellt privaträttsliga bestämmelser som ska tillämpas vid rättsförhållanden med utländsk anknytning. Dessa bestämmelser avser att fastställa vil- ket lands domstol som är behörig att pröva en tvist (internationell behörighet), vilket lands lag som ska tillämpas på tvisten eller på de familjerättsliga förmögenhetsförhållandena innan tvist uppstått samt om och på vilket sätt utländska avgöranden kan erkännas och verk- ställas i Sverige.1 Kapitlet behandlar svenska materiellrättsliga bestämmelser och svenska internationellt privaträttsliga bestämmelser på området för makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållan- den. Avsnitt 3.2 innehåller en översiktlig redogörelse av de svenska materiella bestämmelserna. I avsnitt 3.3 följer en generell beskrivning av de internationellt privaträttsliga bestämmelserna som tillämpas i . Det gäller bestämmelser i och internatio- nella konventioner (avsnitt 3.3.2), författningar som har sin grund i nordiska konventioner (avsnitt 3.3.3) samt författningar som inte har sin grund i några internationella konventioner, s.k. svenska autonoma bestämmelser (avsnitt 3.3.5). Avsnitt 3.3. inleds med några allmänna utgångspunkter för tillämpningen av de internationella bestämmel- serna (avsnitt 3.3.1). 1989/90:87 s. 9 och , Svensk internationell privat- och processrätt, 8:e uppl., 2014, s. 20 och 29. I avsnitt 3.4–3.6 lämnas en närmare beskrivning av de internatio- nellt privaträttsliga bestämmelser som gäller för internationell behö- righet (avsnitt 3.4), tillämplig lag (avsnitt 3.5) samt erkännande och verkställighet av avgöranden (avsnitt 3.6). Huvuddelen av de inter- nationellt privaträttsliga bestämmelserna gäller frågor om makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden i allmän- het. Det finns dock särskilda bestämmelser som gäller endast för frå- gor om bodelning med anledning av en makes, partners eller sambos död. Avsnitten 3.4–3.6 är därför i sin tur uppdelade på dessa frågor. De särskilda bestämmelserna för frågor om bodelning vid dödsfall finns framför allt i de internordiska och i de svenska autonoma regel- verken. Två personer som ingår äktenskap med varandra blir makar (1 kap. 1 § ). är även sam- könade äktenskap möjliga i (SFS 2009:253). Makars egendom är uppdelad i giftorättsgods och enskild egen- dom. Egendom är giftorättsgods i den mån den inte är enskild egen- dom (7 kap. 1 § ). Egendom är enskild om detta följer av ett äktenskapsförord eller om en make genom vissa rätts- handlingar har fått egendomen med villkoret att den ska vara makens enskilda, t.ex. genom gåva eller testamente (se 7 kap. 2 § äktenskaps- balken). Makarnas rådighet över egendom som utgör gemensam bostad eller bohag är till viss del inskränkt. Lagen ställer upp krav på den andra makens samtycke till vissa slags förfoganden över sådan egen- dom. I första hand ska det gemensamma hemmet skyddas (7 kap. 5 § ). När ett äktenskap upplöses ska makarnas egendom normalt för- delas mellan dem genom bodelning (9 kap. 1 § första stycket äkten- skapsbalken). Upplösning av äktenskapet sker genom äktenskaps- skillnad eller den ena makens död. Det är makarnas giftorättsgods som ska ingå i bodelningen (10 kap. 1 § ). Avsikten med bodelningsförfarandet är att lösa frågan om fördelningen av giftorättsgodset mellan makarna. Är makarna ense, får de efter skriftlig anmälan till för- dela sin egendom genom bodelning under äktenskapet utan att något mål om äktenskapsskillnad pågår (9 kap. 1 § andra stycket äktenskaps- balken). I 11–13 kap. finns ytterligare bestämmelser om bodelningen, bl.a. bestämmelser om andelar och lotter (11 kap.), jämkning vid bodelning (12 kap.) och verkan av bodelning (13 kap.). Det bör uppmärksammas att bestämmelserna om bodelning i vissa fall skiljer sig åt beroende på om bodelningen sker vid äktenskapsskillnad, vid en makes död eller under äktenskapet (se bl.a. 9 kap. 2 § äkten- skapsbalken