sou · H5B359 · 2017-06-20 00:00:00 — Förbudet mot sponsring av program i ljudradiosänd- ningar för någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker (eller tobaksvaror) ska gälla även i fråga om aktuella alkoholhaltiga preparat. Här är det fråga om att reglera marknadsföringen och se till att inte heller tillverkare missbrukar reklammöjligheter, vilket gör att det finns behov av reglering även om tillverkning av alkoholhaltiga preparat egentligen inte regleras i alkohollagstiftningen. Om en mot helt eller huvudsakligen riktad tv-sändning från ett programföretag etablerat i en annan EES-stat strider mot 6 kap. 2 § andra stycket 1 eller 2 när det gäller produktplacering av alkohol- drycker eller 7 kap. 2 § när det gäller att program inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka alkoholdrycker eller sådana alkoholhaltiga preparat som avses i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen (2010:1622), får en behörig myndighet i kontakta en behörig myndighet i den andra EES-staten för att upp- mana programföretaget att följa bestämmelsen. Detsamma gäller om en tv-sändning som nämns i första stycket stri- der mot 8 kap. 7 eller 8 §, eller 7 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622). Om programföretaget inte följer uppmaningen i första stycket, får myndigheten vidta åtgärder mot programföretaget enligt 16 kap. 10 §, 17 kap. 5 och 6 §§ samt 29 och 48 §§ marknadsföringslagen (2008:486) om programföretaget i fråga har etablerat sig i landet i syfte att kringgå de strängare bestämmelser som skulle ha gällt om det var etablerat i det land vars myndighet ingriper. Myndigheten får inte vidta åtgärd- erna förrän den har underrättat Europeiska kommissionen och den berörda medlemsstaten samt kommissionen har fastställt att åtgärd- erna är förenliga med unionsrätten. Paragrafen behandlar regler om vissa tv-sändningar riktade mot . Överväganden finns i 7.8. Reglerna gäller bl.a. att program i tv-sändningar inte får spons- ras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka alkohol- drycker. (Angående tillverkning, se ovan i kommentarerna till 7 kap. 2 § och 15 kap. 9 §.) Ett tillägg görs till första stycket genom en hänvisning till definitionen av alkoholhaltigt preparat i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen. Avsikten är att behörig myndighet i , även avseende sådana alkoholhaltiga preparat, ska ha rätt att vid överträdelse av angiven regel om sponsring i 7 kap. 2 § radio- och tv-lagen, kontakta en behörig myndighet i den andra EES-staten för att uppmana programföretaget att följa bestämmelsen. Andra och tredje styckena är oförändrade. Andra stycket hänvi- sar dock till 8 kap. 7 § eller 8 § eller 7 kap. 3 § alkohollagen, vilka samtliga ändrats genom tillägg med hänvisning till definitionen av alkoholhaltigt preparat i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen. 13.12 Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2007:1216) har till uppgift att pröva följande typer av beslut som det i alkohollagen (2010:1622) omnämnda detaljhandels- monopolet har fattat enligt det avtal som upprättats enligt 5 kap. 1 § alkohollagen, nämligen beslut varigenom bolaget 1. avvisat ett visst vin, starköl, sådant alkoholhaltigt preparat som avses i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen, en viss annan jäst alko- holdryck, eller spritdryck från sitt sortiment, eller 2. avfört ett visst vin, starköl, sådant alkoholhaltigt preparat som avses i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen, en viss annan jäst alko- holdryck eller spritdryck ur sitt sortiment. Paragrafen behandlar vilka typer av beslut som Systembolaget fattat som ska pröva. Överväganden finns i avsnitt 5.6.4. Till följd av att sådana alkoholhaltiga preparat som avses i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen ska ingå i detaljhandelsmonopolet ska det också vara möjligt att hos överklaga de i bestämmelsen uppräknade beslut som Systembolaget har fattat i fråga om dessa preparat. Tillägg görs därför i