sou · H5B346 · 2017-06-01 00:00:00 — Vissa sätt är otillåtna, andra är det inte. Av effektivitetsskäl bör reglerna omfatta all elektronisk utrust- ning som kan störa ordningen vid ett sammanträde eller användas för att ta upp eller överföra bilder, oavsett om utrustningen även kan användas för andra ändamål. Med dagens teknikläge innebär detta att de allra flesta mobiltelefoner, surfplattor, bärbara datorer, smarta klockor, glasögon, pennor och liknande omfattas av reg- leringen. Avsikten är att rättens ordförande inte ska behöva ge sig in i några detaljerade diskussioner om tekniska specifikationer. Det skulle dock föra för långt att låta regleringen omfatta elektronisk utrustning som enbart kan användas för ändamål som oftast är tillåtna. Ett exempel är elektroniska diktafoner som används för att spela in ljud. Sammanfattningsvis föreslår vi att den nya bestämmelsen ska vara tillämplig på sådan elektronisk utrustning som kan störa ord- ningen vid ett sammanträde eller på elektronisk väg ta upp eller överföra bilder. Detta gäller oavsett om utrustningen även kan an- vändas för legitima ändamål. Vem bör omfattas av reglerna? En central fråga i den nu föreslagna regleringen är vem som ska omfattas av den. Även om inriktningen för reformen är att strama upp användningen av elektronisk utrustning i rättssalarna skulle det föra för långt att helt förbjuda detta. Även om rättssalen inte är en plats där människors mobil- och datorvanor – hur etablerade de än må vara i andra sammanhang – okritiskt bör tillåtas måste hänsyn också tas till att elektronisk utrustning för många också är nöd- vändiga arbetsredskap. Det finns t.ex. inte någon anledning att begränsa möjligheten för åklagare och advokater att använda bär- bara datorer under sakframställningar och slutanföranden. Även polismän, ordningsvakter och anställda inom har ett legitimt behov av att t.ex. kunna svara på larm. Detsamma gäller journalister som behöver utrustningen som ett led i att publicera eller offentliggöra uppgifter i grundlagsskyddade medier. Det kan självfallet också finnas andra grupper som bör kunna få använda elektronisk utrustning i rättssalen, t.ex. rättsliga biträden och kon- kursförvaltare som inte är advokater, bolagsjurister, kronofogdar och kommunjurister. Utgångspunkten bör vara att den som har ett legitimt behov av att använda utrustningen i rättssalen ska få göra detta. I annat fall riskerar reglerna att uppfattas som stelbenta och ålderdomliga. Vi föreslår därför att det ska finnas en möjlighet att göra undantag. Hur bör reglerna om undantag utformas? Nästa fråga att ta ställning till är om möjligheten att göra undantag ska beslutas i varje enskilt fall eller gälla mer generellt. De allra flesta domare som berört frågan vid utredningens domstolsmöten har sagt sig föredra en generell reglering även av undantagen. Man har pekat på att det ofta är samma personkategorier som behöver undantas i liknande mål, t.ex. åklagare och advokater i brottmål. Vi delar den bedömningen. Generella regler skulle minska behovet av att ordföranden meddelar upprepade dispensbeslut, särskilt som dessa ofta är okomplicerade. Till detta kan läggas att generella regler också kan kommuniceras med domstolens besökare på ett tydligare sätt än beslut som ordföranden meddelar i varje enskilt fall. därför att undantagen bör vara generella och inte beslutas för varje enskild förhandling. En sista fråga är då om undantagen bör framgå av lag eller av regler på en lägre normnivå. En förteckning över alla tänkbara undan- tag skulle bli lång och tynga lagtexten. Vi ställer oss tveksamma till att använda den lagstiftningstekniken i . Behovet av undantag skiljer sig också mellan olika domstolar och domstols- slag. En mer flexibel och ändamålsenlig lösning är i stället att låta domstolen själv få avgöra vilka grupper som bör få undantag. Vem som ska få använda elektronisk utrustning är en typisk ordnings- fråga