sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — Med arbete, enligt 6 kap. 2 § första stycket SFB avses, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet. 2Principerna om likställande och sammanläggning kana vara aktuella. För att underlätta en sådan beräkning finns i artikel 21.2–4 i förordning 883/2004 särskilda bestämmelser om hur för- månerna ska beräknas. Olika bestämmelser gäller beroende på om ersättningen baseras på en genomsnittsinkomst respektive avgiftsgrund eller en standardinkomst. 3EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 4EUT, L 344, 29.12.2010, s. 5EUT L 141,, 27.5.2011, s. 1–12. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring Arbete i är på så sätt uppdelat i två begrepp, vilka är förvärvs- arbete och verksamhet här i landet.6 Det finns ingen definition av begreppet förvärvsarbete i SFB.7 Det innebär dock inte att det är alla typer av arbete som ger en person rätt att omfattas av den arbetsbaserade försäkringen, utan det ska vara frågan om förvärvsarbete. I förarbetena är förvärvsarbete sparsamt definierat men det bygger på de uttryck som fanns i de numera upphävda socialförsäkringslagen (1999:799) och lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring.8 I förslaget till lagen om arbetsskadeförsäkring var personkretsen från början endast arbetstagare, men innan lagstiftningen trädde i kraft inkluderades också egenföretagare och uppdragstagare, bland annat på grund av att uppdragstagare ansågs var i samma ekonomiska och sociala situation som arbetstagare.9 Sammantaget kan det konstateras att så länge ett arbete utgör för- värvsarbete är det försäkringsgrundande och det spelar ingen roll om det utförs av arbetstagare, uppdragstagare eller egenföretagare. Frågan är dock vad som kännetecknar förvärvsarbete och hur man ska skilja förvärvsarbete från andra sorters arbete som utförs i samhället. Enligt svensk rättspraxis ska förvärvsarbete handla om arbete som utförs mot kontantersättning, men i övrigt finns det inga särskilda krav.10 Det spelar till exempel ingen roll om ersätt- ningen motsvarar värdet av det utförda arbete, om arbetet är av en viss omfattning och det behöver inte heller vara regelbundet. Vidare, är det inte avgörande om ersättning verkligen utbetalas eller ger en reell inkomst för arbetstagaren. Den förvärvsarbetandes ålder har inte heller någon betydelse. Det betyder att till exempel arbete som utförs av barn under ferier betraktas som förvärvs- arbete, liksom arbete som utförs av lärlingar och praktikanter.11 Det 66 kap. 2 § första stycket SFB. 7Ingen definition finns i 6 kap. 2 § eller i 2 kap. 11–16 §§ SFB, där det finns definitioner och förklaringar som är gemensamma för balken. 1998/99:119 s. 103. 1976/77:64 s. 103. 10FÖD 1982:22 I och II och FÖD 1988:18. 11Det finns dock nedre gränser för förvärvsarbete som utförs av barn. Minimiåldern för att börja arbeta har fastställts internationellt till av konvention 138 (konventionen om minimiålder för tillträde till arbete antagen i och ratificerad i ). För lättare arbeten gäller generellt en åldersgräns , medan 18år gäller som gräns för farliga arbeten. I har gränsen i flertalet fall satts i och arbetsmiljölagstiftningen. Det finns vissa frågetecken när det gäller om deltagande i olika lukrativa aktiviteter, till exempel pristävlingar eller olika spel enligt Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring bör dock redan här nämnas att när det gäller rätten till förmåner finns det minimigränser när det gäller inkomsten från arbete.12 Anledningen till att förvärvsarbete inte är definierat kan vara att begreppet har ansetts relativt självklart. Det kan även ha varit svårt att beskriva begreppet i lagtext utan att det i praktiken riskerar att ge en tillämpning som uppfattas som rigid. Begreppet arbete behöver även ses ur ett EU-perspektiv eller i olika gränsöverskridande situationer (se vidare jämförelse mellan begreppen nedan). För en egenföretagare innebär förvärvsarbete att det är arbete i om det utförs som ett led i arbete vid fast driftställe i . En person som inte utför förvärvsarbete på grund av arbets- löshet, men som uppfyller kraven som ställs på en arbetssökande ska fortsätta att omfattas av om arbetstagare. En person som inte har varit arbetstagare eller är arbetslös och inte uppfyller kraven för att vara arbetssökande kan inte ses som arbetstagare i . 