sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Offentliggörande av domstolsavgöranden – Artikel 15 upplysningar till allmänheten om domen. Även försök eller för- beredelse till intrång kan leda till sådant åläggande. I förarbetena till dessa lagar framhölls fördelen med att ge bestämmelserna en generell utformning.3 Det konstaterades även att uttrycket lämpliga åtgärder gav domstolarna möjlighet att anpassa åtgärderna efter omständig- heterna i det enskilda fallet, självfallet med de begränsningar som det aktuella yrkandet i målet ger. I förarbetena ansågs även att bestäm- melserna i 5 kap. 6 § skadeståndslagen och 6 § lagen om namn och bild i reklam kunde vare en förebild för utformningen.4 Principerna bakom dessa bestämmelser bygger på att svaranden kan åläggas att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen, men inte åläggas att vidta någon annan åtgärd. Inte heller kan bestäm- melserna innebära någon skyldighet för tredje man att medverka till åtgärden. I förarbetena gavs som exempel på en domstols beslut om åtgärder som skulle kunna vara lämpliga, att intrångsgöraren åläggs att bekosta tryckning av hela eller delar av domen i en eller flera tid- ningar. Andra exempel som angavs var att den som begått angreppet ska stå kostnaden för att domen kopieras och sänds till en viss bestämd krets eller anslås på ett eller flera ställen.5 Det måste antas att domstolen även enligt artikel 15 i det nu aktuella EU-direktivet ska bedöma vad som är lämpliga åtgärder efter att ha beaktat omständigheterna i det enskilda fallet. Regeln innebär inte att en domstol måste besluta om offentliggörande, utan att den får fatta sådant beslut efter en ansökan. Huruvida domen ska offentliggöras eller inte måste antas ligga inom den lämplighets- bedömning som domstolen ska göra. Varken i det nu aktuella EU-direktivet eller i det civilrättsliga sanktionsdirektivet uppges hur delaktig en person måste vara för att betraktas som intrångsgörare. När det civilrättsliga sanktions- direktivet infördes uttrycktes i förarbetena att de svenska lagreglerna bör utformas så att även en medverkande kan åläggas att bekosta åtgärder för att sprida information om domen. konsta- terades att även om en bestämmelse om medverkare i detta avseende skulle vara en avvikelse från direktivets reglering, så är den till fördel för rättighetshavaren och därmed tillåten.6 Möjligheten att ålägga en Offentliggörande av domstolsavgöranden – Artikel 15 intrångsgörare att bekosta vissa åtgärder för att sprida information om domen inskränker inte på något sätt en innehavares möjligheter att själv sprida information om domen på egen bekostnad.7 Bestämmelserna om offentliggörande av domstolsavgöranden, som finns i de immaterialrättsliga lagarna, framstår som väl avvägda. Bestämmelserna infördes med anledning av det civilrättsliga sank- tionsdirektivet och måste antas på motsvarande sätt uppfylla kravet i nu aktuellt direktiv om skydd för företagshemligheter. Den nya bestämmelse som behöver införas i FHL bör därmed utformas med de regler som redan finns i de svenska immaterialrättsliga lagarna som förebild. Enhetliga regler torde även underlätta domstolarnas tillämpning. Försök och förberedelse till angrepp på företagshemligheter kan leda till vissa sanktioner (se avsnitt 8.4.3). Följaktligen bör domstolen kunna besluta om informationsspridning av dom även beträffande konstaterade försök och förberedelser till angrepp. Bestämmelsen ska kunna åberopas även av målsäganden i brott- mål. Målsäganden ska alltså på samma sätt som käranden i ett tviste- mål således kunna yrka att domstolen fattar beslut om informations- spridning. 