såväl punk- ten 1 som punkten 2 med hänvisning till den definition av alkohol- haltigt preparat som finns i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen. Ett ärende hos nämnden om prövning enligt 1 § första stycket får väckas endast av den leverantör av spritdryck, vin, starköl eller sådant alkoholhaltigt preparat som avses i 1 kap. 10 § andra stycket alkohol- lagen (2010:1622) vars produkt avvisats från eller avförts ur bolagets sortiment. Nämnden ska pröva om detaljhandelsbolaget följt vad som sägs i avtalet om att bolagets produkturval får grundas endast på en bedöm- ning av produktens kvalitet, särskilda risker för skadeverkningar av produkten, kundernas efterfrågan och andra affärsmässiga hänsyn samt att någon favorisering inte får ske av inhemska produkter. Paragrafen behandlar dels vem som har rätt att väcka ett ärende hos nämnden, dels hur nämnden ska pröva ärenden. Överväganden finns i 5.6.4. Första stycket ändras genom att hänvisning till definitionen av alkoholhaltigt preparat i 1 kap. 10 § andra stycket alkohollagen tillförs för att även den som levererar denna typ av alkoholhaltiga preparat ska kunna väcka ett ärende om prövning om produkten avvisats eller avförts ur sortimentet. Andra stycket, som avser hur nämnden ska utföra sin prövning, är oförändrat. Alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring och vissa marknadsföringsfrågor I syfte att säkerställa en sammanhållen och systematisk reglering inom alkoholområdet för att skydda folkhälsan och framför allt skydda barn och unga mot skadliga effekter orsakade av alkohol ska utredaren bl.a. –analysera och lämna förslag, inklusive författningsförslag, om hur alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring bör regleras, –analysera och lämna förslag, inklusive författningsförslag, om hur marknadsföring via framför allt digitala medier kan begränsas i syfte att skydda barn och unga mot att exponeras för mark- nadsföring av alkohol, –analysera tillämpningen av alkohollagen i vissa delar och vid be- hov lämna förslag, inklusive författningsförslag, om hur lagstift- ningen bör förtydligas i dessa delar i syfte att skapa förutsätt- ningar för en förutsebar, effektiv och konsekvent tillämpning. Uppdraget omfattar inte att föreslå ändringar i grundlag. Uppdraget om reglering av alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring ska redovisas och övriga delar ska slutredovisas . Den svenska alkoholpolitikens mål är att främja folkhälsan genom att minska alkoholens medicinska och sociala skadeverkningar. Sär- skild vikt ska läggas vid att skydda barn och unga från skadliga effek- ter av alkohol. För att uppnå målet har en restriktiv lagstift- ning på alkoholområdet. Det statliga detaljhandelsmonopolet moti- veras av skyddet för folkhälsan och desintresseringsprincipen utgör en viktig del för att uppnå detta ändamål. Desintresseringsprincipen innebär att det privata vinstintresset på den svenska detaljhandels- marknaden utesluts i syfte att hålla nere konsumtionen. Även marknadsföringen av alkohol är strikt reglerad och måste vara sär- skilt måttfull och får bl.a. inte uppmuntra till bruk av alkohol. Att säkerställa en sammanhängande och systematisk alkoholregler- ing är viktigt för att värna den svenska alkoholpolitiken ur ett EU- perspektiv. har klargjort att restriktiva nationella alkoholregleringar och liknande regleringar inom andra områden är legitima när de motiveras av folkhälsoskäl. Domstolen har vidare klargjort att det ankommer på medlemsländerna att bestämma nivån på skyddet för folkhälsan. praxis visar att den nationella lagstiftningen uppfyller det av medlemslandet åbero- pade syftet om den på ett sammanhängande och systematiskt sätt tillgodoser det behov som lagstiftningen syftar till att uppnå. Under alla omständigheter ska dessa restriktioner tillämpas på ett icke- diskriminerande sätt. En sammanhängande och systematisk reglering av alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring Handel med alkoholhaltiga preparat regleras i 