sou · H5B363 · 2017-06-29 00:00:00 — Det har bl.a. förts fram att upplysningsplikter i sig inte är oförenliga med europarättens krav, och att myndigheterna behöver kunna inhämta uppgifter för genomförande av tillsynsuppdraget. Istället har myn- digheternas möjligheter att förena sådan informationsinhämtning med vite begränsats. På så vis begränsas tvånget som utövas när de kräver in upplysningar. Den enskilde ”tvingas” inte inkriminera sig själv. 62 L (2015–2016) Endringer i forvaltningsloven mv. (administrative sanksjoner mv.) Inom skatterätten gäller ett förbud mot att förena ett föreläggande med vite när det riktas mot en skattskyldig som är misstänkt för brott och innebär att de tvingas medverka i straffpro- cessen mot honom. stadgas vitesförbudet i skatteförfarande- lagen (2011:1244) 44 kap. 3 §. Regeln har sedan införandet fått en vidare tillämpning, också på andra sorters avgifter, och den inne- håller nu också ett förtydligande att vitesförbudet gäller även i rela- tion till företag. Rekvisitet om misstanke om brott för tillämpning av vitesförbudet, har i praxis formulerats som när det finns ”anled- ning anta”.38 Liknande vitesförbud återfinns också i regelverk på andra områden, t.ex. tullagen (2016:523) 7 kap. 6 §. Frågan om in- förande av vitesförbud har berörts i tidigare utredningar, bl.a. i Miljöbalkskommittens betänkande . Som ovan beskrivits ansåg kommittén det inte lämpligt att specialreglerad sådant vites- förbud i . Självinkrimineringsskyddet borde enligt ut- redningen regleras generellt. Också senare utredningar har varit inne på frågan om allmän reglering av självinkrimineringsskydd, men ännu har ingen sådan reglering föreslagits. Så sent som inne- varande år avfärdades frågan om fler vitesförbud för att säkerställa förenlighet med europarätten, eftersom att svenska myndigheter utvecklat en praxis som innebär att enskildas rätt i tillräcklig mån tas tillvara.39 På miljörättens område finns vägledande praxis från i målet MÖD 2004:64, rörande tillsynsmyndig- hetens förelägganden om inkommande upplysningar som innebar att en verksamhetsutövare förpliktades inkriminera sig själv i en pågå- ende brottsutredning. I domskälen kan vi ana en ovan beskriven helhetsbedömning av den aktuella rättighetsinskränkningen. Dom- stolen argumenterar för att de aktuella uppgifterna behövs för till- synen och att föreläggandet inte förenats med vite. Domstolen noterar också de aktuella upplysningarnas karaktär av fakta, till skill- nad från uttalanden som innebär erkännande om skuld. Samman- fattningsvis anses föreläggandet om inkommande med upplysningar förenligt med EKMR artikel 6. Detta har tolkats som att tillsyns- myndigheterna ska vara försiktiga med att förena upplysningskrav med vite då det kan komma att innebära självinkriminering. 38RÅ 2007 ref 23 och RÅ 2007 not 84. 39SOU 2017:17 s. 131. Ett vitesförbud kan verka som ett bättre övervägt sätt att säker- ställa självinkrimineringsskyddet, genom att man inte tvingar den enskilda att föra bevisning mot sig själv. Det blir mer tydligt och konkret för en tillsynsmyndighet vad de inte får göra. Å andra sidan missar kanske ett vitesförbud den i europarätten förespråkade helhetsbedömningen. I vissa fall kan vitesförelägganden vara högst motiverade för att säkerställa de viktiga syftena med tillsynen, lik- som i O’Halloran och Francis-målet, eller inom ramen för Kom- missionens konkurrenstillsyn. Det har också framförts kritik om att det för den enskilde inte är lika klart att de inte är tvungna att efterfölja myndighetens krav att lämna inkriminerande information, enbart för att föreläggandet inte är förenat med vite. Det har därför diskuterats om myndigheten också skulle ha en plikt att informera den enskilde om rätten att vara passiv i relation till myndighetens krav. Sådana informationsplikter har dock inte införts.40 Mer flexibla skyddsmekanismer – tillsynsplikt och informationsplikt Om vi återgår till de norska och danska lagförslagen så kan vi notera att båda också innebär särskilda förpliktelser för tillsynsmyndig- heterna att informera om rätten att vara passiv. Den danska regler- ingen av självinkrimineringsskyddet innehåller också en plikt att ”vejlede” den misstänkte om dennes sådana rätt. I det norska för- slaget ingick också en sådan regel. Denna valde departementet att behålla och föra fram i propositionen. Regeln ska införas i forvalt- ningsloven § 53. Plikten innebär inte att myndigheten måste väg- leda om utsträckning och omfattning av rätten att vara passiv i det enskilda fallet, utan närmast bara att göra den enskilde medveten om det kan aktualiseras