18.2.1Jämförelse mellan det EU-rättsliga arbetstagarbegreppet och det svenska begreppet förvärvsarbete i SFB Grunden för fri rörlighet för arbetstagare är artikel 45 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). En person kan kvalificera sig som arbetstagare enligt artikel 45 i EUF-fördraget även om han eller hon arbetar få timmar, har ett tidsbegränsat kontrakt eller har en låg ersättning. Vid bedömningen om en person ska anses vara arbetstagare, ska en helhetsbedömning göras av alla omständig- heter.13 Enligt rättspraxis ska begreppet arbetstagare inte tolkas restriktivt.14 För en närmare redogörelse, se kapitel 10. Både förordning 883/2004 om samordning av de sociala trygghets- systemen och förordning 492/2011 om arbetskraftens fria rörlighet berör personer som arbetar eller har arbetat. Även arbetssökande har rätt till samma behandling som den inhemska befolkningen i fråga om lotterilagen (1994:1000) kan betraktas som förvärvsarbete. Se Hessmark (2012), s. 133 ff och RÅ 2004 ref. 88. 12I jämförelse med minimigränserna för förmån enligt som enbart handlar om omfatt- ningen av arbetet, där spelar alltså inkomsten ingen roll vad gäller grundförsäkringen. 13EU-domstolens dom /01,ECLI:EU:C:2003:600. 14EU-domstolens dom /63 ECLI:EU:C:1964:19. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring tillgång till ekonomiska förmåner som syftar till att underlätta till- gången till sysselsättning för arbetssökande.15 Utgångspunkten för förordning 492/2011 är likabehandling vid tillträde till arbetsmark- naden samt under arbete i medlemsstaten. Förordningen säkerställer likabehandling avseende sociala förmåner. Förordning 492/2011 är enbart relevant för arbetstagare men den har ingen definition av arbetstagare utan begreppet är detsamma som i artikel 45 EUF-fördraget.16 Det innebär att arbetstagare inom ramen för förordningen inte ska definieras nationellt, utan det är ett begrepp med EU-rättslig innebörd.17 Arbetstagare enligt artikel 45 i EUF- fördraget är en person som mot ersättning utför arbete av ekonomiskt värde åt en annan under dennes ledning.18,19 En person kan kvalificera sig som arbetstagare enligt artikel 45 i EUF- fördraget även om han eller hon arbetar få timmar, har ett tids- begränsat kontrakt eller har en låg ersättning. Vid bedömningen av om en person anses vara arbetstagare ska en helhetsbedömning göras av alla omständigheter.20 Enligt rättspraxis ska begreppet arbetstagare inte tolkas restriktivt.21 I jämförelse med den svenska rätten stämmer detta väl överens med nuvarande regelverk eftersom man för kvalificering för arbete inom ramen för SFB inte heller beaktar lön samt huruvida det är ett vikariat eller deltidsarbete. Begreppen kan dock skilja sig något åt genom att varken SFB eller förarbetena tydligt markerar att det ska röra sig om ett faktiskt och verkligt arbete. Förordning 883/2004 använder begreppet arbete som anställd22, där det i definitionen framgår att med anställd avses en likvärdig situation som betraktas som arbete som anställd vid tillämpningen av nationell lagstiftning. Den hänvisar således till den nationella lagstiftningen inom sociala tryggheten. Definitionen av anställd har dock skapat vissa problem i den svenska rätten när det bland annat 15EU-domstolens dom, , C-138/02, ECLI:EU:C:2004:172; dom, Ioannadis C-258/04, ECLI:EU:C:2005:559 och dom i de förenande målen Vatsouras och Koupatantze, C-22/08 och C- 23/08 ECLI:EU:C:2009:344. 