och därför något som bör kunna regleras i domstolens ord- ningsregler. Detta har också skett vid någon domstol. Genom att låta domstolen besluta i frågan kan hänsyn tas till de skiftande förutsättningarna och måltyperna i olika domstolar. Det är t.ex. rimligt att anta att en större tingsrätt ser behov av att undanta andra grupper än en mindre kammarrätt. Detta är också i linje med vårt förslag om att utveckla de lokala ordningsreglerna som ett verktyg för bättre ordning och säkerhet i domstolarna. Som vi pekat på i avsnitt 4.5 kan tydliga ordningsregler förebygga störningar, underlätta ordförandens arbete och göra det tydligare för allmän- heten vilka regler som gäller. Vi ser framför oss att många domstolar kommer att vilja sprida kunskap om ordningsreglerna och vilka regler som gäller genom att t.ex. hänvisa till dem i kallelser, på domstolens webbplats, i sociala medier eller genom att anslå dem i lokalerna. I det längre perspektivet ser vi, som nämnts, att undan- tagen kan bli mer enhetliga regionalt och nationellt genom erfaren- hetsutbyten mellan domstolarna och dialog med . Vi föreslår därför att domstolen genom ordningsregler ska få besluta om undantag från förbudet mot att öppet använda elektronisk utrust- ning i rättssalen. Avsikten är att ordningsreglerna ska vara ett stöd för och avlasta rättens ordförande. I enskilda fall kan det dock finnas behov av fler eller färre undantag än de som domstolen lagt fast i ordningsregler- na. Den bedömningen måste rättens ordförande göra i varje enskilt fall. Ytterst är det ordföranden som bestämmer vilka ordningsregler som gäller vid sammanträdet och det finns av grundlagsskäl inga rättsliga möjligheter för domstolens chef att med bindande verkan för ordföranden ange hur ordföranden ska tillämpa gällande rätt (se avsnitt 4.5 med hänvisningar). Vi föreslår därför att rättens ordför- ande, oavsett vad domstolen bestämt i ordningsreglerna, ska få be- stämma vilka undantag som ska gälla vid sammanträdet. 6.2En möjlighet att förbjuda elektronisk utrustning i rättssalen Förslag: Det ska framgå av lagtexten att rättens ordförande får förbjuda elektronisk utrustning i rättssalen. Ordföranden ska få meddela ett sådant förbud om det kan antas att elektronisk utrust- ning kan komma att användas på ett otillåtet sätt eller det finns andra skäl av synnerlig vikt. I domstolens ordningsregler ska det få beslutas om undantag. De undantag som domstolen bestämmer ska inte vara bindande för ordföranden. Straffbestämmelsen i 9 kap. 5 § RB ska omfatta brott mot ett förbud som ordföranden har meddelat. Elektronisk utrustning som förs in i en rättssal i strid mot ett förbud ska kunna för- verkas. Tydligare regler om förbud mot elektronisk utrustning Det finns inget generellt förbud mot att föra in elektronisk utrustning i rättssalen. Rättens ordförande får dock i vissa fall be- sluta att teknisk utrustning inte får föras in i rättssalen. Om ord- föranden t.ex. har förbjudit ljudupptagning under ett förhör får han eller hon också meddela föreskrifter i syfte att hindra att förbudet överträds. En sådan föreskrift kan t.ex. vara att all inspelningsutrust- ning måste lämnas utanför rättssalen (JO 1992/93 s. 32, se även , Offentlighet och sekretess i rättegång, 2001, s. 231 och 285–286). På motsvarande sätt får ordföranden förbjuda att utrustning som kan användas i strid mot fotograferingsförbudet förs in i rättssalen. Möjligheten att förbjuda teknisk utrustning används bara i undan- tagsfall (jfr tingsrätts mål B 847/88, som gällde mordet på ). Detta är inte förvånande, trots att enkätresultaten visar att många domare upplever problem med elektronisk utrust- ning i rättssalen. Det saknas nämligen uttryckliga regler som klar- gör i vilka fall ordföranden får besluta om ett förbud. Många domare ser antagligen inte heller förbud som en ändamålsenlig åtgärd, efter- som det inte finns någon reell möjlighet att kontrollera