sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — Målet handlade om ett minderårigt barn som var unions- medborgare och huruvida en släkting från tredje land som försörjde barnet hade rätt att uppehålla sig i den stat där barnet var medbor- gare, oavsett om de utnyttjat sin rätt till fri rörlighet. Den nationella domstolen ställde frågor om tolkningen av rätten att fritt röra sig och att inte diskrimineras på grund av nationalitet, det vill säga artiklarna 18 och 20 i EUF-fördraget. Det ställdes även en fråga om rättighetsstadgans artiklar om likabehandling, barns rättigheter och rätten till social trygghet, men denna besvarade inte. konstaterar att artikel 20 i EUF-fördraget hindrar att en medlemsstat nekar en tredjelandsmedborgare uppehållsrätt i den medlemsstat där hans eller hennes barn som han eller hon är underhållsskyldig för, är medborgare. Om vårdnadshavarna nekas uppehållsrätt måste barnen lämna unionen för att följa med sina vårdnadshavare. Barnen kan då inte utöva de rättigheter som de har i kraft av unionsmedborgare.72 71Artikel 6 och 6.2 i rörlighetsdirektivet. För familjemedlemmar som är tredjelandsmed- borgare kan det krävas pass och visering för inresa och vistelse. 72EU-domstolens dom, Zambrano, C-34/09, ECLI:EU:C:2011:124, punkterna 40, 41 och 45. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU menade vidare i Texeria målet att barn till migre- rande arbetstagare har rätt att bosätta sig och få tillträde till sko- lorna i den värdstat där föräldern arbetar. I det enskilda målet hade den föräldern som hade nyttjat den fria rörligheten upphört att arbeta i värdmedlemsstaten och hade inte heller tillräckliga till- gångar. menade att det räcker att barnet var bosatt i den berörda medlemsstaten. Barnet har rätt att åtföljas av en den förälder som har den faktiska vårdnaden, som kan bo där tillsam- mans med barnet . Det kan inte ställas krav på att föräldern var yrkesverksam när barnet påbörjade sin utbild- ning. Förälderns uppehållsrätt upphör när barnet blir myndigt om inte barnet har ett fortsatt behov av föräldern omvårdnad för att fullfölja sin utbildning.73 Rätt att uppehålla sig Rörlighetsdirektivets bestämmelser ger rätt för alla unionsmedborgare och familjemedlemmar att resa in i en EU/EES-stat och uppehålla sig där . Det finns endast ett krav på att personerna har ett giltigt eller pass.74 Under vistelsen i en annan EU/EES-stat måste både unions- medborgaren och familjemedlemen (tredjelandsmedborgare), kunna styrka sin identitet och nationalitet. Kravet på att styrka sin identitet måste dock tillämpas lika på medborgare i den berörda staten. Det innebär att kontroller som utförs systematiskt, godtyckligt eller på ett onödigt sätt inte är förenliga med direktivet.75 För att påbörja en ny tremånadersperiod i medlemsstaten krävs att de vistats utanför den statens gränser . Det finns inte angivet hur som personen måste vistas utanför statens gränser. Av artikel 14 i rörlighetsdirektivet framgår en unionsmedborgare har uppehållsrätt så länge de inte blir en belastning för den mot- tagande medlemsstatens sociala biståndssystem. Av artikel 14.3 rör- lighetsdirektivet följer dock att utvisning inte får ske automatiskt enbart utifrån att en unionsmedborgare har anlitat det sociala 73 dom Teixeira, C-480/08, ECLI:EU:C:2010:83. 74 Artikel 5.1 och 5.2 i rörlighetsdirektivet. Krav på visering i enlighet med förord- ning 538/2001 eller i förekommande fall nationell lag. 75 Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive s. 122. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Utvisningsåtgärder får inte alls vidtas mot arbets- tagare, egenföretagare eller för arbetsökande så länge denne kan styrka att han eller hon söker arbete och verkligen har en möjlighet att få en anställning. Även om likabehandling av icke förvärvsaktiva garanteras direkt i direktivet, finns ett uttryckligt undantag som gäller rätten till socialt bistånd. Medlemsstaterna kan begränsa likabehandlingen, genom att inte bevilja socialt bistånd . Rätt att uppehålla sig mellan och fem år För unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som avser att uppehålla sig i en medlemsstat kan man skilja mellan tre olika kategorier. 