6 kap. 6–10 §§ alkohollagen (2010:1622). Med alkoholhaltigt preparat avses enligt 1 kap. 10 § alkohollagen en vara som färdigställts för slutlig användning, som innehåller mer än 2,25 volymprocent alko- hol och inte är alkoholdryck, teknisk sprit eller sådant läkemedel som omfattas av läkemedelslagen (2015:315). Enligt 6 kap. 10 § alkohollagen får regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer meddela föreskrifter om denaturering av alkoholhaltiga pre- parat samt om handel i övrigt med alkoholhaltiga preparat som behövs till skydd för liv och hälsa. Av 6 kap. 7 § alkohollagen följer att alkoholhaltiga preparat inte får säljas eller lämnas ut om det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att användas i berus- ningssyfte. har ett flertal typer av alkoholhaltiga produkter i annan form än dryck, men som ändå är avsedda att förtäras, lan- serats på marknaden, både i och internationellt. Ett exem- pel är alkoholhaltig glass med en alkoholhalt på fem volymprocent och en smakprofil hämtad från välkända drinkar. Andra produkter som har introducerats, bland annat i , är alkohol i form av tabletter och pulver. Dessa produkter ska tillsättas vätska och har därmed inte färdigställts för slutlig förtäring. Nuvarande lagstiftning har visat sig otillräcklig för att uppnå en lämplig reglering av de produkter som finns och som i fram- tiden kan komma att introduceras på den svenska marknaden. Det innebär att de nya alkoholhaltiga produkterna i princip fritt kan in- föras och säljas till konsumenter i utan krav på kontroll av ålder, berusning eller risk för langning. Den oreglerade försäljningen av alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring riskerar att rubba viktiga grundprinciper som genomsyrar den svenska alko- holpolitiken. Olikheterna mellan de produkter som finns och som kan komma att introduceras innebär att de medicinska och sociala riskerna med dessa kan komma att bedömas olika. Jämfört med alkoholhaltig glass, som i allt väsentligt kan jäm- ställas med alkoholdryck, är alkohol i tablett- eller pulverform av en annan karaktär. Hälsoriskerna som kan förknippas med dessa produkter kan göra att det finns skäl att helt hindra dessa och lik- nande produkter från att introduceras på den svenska marknaden. På narkotikaområdet finns möjlighet att klassificera en produkt som hälsofarlig vara och därmed hindra produkten från att komma ut på den svenska marknaden. När det gäller produkter som kan jämställas med alkoholdryck, t.ex. alkoholhaltig glass, framstår ett förbud som alltför långtgående. Det är därför angeläget att utreda- rens analys och förslag omfattar det breda spektrum av produkter som det finns kännedom om, liksom beaktar att nya produk- ter kan komma att introduceras framöver. De produkter som finns på den svenska marknaden är i allt väsentligt jämförbara med alkoholdrycker och bör omfattas av samma överväganden när det gäller risker för medicinska och sociala skade- verkningar som alkoholdrycker. Dessa överväganden ligger till grund för alkohollagens bestämmelser om hur alkoholdrycker får marknads- föras, säljas till konsument och serveras och det finns därför skäl att analysera och bedöma om alkohollagens definitioner bör ändras eller om det finns andra sätt att säkerställa en ändamålsenlig reglering av alkoholhaltiga preparat avsedda att förtäras. Utredaren ska också bedöma vilken eller vilka myndigheter som lämpligen bör ansvara för att regleringen upprätthålls och hur ansva- ret fördelas mellan nationell, regional och lokal nivå. Analysen och bedömningen ska utgå från vikten av att säker- ställa en sammanhängande och systematisk alkoholpolitik till skydd för folkhälsan med beaktande av de förpliktelser som följer av EU- medlemskapet. Restriktioner eller förbud mot försäljning genom lagstiftning måste bedömas enligt EUF-fördragets regler om fri rörlighet för varor såsom framgår av artikel 34 (förbud mot kvanti- tativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan) och artikel 36 (undantagsbestämmelser