9.3Proportionalitet – artikel 15.3 Förslag: Domstolen ska få besluta om informationsspridning av dom endast om det är skäligt. Vid skälighetsbedömningen ska domstolen beakta vad informationsspridningen kan medföra för en enskild persons integritet och anseende. När en domstol beslutar om en åtgärd om offentliggörande av ett domstolsavgörande ska den göra en proportionalitetsbedömning, enligt artikel 15.3. Vid denna proportionalitetsbedömning ska – när så är lämpligt – beaktas företagshemlighetens värde, intrångsgörarens beteende vid angreppet, effekterna av angreppet samt sannolikheten för ytterligare angrepp från intrångsgörarens sida. Därtill ska dom- stolarna enligt andra stycket i bestämmelsen beakta huruvida infor- 7 Se prop. 2008/09:67 s. 270. Offentliggörande av domstolsavgöranden – Artikel 15 mationen om intrångsgöraren skulle göra det möjligt att identifiera en fysisk person och, i sådana fall, om det är motiverat att offentlig- göra den informationen, i synnerhet mot bakgrund av den möjliga skada som åtgärden kan medföra för intrångsgörarens personliga integritet och anseende. Kort sagt så ska nyttan med åtgärden upp- väga den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den. I det civilrättsliga sanktionsdirektivet finns inte någon bestäm- melse som motsvarar artikel 15.3. I förarbetena till de lagändringar som följde av sanktionsdirektivet framfördes dock att det i dom- stolens bedömning av vad som i det enskilda fallet är lämpliga åtgär- der, ligger att åtgärderna måste vara rimliga i förhållande till vad målet rör.8 Artikel 15.3 är dock en sådan bestämmelse som enligt första artikeln i direktivet inte får frångås. Det är osäkert om det är tillräckligt att ange att åtgärderna ska vara lämpliga för att de svenska bestämmelserna ska anses leva upp till direktivets krav. Det bör således föras in en bestämmelse som tydliggör att domstolen måste göra en avvägning mellan olika motstående intressen. De omständig- heter som enligt artikel 15.3 ska beaktas vid proportionalitetsbedöm- ningen är främst sådana som har med själva angreppet att göra (före- tagshemlighetens värde, effekten av angreppet samt beteendet hos den som begått angreppet och sannolikheten för att denne ska begå ytterligare angrepp). Det får därmed antas att ett beslut om publi- cering av dom ska användas som ytterligare en sanktion mot någon som angripit företagshemligheter. Det anges även i bestämmelsen att de uppräknade omständigheterna ska beaktas när så är lämpligt. Därmed måste det antas att det inte är nödvändigt för domstolen att vid varje fall beakta just de uppräknade omständigheterna. Snarare torde bestämmelsen innebära att domstolen ska göra en skälig- hetsbedömning efter omständigheterna i det enskilda fallet. Det måste även antas att bestämmelsen inte är uttömmande, utan att domstolen även kan beakta andra omständigheter vid bedömningen. Utredningen föreslår att det i lagtexten förs in en bestämmelse att domstolen får ålägga någon att bekosta informationsspridning om domen om det är skäligt. En skälighetsbedömning ska innefatta de omständigheter som omnämns i direktivet. Är det fråga om en mycket värdefull företagshemlighet och angreppet inneburit stor 2008/09:67 s. 241. Offentliggörande av domstolsavgöranden – Artikel 15 skada för innehavaren, föreligger typiskt sett starkare skäl än annars för ett beslut om att bekosta informationsspridning av domen. Detsamma gäller om angreppet har varit särskilt svekfullt. Därtill ska det vara lämpligt med ett beslut om informationsspridning. I skälighetbedömningen bör även beaktas de kostnader som beslutet medför för svaranden. Kostnaderna för att publicera infor- mation i exempelvis en rikstäckande tidning kan inte sällan förväntas bli så höga att en privatperson inte kan bära dem utan svårighet. Det torde därför endast i undantagsfall vara lämpligt att ålägga en privat- person att bekosta sådan informationsspridning om domen. Är svaranden i stället ett större företag, kan en publiceringskostnad vara mer överkomlig. En fysisk persons personliga integritet och anseende