1.De som är ekonomiskt förvärvsaktiva 2.Icke förvärvsaktiva men som är självförsörjande och har hel- täckande sjukförsäkring. Omfattar även familjemedlemmar. 3.De vars syfte är att studera i värdstaten.77 Unionsmedborgare som är arbetstagare eller egenföretagare har rätt att uppehålla sig i en annan EU-medlemsstat på grund av ekonomisk aktivitet. Den unionsrättsliga definitionen av arbetstagare i artikel 45 i EUF-fördraget är den som gäller för att definiera arbetstagare i rör- lighetsdirektivet.78 Arbetstagarstatus bibehålls också om han eller hon upphör med sin ekonomiska aktivitet för att inleda en yrkes- utbildning kopplad till den tidigare yrkesverksamheten. Personer som har som har en ställning som arbetstagare är berättigade till sociala förmåner under samma förutsättningar som medborgaren i den mottagande staten. Arbetssökande som ofrivilligt förlorat sitt 76Artikel 24.2 i rörlighetsdirektivet. 77Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive s. 124. 78Artikel 7 i rörlighetsdirektivet. Arbetstagare behåller sin ställning som arbetstagare även vid tillfällig nedsättning av arbetsförmågan, det vill säga sjukdom och olycksfall. Se artikel 7.3 rörlighetsdirektivet. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU arbete anställning och som har anmält sig på arbetsförmedlingen, behåller sin status som arbetstagare. Om de arbetat mindre än , bibehålls status som arbetstagare i sex månader.79 Det finns även en något mer generös regel för arbets- sökande jämfört med övriga icke yrkesverksamma. Arbetsökande har rätt att vistas i en annan medlemsstat om de kan styrka att de har verklig möjlighet att få en anställning och är an- mälda på en behörig arbetsförmedling.80 Rätten för en icke förvärvsaktiv unionsmedborgare att uppehålla sig i staten består så länge denne har tillräckliga tillgångar för sig och sina familjemedlemmar att de inte blir en orimlig belastning för mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem.81 Dessutom finns ett krav på en heltäckande sjukförsäkring. Utvisning får inte ske automatiskt endast för att man anlitat det sociala bistånds- systemet utan en bedömning ska göras i det enskilda fallet. Ett enstaka tillfälle av socialt bistånd bör alltså inte automatiskt leda till att en person förlorar sin uppehållsrätt.82 Den tredje kategorin av unionsmedborgare som vistas i en annan medlemsstat är studenter inskrivna på privat eller statlig institution. Även för dessa finns krav på tillräckliga tillgångar samt en hel- täckande sjukförsäkring. Kraven gäller även för medföljande familje- medlemmar.83 Studenter har dock jämfört med andra icke förvärvs- aktiva ett mindre strikt krav på sig att bevisa innehavet av tillräckliga tillgångar. Det är tillräckligt om studenter kan intyga sina tillgångar i form av en försäkran eller på något annat valfritt likvärdigt sätt för- 3 a–d i rörlighetsdirektivet. 80Artikel 7 och 14.4 b i rörlighetsdirektivet. 81Artikel 14.1 i rörlighetsdirektivet. I skäl 16 anges orimlig belastning. 82Artikel 14.2 och 14.3 i rörlighetsdirektivet. Se även dom Grzelczyk, C-184/99, ECLI:EU:C:2001:458. Arbetstagare och person som söker arbete och för deras respektive familjemedlemmar kan inte några utvisningsåtgärder vidtas, se artikel 14.4 i rörlig- hetsdirektivet. 83Se även 3 a kap. 3 § och 8 kap. 9–10 §§ UtlL. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU klara att de inte kommer att ligga biståndssystemet i värdstaten till last. Det är inte förenligt med för en medlemsstat att avkräva en dokumentation som visar att studenten förfogar över till- gångar uppgående till ett visst belopp.84 Rörlighetsdirektivet stadgar som bekant att unionsmedborgare har rätt till likabehandling med den mottagande statens med- borgare inom området som omfattas av EUF-fördraget. I och med att begreppet social förmån är att förstås mycket brett faller studie- medel under dessa förmåner. I rörlighetsdirektivet finns därför en begränsning som innebär att medlemsstaterna själva får besluta om studiebidrag eller studielån ska beviljas andra än ekonomiskt aktiva personer och deras familjemedlemmar innan permanent uppehålls- rätt har erhållits.85 Det kan vara värt att nämna att det inte finns någon skyldighet för medlemsstaterna att inrätta ett system med studiestöd.86 Uppehållsrätten gäller så länge de grundläggande villkoren är upp- fyllda och blir permanent sammanhängande laglig vistelse i den mottagande staten.87 Perioder där personer har varit lag- ligt bosatta i enlighet med något av de tidigare rörlighetsdirektiven, ska beaktas vid bedömning av om det föreligger permanent uppe- hållsrätt. När personen fått permanent uppehållsrätt omfattas han eller hon inte längre av kravet på tillräckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring. Personer som vill ansöka om permanent uppehållsrätt (vilket kan ha betydelse när det inte finns dokument eller liknande från värd- statens myndigheter) måste visa att han eller hon uppfyller kraven på laglig vistelse i medlemsstaten . Enligt EU- domstolen innebär kravet på att ha vistats lagligt i en medlemsstat att villkoren i artikel 7 i rörlighetsdirektivet ska vara uppfyllda under 84EU-domstolens dom Kommissionen v. C-424/98, ECLI:EU:C:2000:287. Se även Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive s. 128. 85Artikel 24.2 i rörlighetsdirektivet. 86EU-domstolens dom i de förenade målen och /06 och 12/06, ECLI:EU:C:2007:626. För utförligare resonemang om detta se IFAU (2014). Fri rörlighet inom den högre utbildningen och tillgång till svenska studiemedel s. 21. 87Den permanenta uppehållsrätten gäller utan villkor och kan endast upphöra om utlänningen har vistats utanför i mer än två på varandra följande år. Se 3 a kap. 6–9 §§ UtlL. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU fem årsperioden.88 Uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt med- för rätt till likabehandling i den mottagande staten avseende de om- råden som omfattas av EUF-fördraget, vilket enligt tidigare praxis bland annat omfattar sociala förmåner.89 Innan permanent uppehålls- rätt har beviljats är medlemsstaterna inte skyldiga att bevilja andra än arbetstagare, egenföretagare och deras familjemedlemmar studiebidrag eller studielån.90 Medlemsstaterna har inte möjlighet att införa fler villkor för uppehåll än de som anges i artikel 7 i direktivet.91 Tillräckliga tillgångar och orimlig belastning på biståndssystemet Uppehållsrätten beror på om den icke förvärvsaktiva migrerande unionsmedborgaren uppfyller kravet på tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning på det sociala biståndsystemet. Vad som utgör tillräckliga tillgångar är inte definierat i rörlighetsdirektivet, men det anges att det inte får fastställas till ett fast belopp, utan det ska göras en individuell bedömning.92 Det framgår vidare att kravet på till- räckliga tillgångar inte får överstiga den beloppsgräns som finns för att beviljas socialt bistånd eller minimipension i den mottagande staten.93 I Chen-målet, konstaterade att det inte är nödvändigt att det är personens egna pengar som ligger till grund för bedömningen av om det finns tillräckliga tillgångar i det enskilda fallet. Ett sådant krav skulle enligt nämligen vara ett oproportionerligt hinder för utövandet av den fria rörligheten. Det skulle också gå utöver syftet att skydda medlemsstatens offentliga medel. menade att även ett underårigt barn kan åberopa rätten till fri rörlighet och bosättning. Barnet och modern i det aktuella målet hade tillräckliga tillgångar och sjukförsäkring via 88EU-domstolens dom i de förenade målen Ziolkowski och Szeja, C-424/10 och C-425/10 89Artikel 24.1 rörlighetsdirektivet. 90Artikel 24.2 i rörlighetsdirektivet. 91Guild, E. Peers, S, Tomkin, J. (2014). The EU Citizenship Directive s. 124. 