om rättfärdigande och pro- portionalitet). Även de tidsmässiga aspekterna vid eventuella för- bud och restriktioner bör beaktas. Beslut kan behöva anmälas till Europeiska kommissionen i enlighet med det anmälningsförfarande som följer av och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträff- ande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informa- tionssamhällets tjänster. Vid förbud mot en viss produkt kan och rådets förordning (EG) nr 764/2008 av om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan med- lemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG bli tillämplig. Även frågor om lämplig reglering av marknadsföring aktuali- seras. Reglerna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen tillämpas på alkoholdrycker och alltså inte på alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring. Det saknas således en reglering som anger hur alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring ska få mark- nadsföras. Det innebär att dessa produkter kan marknadsföras på ett sätt som helt strider mot de regler som gäller för marknadsföring av alkoholdrycker. Som exempel kan nämnas att s.k. alkoglass med tyd- liga referenser till välkända drinkar har marknadsförts på reklam- pelare utomhus, vilket strider mot marknadsföringsreglerna för alkoholdrycker. Regler om sponsring saknas i alkohollagen. denna bakgrund bedömer regeringen att marknadsföringsreglerna behöver ses över i syfte att skapa en konsekvent och restriktiv reglering när det gäller marknadsföring av alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring. Utredaren behöver i detta sammanhang för- hålla sig till bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Det är även vanligt förekommande att näringsidkare marknads- för sina varor och tjänster genom att sponsra idrottsevenemang och idrottsklubbar. Beträffande sådan sponsring, liksom annan sponsring som kan innebära särskild risk för att barn och ungdomar expone- ras för alkoholreklam, ska utredaren bedöma om det finns skäl att tydliggöra vad som ska vara tillåtet och i så fall föreslå en lämplig reglering. Utredaren ska däremot inte göra överväganden kring varumärkeskombinationer (s.k. co-branding). Även frågan om en lämplig organisation för tillsyn aktualiseras. har tillsynsansvar på nationell nivå när det gäller efterlevnaden av alkohollagen och anslutande föreskrifter. Läns- styrelserna utövar regional tillsyn inom respektive län och ska bi- träda kommunerna med råd i deras verksamhet. Kommunerna och utövar den direkta och omedelbara tillsynen när det gäller servering av alkoholdrycker liksom detaljhandel av folköl. Enligt 9 kap. 10 § alkohollagen ska statliga och kommunala myndig- heter underrätta den myndighet som regeringen bestämmer om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan ha betydelse för tillämpningen avbestämmelserna om alkoholhaltiga preparat. Sammanfattningsvis kan det konstateras att lagstiftaren inte har förutsett den produktutveckling som sker inom alkoholområdet. Det gör att regleringen behöver ses över för att upprätthålla de grundläggande principer som genomsyrar alkoholpolitiken och sär- skilt för att skydda barn och unga från skadeverkningar orsakade av alkohol. Regeringen lämnar till utredaren att bedöma på vilket sätt alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring bäst bör regleras samt föreslå hur tillsynen bör organiseras, med utgångspunkt från nuvar- ande tillsynsstruktur. Regleringen ska dock utformas på ett sätt som möjliggör en proaktiv alkoholpolitik till skydd för människors hälsa och som beaktar att nya typer av produkter och företeelser kan vara svåra att förutse. Punktskatt på alkohol utgör ett viktigt alkoholpolitiskt instrument. Genom ökade priser begränsas tillgängligheten till alkohol ekono- miskt vilket leder till minskad efterfrågan och konsumtion. Etyl- alkohol som ingår i alkoholhaltiga preparat omfattas av skatteplikt enligt 6 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt, såvida alkoholen inte undantas