16Pennings, F. (2015). 17Pennings (2014), som anser att det är en arbetsrättslig definition. 18EU-domstolens dom Lawrie-Blum, C- 66/85, ECLI:EU:C 1986:284. 19EU-domstolens dom , C-53/81 ECLI:EU:C 1982:105. 20EU-domstolens dom /01,ECLI:EU:C:2003:600. domar , C-53/81, ECLI:EU:C: 1982:81 och Meeusen, C-337/97 ECLI:EU:C:1999:284. 21EU-domstolens dom /63 ECLI:EU:C:1964:19. 22Artikel 1 a i förordning 883/2004. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring gäller efterskyddsreglerna och vid tjänstledighet i gränsöverskridande situationer (dessa behandlas i avsnitt 18.4.5 och i kapitel 23).23 Vidare kan arbetstagardefinitionen skilja sig åt mellan de olika medlems- staterna. De olika medlemsstaternas arbetstagarbegrepp får dock inte vara diskriminerande gentemot EU/ESS-medborgare. har slagit fast att förordning 883/2004 ska tolkas i ljuset av fördrags- bestämmelsen för att säkerställa den fria rörligheten för arbetstagare. har även uttalat att en person som har förlorat sitt arbete men som söker ett annat, förvisso har förlorat sin ställning som arbetstagare men ska ändå ses som arbetstagare.24 Rätten till fri rörlig- het för arbetstagare i artikel 45 i EUF-fördraget omfattar även arbets- sökandens rätt att flytta och söka anställningar och uppehålla sig i en annan EU-medlemsstat. Vidare anges i och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet) att arbetstagare respektive egenföretagare, kan behålla sin rättsliga ställ- ning i fall av exempelvis sjukdom eller ofrivillig arbetslöshet. De be- håller därmed sin uppehållsrätt förhållandet består.25 18.2.2Definitioner av förvärvsarbete och olika arbetsformer Bedömning: Det finns inte ett behov av att närmare definiera eller detaljreglera vad som avses med förvärvsarbete, de olika formerna av arbete (anställd, arbetstagare, egenföretagare, upp- dragstagare) som anges i SFB. Skälen för bedömningen: Det finns ingen närmare definition av begreppet förvärvsarbete i SFB. I förarbetena ges viss ledning för att kunna avgöra vad som räknas som förvärvsarbete. 23Vidare använder förordningen begreppet verksamhet som egenföretagare23, som likväl det ska definieras i den nationella lagstiftningen., Artikel 1 b i förordning 883/2004. 24EU-domstolens dom i de förenande målen Vatsouras och Koupatantze, C-22/08 och C-3/08 ECLI:EU:C:2009:344. 25Artikel 7.3 a i rörlighetsdirektivet. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring person är arbetstagare, egenföretagare eller uppdragstagare i som utför förvärvsarbete är det försäkringsgrundande.26 En typisk arbetstagare definieras genom att personen utför arbete på arbetsgivarens villkor, under dennes ledning och det finns en kon- tinuitet i arbetet. Det ska även finnas en säkerhet i form av inkomst och en adekvat nivå av social trygghet, som pensionsutbetalningar samt skydd mot ohälsa och arbetslöshet.27 En arbetsgivare betalar socialavgifter samt är ansvarig för arbetstagarens arbetsmiljö. När ett anställningsförhållande inte uppfyller dessa villkor talas om atypiskt arbete. Det gäller till exempel nya former av arbete med deltid, be- manningsföretag, egenföretagare, hemarbetande och distansarbetande. Denna form av anställningar har ökat under men ses fortfarande som atypiska. Det finns även en viktig jämställd- hetsdimension till debatten om atypiskt arbete, eftersom män är över- representerade i standardanställningsförhållanden och ett ökande antal kvinnor arbetar under atypiska villkor.28 Det finns även andra anställningsformer som inte alltid up- pfyller ovan redogjorda villkor, till exempel praktikanter som utför obetalt arbete eller i vissa fall doktorander. Den som har fått utbild- ningsbidrag för doktorander anställs inte och inga socialavgifter be- talas. En doktorand vars utbildning finansieras med stipendium är som regel heller inte anställd och stipendier berättigar inte till sociala