92Artikel 8.4 i rörlighetsdirektivet. Vid implementeringen av rörlighetsdirektivet, i den svenska utlänningslagen nämns inget i förarbetena till angående EES-medborgares tillräckliga tillgångar. Angående socialt bistånd anges I förarbetena till utlänningslagen framgår ” Enligt regeringens bedömning motsvarar uttrycket ”socialt bistånd” av vad som i svensk rätt inordnas under socialtjänstlagstiftningens område”(prop. 2005/06:77 s.127). Se även T, Erhag, Bedömning av uppehållsrätt i socialförsäkringen (2011). 93 Artikel 8.4 rörlighetsdirektivet. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU På grund av sitt unionsmedborgarskap kunde barnet få uppehållsrätt för sig själv och för modern, som hade den faktiska vårdnaden.94 Det andra villkoret som ska vara uppfyllt för att ha uppehållsrätt är förekomsten av heltäckande sjukförsäkring.95 Europeiska kom- missionen har lämnat viss vägledning till medlemsstaterna angående kravet på heltäckande sjukförsäkring. Det anges att den kan vara offentlig eller privat sjukförsäkring som gäller i den mottagande staten, och att den är godtagbar så länge försäkringen är heltäckande och inte belastar de offentliga finanserna. Vidare ska proportio- nalitetsprincipen beaktas. I Baumbast-målet uttalade att det var oproportionerligt att anse att Baumbast inte uppfyllde villkoren för uppehållsrätt i därför att den sjukför- säkring han hade i inte täckte akutvård i Storbritannien.96 Pensionärer anses uppfylla villkoret på heltäckande sjukförsäkring om de har rätt till sjukvård från den medlemsstat som betalar deras pension. En unionsmedborgare som uppehåller sig i en annan med- lemstat och har för avsikt att återvända till ursprungsmedlemsstaten, har troligen en heltäckande sjukförsäkring genom det europeiska sjukförsäkringskortet. Detta kan exempelvis gälla studenter.97 Kravet på att ha tillräckliga tillgångar i den mottagande med- lemstaten innebär att man inte ska bli en orimlig belastning för med- lemsstatens sociala biståndssystem. Som ovan nämndes får inte utvis- ning ske automatiskt endast för att man anlitat det sociala bistånds- systemet, utan en bedömning ska göras i det enskilda fallet. EU- domstolen har i Grzelczyk-målet konstaterat att det bör finnas viss solidaritet mellan värdstatens medborgare och medborgare från andra stater som uppehåller sig i värdstaten, särskilt när en person med uppehållsrätt endast har tillfälliga ekonomiska svårigheter.98 I de fall en person inte bedöms ha tillräckliga tillgångar och har beviljats socialt bistånd, måste en proportionalitetsbedömning göras. I sam- band med en bedömning om en person är en orimlig belastning för 94EU-domstolens dom och , C-200/02, ECLI:EU:C:2004:639. 95Sjukförsäkring ska i detta sammanhang förstås som hälso- och sjukvård. 96EU-domstolens dom Baumbast C-413/99, ECLI:EU:C: 2002:493. 97Europeiska kommissionen (2009). Meddelande till och Rådet om väg- ledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv /38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier, KOM (2009) 313. 98EU-domstolens dom Grzelczyk, C-184/99, ECLI:EU:C:2001:458. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU värdstaten ska hänsyn tas till om det är en tillfällig ekonomisk svacka, hur länge personen har varit bosatt i staten och andra personliga omständigheter.99 Det är också oklart vilka förmåner som omfattas av begreppet sociala biståndssystemet i rörlighetsdirektivet. Frågan är om det endast är socialt bistånd eller om det även kan vara vissa sociala trygghetsförmåner som ligger till grund för att en person kan anses utgöra en orimlig belastning för den enskilda medlemsstaten. I det tidigare nämnda målet Hoeckx uttalade att en förmåns klassificering enligt nationell rätt inte styr den EU- rättsliga bedömningen. Det som är avgörande för om en förmån utgör en social trygghetsförmån eller ett socialt bistånd är dess grundläggande kännetecken som syfte och villkor för beviljande.100 Socialt bistånd är ofta