från skatteplikten i enlighet med 7 § samma lag. Även nya typer av alkoholhaltiga preparat avsedda att förtäras kan alltså i vissa fall komma att omfattas av alkoholskatt och i vissa fall inte. Av 7 kap. 1 § lagen (1994:200) om mervärdesskatt framgår att skattesatsen för spritdrycker, vin och starköl är medan skattesatsen för livsmedel i övrigt är . Kategorin livs- medel kan tänkas omfatta olika typer av alkoholhaltiga preparat av- sedda för förtäring. Det kan därigenom tänkas finnas alkoholhaltiga preparat som behandlas som livsmedel i mer- värdesskattehänseende trots att preparatets alkoholinnehåll är jäm- förbart med alkoholinnehållet i spritdrycker, vin och starköl. Regeringen bedömer att det även finns skäl att analysera och be- döma om skatteinstrumentet bör omfatta alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring. Några författningsförslag i fråga om beskattning ska dock inte tas fram. Utredaren ska analysera och bedöma samt lämna förslag, inklusive författningsförslag, om lämplig reglering av alkoholhaltiga preparat som är avsedda för förtäring med beaktande av den svenska alko- holpolitiken och de förpliktelser som följer av EU-medlemskapet. Särskild vikt ska läggas vid att skydda barn och unga från skadliga effekter orsakade av alkohol. Analysen och bedömningen samt för- slagen ska omfatta –reglering av försäljning till konsument via detaljhandel och ser- vering, –reglering av marknadsföring och sponsring, –lämplig organisation för myndigheters ansvar på området vad gäller bland annat tillsyn, med utgångspunkt från befintliga strukturer, –beskattning (dock inte författningsförslag), –översyn av definitioner i lagstiftningen för att säkerställa lämplig reglering av nya produkter som faller utanför lagstiftningens definitioner, –eventuella förbud där det finns skäl att hindra produkter från att introduceras på den svenska marknaden, –övriga frågor som aktualiseras under utredningens gång. Utredarens uppdrag omfattar inte att föreslå ändringar i grundlag. Reglering av marknadsföring via digitala medier i syfte att skydda barn och unga från marknadsföring av alkohol Marknadsföring av alkoholdrycker regleras i 7 kap. 1–9 §§ alkohol- lagen (2010:1622). Marknadsföringslagen (2008:486) innehåller också allmänna bestämmelser om marknadsföring. träder vissa förändringar av regleringen i fråga om Konsument- ombudsmannens (KO) befogenheter i kraft (prop. 2015/16:168). För- ändringarna innebär att KO får besluta om förbud och ålägganden enligt marknadsföringslagen utan näringsidkarens godkännande, vilket innebär att sådana beslut ska gälla . Dessutom genomförs förändringar som syftar till att sanktionen marknads- störningsavgift ska bli mer förutsebar och enklare för domstolarna att tillämpa. har i allmänna råd för marknads- föring av alkoholdryck till konsumenter (KOVFS 2015:1) förtyd- ligat bestämmelserna om marknadsföring i alkohollagen och mark- nadsföringslagen. Marknadsföring av alkoholdrycker i ökar i snabb takt och tar sig också nya uttryck. Utredningen om tillsyn av marknads- föring och e-handel med alkoholdrycker m.m. hade bland annat i uppdrag att kartlägga omfattningen, inriktningen och formerna för sådan marknadsföring av alkoholdrycker som riktar sig till konsu- menter och särskilt i vilken omfattning barn och ungdomar expo- neras för marknadsföring av alkoholdrycker och tobak via digitala medier och tv samt vilka metoder som används. Utredningen, som nedan kallas , konstaterade i sitt betänkande En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och e-handel med alkohol och tobak (SOU 2013:50) att marknadsför- ingen av alkoholdrycker har ökat närmast lavinartat , både när det gäller medieinvesteringar och spridningsvägar. Marknadsföringen har bytt skepnad dels genom att en övergång har skett från traditionella kommunikationskanaler till digitala medier, dels genom att gränserna för vad som är annonsering respektive annan typ av publicering har blivit svårare att bedöma. Den snabba tekniska utvecklingen på marknadsföringsområdet