sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — I praktiken har det, under det senaste årtiondet, gjorts flera sats- ningar när det gäller hanteringen av ungdomsärenden.8 Flera in- satser för att höja kompetensen, som ett led i att förkorta handlägg- ningstiderna för ungdomsärenden, tycks t.ex. ha skett redan runt 2010.9 I samband därmed genomfördes också särskilda granskningar rörande just hanteringen av ungdomsärendena, där fokus låg på att undersöka effektivitet och handläggningstider m.m.10 I en tidigare rapport från har flera av aktörerna inom polisen, och beskrivit 2010 som ett nyckelår.11 antogs också den ovan nämnda stra- tegin för att stärka barnets rättigheter i . 8Se t.ex. redovisningen i Brå:s rapport, Rättsväsendets hantering av ungdomsärenden. Hand- läggningstid och personuppklaring, Rapport 2012:5. 9Se vid föregående not a. rapport från Brå, s. 13–14. Nationell åtgärdsplan för riktade insatser mot ungdomsbrott, , Utvecklingscentrum , . 10Se t.ex. , RiR 2009:12, Hanteringen av unga lagöverträdare. Se även bet. 2009/10:JuU11. 11Se vid not 7 a. rapport, s. 13–14. Utbildning m.m. (artikel 20) I fråga om arbete med barnperspektivet m.m. kan sägas att åklagarkamrarna har särskilt utsedda ungdoms- åklagare. För åklagarna finns vidare en nationell vidare- utbildning (”Ungdomar och brott”). Det krävs visserligen inte att man ska ha genomgått denna utbildning för att vara ungdomsåkla- gare, men många genomgår den för att ytterligare utveckla sina kun- skaper om ungdomsärenden. Åklagaren kan anmäla sig till denna vidareutbildning efter avslutad grundutbildning. Utbildningen pågår och har till syfte att ge deltagarna mer kunskap om ungdomskriminalitet, om det straffrättsliga regelverket som rör unga lagöverträdare, om uppgift när unga överlämnas till vård samt om kommunikationen med och mellan ungdomar. Utbild- ningen ska också ge möjlighet till erfarenhetsutbyte. Vidareutbild- ningen hålls av operativa åklagare med särskild kunskap och inriktning på ungdomsärenden och domare med särskild erfarenhet av ungdoms- mål. Även företrädare för kommer och föreläser. Målet är att förbättra kvaliteten i arbete avseende unga lagöverträdare, skapa större enhetlighet i ärendehanteringen och inspirera till samarbete och metodutveckling. Utbildningen omfattar bl.a. ämnena strafföreläggande eller åtal, förundersökning i ungdoms- ärenden, anhållande och häktning, offentlig försvarare och yttrande från , , ungdomar med funktions- hinder och tvångsmedelsanvändning. Det ska också nämnas att han- tering av ungdomsärenden omfattas av den grundutbildning som åklagare genomgår. Omfattningen på utbildningen är tio lektions- timmar à . Undervisningen hålls av en operativ åklagare med särskild kunskap och erfarenhet av handläggning av ungdoms- ärenden. Syftet är att ge kursdeltagarna kunskap om reglerna kring unga lagöverträdare. Efter genomgången ska kursdeltagarna bl.a. känna till syftet med och principerna för särregleringen om unga lagöverträdare, kunna tillämpa reglerna om försvarare vid förunder- sökning när den misstänkte är och förstå reglerna om påföljdsbestämning för unga lagöverträdare. Grund- och vidareutbild- ningen uppdateras kontinuerligt och ett viktigt inslag är att följa rättsutvecklingen. nya riktlinjer avseende t.ex. frihetsberövande arbetas t.ex. in i undervisningen. Vad närmare avser den praktiska hanteringen kan följande kon- stateras. På samtliga åklagarkammare i alla åklagarområden (undan- tagna är specialkamrarna på Nationella åklagaravdelningen och de Utbildning m.m. (artikel 20) internationella åklagarkamrarna)12 är det inte endast kammaråklagare som hanterar ungdomsärenden. Det är mer vanligt att ett ”team” eller en grupp består av en blandning av kammaråklagare, specialist och åklagare under utbildning (assistentåklagare/aspiranter). De sist- nämnda får hantera ungdomsärenden för att lära känna ärendetypen. Specialisten brukar normalt sett vara teamledare eller den som an- svarar för samverkan med andra