sådan rätt. I propositionen framförs också att en annan central funktion för vägledningsplikten är myndig- heten på så vis kommer att överväga om och i vilken utsträckning de enskilde faktiskt kan ha en rätt att vara passiv, och att de då kan anpassa förfarandet därefter. Departementet tror också att regler- ingen kan leda till framtida lagberedningar finner anledning att specialreglera frågan inom vissa ärendetyper. På dessa vis menar 40 Se SOU 2017:17 s. 130–131, med hänvisning till bl.a. prop. 2001/02:25 s. 349 och prop. 2002/03:106 s. 334. man att tillsynsmyndighetens informationsplikt kan komma att bidra till skyddet mot självinkriminering.41 I sammanhanget bör noteras att de norska och danska tillsyns- myndigheterna generellt sett har ett mer omfattande myndighetsskön när det gäller att avgöra lämplig åtgärd och sanktion i ett tillsyns- ärende. På så vis kan en tillsynsmyndighet, t.ex. inom livsmedels- kontrollen, välja att prioritera uppgiften att åtgärda en farlig situation, som när det är fara för människors liv och hälsa. Om de behöver kräva in upplysningar för att få tillräckligt underlag för åtgärdandet så kan de välja att göra det även om det innebär att de som är skyldiga till den allvarliga faran i ett senare skede inte kan påföras sanktioner. De kan nämligen välja att avstå från möjligheten att initiera en straffprocess för att undvika brott mot självinkrimineringsskyddet och rätten till rättvis rättegång. De svenska miljötillsynsmyndig- heterna har både anmälnings- och sanktionsplikt. De ska anmäla misstankar om brott och de ska besluta om sanktionsavgifter när de konstaterat sådana överträdelser för vilka föreskrivs miljösanktions- avgift. Sådana överträdelser upptäcks oftast också i tillsynen och polis och åklagare är beroende av tillsynen för att kunna upptäcka och beivra miljöbrott. Dessa tillsynsplikter har ansetts mycket viktiga och även effektiva i säkerställandet av tillsynens och sanktionssystemets genomförande. I undersökning av skyddet mot självinkriminering i kan vi dock fundera på om tillsynsmyndighetens olika förpliktelser att anmäla, besluta om sanktioner eller vidta andra åtgärder kan försvåra genomförandet av tillsynens uppgifter och skydd av den enskildes rätt till rättvis rättegång. Det bör kanske diskuteras ifall vissa säkerhetsventiler kan vara motiverade, för att ge tillsyns- myndigheten möjligheten att backa från en straffprocess ifall de märker att de upplysningar de genom rättsligt tvång krävt in från den tillsynade utgör avgörande bevis för åtal mot denne. På så vis kan man också undvika en alltför vid säkerhetsmarginal för själv- inkrimineringsskyddet, och därigenom försvåra tillsynen. Om myn- digheten dessutom förpliktas att informera om den potentiella rätten att vara passiv så kan det initiera myndighetens egna överväganden om rättighetsskyddet och anpassning av tillsynsförfarandet med hänsyn till detta. 62 L (2015–2016) s. 140–141. Ändringen är antagen av Stortingen men har inte trätt i kraft ännu (uppgift ). Närmast planerade tidpunkt för ikraftträdande är . Användning av framtvingade självinkriminerande uppgifter i straffprocess? Som tidigare nämnts innebär upplysningsplikterna, eller tillsynens krav på upplysningar från enskilda, inte i sig självt någon kränkning av den enskildes rättigheter. Det är användningen av sålunda in- hämtad inkriminerande bevisning i en straffprocess mot den enskilde själv som kan innebära en kränkning av rätten att slippa inkriminera sig själv i en rättvis rättegång. Därför kan det också vara intressant att diskutera möjligheten att skydda den enskildes rättigheter genom begränsning av användningen av sådan bevisning, alltså den sista och ganska avgörande principen för bedömningen av rättighetsskyddet enigt praxis. Sådana begränsningar skulle kunna garantera ett skydd mot självinkriminering och därigenom på ett av- görande sätt kunna innebära en effektiv skyddsmekanism för att säkerställa skyddet av den enskildes rätt till rättvis rättegång. Europarätten reglerar inte direkt frågan om vilken bevisning som är tillåten eller inte. har framfört att även om artikel 6 garanterar rätten till rättvis rättegångsprocess så föreskriver den inga regler om tillåtlighet av bevisning i sig. Detta anses främst vara en nationellrättslig angelägenhet.42 Europakonven- tionen ställer alltså inte upp några särskilda krav på bevisregler, utan bara att rättvis rättegång i sin helhet garanteras. Fri bevisföring är dock en grundläggande princip i svensk pro- cessrätt, liksom i många andra länder, t.ex. . Principen innebär att parterna i en rättegång får