innebär att nya metoder och kanaler utvecklas kontinuerligt. En av de mer påtag- liga trenderna som pekar på är att marknads- föringsinsatser tas vidare till de sociala medierna. Genom att använda sociala medier kan industrin sprida sin marknadsföring till en mycket låg kostnad och kan skapa en direktrelation med sin målgrupp genom att låta dem vara delaktiga i utformningen och marknads- föringen av produkterna. Dessutom blir målgruppen i praktiken märkesambassadörer då de delar t.ex. foton och videoklipp med företagets produkter. Inslaget av interaktion och förekomsten av användargenererat innehåll i dessa medier gör det svårt att i det en- skilda fallet fastställa gränsen mellan marknadsföring och andra budskap som saknar ett bakomliggande kommersiellt syfte. menar att det förhållandet att reklambud- skap och andra marknadsföringsåtgärder i de sociala medierna i flera fall anspelar på populära ungdomsmiljöer ger anledning att ifrågasätta motiven bakom sådana åtgärder. Utredningen menar vidare att med hänsyn till barns och ungdomars överrepresentation i sociala medier kan lämpligheten, och i vissa fall lagligheten, att över huvud taget marknadsföra alkoholdrycker i sådana kanaler ifrågasättas. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att det står klart att barn och ungdomar de facto exponeras för marknads- föring av alkoholdrycker i en inte obetydlig omfattning. konstaterade att det i deras arbete inte fram- kommit något särskilt behov av förtydliganden av de materiella mark- nadsföringsreglerna avseende alkohol och tobak, utan att dessa i allt väsentligt framstår som tydliga. Även med beaktande av den ut- veckling som beskrivits ovan bedömde utredningen att det befint- liga regelverket i princip är ändamålsenligt för att fånga upp olika marknadsföringsföreteelser. Sedan utredningen lämnade sitt betänkande 2013 har tagit initiativ till att skärpa lagstiftningen när det gäller alkohol- reklam. trädde nya regler i kraft som hanterar alkoholreklam i digitala medier. är det i förbjudet för en kommersiell aktör att bedriva reklam och indirekt reklam eller annan säljfrämjande verksamhet i en använda sig av text- eller bildinnehåll som produceras av konsumenter eller att med hjälp av tjänsten sprida eller distribuera text- eller bild- innehåll som aktören själv eller som konsumenter producerar. För- ändringen tar fasta på just det förhållande som beskrivs ovan, näm- ligen att industrin kan skapa en direktrelation med sin målgrupp genom att låta personer som ingår i målgruppen vara delaktiga i utformningen och spridningen av marknadsföringen av produkterna och att personer som ingår i målgruppen i praktiken blir märkes- ambassadörer då de delar t.ex. foton och videoklipp med företagets produkter. beslutade Europeiska kommissionen om ett förslag till reviderat direktiv om audiovisuella medietjänster, det s.k. AV-direktivet1. Förslaget att revidera direktivet för audio- visuella medietjänster syftar till att förenkla och modernisera direk- tivet med hänsyn till den tekniska utvecklingen och ändrade kon- sumtionsmönster. Kommissionen konstaterar att bl.a. utvecklingen av beställtjänster och nya medieplattformar för med sig en ny kon- kurrenssituation och nya risker för tittarna och att detta påverkar alla medlemsstater. I förslaget föreslås därför en utvidgning av direk- tivets tillämpningsområde till att omfatta audiovisuella tjänster med användargenererat material, s.k. videodelningsplattformar. Dessa tjänster ska regleras för att garantera ett grundläggande likvärdigt skydd av minderåriga och skydd mot uppmaningar till våld och hat. Regleringen ska ske genom samreglering och nationella uppförande- koder. I kommissionens ursprungliga förslag saknas reglering av alkoholreklam när det gäller dessa tjänster. anser att de regleringar som avser videodelningsplattformar även bör omfatta alkoholreklam. Förhandlingarna väntas pågå . Regeringen bedömer att de förhållanden som pekar på framför allt vad gäller ungas exponering för alkoholreklam,