om vilken dag som är grundläggande för bodelningen, dvs. den s.k. kritiska tidpunkten). Frågor om makars förmögenhetsförhållanden aktualiseras vanligt- vis vid äktenskapets upplösning genom äktenskapsskillnad eller döds- fall men kan även bli aktuella att pröva vid domstol under äktenska- pet utan att det är frågan om äktenskapsskillnad. En make kan t.ex. behöva rättens samtycke för att disponera över sådan egendom som är belagd med rådighetsinskränkningar (7 kap. 5 och 8 §§ äktenskaps- balken). Vidare kan en make väcka talan mot den andra maken om denne utan erforderligt samtycke eller tillstånd har avhänt sig eller till nackdel för den först nämnda maken upplåtit nyttjanderätt till egen- dom (7 kap. 9 § ). En talan kan också gälla t.ex. ogil- tighet av äktenskapsförord, föravtal eller en gåva mellan makar. En tvistig bodelningsfråga inleds normalt genom att makarna be- gär att rätten utser en bodelningsförrättare som ska göra en tvångs- delning av egendomen (17 kap. 1 § ). I vissa fall tvistar dock makarna direkt vid domstol i en fråga som har betydelse för bodelningen. Tvisten kan gälla t.ex. frågan om viss egendom ut- gör giftorättsgods eller enskild egendom, giltigheten av äktenskaps- förord m.m. När en make avlider kan tvister som har anknytning till bodel- ningen uppstå mellan den efterlevande maken på den ena sidan och den avlidnes arvingar och testamentstagare på den andra. Det är be- stämmelserna i 9–13 kap. som avgör vad som gäller för bodelning även vid ena makens död. Makar eller blivande makar kan genom äktenskapsförord bestämma att egendom som tillhör eller tillfaller någon av dem ska vara hans eller hennes enskilda egendom. Genom nytt äktenskapsförord kan makar också bestämma att egendomen ska vara giftorättsgods (se 7 kap. 3 § första stycket ). Äktenskapsförordet är en formbunden rättshandling. Det ska upprättas skriftligen och undertecknas av båda makarna eller blivande makarna (7 kap. 3 § andra stycket ). Något bevitt- nande behövs inte.2 Det finns inte någon uttrycklig föreskrift i lagen om att förord ska dateras. En sådan föreskrift kan inte heller tolkas in i lagtexten. Ett äktenskapsförord kan därmed inte underkännas på grund av att datering saknas. Makar bör dock datera sitt äktenskaps- förord eftersom det kan komma att underlätta åstadkommande av bevisning rörande omständigheterna vid förordets tillkomst.3 Äktenskapsförord ska registreras hos . Ett äkten- skapsförord som har slutits mellan blivande makar gäller från äkten- skapets ingående, om det ges in till inom en månad från det att äktenskapet ingicks. I annat fall gäller äktenskapsförord först från den dag då det ges in till (7 kap. 3 § tredje och fjärde stycket ). Registreringen innebär inte att förordet anses vara en skälig och giltig rättshandling. Äktenskapsförordet kan senare förklaras ogiltigt eller föranleda jämkning av materiella skäl. gör inför re- gistreringen endast en översiktlig granskning av innehållet.4 Regi- strering ska vägras bara om det är uppenbart att avtalet inte faller under 7 kap. 3 § äktenskapsbalken.5 2Beckman, , , och , Svensk familjerättspraxis 1, Supplement 34, , A VI:9. 3Teleman, Äktenskapsförord, 3:e uppl., 2012, s. 27 f. 4Tottie och , . En kommentar (Zeteo), kommentaren till 7 kap. 3 § . 5Se NJA 1970 s. 320, SvJT 1967 rf s. 38 och RH 1985:95. Makar kan ge varandra gåvor. Gåvor mellan makar innebär kostnads- fria överföringar av egendom mellan dem.6 En gåva mellan makar är gällande mellan dem om de iakttagit vad som gäller för fullbordande av gåva i allmänhet eller om gåvan har registrerats hos enligt 16 kap. (8 kap. 1 § första stycket äktenskapbalken). Vidare blir en gåva mellan makar gällande mot givarens borgenärer när den har registrerats hos enligt 16 kap. (8 kap. 1 § andra stycket ). För vissa slag av egendom finns särskilda bestämmelser som innebär att en gåva blir gällande mot givarens borgenärer