myndigheter. Det vanligaste är att ungdomsåklagarna hanterar samtliga ärenden med misstänkta som är mellan 15–. Åklagarområde har t.ex. särskilda team/grupper som uteslutande handlägger ungdomsärenden med misstänkta under samt ärenden enligt 31 § LUL (dvs. där den misstänkte är , jfr avsnitt 4.3.2). Kamrarna i Bergslagen har ungdomsåklagare som hanterar ungdomsmål begångna av ung- domar mellan 15–(en kammare har ett renodlat ungdomsteam). Inom Åklagarkammare Öst har samtliga kamrar särskilt utsedda ung- domsåklagare som hanterar samtliga ungdomsärenden där den miss- tänkte är mellan 15–(på en kammare är åldersspannet 15–). På någon kammare i landet sträcker sig åldersspannet upp till 18 eller . Ingen åklagarkammare har som absolut krav att de åklagare som handlägger ungdomsärenden ska ha genomgått den vidareutbildning som tillhandhålls inom . För assistentåklagarna är hanteringen av ungdomsärenden, som framkommit även ovan, ett led i deras utbildning till att bli kammaråklagare. På de allra flesta kammare har teamledaren eller specialisten genomgått vidareutbild- ningen och stöttar och utbildar därefter de yngre åklagarna i att hand- lägga ungdomsärenden. De flesta kammare har en målsättning att alla ungdomsåklagare ska ha genomgått den nationella utbildningen på området. På grund av begränsat antal platser, begränsade möjligheter på kamrarna och med hänsyn till att de yngre åklagarna ofta roterar mellan teamen under sin utbildning, är det dock inte alla som genom- går utbildningen. När det t.ex. gäller Åklagarområde Väst har tre av kamrarna inom åklagarområdet målsättningen att de ungdomsåkla- gare som mer permanent handlägger ungdomsärenden ska ha genom- gått vidareutbildningen. På en kammare bör den ungdomsåklagare 12 Åklagarområde (fem kamrar), Åklagarområde Väst (fem kamrar), Åklagar- område Syd (sju kamrar), Åklagarområde Öst (fem kamrar), Åklagarområde Bergslagen (tre kamrar), Åklagarområde Mitt (tre kamrar) och Åklagarområde Nord (fyra kamrar). Utbildning m.m. (artikel 20) som sköter samverkan med andra myndigheter ha genomgått vidare- utbildningen. Den återstående kammaren ställer inga krav på att ung- domsåklagarna ska ha genomgått vidareutbildningen. Inom Åklagar- område Nord vill man helst att ungdomsåklagarna ska ha genomgått vidareutbildningen när det gäller två av kam- rarna. Detta är dock inte något absolut krav. Inom samtliga åklagarområden finns också områdesnätverk med ungdomsåklagare från samtliga kammare som träffas regelbundet för att sprida kunskap och erfarenhet. Det hålls också bl.a. samver- kansmöten med en eller två ungdomsåklagare ihop med företrädare för domstol, polis och socialtjänst. På dessa möten diskuteras ny praxis, handläggning i generella drag och viss utbildning sker. Varje åklagarområde har en utsedd kontaktåklagare för ungdomsbrott. Syftet med kontaktåklagarna är att de ska kunna användas som in- formationskanaler för Utvecklingscentrum eller områdes- chefen i åklagarområde Väst, som har det nationella ansvaret för ung- domsbrott. Även om områdesinterna utbildningar erbjuds enbart i ett fåtal fall så finns det även andra samarbeten av betydelse. Kontakt- åklagarna i områdena samverkar internt om olika praxisfrågor eller om hur samverkan med andra myndigheter fungerar. Kontaktåkla- garna kan också användas för att bereda olika juridiska frågeställ- ningar med bäring på ungdomsbrott. Det finns även annan mera informell samverkan av betydelse. Inom Åklagarområde Mitt har t.ex. ungdomsåklagarna kontinuerlig kontakt via mejl och telefon. I samband med att ny lagstiftning eller nya föreskrifter kommer, informeras samtliga åklagare på kamrarna på arbetsplatsträffar eller praxismöten. Ungefär en gång hålls en nationell ungdomskonferens där ungdomsåklagare bjuds in för att utbyta erfarenheter, diskutera rätts- liga frågor och praxis m.m. På detta sätt sprids kunskap vidare till övriga ungdomsåklagare. I övrigt kan nämnas att det finns ett intra- nät inom med en specifik ungdomssida där nya