att förbudet följs. Vi återkommer till den frågan i avsnitt 6.3 nedan. Som nämnts föreslår vi att elektronisk utrustning i rättssalen ska vara avstängd och i övrigt hanteras så att den inte kan användas på ett otillåtet sätt. Det är lämpligt att i samband med de ändringarna även förtydliga under vilka förutsättningar rättens ordförande ska kunna förbjuda att elektronisk utrustning förs in i rättssalen. Med en sådan reglering läggs en tydlig huvudregel fast, nämligen att elektronisk utrustning ska vara avstängd och ordentligt undanstoppad i rättssalen. blir det tydligare att rättens ordförande också kan besluta om verkningsfulla åtgärder om detta inte är tillräckligt för att trygga ordningen och motverka att elektronisk utrustning används på ett otillåtet sätt. Mot denna bakgrund föreslår vi att det uttryckligen ska framgå av lagtexten att rättens ordförande får för- bjuda att elektronisk utrustning förs in i rättssalen. Hur bör reglerna utformas? Det finns inte tillräckliga skäl för att generellt förbjuda elektronisk utrustning i rättssalarna. Ett sådant förbud skulle beröra i stort sett alla som besöker domstolen och få stora praktiska konsekvenser. Som exempel kan nämnas förseningar vid in- och utpassering när utrustning som inte får tas med in ska identifieras, förvaras och lämnas tillbaka. Det är mer effektivt och mindre ingrip- ande att ställa upp tydliga regler för hur utrustningen ska hanteras inne i rättssalen och att visa ut dem som inte rättar sig efter reg- lerna. I de flesta fall får detta anses vara tillräckligt för att hantera de risker som finns. I särskilt känsliga och utsatta mål är detta emellertid inte till- räckligt. Att tillåta elektronisk utrustning i rättssalen lämnar ett relativt stort utrymme för att störa och försöka påverka rättegångar med mobiltelefoner och liknande. När utrustningen väl har kommit in i rättssalen är detta ofta svårt att förhindra. Det är inte tillräck- ligt att ingripa i efterhand mot den som t.ex. direktsänt ljud och bild från ett förhör på sociala medier eller på ett konfrontativt sätt fotograferat en part eller ett vittne med sin mobiltelefon kort innan förhöret. Den som blir filmad i en känslig rättegångssituation känner sig knappast tryggare av att den som spelat in filmen och kan sprida den vidare för att håna visas ut ur rättssalen eller döms till böter för en rättegångsförseelse. Skadan är ofta redan skedd. Med nuvarande bestämmelser går detta inte att motverka på ett effektivt sätt. Vi ser detta som en brist i lagstiftningen. Som ett komplement till huvud- regeln om hur elektronisk utrustning ska hanteras i rättssalen bör det därför finnas en möjlighet för ordföranden att förbjuda att elektronisk utrustning förs in i rättssalen. Beslutet innebär, med de undantag som vi föreslår nedan, att åhörare och andra måste lämna ifrån sig sina mobiltelefoner och liknande innan de får komma in i rättssalen. I vilka situationer bör då rättens ordförande kunna förbjuda att elektronisk utrustning förs in i rättssalen? Det kan till en början vara i mål där det finns en konkret risk för att utrustningen används på ett otillåtet sätt. Det rör sig alltså om mål där det finns en ökad risk för störningar. Ett exempel kan vara om ett målsägandebiträde lämnar upplysningar om att hans eller hennes klient utsätts för kränkande behandling eller ryktesspridning på sociala medier. För att uppnå syftet med bestämmelserna bör kraven som ställs vara relativt låga. Bestämmelsen bör därför vara tillämplig redan om det kan antas att utrustningen används på ett störande eller otillåtet sätt. Men även i andra situationer kan det vara motiverat med ett förbud. Vissa mål är nämligen så känsliga att konsekvenserna av att någon använder elektronisk utrustning på ett otillåtet sätt skulle bli särdeles allvarliga. Från ordnings- och integritetsskyddssynpunkt är det angeläget att kunna förebygga detta. Det kan t.ex. röra sig