sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — I förarbetena till de nuvarande reglerna har konstaterats att insyns- instresset för en uppgift om den enskildes identitet då generellt sett måste anses mindre än senare under processen.11 Sekretessintresset och skyddet för den personliga integriteten anses alltså väga för- hållandevis tungt.12 När domstolen skiljer målet ifrån sig måste dock sekretessfrå- gan prövas slutligt. Då är det som regel inte längre möjligt att före- skriva att den tilltalades identitet ska omfattas av sekretess, även om denna är ung. Detta innebär dock inte att den unge helt saknar skydd för sin personliga integritet när målet är avgjort. Domstolen kan i vissa fall förordna om fortsatt sekretess beträffande vissa upp- gifter (t.ex. när det gäller uppgifter i läkarutlåtanden och dylikt). Sekretess gäller t.ex. också fortsättningsvis hos en domstol för upp- gift i bild som ingår i en bild- och ljudupptagning av ett förhör som hållits i domstol, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men, se 43 kap. 4 § OSL. Den svenska tryck- och yttrandefrihetsregleringen är slutligen av betydelse. Denna garanterar mediernas oberoende i förhållande till staten. I finns emellertid en omfattande självreglering på området. , Svenska Journalistför- bundet, , Tidskrifter, , och Utbildningsradion AB har gemensamt utarbetat de pressetiska reglerna ”Etiska regler för press, radio och TV”. I reglementet föreskrivs bl.a. att en jour- nalist noga ska överväga publicitet som kan kränka privatlivets helgd och att man ska avstå från sådan publicitet om inte ett uppenbart all- 2015/16:144, s. 25. 12Se vid föregående not a. prop., s. 25 som i sin tur hänvisar till prop. 2003/04:93, s. 65 och till JO 2004/05, s. 42. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … mänintresse kräver offentlig belysning, se punkten 7. I punkten 15 föreskrivs att man noga ska överväga konsekvenserna av en namn- publicering som kan skada människor och att man bör avstå från sådan publicering om inte ett uppenbart allmänintresse kräver att namn anges. och Allmänhetens Pressom- budsman behandlar ärenden som gäller tillämpningen av de etiska reglerna när det gäller tryckta periodiska skrifter och vissa internet- publiceringar. I fråga om eventuella avsteg från etiska normer i radio- eller tv görs kontrollen av den statliga och tv. I bilagan till sändningstillståndet för Televisions AB13 anges att den enskildes privatliv ska respekteras i programverk- samheten om inte ett oavvisligt allmänt intresse kräver annat. Mot- svarande bestämmelse finns i bilagorna till sändningstillstånden för och Utbildningsradion AB.15 Bestämmelsen är avsedd att ge skydd för den personliga integriteten och tillämpas även vid namnpublicering i samband med brott eller misstanke om brott. får endast pröva frågor om intrång i en enskilds privatliv om det finns ett skriftligt medgivande från den berörda per- sonen, se 16 § i förordningen (2010:1062) med instruktion för Myn- digheten för radio och tv. Bedömning: Det behövs inte några särskilda åtgärder för att leva upp till direktivets krav i artikel 13 på en snabb och omsorgsfull handläggning i de straffrättsliga förfaranden där barn och unga är misstänkta eller tilltalade. För att garantera barns och ungas rätt till skydd av privatlivet i enlighet med vad som framgår av artikel 14 krävs inte heller någon författningsändring eller annan åtgärd på det övergripande planet (se även avsnitt 8.4). Fokus bör i stället läggas på att säkerställa att svensk rätt uppfyller direktivets mera specifika krav. 13Regeringsbeslut 83, , Ku2013/2083/MFI (delvis), Ku2013/2310/MFI (del- vis), Ku2013/2525/MFI. 14Regeringsbeslut 82, , Ku2013/2083/MFI(delvis), Ku 2013/2310/MFI och Ku2013/2524/MFI. 15Regeringsbeslut 84, , Ku2013/1662/MFI, Ku 2013/2083/MFI (slutlig), Ku2013/2310/MFI (delvis) och Ku2013/2526/MFI. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … Svensk rätt omfattar det barnperspektiv som bl.a. kom- mer till uttryck i artikel 13 i direktivet. Genomgången ovan visar att det finns rättigheter som garanterar en snabb och omsorgsfull hand- läggning av mål där barn eller unga är misstänkta eller tilltalade. Vidare finns det regler som är ämnade att tillvarata barns speciella behov. För att garantera dessa övergripande krav på handläggningen krävs det således inte några särskilda åtgärder för att uppfylla direk- tivet. Artikel 2.3, som säger att direktivet i vissa fall ska kunna till- lämpas även efter att en person som är misstänkt eller tilltalad fyllt leder inte till några andra överväganden. Kravet på en skynd- sam och omsorgsfull handläggning slår igenom i tillräcklig omfatt- ning även när det gäller personer mellan 18–. Vi gör samma bedömning när det gäller den övergripande rätten till skydd av privatlivet (artikel 14.3 som gäller rätten till skydd av privatliv i fråga om den ljud- och bildupptagning av polisförhör m.m. som direktivet förutser behandlas dock inte i detta sammanhang utan mera ingående i kap. 8, se mer specifikt avsnitt 8.4). Vad gäller rätten till skydd av privatlivet under förundersökningen finns som nämnts bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen som kan tillämpas även i fråga om en misstänkts eller tilltalads personliga för- hållanden m.m. Också på rättegångsstadiet finns möjligheter att ta hänsyn till den tilltalades personliga integritet, bl.a. genom att rätten som ett undantag från förhandlingsoffentligheten kan förordna om stängda dörrar. Lagenliga möjligheter står också till buds för att hindra spridning av bildmaterial från rättegångsförhandlingen. Även den själv- reglering som medierna omfattas av får anses tillfyllest.16 får alltså anses uppfylla direktivets krav när det gäller dessa grundläggande principer. Däremot sönderfaller direktivet, som framkommit, i flera mer specifika krav, som samtliga syftar till att upprätthålla barnperspektivet i ett straffrättsligt förfarande eller för- farande enligt en europeisk arresteringsorder. Dessa gäller bl.a. biträde av försvarare och rätt till rättshjälp, barnets rätt till en individuell be- dömning, särskilda bestämmelser gällande frihetsberövande av barn och unga, ljud- och bildinspelningar av förhör, särskilda regler om rättegången i domstol och bestämmelser om rätt till information. 16 En liknande bedömning gjordes vid genomförandet av EU:s brottsofferdirektiv, se t.ex. Ds 2014:14, s. 181. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … Fokus måste därmed läggas på att gå igenom svensk rätt och analysera denna så att det säkerställs att det, på sätt direktivet för- utser, finns förutsättningar att upprätthålla barnperspektivet, dvs. barnets bästa, under hela det straffrättsliga förfarandet samt i för- faranden enligt en europeisk arresteringsorder. Våra överväganden och förslag beträffande direktivets mer specifika krav redovisas i det följande. Förfaranden enligt en europeisk arresteringsorder be- handlas i ett särskilt kapitel, kap. 14. och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) 6.1Om biträde av försvarare och rätt till rättshjälp Ett grundläggande led i särbehandlingen av barn i ett straffrättsligt förfarande är att se till att de kan utöva sitt försvar. På så sätt ges förutsättningar för att de också effektivt ska kunna delta i ett straff- rättsligt förfarande. De rättigheter som direktivet omfattar bygger som framkommit på att barn är mer sårbara – och därmed även mera utsatta – än vuxna i egenskap av misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden. Deras erfarenheter av rättssystemet är oftast begränsade och det kan vara svårare för barn att förutse konsekvenserna av sina handlingar.1 Framför allt är de inte heller alltid medvetna om vilka ovillkorliga rättigheter de har i ett förfarande. I direktivet framhålls vikten av att barn ska garanteras förutsättningar för att fullt ut förstå och kunna följa