riktlinjer, nya lagregleringar och praxis läggs upp kontinuerligt i syfte att åklagarna på ett enkelt sätt ska kunna förkovra sig och hålla sig uppdaterade. Dessutom tillhandahåller flera promemorior och handböcker i ämnet. Även inom finns personer som är särskilt ut- sedda att hantera ungdomsärenden. Alla ungdomsärenden hanteras inte av dessa personer. Polisens utredningsarbete avseende unga lag- Utbildning m.m. (artikel 20) överträdare har dock länge varit ett prioriterat område.13 Vid samtliga lärosäten som genomför grundutbildning för polisyrket så finns kurser som tar sikte på ungdomar och unga lagöverträdare. Inom ramen för dessa kurser behandlas t.ex. ämnen som unga lagöver- trädare och , unga lagöverträdare och kriminologi, kriminologiska teorier, sociologiska bakgrundsfaktorer, lagstiftning gällande unga lagöverträdare, medling m.m. När det gäller fortbild- ning har tidigare funnits en nationell kurs som tar sikte på ungdoms- brottsutredare och som är specifikt inriktad på ämnet unga lagöver- trädare. Denna kurs är planerad att erbjudas igen. Av 25 § LUL följer att brottmål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt ska handläggas av lagfarna domare som sär- skilt har utsetts av domstolen. Det här i de fall det inte möter hin- der. Detsamma gäller i fråga om nämndemän som anlitas för tjänst- i sådana mål. I mål som rör brott på vilket endast böter kan följa får andra anlitas än dem som särskilt har utsetts. gällde att aktuella mål skulle handläggas av domare som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lag- överträdare var särskilt lämpade för uppgiften. När den tidigare gäl- lande ordningen infördes angav regeringen som motiv att det fanns en rad fördelar med att det vid domstolarna finns särskilda domare som handlägger ungdomsmål.15 En sådan domare sades få särskild kunskap och stor erfarenhet av ungdomsmål. Det ansågs beträffande sådana mål, enligt regeringen, också vara särskilt viktigt att ordföran- den strävade efter att vara klar, tydlig och pedagogisk. Vidare angav regeringen att det var av stor betydelse att såväl ordföranden som rättens övriga ledamöter var väl insatta i kriminella ungdomars pro- blem för att finna den mest lämpliga påföljden. Ytterligare en fördel med ett begränsat antal domare i ungdomsmål var enligt regeringen 13Se även t.ex. tillsynsrapport 2014:10 från dåvarande , Polisens förunder- sökningsledning i ungdomsärenden. 14Redovisningen är i delvis hämtad ur SOU 2010:44, s. 141 f. (se även där gjorda hänvisningar). I texten görs också särskilda hänvisningar till annat material. Beskrivningarna av Domstols- akademins uppdrag och Nätverket för ungdomsmål baseras på uppgifter som företrädare för och det särskilda nätverket tillhandahållit. 1994/95:12, s. 83. Utbildning m.m. (artikel 20) att det kunde vara lättare att låta dessa få särskild utbildning i frågor som har med ungdomar att göra. Dessutom framhöll regeringen fördelarna med personkontinuitet, dvs. att den unge, om han eller hon återkom efter att ha begått nya brott, mötte samma domare. De skäl som talade för att speciella juristdomare skulle handlägga ungdomsmålen gällde enligt regeringen i hög grad också i fråga om nämndemän. Det ansågs lika viktigt att dessa hade förmåga att lyssna till och förstå vad den unge sade. Den särskilda erfarenhet som kunde krävas för att avgöra frågan om påföljdsval för den unge gällde också för nämndemän.16 Något senare utvärderades den tidigare gällande ordningen.17 Det visade sig då att det hade varit mycket svårt för domstolarna att tillämpa lämplighetsrekvisitet. Regeringen ansåg därför att något särskilt lämplighetskrav inte längre borde anges i lagtexten. Där- emot fanns det, enligt regeringen, fortfarande goda skäl för viss spe- cialisering när det gäller ungdomsmål. Regeringen bedömde därför att ungdomsmålen också fortsättningsvis skulle handläggas av särskilda domare och att särskilda nämndemän skulle döma i målen. Kravet på särskild lämplighet för de lagfarna domarna