åberopa all bevisning som de kan och vill föra fram och att domstolen är fria i sin värdering av bevisningen. I domstolspraxis kan vi se ett visst, men mycket begränsat, utrymme för undantag från denna princip, t.ex. i fall gällande brottsprovoka- tion med inslag av mycket grova hot. I någon mån kan också bevis- värderingen och även straffmätning påverkas av invändningar gäl- lande bevisningens lämplighet, att den inhämtats på olaglig väg eller på ett sätt som inskränker mänskliga rättigheter.43 I grunden lutar man sig dock starkt på principen om fri bevisvärdering och det ligger 42 Se Jalloh mot , Schenk mot , dom av , p. 45–46, och Teixeira de mot , dom av , p. 43 Se NJA 2011 s. 638, samt kommentar i , Otillbörlig bevisprovokation tillmäts betydelse som billighetsskäl JT 2011/12 s. 916–925, se s. 922–923. inte nära till hands att föreslå begränsningar i denna princip så länge den inte anses strida mot europarättsliga krav om rättvis rättegång. Sammanfattningsvis betonas i nyare praxis från att självinkrimineringsskyddet inte utgör en absolut rätt utan att den kan vara föremål för inskränkningar. Det utgör inte heller någon självständig rättighet utan är en del av rätten till rättvis rätte- gång. I bedömning av inskränkningarnas förenlighet med EKMR ska man se till om processen i sin helhet varit rättvis. Bedömningen sker, enligt i praxis utformade kriterier, med beaktande av graden och karaktären av tvång, processuella skyddsmekanismer och hur bevis- ningen kommit till användning i straffprocessen. Det sker också en avvägning mot bakomliggande allmänna intressen för regleringen och tillsynen. Sammanfattningsvis har rättsläget utvecklats så att myndig- heters möjligheter att kräva upplysningar har fått ett tydligt etablerat utrymme inom ramen för EKMR och rätten till rättvis rättegång, även i fall där brottsanklagelse föreligger. Användningen av sålunda inhämta självinkriminerande bevisning kan visserligen komma att innebära en kränkning av rätten till rättvis rättegång, men detta kan man egentligen inte bedöma innan straffprocessens slutskede. Bedöm- ningen gäller om rättegången i sin helhet varit orättvis. För tillsyns- myndigheten kan det vara svårt att förutse sådan helhetsbedömning. Uppgiftsplikter strider inte heller i sig självt inte mot EKMR. In- hämtandet av upplysningar och användning av sålunda inhämtad be- visning i en efterföljande straffprocess behöver dock kringgärdas av olika processuella rättssäkerhetsgarantier och skyddsmekanismer för att kunna legitimeras genom nämnda helhetsbedömning. Det kan därför vara värdefullt och behövligt att diskutera lämpliga sådana mekanismer för att upprätthålla rätten till rättvis rättegång, inte minst i miljörättslig kontext. Detta kan innebära generell reglering av en rätt att vara passiv, begränsning av tillsynsmyndigheters befogenheter vis misstanke om brott, eller förbud att förena krav på upplysningar med vite. Det kan också handla om säkerställande av vissa straffproces- suella rättssäkerhetskrav också inom ramen för förvaltningsmyndig- heternas befogenheter och handläggning, eller t.o.m. begränsningar i användningen av bevisning som inhämtats genom upplysningsplikter. –en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. 2.Kraftsamling för framtidens energi. 3.Karens för statsråd och statssekreterare. 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. 7.Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål. 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. 9.Det handlar om oss. –unga som varken arbetar eller studerar. 10.Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. Volym 1 och 2. 12.Att ta emot människor på flykt. 13.Finansiering av infrastruktur med privat kapital? 16.Sverige i –2014. 17.Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. 18.En nationell strategi för validering. 19.Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan för unga arbetslösa. 20.Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till högskoleutbildning. Nationell kvalitetsplan för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. 22.Från värdekedja till värdecykel – så får en mer cirkulär ekonomi. 24.Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? 25.Samlad kunskap – stärkt handläggning. På användarnas villkor. 27.Vissa frågor inom fastighets- och stämpelskatteområdet. 28.Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. 30.En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. –stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta lösningar. 33.Stärkt ställning för hyresgäster. 34.Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystem- tjänster, som behovet av markexploatering tillgodoses. 35.Samling för skolan. Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. 36.Informationssäkerhet för samhälls viktiga och digitala tjänster. –förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. 38.Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds förordning. 40.För dig och för alla. 41.Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. 42.Vem har ansvaret? 43.På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörj- ningen. 44.Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. 45.Ny lag om företagshemligheter. 46.Stärkt ordning och säkerhet i domstol. 47.Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. 48.Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. 49.EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. 50.Personuppgiftsbehandling för forskningsändamål. 51.Utbildning, undervisning och ledning – reformvård till stöd för en bättre skola. 52.Så stärker vi den personliga integriteten. 53.God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. 54.Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. 55.En ny kamerabevakningslag. 56.Jakten på den perfekta ersättnings modellen. Vad händer med med arbetarnas handlingsutrymme? 57.Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. 58.Amerikansk inresekontroll vid utresa från – så kan avtalen genom- föras. 59.Reglering av alkoglass m.fl. produkter. Förslag för en stärkt minoritetspolitik. 61.Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott. 62.Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s Fud-program 2016. – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. Uppdrag: Samverkan. Steg på vägen mot fördjupad lokal samverkan för unga arbetslösa. Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? Ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö. Karens för statsråd och statssekreterare. [3] Vägskatt. Volym 1 och 2. Finansiering av infrastruktur med privat kapital? På användarnas villkor. Vissa frågor inom fastighets- och stämpel- skatteområdet. En omreglerad spelmarknad. Del 1 och 2. Kvalitet i välfärden – bättre upphandling och uppföljning. Jakten på den perfekta ersättningsmodel- len. Vad händer med medarbetarnas handlingsutrymme? Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål. Att ta emot människor på flykt. Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. [31] Stärkt ställning för hyresgäster. Informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds förordning. Meddelarskyddslagen – fler verksam- heter med stärkt meddelarskydd. Ny lag om företagshemligheter. [45] Stärkt ordning och säkerhet i domstol. [46] Så stärker vi den personliga integriteten. [52] En ny kamerabevakningslag. Lag om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen. Amerikansk inresekontroll vid utresa från – så kan avtalen genomföras. Villkorlig frigivning – förstärkta åtgärder mot återfall i brott. Förslag för en stärkt minoritetspolitik. Kraftsamling för framtidens energi. Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. Från värdekedja till värdecykel – så får en mer cirkulär ekonomi. – stärkt konkurrenskraft med kemikaliesmarta lösningar. Ekologisk kompensation – Åtgärder för att motverka nettoförluster av biologisk mångfald och ekosystemtjänster, sam- tidigt som behovet av markexploatering tillgodoses. Vem har ansvaret? yttrande över SKB:s Fud-program 2016. – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet. – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. för vård och omsorg om äldre personer. Del 1 och 2. Samlad kunskap – stärkt handläggning. [25] För dig och för alla. På lika villkor! Delaktighet, jämlikhet och effektivitet i hjälpmedelsförsörjningen. Nästa steg på vägen mot en mer jämlik hälsa. Förslag för ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. Kunskapsbaserad och jämlik vård. Förutsättningar för en lärande hälso- och sjukvård. God och nära vård. En gemensam färdplan och målbild. Reglering av alkoglass m.fl. produkter. Det handlar om oss. – unga som varken arbetar eller studerar. Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. [10] En nationell strategi för validering [18] Tillträde för nybörjare – ett öppnare och enklare system för tillträde till hög skoleutbildning. Samling för skolan. Nationell strategi för kunskap och likvärdighet. Entreprenad, fjärrundervisning och distansundervisning. EU:s dataskyddsförordning och utbildningsområdet. Utbildning, undervisning och ledning – reformvård till stöd för en bättre skola. Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasiet. i –2014.