trygghetsförmåner på samma sätt som en anställning. Doktorander med stipendier är inte heller berättigade till arbetslöshetsersättning då studier inte är att betrakta som förvärvsarbete. Stipendier som är skattefria är inte pensionsgrundande, vilket innebär att doktorander med stipendier också går miste om kompensation för pension som doktoranden finansierar sin utbildning på forskarnivå med stipendier.29 Jag har övervägt att föreslå att införa definitioner av begreppen anställd, arbetstagare, uppdragstagare och egenföretagare i SFB. I hela pågår politiska diskussioner om nya anställningsformer (de atypiska arbetena). De handlar om hur arbetsmarknaden kan göras mer flexibel och öppen för alla, hur odeklarerat arbete kan legaliseras, hur socialt skydd och bra arbetsvillkor kan garanteras samt hur man 26Detsamma gäller för lagen om arbetslöshetsförsäkring (1997:238). 27Eurofound, Atypical work, 2009. 28Eurofound, Atypical work, 2009. 29Se vidare SOU 2016:29 s. 111. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring kan undvika att vanliga anställningsformer ersätts av anställnings- former som är mindre förmånliga för arbetstagarna. Arbetsgivarnas företrädare försvarar sitt behov av flexibilitet och arbetstagarnas företrädare framför sina farhågor när det gäller det sociala skyddet, arbetstagarnas rättigheter och arbetsvillkor. I en studie från (Eurofound) framgår att det utifrån de senaste årens samhällsutveck- ling och ekonomiska utveckling finns ett behov för både arbetstagare och arbetsgivare av en ökad flexibilitet, vilket har resulterat i flera nya anställningsformer. De nya anställningsformerna kännetecknas bland annat av nya arbetsmönster, arbetsplatser (exempelvis från hemmet) samt oregelbundet tillhandahållande av arbete. Eurofounds kartlägg- ning syftade till att hitta känntecken för dessa arbeten och vilka konsekvenser de har för arbetsmarkanden. I kartläggningen identi- fierades nio nya typer av anställningsformer. Exempel som nämns är tillfälligt arbete (casual work), där en arbetsgivare inte är skyldig att regelbundet förse de anställda med arbete utan har flexibilitet att anlita dem vid behov. IKT-baserat (informations och kommunika- tionsteknik) mobilt arbete, där arbetstagarna kan utföra sitt arbete från vilken plats som helst och när som helst, med stöd av modern teknik. Folkentreprenad (crowdsourcing), där en onlineplattform matchar arbetsgivare och arbetstagare, ofta så att större uppgifter delas upp mellan arbetstagare i ett virtuellt moln. Eurofond kommer fram till att det behövs skyddsnät särskilt för dessa tre nya anställ- ningsformerna.30 Jag bedömer att dagens arbetsmarknad, som består av en rad olika anställningsformer som ständigt utvecklas och förändras , innebär praktiska svårigheter när det gäller att finna adekvata definitioner. Det finns därför en risk att en uttrycklig definition i SFB skulle kunna utesluta vissa grupper eller leda till en fyrkantig och rigid tillämpning. Införandet av definitioner av anställd, arbets- tagare, uppdragstagare och egenföretagare i SFB skulle även kunna få felaktiga konsekvenser i en nationell kontext eftersom dessa ligger till grund för flera olika regelverk. Om man genomför en lag- mässig definition av begreppen är risken sammantaget stor att definitionen snabbt blir föråldrad, för detaljerad och därför inte fyller någon funktion. Det är således bättre att en bedömning av 30 Eurofound, Nya anställningsformer 2015. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring begreppen görs i det enskilda fallet där hänsyn kan tas till samtliga omständigheter. Detta till trots, om sådana definitioner skulle införas i SFB torde det ligga nära till hands att utforma dessa med ledning av de arbetsrättsliga definitionerna. Detta kan dock skapa problem i relation till eftersom har konstaterat att begreppet anställd i Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (förord- ning 1408/71) hänvisar till de definitioner som ges i medlemsstaternas lagstiftningar i fråga om social trygghet oberoende av vilken be- skaffenhet de har enligt arbetsrätten.31 Jag bedömer att EU-dom- stolens konstaterande inte har förändrats genom förordning 883/2004. Mot bakgrund av detta bedömer jag att de olika formerna av arbete i SFB inte bör definieras närmare eller detaljregleras. Av- slutningsvis, när det gäller arbetstagare i situationer där förord- ning 492/2011 är tillämplig, är det enligt min bedömning ingen större skillnad mellan det EU-rättsliga och det svenska arbetstagarbegreppet, och det borde således inte skapa några större problem i gränsöver- skridande situationer. 18.3Verksamhet här i landet Med arbete avses, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet.32 Som ovan nämndes är arbete i upp- delat i två begrepp, vilka är förvärvsarbete och verksamhet här i landet.33 Som för förvärvsarbete (se ovan) är förarbetena begränsade gällande verksamhet i landet. I den numera upphävda lagen om arbetsskadeförsäkring gällande vem som var försäkrad för arbetsskada avsågs med begreppet verksamhet i landet den verksamhet som rent fysiskt bedrevs i landet, och i förarbetena till den nu upphävda socialförsäkringslagen (1999:799) framgår att det i första hand inne- bar att arbetet rent fysiskt skulle utföras i Sverige.34 Det viktiga 31EU-domstolens dom, Baesen, C- 296/09, ECLI:EU:C:2010:755, punkten 24. 326 kap. 2 § första stycket SFB. 336 kap. 2 § första stycket SFB. 1998/99:119 s. 103. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring verkar ha varit att det bedrevs en verksamhet här i landet och det spelade heller ingen roll om arbetsgivaren var svensk eller ut- ländsk.35 Det fanns dock undantag för sjömän och utsända.36 Det framgår inte heller av SFB hur mycket av arbetet som ska utföras i eller hur stor del av en arbetsgivares verksamhet som ska bedrivas i landet för att det ska ses som arbete i . Situationer där en arbetstagare utför arbete eller en arbetsgivare bedriver verk- samhet i flera länder är dock inte ovanliga. Om en fysisk person bedriver näringsverksamhet och har ett fast driftställe i , ska verksamhet som hänför sig till drift- stället anses bedriven här i landet. Bestämmelsen är avsedd för fysiska personer som bedriver näringsverksamhet (egenföretagare) och innebär att det anses som arbete i om det utförs som ett led i arbete vid ett fast driftställe i Sverige.37 Inom EU/EES och när förordning 883/2004 är tillämplig gäller för arbetstagare och egenföretagare att den behöriga staten är arbets- staten. Det bör avses vara där arbetstagaren har sitt ekonomiska intressecentrum. Frågan var detta ekonomiska intressecentrum finns har dock inte tolkats vidare. Frågorna till har i stället rört om personer kan kvalificera sig som arbetstagare eller egenföretagare enligt nationell social trygghetslagstiftning. I för- handsavgörandet Partena önskade den hänskjutande domstolen få ledning gällande i vilken utsträckning en medlemsstat, när det gällde anslutningen till dess system för social trygghet för egenföretagare, kunde bestämma vad som betraktas som platsen för en egenföre- tagares utövande av verksamhet. konstaterade att begreppet plats för utövande har en unionsrättslig innebörd. I det här fallet ska begreppet plats för utövandet av en verksamhet förstås i enlighet med de använda ordens grundbetydelse, det vill säga som den plats där personen i fråga rent konkret utför de handlingar som hänger samman med verksamheten. Enligt är det med- 35 Se Kammarrätten i har i dom i mål 2260-06 fastslagit att en kvinna som efter att ha flyttat hem till men innan sin föräldraledighet fortsatt att här utföra arbete för sin tyske arbetsgivare enligt 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen och artikel 13.2 i förordning nr 1408/71 ska anses ha varit försäkrad i , och att hennes SGI skulle beräknas utifrån inkomsten från . Det saknade enligt kammarrätten betydelse för målets utgång att arbetsinkomsten härrört från och inte från . Det är också sedan gammalt praxis att om en utländsk arbetsgivare bedriver verksamhet i gäller försäkringen (Ds 1981:14) och vid utsändning hit gäller 6 kap. 4 § andra stycket SFB. 366 kap. 3 och 4 §§ SFB. 376 kap. 2 § andra stycket SFB. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring lemsstaternas behörighet att bedöma vilka som är att betraktas som anställda eller som egenföretagare. erinrade vidare om att bestämmelserna i förordning 1408/71 ska tolkas mot bakgrund av ändamålet med artikel 48 EUF-fördraget, vilket är att bidra till att åstadkomma en fri rörlighet för migrerande arbetstagare som är så fullständig som möjligt.38 Kriteriet för plats för utövandet av ekonomisk aktivitet säker- ställer dock inte alltid att en lagstiftning kan pekas ut eftersom en person kan utöva ekonomisk aktivetet i flera medlemsstater. För- ordning 883/2004 innehåller regler för att peka ut en av medlems- staterna i sådana situationer som behörig stat (se kapitel 11). Det kan enligt mig finnas tolkningsproblem gällande verksamhet här i landet. Detta gäller främst hur man ska tolka olika typer av distansarbete, där man i tidigare förarbeten inte tydligt har tagit ställ- ning. Av de tidigare förarbetena framgår att om arbetet inte utförs fysiskt i , ska det finnas en stark anknytning till för att personen ska omfattas av svensk arbetsbaserad socialförsäkring.39 Vad stark anknytning är framgår dock inte och det förs inte heller några resonemang om vad det innebär. Detta kanske delvis kan förklaras med att det har skett en omfattande teknikutveckling och att det finns flera olika arbetsformer. 18.4Försäkringens början, upphörande och efterskyddstid För arbetstagare gäller socialförsäkringen för de arbetsbaserade för- månerna från och med av anställningstiden. För den som inte är anställd, det vill säga exempelvis egenföretagare, gäller försäkringen från den dag när arbetet har påbörjats i Sverige.40 I för- arbetena om socialförsäkringens personkrets diskuteras ingående när försäkringen ska börja gälla. Det påpekas att vid internationella för- hållanden kan det förekomma ett glapp mellan tillträdet till anställ- 38EU-domstolens dom Partena, C-137/11, ECLI:EU:C:2012:593 punkt 46–57. 1998/99:119 s. 103. 406 kap. 8 § första stycket SFB och prop. 1998/99:119 s. 112. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring ningen och arbetets början.41 Frågan uppstod då om försäkringen skulle gälla från och med den första anställningsdagen eller från den dag arbetet påbörjas. Den lösning som slutligen valdes var den första anställningsdagen, som är en anpassning till reglerna om rätt till sjuklön.42 Det påpekades att det på grund av internationali- seringen finns en risk att personer med svag eller ingen anknytning alls till mycket snabbt kan få tillgång till arbetsbaserade förmåner. Därför ansåg man att en verklig anknytning till arbetslivet i bör ha uppkommit innan personen i fråga kan omfattas av den arbetsbaserade försäkringen.43 Det finns dock inga förtydligan- den eller kriterier för när en verklig anknytning ska anses föreligga. har uttalat att för att personer ska få tillgång till de sociala trygghetssystemen ska personen ha en verklig anknytning till landet. I rättspraxis har det handlat om den ekono- miska och sociala anknytningen, arbetsmarknaden samt att arbets- tagare betalar inkomstskatt. Det ska dock handla om en tillräckligt klar anknytning till arbetslandets arbetsmarknad.44 Förarbetena fäster också ganska stor uppmärksamhet på frågan om när ett arbete som uppdragstagare eller egenföretagare ska anses vara påbörjat. Det betonas att det inte finns några krav på att ett direkt inkomstbringande arbete har påbörjats för att ge rätt till arbetsbaserade socialförsäkringsförmåner.