först efter inskrivning eller annan särskild regi- strering (se 8 kap. 1 § tredje stycket ). I lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva och i jorda- balken finns bestämmelser om hur vissa gåvor fullbordas. För lös egendom i allmänhet krävs i regel tradition från givare till gåvotagare, dvs. egendomen ska ha överlämnats och kommit i gåvotagarens be- sittning (1 § lagen angående vissa utfästelser om gåva). Om gåvan avser fast egendom fullbordas gåvan redan genom överlåtelseavtalet (4 kap. 29 § jordabalken). kräver bl.a. skriftlighet och att båda parter undertecknar det (se 4 kap. 1 § jordabalken). Makar får inför en förestående äktenskapsskillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna, ett s.k. föravtal. I första hand avses sådana avtal varigenom makarna kommer överens om att viss angiven egendom ska tillskiftas en av dem vid bodelningen. Det kan vara fråga antingen om att en make ska behålla egendom som redan förut tillhör honom eller henne eller om att den andra maken ska få egendomen på sin lott.7 Det ska upprättas en handling över föravtalet och handlingen ska undertecknas av makarna (9 kap. 13 § första stycket äktenskaps- balken). 6Tottie och , . En kommentar (Zeteo), kommentaren till 8 kap. . 7Tottie och , . En kommentar (Zeteo), kommentaren till 9 kap. 13 § . Det är endast s.k. exekutionstitlar som kan bli föremål för verkstäl- lighet (jfr 3 kap. 1 § utsökningsbalken). Ett föravtal utgör inte i sig en exekutionstitel och kan därmed inte bli föremål för verkställighet. kan dock åberopas som grund för en begäran om ersättning. En bodelning ska i första hand förrättas av makarna tillsammans (9 kap. 5 § första meningen ). Det förutsätts alltså att makarna blir överens eller att på motsvarande sätt den ena maken och den andras arvingar och universella testamentstagare kan enas om en bodelning. Kan enighet inte nås kan makarna eller en av dem begära att en bodelningsförrättare utses av rätten och då gäller be- stämmelserna i 17 kap. (se vidare under rubriken nedan).8 En handling ska upprättas över bodelningen och den ska skrivas under av båda makarna (bodelningsavtal). Är den ena maken död skrivs handlingen under av den efterlevande maken och den dödes arvingar och universella testamentstagare (9 kap. 5 § andra och tredje meningen ). Inte heller ett bodelningsavtal utgör i sig en exekutionstitel (jfr 3 kap. 1 § utsökningsbalken) och det kan därmed inte bli föremål för verkställighet. Även ett bodelningsavtal kan dock åberopas som grund för en begäran om ersättning. I 17 kap. regleras frågan om förfarandet vid för- rättande av bodelning mellan makar. Om makarna inte kan enas om bodelning, ska domstolen på ansökan av en eller båda makarna för- ordna någon att vara bodelningsförrättare (17 kap. 1 § äktenskaps- balken). Bodelningsförrättaren ska vid behov se till att bouppteckning för- rättas. Varje make ska uppge sina tillgångar och skulder. En make är skyldig att bekräfta riktigheten av en upprättad bouppteckning med 8 och , . En kommentar (), kommentaren till 9 kap. 5 § . ed inför domstolen, om den andre maken begär det (17 kap. 5 § ). Bodelningsförrättaren ska bestämma tid och plats för bodelning samt kalla makarna till förrättningen. Kan makarna inte komma överens, ska bodelningsförrättaren pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen och inte är föremål för rättegång. I sådant fall ska bodelningsförrättaren i en av honom eller henne underskriven handling själv bestämma om bodelning (17 kap. 6 § ). Bodelningsförrättaren har rätt att få arvode och ersättning för sina utgifter. Kostnaderna ska betalas av makarna med hälften vardera (17 kap. 7 § ). Ett beslut om bodelning som förrättats av en bodelningsförrät- tare utgör inte en exekutionstitel (jfr 3 kap. 1 § utsökningsbalken). Ett sådant beslut kan därmed inte bli föremål för verkställighet. Se vidare avsnitt 7.1.3 angående