och nämndemännen ersattes dock med en bestämmelse att de skulle vara särskilt utsedda av domstolen. Den nuvarande regleringen är, enligt förarbetena, följaktligen inte någon behörighetsregel utan ett sätt att markera kravet på specialisering.18 När det gäller möjligheter till utbildning m.m. så erbjuder Dom- stolsakademin kurser för ordinarie domare rörande rättsprocesser som gäller barn och unga. ansvarar för kompe- tensutveckling av domare och andra domstolsjurister som arbetar med dömande verksamhet inom domstolar. Uppdraget är att möta domstolarnas behov av juridisk utbildning och det görs på lite olika sätt. Inom det s.k. centrala utbudet erbjuder Domstols- akademin kurser inom en rad olika ämnesområden. Kursutbudet varierar och presenteras årsvis i en kurskatalog som distribueras till landets alla ordinarie domare och till dom- stolar. Om en domstol eller en enskild domare har ett utbildnings- behov som inte tillgodoses genom det centrala kursutbudet kan 16Se vid föregående not a. prop., s. 86. 2000/01: 56, s. 21 ff. 2000/01:56, s. 23. Utbildning m.m. (artikel 20) även erbjuda ekonomiskt stöd så att domstolen kan ordna en lokal eller regional utbildningsinsats. Alternativt kan en eller flera domare delta i en utbildningsinsats hos en extern ut- bildningsarrangör. I det centrala kursutbudet finns bl.a. kurser inom straffrättsom- rådet som tar upp ungdomsmål, som t.ex. kurserna ”Påföljder för unga lagöverträdare” och ”Handläggning av ungdomsmål”. Utbild- ningen riktar sig till dem som ska döma i ungdomsmålen. Kurserna tar upp de frågeställningar som är specifika vid hanteringen av ung- domsmål, som t.ex. hantering av unga, bemötande- frågor, påföljdsval och straffmätning. Även frågor om vårdnads- havares skadeståndsskyldighet berörs. I det centrala kursutbudet finns också kursen ”Barnet i rättsprocessen” som är gemensam för de båda domstolsslagen och som bl.a. tar upp frågor som blir aktuella i ung- domsmål. anordnar vidare återkommande ämnesspecifika dagar för ordinarie domare där inne- hållet varierar och fastställs kort före sista ansökningsdag för att vara så aktuellt som möjligt. För domare i allmän domstol kan särskilt nämnas Straffrättsdagar, Processrättsdagar och Familjerätts- dagar. var ett av Straffrättsdagars delteman ”Barnet i brott- målsprocessen”. Bland de nätverk för erfarenhetsutbyte som stöttar ekonomiskt finns Nätverket för ungdomsmål, som startade . I nätverket deltar domare som dömer i ungdomsmål, även om det inte är ett krav att man är särskilt utsedd enligt 25 § LUL för att få vara med. Det är nästan uteslutande tingsrätts- domare som deltar. Nätverket brukar träffas . An- talet medlemmar uppgår till 25. är den geografiska spridningen fokuserad kring , och . Nätverket är ett sätt att utveckla kompetensen hos domarna. Temat för träffarna har alltid fokus på frågor kring handläggningen av ungdomsmål. Den senaste träffen handlade bl.a. om påföljds- och åldersbestämning. Inom nätverket utbyts erfaren- heter och rättsutvecklingen diskuteras. Det kan röra sig om att olika rättsfall diskuteras och analyseras i paneldebatter. Till nät- verket bjuds också andra aktörer in för att berätta om sina erfaren- heter. Exempel på aktörer som bjudits in är företrädare för social- tjänsten samt åklagare och advokater. Utbildning m.m. (artikel 20) sedan med sig av sina erfarenheter från nätverksträffen till kolle- gorna på respektive domstol. Det finns alltså flera fördjupningsmöjligheter för de domare som hanterar ungdomsmål. Det är domstolschefen som utser de domare och nämndemän som, enligt 25 § LUL, ska döma i ung- domsmålen. JO har dock framhållit att 25 § LUL inte kan tillämpas så att man fördelar ungdomsmålen till alla domstolens domare.19 Man kan alltså inte tillämpa bestämmelsen så att alla domare som är anställda vid t.ex. tingsrätten – alltså de ordinarie domarna, de som vikarierar för ordinarie domare och de fiskaler som tjänstgör på utbildningsplatser – utses att handlägga ungdoms- mål. Däremot, fortsätter