förmåner som ska säkerställa att personer får en skälig levnadsnivå. För att kunna bli berättigad till dessa görs en individuell behovsprövning. har även i tidigare rättspraxis tagit ställning till vad som kan anses utgöra ett socialt bistånd i de förenade målen Vatsouras och Koupatantze som rörde två grekiska medborgares rätt till grundläggande förmåner för arbetssökande i . Frågan var om förmånen som de sökte skulle utgöra ett socialt bistånd, vilket då skulle kunna resultera i att kunde begränsa rät- ten till förmån med stöd av rörlighetsdirektivet. hänvisade till Collins-målet och uttalade att grundläggande för- måner för arbetssökande för att underlätta tillträdet till arbets- marknaden inte utgör ett socialt bistånd. Om medlemsstaten ska bevilja ett sådant bidrag kan den kräva att det finnas ett faktiskt samband mellan den arbetssökande och statens arbetsmarknad.101 Definitonen av socialt bistånd är viktig för vilka förmåner som medlemsstaterna kan neka med stöd av rörlighetsdirektivet. Efter- som sociala trygghetsförmåner omfattas av förordning 883/2004 och utges utan individuell behovsprövning, torde dessa förmåner normalt inte utgöra socialt bistånd. I förordning 883/2004 undan- 99Skäl 16 i rörlighetsdirektivet. 100EU-domstolens domar Hoeckx C-249/83, ECLI:EU:C:1985:139 och /91, ECLI:EU:C:1992:331. 101EU-domstolen dom i de förenade målen Vatsouras och Koupatantze, C-22/08 och C-23/08 ECLI:EU:C:2009:344. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU tas uttryckligen socialhjälp och medicinsk hjälp.102 De förmåner inom ramen för förordning 883/2004 som har prövat är de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna, som har karak- tären av både socialt bistånd och social trygghetsförmån. Dessa kan inte exporteras till en annan stat därför att de är nära anknutna till levandsvillkoren i den aktuella staten.103 De är ofta tillägg till de andra sociala trygghetsförmånerna och garanterar minimiersättning i bosätt- ningsstaten.104 Frågan om de särskilda avgiftsfinansierade kontant- förmånerna är en del av det sociala biståndssystemet i en medlemsstat har prövats av i bland annat Brey-målet. Europeiska kommissionen ansåg att förmåner som omfattas av förord- ning 883/2004, inte kan utgöra socialt bistånd, men menade att socialt bistånd kan innefatta även förmåner som omfattas av förordning 883/2004. Enligt kan det sociala bi- ståndssystemet definieras på följande sätt: det avser samtliga bistånds- system som inrättats av offentliga myndigheter på nationell eller lokal nivå dit personer kan vända sig om de saknar tillräckliga tillgångar för sin eller familjens försörjning. Domstolen uttalade vidare att dessa personer riskerar att belasta de offentliga medlen i den mottagande staten de vistas där och att påverka nivån på det bistånd som den staten totalt kan ge.105 Relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 492/2011 Migrerande unionsmedborgare som är arbetstagare i en annan med- lemsstat omfattas av den likabehandling och de rättigheter som återfinns i förordning 492/2011 om arbetstagarnas fria rörlighet. Huvudregeln enligt artikel 7.2 förordning 492/2011 är en generell lika- behandling vad avser arbetsstatens skatter och sociala förmåner. Denna rätt till likabehandling återfinns även i rörlighetsdirektivet och är där kopplad till uppehållsrätten (vilken följer vid ekonomisk aktivitet). 102Artikel 3 i förordning 883/2004. 103Medlemsstaterna anmäler att förmånerna ska vara undantagna i bilaga X. Det ska god- kännas av kommissionen och rådet. 104I är det äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg för pensionärer som är anmälda i bilaga X i förordning 883/2004 som särskilda avgiftsfinansierade förmåner. 105EU-domstolens dom Brey, C-140/12, ECLI:EU:C:2013:565, punkten 61. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Rätten till likabehandling utifrån dessa två regelverk är på så vis likalydande. Mer intressant i relation till rörlighetsdirektivet är artikel 10 i förordning 492/2011. har i rättspraxis kon- staterat att en unionsmedborgare som inte är anställd men har varit det i en annan medlemsstat än sin ursprungsstat, kan ha en kvar- dröjande och härledd uppehållsrätt i den staten om hans eller hennes barn genomgår en utbildning där. Detta förutsatt att han eller hon är förälder och vårdnadshavare för barnet. Under sådana omständig- heter följer, i enlighet med artikel 10 i förordning 492/2011, att dessa familjemedlemmar inte behöver uppfylla rörlighetsdirektivets krav på tillräckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring. Artikel 10 i för- ordning 492/2011 går på så vis utöver den reglering som finns i rör- lighetsdirektivet.106 Föräldrar och vårdnadshavare har således en för- stärkt rätt att bosätta sig och likabehandlas i den stat där deras barn genomgår utbildning. Det kan vidare inte ställas krav på att föräldern eller vårdnadshavaren var yrkesverksam när barnet påbörjade sin utbildning. I samband med att barnet blir myndigt upphör förälderns eller vårdnadshavarens uppehållsrätt, såvida barnet inte har ett fort- satt behov av deras omvårdnad för att fullfölja sin utbildning.107 Förbud mot diskriminering på grund av nationalitet är en grund- läggande princip inom . Diskriminering kan uppstå när medlemsstaterna försöker begränsa tillgången till de nationella trygg- hetssystemen på olika sätt, exempelvis genom olika villkor som måste uppfyllas för att kunna erhålla förmåner.108 I avsnittet behandlas direkt och indirekt diskriminering samt vilka möjligheter det finns för medlemsstaterna att rättfärdiga diskrimineringen. 106Försäkringskassans domsnytt 2015:022. 107EU-domstolens dom Teixeira, C-480/08, ECLI:EU:C:2010:83. Av domsnytt framgår att domen innebär en ytterligare möjlighet till uppehållsrätt i förutsatt att föräldern har arbetat eller varit egenföretagare i . Det innebär att även en person som har den faktiska vårdnaden om barnet kan hävda uppehållsrätt genom ovan nämnda förordning. Denna möjlighet till uppehållsrätt, utifrån avgö- rande, är inte reglerad i svensk lagstiftning (utlänningslagen). 108Pennings, F. (2015). s. 10 och 127. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU 10.3.1Direkt diskriminering och grunder för rättfärdigande Vid en påstådd diskriminering på grund av nationalitet inom om- rådet för den sociala tryggheten finns reglering i både primär- och sekundärrätt. Samordningen av den sociala tryggheten regleras i artikel 48 i EUF-fördraget och i förordning 883/2004, men även artikel 45 i EUF-fördraget som reglerar fri rörlighet för arbets- tagare har betydelse. Det innebär att i de fall det inte finns en lös- ning i sekundärrätten kan en person ändå vara skyddad av unions- rätten eftersom artikel 45 i EUF-fördraget är direkt tillämplig. EU- domstolen kan således vid tolkning av principerna om likabehand- ling i förordning 883/2004 respektive förordning 492/2011 grunda bedömningen direkt på EUF-fördragets bestämmelser om diskri- mineringsförbud. Artikel 45 i EUF-fördraget förhindrar nationella regler som direkt diskriminerar arbetstagare på grund av nationa- litet. Även om det finns ett förbud mot diskriminering kan diskri- minering under vissa förutsättningar rättfärdigas. Direkt diskrimi- nering kan endast rättfärdigas utifrån de grunder som nämns explicit i artikel 45 i EUF-fördraget. Dessa omfattar allmän ord- ning, säkerhet och hälsa. Diskriminering innebär att samma situation behandlas olika eller att olika situationer behandlas lika. Direkt diskriminering innebär att nationella regler uttryckligen gör skillnad på grund av medbor- garskap. Det innebär att medborgare respektive icke medborgare i en medlemsstat kommer att bli behandlade olika. Enligt Europeiska kommissionen är mål som rör direkt diskriminering på grund av nationalitet inte vanliga.109,110 Direkt diskriminering är förbjuden om den inte kan rättfärdigas utifrån de grunder som uttryckligen nämns i EUF-fördraget, det vill säga allmän ordning, säkerhet och hälsa.