verkställighet av bodelningsförrättares beslut. En make som är missnöjd med bodelningen får klandra den genom att efter delgivningen väcka talan mot den andra maken vid den tingsrätt som har förordnat bodelningsförrättaren. Klandras inte bodelningen , har maken förlorat sin talan. I mål om av bodelning får domstolen inhämta yttrande av bodelningsförrättaren och återförvisa ärendet till denne (17 kap. 8 § ). Om boet efter den ena makens död ställs under förvaltning av en boutredningsman, är denne utan särskilt förordnande bodelnings- förrättare. Detta gäller dock inte om någon annan redan har förord- nats eller om boutredningsmannen är delägare i boet (se 17 kap. 1 § andra stycket ). antog en lag om registrerat partnerskap , lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap (partnerskapslagen). Lagen innebar att två personer av samma kön fick rätt att registrera sitt partnerskap. trädde vissa lagändringar i i kraft som gör det möjligt för samkönade par att ingå äktenskap (SFS 2009:253). I samband med dessa ändringar upphävdes partnerskaps- lagen. Enligt lagen (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap, kan dock partnerskapslagen fortfarande vara tillämplig i de fall registrerade partner inte valt att anmäla till att deras registrerade partnerskap ska gälla som ett äktenskap.9 Ett registrerat partnerskap har med ett fåtal undantag samma rättsverkningar som ett äktenskap. Bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar tillämpas i princip på motsvarande sätt på registerat partnerskap och registrerad partner (se 3 kap. 1 § partnerskapslagen). Detta innebär att äkten- skapsbalkens bestämmelser om makar tillämpas på partner som har registrerats enligt partnerskapslagen. Det som sägs under rubriken gäller följaktligen även för registrerade partner. Sambor är två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett par- förhållande och har gemensamt hushåll (1 § första stycket sambolagen [2003:376]). Med vissa undantag utgör sambornas gemensamma bo- stad och bohag samboegendom, om egendomen förvärvats för gemen- sam användning (3 § sambolagen). I samboegendomen ingår inte egendom som en sambo genom vissa rättshandlingar har fått med vill- koret att den ska vara sambons enskilda. Det gäller t.ex. egendom som sambon har fått genom gåva eller testamente (se 4 § sambolagen). Sambornas rådighet över bostad och bohag som utgör sambo- egendom är till viss del inskränkt. Lagen ställer upp krav på den andra sambons samtycke till vissa slags förfoganden över sådan egendom (23 § sambolagen). När ett samboförhållande upphör av annat skäl än att samborna in- går äktenskap med varandra, ska på begäran av någon av dem, sambo- egendomen fördelas mellan dem genom bodelning (8 § sambolagen). Bodelning mellan sambor vid samboförhållandets upphörande är alltså fakultativ.10 Om en sambo avlider kan endast den efterlevande sambon begära bodelning (18 § sambolagen). Det saknas möjlighet för sam- borna att fördela sin egendom genom bodelning under samboförhål- landet. 9Se 3 § lagen (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. 10Teleman, Äktenskapsförord, 3:e uppl., 2012, s. 14 f. I likhet med vad som gäller för makar ska bodelningen förrättas av samborna tillsammans. Samborna ska upprätta en handling över bodelningen och den ska skrivas under av dem båda. Är den ena sam- bon död, förrättas bodelningen av den andra sambon och den dödas arvingar och universella testamenstagare (20 § sambolagen och 9 kap. 5 § ). Det finns inte någon direkt motsvarighet till äktenskapsförords- institutet i sambolagen. Sambor kan dock, enligt 9 § samma lag, i ett skriftligt avtal enas om att bodelning av deras gemensamma bostad och bohag inte ska ske eller att viss sådan egendom inte ska ingå i bodelningen. Avtalet ska undertecknas av samborna eller de blivande samborna (9 § andra stycket sambolagen). Sambor får också inför ett förestående