ska beaktas av domstolen innan den fattar beslut om informationsspridning av domen, enligt 15.3 andra stycket i direktivet. Bestämmelsen måste antas innebära att domstolen i varje enskilt fall ska beakta huruvida informationsspridningen gör det möjligt att identifiera en enskild person, och i sådana fall beaktar om dennes personliga integritet och anseende kan skadas. Det bör därför särskilt anges i den svenska lagtexten att domstolen vid skälighetsbedömningen ska beakta en enskild persons integritet och anseende. Vid skälighetsbedömningen bör domstolen exempelvis beakta vad informationsspridningen kan få för konsekvenser för arbetstagare som söker ny anställning. En publi- cering av innehållet i en dom är olämplig om informationsspridningen innebär hinder för en arbetstagares möjligheter till senare anställning. Personuppgiftslagens bestämmelser kan betyda att personuppgifter behöver anonymiseras vid publicering av domar. Vid publicering av en dom torde det dock mycket sällan finnas skäl att namnge in- trångsgöraren om denne är privatperson.9 Domstolen ska utifrån kärandens yrkanden avgöra vilka åtgärder för offentliggörandet som är lämpliga. Det åligger domstolen att beakta personuppgiftslagens bestämmelser, när den bestämmer vad som är lämplig informations- spridning. Personuppgiftslagen är tillämplig vid spridning av person- uppgifter och någon särskild bestämmelse om att just den lagen ska tillämpas torde inte behövas i sammanhanget. 9 Se a. prop. Offentliggörande av domstolsavgöranden – Artikel 15 9.4Någon särskild bestämmelse som rör den som väcker talan mot bättre vetande, bör inte införas. Bestämmelsen i artikel 15 kan även användas som en sanktion mot käranden, om denne har inlett ett domstolsförfarande mot bättre vetande, se artikel 7.2. Denna bestämmelse måste inte införas av medlemsländerna, så länge inte ett avstående från att införa bestäm- melsen ger ett sämre skydd för företagshemligheter än vad direktivet föreskriver, se artikel 1. Utredningen har i avsnitt 6.2.4, som rör artikel 7.1 c och 7.2, kommit fram till att det redan finns svenska bestämmelser som är tillräckliga för att förhindra att domstolsförfaranden missbrukas. Det har inte framkommit tillräckliga skäl för att införa bestämmelser om ytterligare sanktioner mot den som väcker talan mot bättre vetande. Bestämmelsen om informationsspridning av domstols- avgöranden bör därför endast omfatta svaranden, i de fall där ett angrepp på en företagshemlighet har konstaterats, liksom vid försök eller förberedelse till angrepp. under och efter domstolsförfaranden – artikel 9 Som framhålls i skälen till EU-direktivet avskräcker ofta risken för att en företagshemlighets konfidentialitet1 går förlorad under ett domstolsförfarande legitima innehavare av företagshemligheter från att väcka talan för att skydda sina företagshemligheter, vilket även- tyrar de materiella skyddsreglernas genomslag.2 Möjligheten att bevara företagshemligheters konfidentialitet genom en domstols- process och även efter domstolsförfarandets slut är överhuvudtaget av grundläggande betydelse för ett effektivt rättsskydd för företags- hemligheter. EU-direktivet fastställer därför, med förbehåll för lämpliga skyddsåtgärder som säkerställer rätten till ett effektivt rätts- medel och till en opartisk domstol, specifika krav som syftar till att skydda konfidentialiteten för den omtvistade företagshemligheten under det domstolsförfarande som inletts för att skydda denna, samt till att låta detta skydd fortsätta att gälla efter domstolsförfarandets 1Angående detta begrepp, se avsnitt 4 not 12. 