straffrättsliga förfaranden. En av de rättigheter som, en- ligt direktivet, ska aktualiseras tidigt för ett barn som är misstänkt eller tilltalat för brott är därför att han eller hon får en försvarare. Direktivet kräver också att medlemsstaten kan bevilja rättshjälp för barn som är misstänkta eller tilltalade för brott. Som t.ex. ECBA, , har påtalat finns det stora risker 1 Se t.ex. resonemanget i kommissionens konsekvensbedömning inför arbetet med barn- rättsdirektivet, Commission Staff Working Document. Accompanying the document Proposal for a directive of Parliament and of safeguards for children suspected or accused in criminal proceedings, , SWD (2013) 480 final, avsnitt 4.2.2 c), med där gjorda hänvisningar bl.a. till , och , , Vulnerable Defendants in the Criminal Courts: a review of provision for adults and children, Prison Reform Trust (2009), s. 34. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) för att barnets rättigheter annars går förlorade, något som kan leda till felaktigheter både processuellt och materiellt.2 Bestämmelser som tar sikte på barns rätt till försvarare är för övrigt, , en grundpelare både i unionsrätten och i andra internationella normer. Artikel 6.3 i och artik- larna 47–48 i EU:s rättighetsstadga garanterar var och en rätten till tillgång till försvarare. Så gör även EU:s försvarardirektiv.3 Av artikel 6.3 c i följer t.ex. att var och en har rätt att försvara sig genom ett rättegångsbiträde som han eller hon själv utsett. När den misstänkte saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde ska han eller hon, enligt europakon- ventionen, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar. anser att tillgången till försvarare är en hörn- sten för rätten till en rättvis rättegång; personer som anklagas för brott har rätt till försvarare från de första stadierna av polisutred- ningen. När det gäller frågan om den misstänkte eller tilltalade har haft faktisk tillgång till försvarare har domstolen gjort en striktare bedömning när barn är involverade.4 Domstolen har vid flera till- fällen understrukit vikten av att ett barn som är misstänkt eller till- talat har en försvarare närvarande vid förhör och andra utrednings- åtgärder. Det finns flera rättsfall från som handlar om att förhör med barn hållits utan försvarare. Av dessa framgår att om uttalanden gjorts utan att försvarare varit närvarande och sedan lagts till grund för en fällande dom kan detta, beroende på omstän- digheterna i övrigt, utgöra en kränkning av rätten till en rättvis rätte- gång. Ett sådant exempel utgör fallet Salduz mot Turkiet.5 Salduz 2Se t.ex. yttrande av som bifogats till bilaga 2 i kom- missionens konsekvensbedömning Commission Staff Working Document. Accompanying the document Proposal for a directive of Parliament and of safeguards for children suspected or accused in criminal proceedings, 27november 2013, SWD (2013) 480 final. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /48/EU av om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberö- vande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövande. 4Se även redovisningen i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter, som utarbetats gemensamt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) och tillsammans med , s. 214 f. 5Europadomstolens dom , se även resonemanget i JO 2012/13 s. 106 ff., (särskilt s. 114 f.) med där gjorda hänvisningar. Referatet i denna framställning är i huvudsak hämtat därifrån. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) greps av turkisk polis misstänkt för att ha deltagit i en olaglig demon- stration till stöd för en i förbjuden organisation och för att ha hängt upp en olaglig banderoll på en bro. Han upplystes inled- ningsvis om sin rätt att inte säga något, varvid det framgick att han senare skulle få möjlighet att biträdas av advokat. I de förhör med polisen som följde var han dock inte biträdd av försvarare, men gjorde ett antal medgivanden som han senare visserligen tog tillbaka. Han dömdes dock till ett längre fängelsestraff och domen kom i väsentlig mån att grundas på de inledande uttalanden som han senare hade tagit tillbaka. När prövade målet i stor kammare kom man fram till att rätten till en rättvis rättegång hade kränkts. Av intresse i detta sammanhang är att särskilt noterade ålder, han var och dessutom frihetsberövad. Domstolen uttalade att det är av fundamental vikt att underåriga som är frihets- berövade tidigt ges tillgång till advokat. Liknande uttalanden gjordes i målet Panovits mot Cypern6. I det fallet hade en 17 åring åtalats för mord och rån. uttalade bl.a. att frånvaron av för- svarare under polisförhören hade påverkat hans möjligheter att utöva sitt försvar på ett avgörande sätt.7 I målet Adamkiewicz mot Polen8 hade en 16-åring arresterats för mordet på en 12-årig pojke. Förhör hade hållits utan att försvarare var närvarande. Den tilltalade hade inte heller informerats om sin rätt att tiga och sin rätt att inte vittna mot sig själv. fann en kränkning av artikel 6 föreligga. krav innebär att utrymmet är ytterst begrän- sat för en ung misstänkt och dennes vårdnadshavare att förfoga över frågan om försvarare bör förordnas. Att märka är dock att inte direkt resonerat utifrån något uttryckligt obligatoriskt krav på biträde av försvarare. Barnrättsdirektivet intar, ur det perspektivet, kanske något av en särställning. Tongivande för direktivet är nämligen att barn, som absolut huvudregel, alltid ska biträdas av försvarare vid förhör och andra liknande utredningsåt- 7Rättsfallet berörs även i t.ex. kommissionens konsekvensbedömning inför arbetet med barnrättsdirektivet, Commission Staff Working document. Accompanying the document Proposal for a directive of Parliament and of safeguards for children suspected or accused in criminal proceedings, , SWD (2013) 480 final, avsnitt 4.2.2 c), Rättsfallet berörs även i vid föregående not a. konsekvensbedömning, avsnitt 4.2.2 c). Rättsfallet är bl.a. också refererat av , Hans i domar – , SvJT 2010 s. 410. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) gärder m.m. Ett barn ska alltså i princip inte självt kunna avstå sin rätt att biträdas av försvarare. 6.2Allmänt om direktivets innehåll Barnrättsdirektivet reglerar följaktligen inte endast möjligheten att ha tillgång till försvarare; det innebär också en skyldighet för med- lemsländerna att se till att barnet faktiskt biträds av försvarare. Vad som menas med biträde av försvarare framgår av direktivets ingress, beaktandesats 27. Där anges att med biträde av försvarare avses, vid tillämpningen av direktivet, rättsligt bistånd och represen- tation av en försvarare under det straffrättsliga förfarandet. Således bör biträde av försvarare tolkas som ett, för direktivet, autonomt begrepp. Därmed säkras också bestämmelsernas syfte – dvs. att säkra att barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden de facto biträds av försvarare. Bestämmelserna som behandlar barns rätt till biträde av försvarare får sägas vara en av direktivets viktigaste grundpelare. Regleringen som tar sikte på barn rätt till försvarare har i övrigt, till övervägande del, utformats med EU:s försvarardirektiv som förebild. Förhållandet mellan det nu aktuella barnrättsdirektivet och EU:s försvarardirek- tiv behandlas närmare i ingressen, beaktandesats 26. Beaktande- satsen är något svår att ta till sig. Dess innebörd får dock uppfattas vara att det ena direktivet inte ska begränsa tillämpningen av det andra och vice versa. Direktiven kompletterar således varandra. Barn som är misstänkta eller tilltalade garanteras därmed rättigheter enligt båda direktiven. I barnrättsdirektivets artikeltext regleras biträde av försvarare i artikel 6. Bestämmelsen kompletteras av artikel 18 som handlar om rätt till rättshjälp. Bestämmelserna i direktivet kan sägas aktualisera flera olika aspek- ter. En första är vad som avses med försvarare – eller vilka personer som omfattas av detta begrepp. Den andra är kravet på obligatoriskt försvararbiträde och möjligheterna att göra undantag – hit hör även frågor om rättshjälp. Den tredje är tidpunkten för när biträde av försvarare ska inträda. Den fjärde aspekten gäller omfattningen av försvararbiträdet och den femte rätten till konfidentialitet. Den sjätte och mest övergripande aspekten aktualiseras som en följd av direk- Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) tivets specifika krav. Den gäller frågan om det behövs några ytter- ligare åtgärder för att garantera ett effektivt försvar i den svenska rättsordningen – allt i syfte att förstärka direktivets genomslag. Nedan redovisas dessa olika aspekter var för sig. Därefter följer ett avsnitt där övriga frågor av betydelse tas upp. 6.3Vem omfattas av begreppet försvarare enligt direktivet? Både EU:s försvarardirektiv och denna del av barnrättsdirektivet syftar till att garantera ett effektivt försvar. Barnrättsdirektivet ställer dock inte några krav på kvalifikationer för vem som kan uppträda som försvarare. Det gör för övrigt inte heller EU:s försvarardirektiv. Däremot omfattar försvarardirektivet en definition av försvarare. I försvarardirektivet definieras försvarare som personer som enligt nationell lagstiftning är kvalificerade och berättigade, inbegripet genom ackreditering från ett auktoriserat organ, att tillhandahålla juridisk rådgivning och rättsligt bistånd till misstänkta eller tilltalade.9 Den tolkningen bör även appliceras på barnrättsdirektivet. Vidare görs i båda direktiven uttalanden som ger viss ledning om när en försvarares agerande innebär att direktivets skyldigheter inte gäller. Både försvarardirektivet och barnrättsdirektivet anger att brottslig verksamhet från en försvarares sida inte bör anses som legi- timt bistånd till misstänkta eller tilltalade inom ramen för respektive direktiv.10 6.3.2Huvuddragen enligt gällande rätt Den svenska rättsordningen bygger på att en person som är miss- tänkt för brott alltid har rätt att biträdas av försvarare, vid talans förberedande och utförande. Den rättigheten gäller utan undantag – det rör sig alltså om en ovillkorlig rätt för den brottsmisstänkte. 9Se försvarardirektivets ingress, beaktandesats 15. 10Se ingresserna till respektive direktiv; beaktandesats 33 i båda direktiven. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) Bestämmelserna om försvarare finns bl.a. i 21 kap. RB. Bestäm- melserna skiljer mellan privata och offentliga försvarare. En privat försvarare utses av den misstänkte. Är den misstänkte under utses försvararen av vårdnadshavaren. Om den misstänkte har ett rättegångsombud, anses ombudet som försvarare. Offentlig försva- rare utses av domstol. Regler om när en sådan offentlig försvarare ska förordnas finns bl.a. i 21 kap. 3 a § RB. För unga lagöverträdare finns en särskild reglering gällande offentliga försvarare i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Enligt 24 § i den lagen ska försvarare förordnas för en misstänkt som inte har fyllt , om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av för- svarare. har, till skillnad från många andra länder, inte något advokatmonopol. Vissa grundläggande krav ställs dock på att få vara försvarare. Den som har eller har haft uppdrag åt den misstänkte eller ekonomiska förbindelser med honom eller henne anses i vissa fall jävig. Detta är mer specifikt fallet om omständigheterna är ägnade att minska förtroendet för försvararens förmåga att med nit och om- sorg tillvarata den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens rätta belysning, se 21 kap. 3 § tredje stycket RB. Vidare är det endast den som domstolen med hänsyn till redbarhet, insikter och tidigare verksamhet finner lämplig som får vara försvarare för en part. De all- männa reglerna i 12 kap. 2–5 §§ och 6 § andra stycket RB om rätte- gångsombud har gjorts tillämpliga även på försvarare. En privat