om särskilt uppmärksammade mål eller säkerhetsmål, men också mål där målsäganden eller någon annan part är särskilt utsatt, vissa ung- domsmål och mål med anknytning till organiserad brottslighet eller andra mål där det finns skäl av synnerlig vikt. Den gemensamma nämnaren är att förbudet behövs för att rättegången ska kunna genomföras på ett tryggt och säkert sätt. Sammantaget föreslår vi att rättens ordförande ska få förbjuda elektronisk utrustning i rätts- salen om det kan antas att elektronisk utrustning kan komma att användas på ett otillåtet sätt eller det finns andra skäl av synnerlig vikt. Vem bör omfattas av reglerna? Starka skäl talar för att förbudsregeln samordnas med huvudregeln om hur elektronisk utrustning ska hanteras i rättssalarna. På så sätt blir reglerna tydligare, mer enhetliga och lättare att tillämpa. De avgränsningar som vi har föreslagit i fråga om huvudregeln framstår som lämpliga även i de fall där det är aktuellt med ett förbud. Vi föreslår därför att regleringen ska omfatta samma slags elektroniska utrustning och förenas med samma möjligheter till undantag som angetts tidigare. Detta innebär bl.a. att förbudet inte är avsett att begränsa möjligheten för bl.a. åklagare, advokater och journalister att använda elektronisk utrustning som arbetsverktyg (se 6.1 ovan). Vad bör hända om någon inte följer reglerna? På motsvarande sätt som när någon bryter mot ordförandens ord- ningsregler bör straffbestämmelsen i 9 kap. 5 § RB omfatta brott mot ett förbud som ordföranden har meddelat. Elektronisk utrust- ning som förs in i en rättssal i strid mot ett förbud ska, om det är proportionerligt, kunna förverkas. Regler som förhindrar otillåten avlyssning ska något sägas om den situationen att åhörare eller andra lämnar kvar elektronisk utrustning i rättssalen för att avlyssna rättens enskilda överläggningar eller höra vad som sägs under en förhand- ling som hålls bakom stängda dörrar. Ett exempel kan vara att en åhörare låter en mobiltelefon i inspelningsläge ligga kvar på åhörar- plats för att i efterhand kunna höra vad som sägs under en över- läggning. Rättens ordförande får med stöd av 5 kap. 9 § RB besluta att jackor, väskor och andra tillhörigheter av ordnings- skäl inte får lämnas kvar i rättssalen under förhandlingspauser och överläggningar. Sådana ordningsregler bör dock skiljas från förbud i den mening som diskuterats ovan, eftersom allmänheten normalt inte får närvara under en enskild överläggning eller en förhandling som hålls bakom stängda dörrar. Frågan om hur rätten ska gå till väga om den under en pågående överläggning upptäcker sådan utrust- ning diskuteras i författningskommentaren till 9 kap. 5 a § RB. 6.3Hur ska ett förbud kunna kontrolleras? Förslag: Säkerhetskontroll ska få användas för att förhindra att elektronisk utrustning förs in i en rättssal. Detta ska få ske om det finns förutsättningar för säkerhetskontroll och om en sådan kontroll också behövs för att begränsa risken för att någon för in elektronisk utrustning i en rättssal i strid mot ett förbud som ordföranden har meddelat. Kroppsvisitation ska få utföras och väskor och andra föremål som påträffas i de lokaler som om- fattas av säkerhetskontrollen undersökas. Vid säkerhetskontroll i domstol ska vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom eftersökas. För detta ändamål får kroppsvisitation ut- föras och väskor och andra föremål som påträffas i de lokaler som omfattas av säkerhetskontrollen undersökas. Kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål ska genomföras med metalldetektor eller annan liknande anordning eller, om det finns särskilda skäl, på annat sätt (1 och 5 §§ lagen om säkerhetskontroll i domstol). Säkerhetskontroll ska få användas för att förhindra att elektronisk utrustning förs in i en rättssal För att ett förbud mot att föra in elektronisk utrustning i rättssalen ska vara verkningsfullt krävs det att domstolen kan kontrollera att förbudet följs. Enligt gällande rätt finns inte någon möjlighet att för detta ändamål besluta om kroppsvisitation. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (28 kap. 11 § RB). Om domstolens chef eller rätten beslutat om säkerhetskontroll med anledning av en viss förhandling får visser- ligen kroppsvisitation utföras, se 5 § lagen om säkerhetskontroll i Detta innebär att besökare i och för sig får kroppsvisiteras i anslutning till förhandlingssalen. Men regeln om kroppsvisitation får enbart användas för att söka efter vapen, sprängämnen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för om- fattande förstörelse av egendom. Dit hör sällan mobiltelefoner och annan elektronisk utrustning. Det är därför inte tillåtet att använda möjligheten till kroppsvisitation enligt lagen om säkerhetskontroll i domstol för att söka efter annan utrustning. Detta skulle också strida mot principen att tvångsåtgärder inte får användas för ett annat syfte än vad lagstiftaren avsett (JO 1992/93 s. 32). Kropps- visitation enligt 28 kap. 11 § RB får inte heller användas i brotts- förebyggande syfte. Enkätresultaten visar att en klar majoritet av domarna (63 pro- cent) upplever att mobiltelefoner i jackor och väskor och annan dold elektronisk utrustning gör det svårt att upprätthålla ordningen i rättssalen. Problemen med dold elektronisk utrustning är fram- trädande. I domstolarna används säkerhetskontroller i vissa mål. Det enda alternativ som på ett effektivt sätt kan upp- rätthålla ett förbud är att domstolen får möjlighet att kontrollera att utrustningen lämnas utanför rättssalen. Att utöka tillämpnings- området för lagen om säkerhetskontroll och låta kontrollen användas även för att upprätthålla ett förbud mot elektronisk utrustning i särskilt känsliga och utsatta mål är en lämplig åtgärd. Den personal och utrustning som behövs för att genomföra sådana kontroller finns redan. Enligt uppgift från kan de metall- detektorer och den handhållna utrustning som finns, om den ställs in på rätt sätt, med rimlig grad av säkerhet upptäcka den utrustning som skulle omfattas av ett förbud. I säkerhetssalar och förhandlings- salar med förhöjd säkerhet finns ofta sådan utrustning i direkt anslutning till salen eller så kan en kontroll av åhörarna anordnas i anslutning till salen. Att det finns eller kommer att utvecklas elektronisk utrustning som inte kommer att kunna upp- täckas vid sådana kontroller bör inte hindra att domstolarna får möjlighet att genomföra kontroller som upptäcker den vanligast före- kommande utrustningen. Vi föreslår sammantaget att säkerhets- kontroll ska få användas för att förhindra att elektronisk utrustning förs in i en rättssal. Detta ska få ske om det finns förutsättningar för säkerhetskontroll och om en sådan kontroll behövs för att be- gränsa risken för att någon för in elektronisk utrustning i en rättssal i strid mot ett förbud som ordföranden har meddelat. Att kroppsvisitera någon enbart av den anledningen framstår dock som alltför ingripande. Säkerhetskontroll ska alltså inte få beslutas en- bart för att begränsa risken för att elektronisk utrustning förs in i rättssalen i strid mot ett förbud. Men i många av de mål som det här är fråga om finns det även andra säkerhetsrisker som kan ligga till grund för ett beslut om säkerhetskontroll. Om förutsättning- arna för säkerhetskontroll i övrigt är uppfyllda är det lämpligt att klargöra att säkerhetskontrollen får användas inte bara för att hitta vapen, sprängämnen och liknande utan också för att begränsa risken för att någon för in elektronisk utrustning i rättssalen i strid mot ett förbud. De som utför kontrollen får inte undersöka eller vidta andra åtgärder med den elektroniska utrustningen, t.ex. ta del av vad som finns lagrat på en hårddisk (jfr prop. 2011/12:63 s. 27). Kontrollen bör ske i anslutning till förhandlingssalen Vid de domstolar som har säkerhetskontroll