2Skäl (24) i EU-direktivet. För en detaljerad redogörelse angående frågan om skyddet för företagshemligheter i samband med domstolsprocess i ett europeiskt perspektiv, se t.ex. Commission Staff Working Document Impact Assessment SWD (2013) 471 Final, , 15, s. 216-225 och Baker & (2013), Study on Trade Secrets and Confidential Business Information in the Internal Market (MARKT/2011/128/D), s. 34 ff. och Appendix 1. Frågor kring oförutsebarhet och osäkerhet rörande skyddet för företagshemligheter i samband med rättegång vid allmän domstol har uppmärksammats särskilt av , Företags- hemligheter i allmän domstol, Ny Juridik 2:05. Se även Fahlbeck s. 272 och där gjorda hänvis- ningar. Se även (ur ett amerikanskt perspektiv) t.ex. How to Keep Trade Secrets “Secret” During Litigation, Baker Botts, trade-secrets-secret-during-litigation Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden slut och så länge som den information som utgör företagshemlig- heten inte är röjd. 10.2Allmänt om gällande rätt 10.2.1Sekretess under och efter rättegång Huvudregel om offentlighet vid domstol Hos domstolarna gäller som regel offentlighet, dvs. alla uppgifter som är tillgängliga i domstolen är också tillgängliga för allmänheten. Offentlighetsprincipen har sagts vara en spegelbild av den grundlags- skyddade informationsfriheten i 2 kap. 1 § regeringsformen (RF), innebärande rätt för varje medborgare att inhämta och motta upplys- ningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden.3 Offentlighets- principen vid domstol får begränsas endast genom lag (2 kap. 20 § RF). Varje instans i domstolshierarkin prövar frågor om begränsning av offentligheten (sekretess) där. Högre instans är inte bunden av beslut i lägre instans. Avtal mellan parterna om sekretess under och efter rättegång vid domstol saknar verkan gentemot domstolen (och andra än avtalsparterna, t.ex. vittnen). Offentligheten i domstolarna har två former: handlingsoffentlighet och förhandlingsoffentlighet. Närmare regler om handlingsoffentligheten finns i tryckfrihets- förordningen (TF). De går i korthet ut på att vem som helst har rätt att ta del av handlingar som finns hos domstolarna. Handlings- offentligheten begränsas av reglerna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400), OSL, som föreskriver sekretess för vissa typer av uppgifter. Sekretessen innebär att uppgifterna inte får röjas för enskilda och i princip inte heller för andra myndigheter (3 kap. 1 §, 8 kap. 1 § OSL). En handling som innehåller sekretessbelagda upp- gifter får således inte lämnas ut. De sekretessbelagda uppgifterna får heller inte röjas på något annat sätt; den som är skyldig att iaktta sekretess har tystnadsplikt. Till förbudet att röja uppgifter är enligt 7 kap. 1 § OSL kopplat ett förbud mot att på något annat sätt utnyttja uppgifterna utanför den verksamhet där de är sekretess- belagda. Med detta menas bl.a. att den som är bunden av en sekre- tessregel inte får använda de sekretessbelagda uppgifterna för egen 3 SOU 1995:65 s. 179. Se vidare avsnitt 3.4.2. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden ekonomisk även om han eller hon kan göra detta utan att röja uppgifterna.4 Förhandlingsoffentligheten vid domstolarna är grundlagsskyddad enligt 2 kap. 11 § RF (upprepad i 5 kap. 1 § första stycket rättegångs- balken [RB])och har även stöd av artikel 6 angående rätten till en rättvis rättegång i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen), vilken enligt lag (SFS 1994:1219) gäller som svensk rätt. Även förhandlingsoffentligheten begränsas av OSL. Förekoms- ten av sekretessbelagda uppgifter vid en förhandling kan bl.a. för- anleda att förhandlingen hålls inom stängda dörrar (5 kap. 1 § andra stycket RB, se nedan). I Arbetsdomstolen och i patent- och marknadsdomstolarna gäller samma regler om förhandlingsoffentlighet som i de allmänna dom- stolarna.5 I stort sett samma regler gäller även i de allmänna förvalt- ningsdomstolarna (16 § förvaltningsprocesslagen, FPL). Innebörden av meddelarfrihet har berörts under avsnitt 3.4. Med- delarfriheten gäller, som huvudregel, även för anställd vid domstol eller