försvarare behöver dock inte vara jurist. För att få vara privat försvarare ställs inte heller något krav på särskilt tillstånd eller dylikt. På offentliga försvarare ställs emellertid ytterligare be- hörighetskrav. En offentlig försvarare är således underkastade flera än de grundläggande krav som redovisats ovan. Till offentlig för- svarare ska förordnas en advokat som är lämplig för uppdraget. Om det finns särskilda skäl, får det utses någon annan lämplig person som har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domaranställning – vilket innebär att personen ska ha avlagt jurist- examen, se 21 kap. 5 § RB. Företrädesvis bör det förordnas någon som brukar förekomma som rättegångsombud vid domstolen. Har den misstänkte föreslagit någon som är behörig för uppdraget ska han eller hon förordnas om det inte finns särskilda skäl mot det. Det finns också flera bestämmelser som tar sikte på utförandet av försvararuppdraget. En försvarare ska, som redan framgått, med Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) nit och omsorg tillvarata den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning, se 21 kap. 7 § RB.11 En försvarare som är advokat ska dessutom, enligt 8 kap. 4 § RB, i sin verksamhet redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtros honom eller henne samt iaktta god advokatsed. Ett förordnande som offentlig försvarare kan i vissa situationer återkallas. Av 21 kap. 6 § RB följer att ett förordnande som offentlig försvarare får återkallas av rätten, om behovet av offentlig försvarare upphör eller något annat giltigt skäl föreligger. Annat giltigt skäl för återkallelse kan föreligga t.ex. om den offentlige försvararen inte utför sitt försvararuppdrag med tillräcklig omsorg eller på annat sätt åsidosätter sina plikter som försvarare.12 En privat försvarare som inte utför sitt uppdrag på avsett sätt eller som inte är lämplig ska avvisas. Det innebär bl.a. att om en försvarare är jävig enligt ovan redovisade 21 kap. 3 § tredje stycket RB ska han eller hon avvisas. Även de som saknar de kvalifikationer som avses i 12 kap. 2 § RB eller som uppträder på ett sådant sätt som avses i 12 kap. 5 § ska avvisas. Dessa behörighetsregler ska beaktas självmant av rätten.13 Prövningen enligt 12 kap. 2 § RB ska helst ske i början av handläggningen. Det finns dock även, med stöd av nämnda 12 kap. 5 § RB, möjligheter att avvisa ombud/försvarare senare under rättegången. Mer specifikt ska rätten om personen visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd under rättegången eller annars finnes olämplig avvisa honom eller henne som ombud/försvarare i målet. Rätten får i det fallet också, om det finns skäl till det, förklara honom eller henne obehörig att brukas som ombud/försvarare vid den aktu- ella domstolen, antingen eller tills vidare. 11 Se även redogörelsen för gällande rätt i JO 2008/09 s. 36 ff. med där gjorda hänvisningar (se särskilt s. 38), varifrån resonemanget i detta avsnitt delvis är hämtat. 12 Se Fitger, m.fl., (, Zeteo), kommentaren till 21 kap. 6 § som i sin tur hänvisar till NJA II 1943 s. 285 och RH 1983:78. 13 Se NJA II 1943 s. 136 f. och NJA 1987 s. 879, jfr även t.ex. Högsta domstolens beslut i mål Ö 2778-16. Biträde av försvarare och rätt till rättshjälp m.m. (artiklarna 6 och 18) Bedömning: Vad som enligt direktivet ska förstås med begrep- pet försvarare måste anses omfatta både privat och offentlig för- svarare. Direktivet kan enbart sägas omfatta dem som, enligt svensk rätt, uppfyller de krav på att få vara försvarare som upp- ställs i . Direktivet förutser att barn som absolut huvudregel ska biträdas av försvarare när de är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga för- faranden. Stor vikt läggs vid att medlemsstaterna ska ta ansvar för att se till att barnets rätt tillgodoses, bl.a. genom att de förutsätts erbjuda rättshjälp. Det innebär att bestämmelserna i direktivet utan tvekan omfattar offentliga försvarare.