JO, framgår det varken av 25 § LUL eller av lagförarbetena hur långt den föreskrivna koncentrationen ska drivas. Ju färre domare som delar på ungdomsmålen, desto närmare till hands ligger det att säga att domstolen uppfyller lagens krav på koncentration till vissa domare. Viktigt att framhålla är avslutningsvis att de särskilda ungdoms- domarna, enligt 25 § LUL, ska döma i ungdomsmål om det inte möter hinder. Den möjlighet som lagen ger att använda sig av andra domare ska emellertid, enligt förarbetena, tillämpas restriktivt.20 Den ska tillämpas i fall där det inte är praktiskt möjligt för den särskilda domaren att själv handlägga målet, t.ex. vid sjukdom eller i semester- tider. Kriminalvården och andra myndigheter21 Under det straffrättsliga förfarandet kan ett barn även komma i kontakt med andra myndigheter. Ett barn som frihetsberövats kommer bl.a. i kontakt med Kri- minalvården. Kriminalvården arbetar aktivt med ett barnperspektiv – både när det gäller barn som själva är klienter och för barn som har föräldrar som är frihetsberövade. I Kriminalvårdens grundut- bildning får t.ex. all personal utbildning i att arbeta utifrån ett barn- perspektiv. Kriminalvården har också tagit fram en särskild hand- 19Se JO 2016/17 s. 71. 1994/95:12, s. 103. 21Redovisningen som avser Kriminalvårdens arbete bygger i huvudsak på uppgifter som företrädare för myndigheten lämnat. Utbildning m.m. (artikel 20) bok som rör myndighetens arbete med barnperspektivet.22 Syftet med handboken är att bidra till större medvetenhet, ökad tydlighet samt nationell likvärdighet i hur myndigheten förhåller sig i frågor som rör barn, t.ex. när det gäller beslutsfattande och i praktiska situationer där barn berörs. Samtliga verksamhetsgrenar berörs av handboken. Vid alla häkten, anstalter och frivårdskontor finns vidare särskilt utbildade barnombud som ansvarar för frågor som rör barn- perspektivet vid verksamhetsstället. Barnombuden fungerar också som stöd till klienter som är barn eller föräldrar. Vidare är om- buden ett stöd för personalen. Barnombuden genomgår en särskild utbildning i syfte att säkerställa att ombuden och ansvariga chefer har den kompetens som behövs för att stötta verksamheten så att denna kan fungera på ett sådant sätt att barns rättigheter tillgodoses. Utöver nämnda insatser så gäller för frihetsberövade barn även de särskilt framtagna klientuppdraget för unga (intagna upp till ). Syftet med detta uppdrag är att säkerställa ett nationellt enhetligt arbetssätt med målgruppen unga. Klientuppdraget ska alltså användas som utgångspunkt då barn är häktade. Kriminalvården har dessutom tagit fram en checklista som ska användas när barn häktas. Det åligger respektive häkte att se till att det finns lokala rutiner som innebär att klientuppdragen samt checklistan följs. Annan myndighetsutövning av stor betydelse för barn som är misstänkta eller tilltalade bedrivs av . Polisen har, som framkommit, t.ex. skyldighet att genast underrätta socialnämnden när någon som inte fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Företrädare för ska i sådana situationer även närvara vid polisförhör om det är möjligt och kan ske utan men för utredningen. Anledningen till att de involveras i denna typ av straffrättsliga förfaranden är bl.a. deras kompetens- område när det gäller barn och barns rättigheter. Inom socialtjäns- ten finns t.ex. flera socionomer som är specialiserade på frågor som rör ungdomar som begår brott. 