vid annan myndighet som lämnar sekretessbelagd uppgift som han eller hon har fått del av i sitt arbete. Ett undantag från meddelar- friheten avser uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i OSL (7 kap. 3 § första stycket 3 TF och 5 kap. 3 § första stycket 3 YGL). Bestämmelser om i vilken mån tystnadsplikt som följer av sekretessbestämmelserna i avd. IV–VI OSL (15–43 kap.) eller av förbehåll som uppställts med stöd av dessa bestämmelser begränsar meddelarfriheten har tagits in sist i varje kapitel i dessa avdelningar. Beträffande tystnadsplikter som följer av annan författ- ning än OSL finns motsvarande bestämmelser i avd. VII (kap. 44). Vad avser företagshemligheter kan meddelarfriheten begränsas genom förbehåll eller s.k. yppandeförbud, se nedan. I detta samman- hang är också viktigt att komma ihåg att regleringen om meddelar- 4Se , Sekretess i allmän verksamhet: en introduktion till de grundläggande reglerna, 5 uppl., 2013, s. 20. 55 kap. 3 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister respektive 3 kap. 1 och 2 §§ lagen (2016:18) om patent- och marknadsdomstolar. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden frihet inte har någon betydelse för frågan om det är straffbart att lämna ut en hemlig handling till pressen. Det är enligt TF alltid straff- bart att uppsåtligen lämna ut en hemlig handling för publicering. Någon meddelarfrihet finns alltså inte i sådant fall.6 De svenska huvudreglerna om såväl handlings- som förhandlings- offentlighet gentemot allmänheten befinner sig i ett internationellt perspektiv bland de mest generösa ur offentlighetssynpunkt. Princi- pen att en part i ett mål eller ärende har en rätt att ta del av materialet i målet eller ärendet är däremot uttryck för en grundläggande och vitt internationellt erkänd rättssäkerhetsprincip. Således har den bl.a. stöd i rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europakon- ventionen, särskilt i form av rätten till ett kontradiktoriskt för- farande (adversial procedure) och principen om parternas likställdhet (equality of arms), vilka bl.a. innebär att en domstol inte får grunda sitt avgörande på annat material än sådant som båda parter haft tillfälle att yttra sig över.7 Rätten till partsinsyn enligt artikel 6 i är dock inte absolut. Motstående intressen som kan behöva beaktas är bl.a. rikets säkerhet, risk för hämndaktioner mot vittnen, skydd för andra individers grundläggande rättigheter eller skydd för polisiära utredningsmetoder.8 I svensk rätt har principen om parts rätt till insyn i process- materialet vid allmän domstol ansetts så självklar att den bortsett från regler inte generellt fastslagits i lag. Av följer dock – direkt eller indirekt – bl.a. att en part alltid har rätt att ta del av alla omständigheter som domstolen grundar sitt avgörande på.9 Insynsrätten för en misstänkt i brottmål inträder i och med att han eller hon i samband med förhör underrättas enligt 23 kap. 18 § första stycket RB om skälig misstanke om brott. 6Jfr Holstad s. 113. 7Se t.ex. SOU 2010:14, s. 84 ff. 8Se t.ex. domar i målet Doorson mot och i målet m.fl. mot . 9Jfr t.ex. NJA 2008 s. 883, prop. 1986/87:89 s. 145 och prop. 1979/80:2 Del A s. 335. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden tidpunkt har den misstänkte rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen (23 kap. 18 § andra stycket RB). Denna insyns- rätt gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL. Från underrättelse om skälig misstanke om brott har därför en misstänkt rätt att ta del av företagshemlig information i förundersökningen så länge detta inte är till men för utredningen eller, i den mån infor- mationen är sekretessbelagd, så länge det inte bedöms vara av syn- nerlig vikt att så inte sker (se vidare om begränsning av insynsrätten enligt 10 kap. 3 § OSL nedan). Från slutdelgivning av förundersök- ningen