i huvudentrén skulle en kontroll av elektronisk utrustning i huvudentrén innebära att alla som går in den vägen och inte omfattas av ett undantag skulle få lämna ifrån sig sina mobiltelefoner, oavsett vilket sammanträde de avser att besöka eller medverka vid. Detta är inte en lämplig ord- ning. I praktiken förutsätts det att säkerhetskontrollen anordnas för ett visst mål och att kontrollen kan äga rum i anslutning till förhandlingssalen. Vi antar att möjligheten i första hand kommer att användas i mål som hålls i säkerhetssalar och i förhandlingssalar med förhöjd säkerhet där utrustning för säkerhetskontroll redan finns i anslutning till salen eller en kontroll av åhörarna kan anord- nas i anslutning till salen. I dessa mål anordnas ofta säkerhets- kontroll av andra skäl. Någon formell begränsning till dessa mål bör dock inte ställas upp. Förslaget är förenligt med RF och Lagen om säkerhetskontroll i domstol har ansetts begränsa vissa rättigheter som skyddas i RF och , bl.a. skyddet mot kroppsvisitation och förhandlingsoffentligheten. arna har dock ansetts hålla sig inom ramen för de rättighetsbegräns- ningar som ställs upp (se bl.a. Lagrådets yttrande i prop. 2011/12:63). Vårt förslag innebär inte att dessa fri- och rättigheter begränsas ytterligare. Som nämnts får säkerhetskontroll inte beslutas enbart på den grunden att detta behövs för att begränsa risken för att någon för in elektronisk utrustning i en rättssal i strid mot ett förbud. Men om det i övrigt finns skäl för säkerhetskontroll – dvs. att kontrollen behövs för att begränsa risken för att det i dom- stolens lokaler begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom – ska säkerhetskontroll få genomföras även för detta syfte. Att låta säker- hetskontrollen ske även för andra syften innebär inte någon ytter- ligare inskränkning i den enskildes skydd mot t.ex. kroppsvisitation eller den grundlagsfästa förhandlingsoffentligheten. är det ju möjligt att neka den som har förbjuden utrustning med sig att komma in i en rättssal även om utrustningen upptäcks vid en kroppsvisitation som skett i annat syfte (JO 1992/93 s. 32). En proportionalitetsbedömning ska också göras i varje enskilt fall. Kon- trollerna har inte gjorts mer ingripande än vad förhållandena kräver. Vår bedömning är att förslaget håller sig inom ramen för de rättig- hetsbegränsningar som RF och ställer upp. 7 Fotografering i domstol I detta kapitel analyserar vi frågor som rör fotografering i och utanför domstolarnas lokaler och möjligheten att ingripa mot efter- följande spridning av bilderna. Förslag: Det ska tydligt framgå att fotograferingsförbudet är tillämpligt även i den situationen när någon fotograferar eller filmar in i en rättssal. När ett sammanträde inte pågår, ska rättens ordförande kunna tillåta att någon fotograferar eller filmar i eller in i en rättssal. En bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag (5 kap. 9 § RB). I förarbetena uttalas att fotografering i rättssalen stör förhandlingen i allmänhet och kan utsätta den tilltalade i brottmål för ett onödigt lidande (NJA II 1943 s. 63). Med rättssal avses den sal där rätten befinner sig (prop. 2004/05:131 s. 227). I förarbetena till senare lagändringar har det slagits fast att förbudet har lika stor betydelse för målsägandens och vittnens personliga integritet som för den tilltalades (prop. 2004/05:131 s. 114). Fotograferingsförbudet är straffsanktionerat. Den som vid ett sammanträde inför rätten tar upp eller överför en bild i strid mot förbudet döms till penningböter (9 kap. 5 § RB). Vilka problem finns? Enligt i domstol (2012:2, s. 36–38) förekommer det att åhörare och parter fotograferar och filmar under pågående förhandlingar. Detta gäller särskilt under förhör med parter. Dessa upptagningar kan enligt rapporten sedan spridas via bl.a. sociala medier, antingen efter att fotografiet har tagits eller upptagningen gjorts eller .