22 – för arbetet med barnperspektivet (2016:4). Utbildning m.m. (artikel 20) Misstänkta och tilltalade barn biträds i majoriteten av fall av offentliga försvarare som oftast är advokater. Redan det förhållandet att en advokat är ledamot av innebär att personen i fråga har undergått en lämplighetsbedömning.23 Enligt 21 kap. 5 § RB ställs också ett allmänt lämplighetskrav på den advokat som ska förordnas till offentlig försvarare (se även t.ex. avsnitt 6.7). Några särskilda lämplighetskrav för att få vara försvarare för barn finns dock inte. Införandet av sådana krav har visserligen tidigare varit uppe till förslag.24 Regeringen framhöll att det är angeläget att försvarare har erforderliga kunskaper om ungdomsmål och utför sin uppgift på ett för den unge pedagogiskt och tydligt sätt. Det allmänna lämp- lighetskrav som ställs på den advokat som ska förordnas till offentlig försvarare har dock ansetts vara tillräckligt. Därutöver tas frågor som rör barn i rättsprocessen upp i flera av de kurser som Advokatsam- fundet tillhandahåller, bl.a. i dem som behandlar brottmålsprocessen. Ledamöter av är också föremål för ett särskilt krav på årlig vidareutbildning. verkar även i övrigt för spridning av kunskap om dylika frågor. Det finns flera initiativ i det svenska samhället som går ut på att stödja barn och upprätthålla deras rättigheter. Frågor som berör barn som misstänkta eller tilltalade är i högsta grad relevanta i flera sådana arbeten. Initiativen är dock många och det går inte att, i detta sammanhang, ge annan än en mycket kortfattad beskrivning. Dock går det knappast att tala om utbildning av personer som arbetar med ärenden som involverar barn utan att nämna Barnom- budsmannens verksamhet. är en statlig myn- dighet med uppdrag att företräda barns och ungas rättigheter utifrån barnkonventionen.25 har således en viktig roll när det gäller att sprida kunskap och tillhandahålla information om barns rätt, bl.a. om misstänkta och tilltalade barns rättigheter. 23Se även redovisningen i SOU 2004:122, s. 238 ff. 2005/06:165, s. 113 f. 25Informationen är hämtad från . Utbildning m.m. (artikel 20) sådant arbete är t.ex. årsrapporten , Från insidan, barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte, som närmare berörts i av- snitt 10.4.2. bevakar hur efterlevs i samhället och driver på genomförandet i kommuner, lands- ting och statliga myndigheter. arbetar också aktivt med att följa upp utvecklingen på olika områden där det t.ex. konstaterats brister. lämnar över en rapport till regeringen som omfattar analyser och rekommendationer till förbättringar för barn och unga. I sin roll som kunskapsspridare får också särskilda uppdrag från regeringen.26 Till detta kommer de flera ideella organisationer som existerar. Bland dessa kan nämnas (Barnens rätt i samhället) och Rädda barnen. Flera av de ideella organisationer som bedriver stödverk- samhet för barn och unga är också delvis offentligt finansierade. 13.4.1Ytterligare krav på utbildning när det gäller myndigheterna i rättskedjan m.m.? Bedömning: Svensk rätt uppfyller de krav som direktivet ställer när det gäller utbildning av de yrkeskategorier som hanterar barn i ett straffrättsligt förfarande. Direktivets bestämmelser om utbildning/särskild kompetens m.m. får sägas syfta till att öka förståelsen för de svårigheter barn ställs inför när de är misstänkta eller tilltalade för brott. På så sätt kan misstänkta och tilltalade barns behov tydliggöras och tillgodoses på ett bättre sätt. På samma gång ökar utbildning medvetenheten om barns rättigheter, något som är av grundläggande betydelse. Barnens rättigheter som misstänkta eller tilltalade i ett straffrättsligt för- farande får därmed ett större genomslag. 26 Se t.ex. Regeringsbeslutet i ärende Ku2016/02294/D som gäller upp- drag till att öka kunskapen om barns upplevelser av våldsbejakande extremism och terrorism. Utbildning m.m. (artikel 20) Det är ur den synvinkeln som direktivets krav på specialisering och tillgång till särskild utbildning ska läsas. Utbildning och kom- petens är alltså av väsentlig betydelse för att direktivets resultat ska uppnås. är det viktigt att komma ihåg att direktivet inte tar sikte på att påverka domstolars och andra myndigheters obero- ende. Hur myndigheter organiseras och vilka kompetenser som kan krävas av de yrkesverksamma är i grunden en nationell angelägen- het. Direktivet talar därför om att personal vid brottsbekämpande myndigheter och vid häkten som hanterar ärenden som inbegriper barn ska få särskild utbildning.