gäller begränsningarna enligt 10 kap. 3 § OSL mot den miss- tänkte endast om det är fråga om uppgift som inte har betydelse för beslutet i åtalsfrågan och det står klart att det intresse som sekre- tessen ska skydda har företräde framför den misstänktes intresse att ta del av uppgiften (10 kap. 3 a § OSL). Lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) har i 22 § en bestämmelse om att ett ärende som huvudregel inte får avgöras utan att den som är part har fått kännedom om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten och har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. För förvaltningsdomstolar stadgar 43 § FPL att sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som tillförts målet med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL.10 Enligt förvaltningslagen (FL) har en sökande, klagande eller annan part11 rätt, med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL, att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutöv- ning mot någon enskild. Enligt 32 § FL gäller inte 16 § Kronofogde- myndighetens exekutiva verksamhet eller Polisens, Åklagarmyndig- hetens, , eller brotts- bekämpande verksamhet. Enligt doktrinen ska dock detta inte för- stås som att partsinsyn i dessa fall enligt FL – lika lite som enligt 10Därutöver finns regler om förvaltningsdomstolarnas skyldighet att kommunicera material till part i 10, 12 och 18 §§ FPL. Med sökande förstås en person som hos en myndighet har gjort en ansökan eller annan framställning som i något avseende rör hans offentligrättsliga ställning. Som klagande räknas inte bara en sökande som har anfört besvär över ett beslut utan i regel också annan besvärsberättigad som klagar över beslutet. Med beteckningen annan part avses en person som intar en ställning som är jämförbar med sökandens eller klagandens, t.ex. en förklarande (Lenberg, m.fl., kommentaren till 10 kap. 3 § OSL, Zeteo ). 11Angående innebörden av dessa begrepp, se föregående not. Skydd för företagshemligheter under och efter domstolsförfaranden gamla förvaltningslagen (ÄFL) – skulle vara utesluten. Enligt kom- mentaren till förvaltningslagen får frågan bedömas med ledning av de allmänna syften som ligger bakom 16 § och med hänsyn till vilken typ av ärende det är frågan om.12 Såsom uttryckligen framgår av bl.a. 43 § FPL begränsas parts rätt till insyn av reglerna i 10 kap. 3 § OSL. Bestämmelsen har följande lydelse. Sekretess hindrar inte att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den ut- sträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretess hindrar aldrig att en part i ett mål eller ärende tar del av en dom eller ett beslut i målet eller ärendet. Inte heller innebär sekretess någon begränsning i en parts rätt enligt att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande i ett mål eller ärende. Om det i lag finns bestämmelser som avviker från första eller andra stycket gäller de bestämmelserna. Regleringen i 10 kap. 3 § OSL innebär att bestämmelser om sekre- tess i hög grad får vika för parts rätt till insyn i ett mål eller ärende. Bestämmelsen utgör en kollisionsnorm som syftar till att lösa konflikten mellan insynsrätt och sekretessbehov. Regeln i OSL ger således inte i sig en rätt till insyn utan denna rätt måste framgå av lag, rättspraxis eller allmänna principer.13 För att partens möjlighet till insyn enligt paragrafen ska gälla ska det vara fråga om uppgifter ”i” målet eller ärendet. Det spelar inte någon roll av vem – parten, rätten eller någon annan (jfr RÅ 2003 ref. 78) – materialet tillförts. Allmän bakgrundsinformation som en myndighet har tillgång till och som inte har särskild relevans i målet eller ärendet omfattas däremot inte.14 12Trygve , , kommentaren till 16 § förvaltningslagen, Zeteo . 13Jfr RÅ 2001 ref. 27 och NJA 2008 s. 883. 14Lenberg m.fl., kommentaren till 10 kap. 3 § OSL, Zeteo .