upphörande av samboförhållandet avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med den, s.k. föravtal. Det ska upprättas en handling över föravtalet som undertecknas av samborna (10 § sambolagen). I 11–21 §§ sambo- lagen finns ytterligare bestämmelser om bodelningen. I likhet med vad som gäller för makars förmögenhetsförhållanden kan frågor om sambors förmögenhetsförhållanden bli aktuella att pröva vid domstol under samboförhållandet. Även en sambo kan t.ex. behöva rättens samtycke för att disponera över sådan egendom som är belagd med rådighetsinskränkningar (23 och 24 §§ sambolagen). Vidare kan en sambo väcka talan mot den andra sambon om denne utan erforderligt samtycke eller tillstånd har avhänt sig eller till nack- del för den först nämnda sambon upplåtit nyttjanderätt till egendom (25 § sambolagen). I övrigt blir frågor om sambors förmögenhetsförhållanden aktuella vid samboförhållandets upphörande genom separation eller dödsfall. Både vid separation och vid dödsfall gäller frågorna normalt tvister om bodelning. I likhet med vad som gäller för makar, inleds en tvistig bodelnings- fråga normalt genom att samborna begär att rätten utser en bodel- ningsförrättare som ska göra en tvångsdelning av egendomen (26 § sambolagen och 17 kap. 1 § ). I princip gäller bestäm- melserna i 17 kap. även förfarandet vid bodelning mellan sambor (se 26 § sambolagen). Samborna kan dock tvista direkt vid domstol i en fråga som har betydelse för bodelningen. Tvisten kan gälla t.ex. frågan om viss egendom utgör samboegendom eller inte. Det är bestämmelserna i 8–21 §§ sambolagen som styr vad som gäller för bodelning även vid ena sambons död. Det bör även här uppmärksammas att bestämmelserna om bodelning i vissa fall skiljer sig åt beroende på om bodelningen sker vid separation eller vid en sambos död (se bl.a. 8 § andra stycket sambolagen om senaste tid- punkt för att framställa en begäran om bodelning). Som redan nämnts i inledningen till kapitlet avser de internationellt privaträttsliga bestämmelserna att fastställa vilket lands domstol som är behörig att pröva en tvist med utländsk anknytning, vilket lands lag som ska tillämpas på tvisten eller på de familjerättsliga förmögen- hetsförhållandena utan att tvist uppstått samt om och på vilket sätt utländska avgöranden kan erkännas och verkställas i . En svensk domstol som har en tvist med internationell anknyt- ning på sitt bord måste i ett första steg avgöra om den är behörig att pröva tvisten. Om domstolen kommer fram till att så är fallet måste den i ett andra steg fastställa vilken lagvalsregel i svensk rätt som är tillämplig. För att domstolen ska kunna ta ställning till sin behörig- het och i förekommande fall tillämplig lagvalsregel, måste en kvalifi- kation ske av den aktuella tvistefrågan. Det rättsliga problemet måste alltså få en juridisk beteckning. Exempelvis kan frågan om en makes utgivande av ett engångsbelopp till den andra maken i samband med skilsmässa kvalificeras antingen som engångsunderhåll och följa be- stämmelserna om underhåll eller som en sådan utjämning av makarnas förmögenhetsförhållanden som ska följa bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden. I sker kvalifikationen enligt lex fori, dvs. domstolslandets lag.11 Om de relevanta internationellt privaträttsliga bestämmelserna finns i en EU-förordning eller en internationell konvention är dock den principiella utgångspunkten att kvalifikationen ska ske enhetligt 11 Jänterä-Jareborg, Svensk domstol och utländsk rätt. En internationell privat- och process- rättslig studie, 1997, s. 35 ff och NJA 1930 s. 692. i alla medlems- respektive konventionsstater, varför utgången i en- skilda fall kan bli en annan än vid kvalifikation enligt lex fori.12 De svenska internationellt privaträttsliga bestämmelserna saknar definitioner av begreppen makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden.