sou · H5B358 · 2017-06-22 00:00:00 — Rekvisitet ”försämras” ska inte förstås som att det råder en lägre tröskel för att ett utlämnande ska kunna nekas, jämfört med om termen ”skadas” i stället hade använts i bestämmelsen. Tvärtom indikerar rekvisitet att det är en viss typ av skada som ska kunna an- tas uppstå för att skaderekvisitet ska vara uppfyllt, jfr 19 kap. 4 och 9 §§ samt 42 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen och tolkning- en av rekvisitet i de sammanhangen. Uttrycket ”möjlighet att delta i” syftar i detta sammanhang främst på möjligheten att få del av information i enlighet med avta- let, dvs. dra nytta av samarbetet. Bestämmelsen innebär att myndig- heten i det enskilda fallet är skyldig att göra en självständig bedöm- ning av vilka konsekvenser ett röjande kan antas få för det fortsatta samarbetet. Myndigheten måste då beakta om och i så fall på vilket sätt frågan om sekretess regleras i rättsakten eller avtalet. Det kan i detta sammanhang noteras att så kallade användningsbegränsningar, dvs. bestämmelser som till synes uttömmande reglerar för vilka ända- mål viss information får användas av den mottagande myndigheten, inte bör tolkas som ett sådant krav på sekretess som aktualiserar en tillämpning av den här sekretessbestämmelsen. Om däremot t.ex. ett avtal föreskriver absolut sekretess för en uppgift som myndigheten har fått enligt avtalet kan det typiskt sett antas att ett röjande av uppgiften skulle försämra möjligheterna att delta i samarbetet. Detsamma är fallet om det i ett avtal finns en sekretessbestäm- melse som föreskriver vetorätt för ursprungsinnehavaren och denna inte samtycker till att en viss uppgift lämnas ut. Om det i ett avtal föreskrivs att sekretesskyddet i inte får vara svagare än i ur- sprungslandet, måste det beaktas vilket sekretesskydd eller motsvar- ande skydd uppgifterna har hos det utländska organ som har lämnat uppgiften. Det finns inte något som hindrar att den svenska myndig- heten i en sådan situation skyndsamt tar kontakt med det utlämnan- de organet för att utreda förhållandena i dessa avseenden i det enskil- da fallet. Gäller sekretess för uppgifterna hos det utländska organet är utgångspunkten att ett utlämnande typiskt sett får anses innebära att skaderekvisitet är uppfyllt och att hinder för utlämnande från den svenska myndigheten föreligger. I sådana situationer då avtalet inte innehåller någon tydlig sekretessbestämmelse kommer däremot en tillämpning av denna bestämmelse normalt inte att aktualiseras, även om en sådan inte utesluts av bestämmelsens ordalydelse. I sådana fall torde det främst vara uppgiftens art och anknytning till det interna- samarbetet som medför att skaderekvisitet anses uppfyllt, vilket innebär att det ligger närmare till hands att tillämpa sekretess- bestämmelsen i 15 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Av andra stycket framgår att motsvarande sekretess gäller även för uppgifter som myndigheten har samlat in på annat sätt, t.ex. inom landet eller direkt från enskilda, om uppgiften inhämtats enbart i syf- te att överlämnas till ett utländskt organ i enlighet med ett sådant av- tal som avses i första stycket, dvs. i enlighet med ett av godkänt avtal med en annan stat eller en mellanfolklig organisation. En förutsättning för att en sådan internationell handräcknings- eller biståndsskyldighet över huvud taget ska kunna aktualiseras är att ut- lämnande av uppgifter till utländska organ i sig är förenligt med svensk rätt. Andra stycket anger endast att om en sådan skyldighet gäller, och uppgifter samlas in enbart för att vidarebefordras i enlig- het med denna, gäller sekretess för uppgifterna, om det kan antas att möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i avtalet försämras om uppgiften röjs. Bestämmelsen är däremot inte tillämplig på uppgifter som samlats in av myndigheten av något an- nat skäl, t.ex. inom ramen för handläggningen av ett eget tillsyns- ärende. Av tredje stycket följer att om sekretess gäller enligt första eller andra stycket, föreligger hinder mot tillämpning av vissa sekretess- Vid bedömningen av om sådan sekretess gäller i förhållande till en annan myndighet måste det i normalfallet beaktas om uppgiften även hos den mottagande myndigheten om- gärdas av ett sekretesskydd. Om det i det enskilda fallet inte kan an- tas att ett utlämnande till exempelvis de rättsvårdande myndighet- erna skulle försämra det framtida samarbetet, är skaderekvisitet inte uppfyllt. I en sådan situation gäller inte sekretess i förhållande till den andra myndigheten och bestämmelsen i tredje stycket aktualise- ras därmed inte. Om det däremot i det enskilda fallet kan antas att möjligheter att delta i ett avtalsreglerat samarbete försämras om en uppgift lämnas ut till exempelvis regeringen, innebär tredje stycket att ett utlämnande inte kan ske med stöd av den sekretess- brytande bestämmelsen i 10 kap. 15 § offentlighets- och sekretess- lagen. I fjärde stycket anges att sekretessen gäller i högst . Om det finns särskilda skäl, får dock regeringen meddela föreskrifter om att sekretessen ska gälla . Behov av sådana föreskrifter kan komma att aktualiseras med anledning av avtal som saknar be- gränsning i fråga om sekretesstid. 12.3.318 kap. 8 § 5 offentlighets- och sekretesslagen Bestämmelsen har följande lydelse: Sekretess gäller för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärd, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs och åtgärden avser… 5. den civila luftfarten…, [– – –] Genom denna bestämmelse är det möjligt att sekretessbelägga upp- gifter som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärder när det gäller bl.a. den civila luftfarten. Som för- utsättning för detta gäller att man kan anta att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Med den civila luftfarten brukar man avse den luftfart som inte sker för statsändamål, jfr artikel 3.1 i förordning (EG) nr 300/2008 (se avsnitt 11.4). Till de statliga luftfartygen räknas militär-, kustbe- vaknings- och polisluftfartyg. Uppgifter som kan behöva sekretess- beläggas är exempelvis detaljerade uppgifter om den säkerhetskontroll som ska utföras när det gäller passagerare, bagage och fraktförsän- delser samt tekniska kravspecifikationer för den tekniska utrustning som används för kontrollen, jfr prop. 2001/02:191, s. 95 f och 115. Det framgår av 18 kap. 19 § första stycket offentlighets- och sek- retesslagen att den tystnadsplikt som följer av bl.a. 8 § inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra upp- gifter. Meddelarfrihet råder alltså inte. I det här avsnittet behandlas dels frågan om sekretess när Transport- styrelsen och utbyter upp- gifter om luftfartsskydd, se avsnitt 12.4.1, dels en bestämmelse om tystnadsplikt med anledning av samarbetsavtalet, se avsnitt 12.4.2. 12.4.1Utbyte av uppgifter mellan Transportstyrelsen och Utredningens bedömning: Det kommer att finnas ett förhåll- andevis stort behov av att utbyta uppgifter mellan Transportsty- relsen och . En förutsättning för tillämpningen av samarbetsavtalet är ett väl fun- gerande utbyte av uppgifter (”exchange of information” alternativt ”sharing of information”) mellan Transportstyrelsen och Transpor- tation . Det framgår redan av femte skälet i ingressen att parterna önskar att öka informationsutbytet (”increase the exchanges of information”) på områden av betydelse för luft- fartsskyddet. Artikel IV om arbetets omfattning (”scope of work”) i samarbets- avtalet torde vara en nyckelbestämmelse när det gäller i vilka fall ett utbyte av uppgifter mellan myndigheterna kan komma i fråga. Ut- byte av uppgifter synes kunna ske i tre avseenden enligt denna be- stämmelse: – om de säkerhetskontroller som följer av samarbetsavtalet, se artikel IV.A 3, –om luftfartsskydd i allmänhet, se artikel IV.A 4, och –om gemensamma operativa utvärderingar (”joint operational assessments”), se artikel IV.A 6. Såvitt utredningen kan bedöma torde det mest omfattande informa- tionsutbytet, i frekvens och mängd, mellan Transportstyrelsen och avse de säkerhetskontroller som följer av samarbetsavtalet. Bestämmelserna om standarder och metoder för säkerhetskontrollerna, jfr artiklarna V–IX, är grunden i samarbetsavtalet och välfungerande säkerhetskontroller på utgör kärnan i samarbetet mellan och Förenta sta- terna med anledning av samarbetsavtalet. Därefter torde det informationsutbyte som avser gemensamma operativa utvärderingar av flygplatsen enligt bestämmelserna i arti- kel X och bilaga B bli mest frekvent. Sådana utvärderingar ska enligt artikel X.B genomföras regelbundet av de behöriga myndigheterna. Det blir således en sak mellan Transportstyrelsen och Transporta- tion att komma överens om hur ofta utvär- deringarna ska genomföras. Behovet av utvärdering torde vara större inledningsvis, innan rutinerna för säkerhetskontrollerna har blivit in- arbetade, men det minskar sedan. Minst frekvent, även om det kan vara svårt att bedöma, torde in- formationsutbytet om luftfartsskydd i allmänhet bli. Detta informa- tionsutbyte, som inte synes vara specifikt kopplat till samarbetsavtal- et, kan dessutom, liksom , ske genom andra kanaler, exempelvis inom ramen för samarbetet inom Internationella civila luftfartsorga- nisationen (, ). Enligt artikel IV.C ska utbytet av uppgifter som kan innehålla uppgifter som kan bli föremål för sekretess ske enligt parternas nationella lagstiftning samt enligt samarbetsavtalet, dvs. artikel XIII, och bilaga A. Bilaga B innehåller också ett avsnitt om sekretess, i vilket dock hänvisas till artikel XIII och bilaga A. I det närmast följande avsnittet redovisas samarbetsavtalets be- stämmelser om vetorätt för ursprungsinnehavaren av uppgifterna och om användningsbegränsningar och om dessa bestämmelser för- utsätter en ändrad lagstiftning. I de därpå följande två avsnitten be- handlas frågan om informationsutbytet mellan Transportstyrelsen och kräver en ändrad sekre- tesslagstiftning. om vetorätt och användningsbegränsningar Utredningens bedömning: bestämmelser om vetorätt för den ursprunglige innehavaren av uppgifterna och om användningsbegränsningar är förenliga med bestämmelserna i of- fentlighets- och sekretesslagen. Artikel XIII i samarbetsavtalet innehåller bestämmelser om vetorätt för den ursprunglige innehavaren av en uppgift som lämnas ut och om användningsbegränsningar för en uppgift som lämnas ut. Dessa bestämmelser ska beaktas vid allt utbyte av uppgifter. Enligt punkten A får och som ett led i samarbetet som följer av samarbetsavtalet använda och utbyta upp- gifter om luftfartsskydd, vilka kan omfattas av sekretess, i den ut- sträckning som respektive parts regelverk tillåter det. I punkten B finns en bestämmelse som föreskriver att ingen part får lämna ut en uppgift utan den andra partens uttryckliga skriftliga samtycke (”without the express written consent”). I bilaga A, som innehåller rutiner för utbyte av uppgifter som kan omfattas av sekre- tess, används frasen ”express written consent”, se avsnitten V.A.1, V.A.4 och V.A.5. Bestämmelsen i artikel XIII.B, liksom bilaga A, innehåller med andra ord föreskrifter om vetorätt för ursprungsinne- havaren. Principen om vetorätt för ursprungsinnehavaren (”originator control”) innebär att den som har upprättat en handling har rätt att kontrollera till vem handlingen lämnas ut även efter det att den har överlämnats till exempelvis andra myndigheter eller andra länder. I avtalstexter brukar bestämmelser om vetorätt för ursprungsinne- havaren formuleras så att den som tar emot en hemlig handling från ett annat land eller en mellanfolklig organisation inte får lämna hand- lingen vidare utan ursprungsinnehavarens skriftliga samtycke, jfr prop. 2012/13:192, s. 11. Principen om vetorätt för ursprungsinnehavaren har inte någon generell motsvarighet i svensk rätt, jfr prop. 2012/13:192, s. 17. En grundläggande princip i är att den myndighet som förvarar en handling självständigt ska pröva om den kan lämnas ut, jfr a. prop. Bestämmelsen i artikel XIII.B innehåller rekvisitet ”un- less otherwise required by law or regulation”, dvs. följer av lag eller förordning. Bestämmelsen om vetorätt för ur- sprungsinnehavaren synes därmed ha gjorts underordnad nationell rätt, jfr a.prop. Såvitt utredningen kan bedöma innebär därför samarbetsavtalet inte att den svenska myndigheten förlorar sin rätt att fatta ett självständigt beslut i utlämnandefrågan. Enligt bestämmelsen i punkten C 1 ska respektive part vidta åt- gärder för att säkerställa att den inte använder uppgifter som kan omfattas av sekretess för andra ändamål (”purposes”) än vad som följer av samarbetsavtalet och bilagorna till det avtalet. I bestämmel- sen finns således användningsbegränsningar, dvs. föreskrifter som reglerar för vilka ändamål viss information får användas av den mot- tagande parten. En sådan bestämmelse innebär för svenska myndig- heters del att de är skyldiga att följa sådana villkor som ställts upp för användningen. Villkoren gäller inte bara för den myndighet som tog emot informationen, utan även för alla andra svenska myndigheter som senare får tillgång till den, jfr prop. 2009/10:177, s. 18. Genom en ändring i offentlighets- och sekretesslagen 2014 inför- des en ny bestämmelse, dvs. 15 kap. 1 a §, om sekretess i det inter- nationella samarbetet, se prop. 2012/13:192 och rskr 2013/14:59. Vid tillämpning av bestämmelsen ska bl.a. beaktas om det i ett avtal finns en sekretessbestämmelse som föreskriver vetorätt för ursprungs- innehavaren, jfr prop. 2012/13:192, s. 34 och 44. innehåller en sådan bestämmelse i artikel XIII. Enligt utredningens bedömning bör man därmed kunna dra slutsatsen att den artikeln är förenlig med bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen, närmare bestämt 15 kap. 1 a §. Tillämpningen av den bestämmelsen kommer att behandlas i de följande avsnitten. Sekretess för uppgifter som Transportstyrelsen har fått från Utredningens bedömning: Bestämmelsen i 15 kap. 1 a § första stycket offentlighets- och sekretesslagen är tillämplig på uppgif- ter som Transportstyrelsen har fått från . Det kommer att vara möjligt för Transportsty- relsen att lämna ut sådana uppgifter, under förutsättning att möj- ligheten att samarbeta med Administra- tion inte försämras. Bestämmelsen torde vara tillräcklig för att säkerställa det uppgiftslämnande som avtalen förutsätter. Enligt 15 kap. 1 a § första stycket offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess för en uppgift som en myndighet har fått från ett ut- ländskt organ på grund av ett av godkänt avtal med en an- nan stat. Att uppgiften finns hos myndigheten ”på grund av” ett av riksdag- en godkänt avtal innebär att endast sådana uppgifter som myndighe- ten har fått som en direkt följd av avtalet träffas av bestämmelsen, jfr prop. 2012/13:192, s. 43. Uppgifter som finns hos myndigheten av andra skäl än just på grund av avtalet i fråga omfattas således inte. Då torde i stället en tillämpning av 18 kap. 8 § 5 offentlighets- och sekretesslagen kunna aktualiseras. Såvitt utredningen kan bedöma torde merparten av de uppgifter som kommer att utbytas mellan Transportstyrelsen och Transporta- tion att vara sådana som utbyts som en di- rekt följd av samarbetsavtalet. Ett grundläggande villkor för att till- lämpa 15 kap. 1 a § första stycket synes därmed vara uppfyllt. Av paragrafen framgår vidare att en förutsättning för att sekretess ska gälla är att ett röjande av en uppgift kan antas försämra möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i avtalet. Bestämmelsen innebär att myndigheten i det enskilda fallet är skyl- dig att göra en självständig bedömning av vilka konsekvenser ett röj- ande kan antas få för det fortsatta samarbetet, jfr prop. 2012/13:192, s. 44. Myndigheten måste då beakta om och i så fall på vilket sätt frå- gan om sekretess regleras i avtalet. Bestämmelsen om vetorätt för den ursprunglige innehavaren av uppgiften, artikel XIII.B första meningen i samarbetsavtalet, behöver beaktas vid tillämpningen av 15 kap. 1 a § första stycket offentlig- hets- och sekretesslagen. Den har behandlats tidigare i avsnitt 12.4.1. Det torde kunna antas att ett röjande av uppgiften skulle försämra möjligheterna att delta i samarbetet med , om Trans- portation inte samtycker till att en viss upp- gift lämnas ut. Omvänt får man anta att, om samtycker till att uppgiften lämnas ut, så försämras i alla fall inte samarbetet. Enligt utredningens bedömning kommer det att vara möjligt för Transportstyrelsen att lämna ut uppgifter som myndigheten har fått från , exempelvis till andra myndigheter och andra berörda aktörer, under förutsättning att möj- ligheten att samarbeta med inte försämras av att uppgiften i det enskilda fallet lämnas ut. Detta förutsätter dialog mellan Transportstyrelsen och när det finns ett behov för styrelsen att läm- na ut uppgifter till andra svenska intressenter. I de fall Transporta- tion inte samtycker till att uppgiften lämnas ut får det, typiskt sett, anses att ett röjande av uppgiften skulle för- sämra möjligheterna att delta i det samarbete som avses i samarbets- avtalet. Därmed skulle sekretess hindra att uppgiften lämnas ut. Sekretess för uppgifter som Transportstyrelsen lämnar till Utredningens bedömning: Bestämmelserna i 15 kap. 1 a § andra stycket och 8 kap. 3 § 2 offentlighets- och sekretesslagen är till- lämpliga på uppgifter som Transportstyrelsen ska lämna till . Bestämmelserna torde vara tillräckliga för att säkerställa det uppgiftslämnande som av- talen förutsätter. Uppgifter som Transportstyrelsen ska lämna till Transportation Se- curity Administration torde kunna vara av två slag, dels sådana upp- gifter som har samlats in enbart för att vidarebefordras som en direkt följd av samarbetsavtalet, dels sådana uppgifter som har samlats in av något annat skäl. Ur sekretessynpunkt kan dessa uppgifter hanteras på olika sätt. Uppgifter som har samlats in enbart för att vidarebefordras till som en direkt följd av sam- arbetsavtalet, torde främst vara uppgifter om de säkerhetskontroller som följer av samarbetsavtalet, jfr artikel IV.A 3, och om de gemen- samma operativa utvärderingarna, jfr artikel IV.A 6. På dessa upp- gifter torde det främst bli aktuellt att tillämpa 15 kap. 1 a § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen, jfr avsnitt 12.3.2. Sekretess gäller för uppgifterna endast om det kan antas att möjlighet att delta i samarbetet med försämras om uppgiften röjs, jfr prop. 2012/13:192, s. 45. Det torde också kunna bli aktuellt för Transportstyrelsen att lämna uppgifter till som har samlats in av något annat skäl än som en följd av samarbetsavtalet. För dessa uppgifter kan sekretess enligt 18 kap. 8 § 5 offentlighets- och sekre- tesslagen vara aktuell. Såvitt utredningen kan bedöma torde inte det här utbytet bli mer frekvent än vad det synes vara . I dessa fall torde det främst bli aktuellt att tillämpa 8 kap. 3 § 2 den lagen. Någon särskild föreskrift om utlämnande i lag eller förord- ning, jfr 8 kap. 3 § 1, synes inte vara nödvändig med tanke på den sannolikt begränsade omfattningen av det här utbytet av uppgifter. 12.4.2En bestämmelse om tystnadsplikt Utredningens förslag: En bestämmelse om tystnadsplikt för den som deltar i verksamhet som avser säkerhetskontroll som följer av samarbetsavtalet ska införas i lagen om amerikansk inresekon- troll vid utresa från . Utredningens bedömning: Det kan finnas ett behov av en gene- rell bestämmelse om tystnadsplikt när det gäller uppgifter om luftfartsskydd. Denna fråga omfattas dock inte av utredningens direktiv. Syftet med regelverket om luftfartsskydd är att reglera den kontroll av personer och gods som syftar till att skydda den civila luftfarten inom EU mot olagliga handlingar som äventyrar skyddet av den civila luftfarten. Säkerhetskontrollerna är en central del av detta skydd. Inom den verksamhet som avser säkerhetskontroll förekommer en rad känsliga uppgifter. Det kan exempelvis avse krav på den tekniska utrustningen och rutiner om hur säkerhetskontrollerna ska genom- föras, men även känsliga uppgifter om enskilda, exempelvis om en person är efterlyst. Den som är anställd vid eller uppdragstagare hos det allmänna omfattas av bestämmelserna om sekretess i offentlig- hets- och sekretesslagen. I 18 kap. 1 § den lagen finns bestämmelser om sekretess i det allmännas verksamhet som skyddar bl.a. uppgifter i verksamhet för att förebygga brott och i 18 kap. 8 § 5 samma lag finns bestämmelser om sekretess till skydd för bl.a. den civila luft- farten, se avsnitt 12.3.3. Sekretessen gäller om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Enligt 35 kap. 1 § första stycket samma lag gäller – om inte annat följer av 2, 6 eller 7 § samma kapitel – sekretess för uppgift om en enskilds personliga och ekono- miska förhållanden om uppgiften förekommer bl.a. i verksamhet för att förebygga brott. Sekretessen gäller med ett s.k. omvänt skaderek- visit. Det innebär att uppgifterna får röjas endast om det står klart att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne inte lider skada eller men. Presumtionen är alltså att uppgifterna omfattas av sekretess. Den som åsidosätter sin tystnadsplikt kan straffas enligt bestämmelserna i 20 kap. 3 § om brott mot tystnads- plikt. Offentlighets- och sekretesslagen omfattar inte motsvarande per- sonkategorier hos och andra enskilda aktörer. Det inne- bär att dessa kategorier anställda och uppdragstagare straffritt kan lämna vidare uppgifter som bedömts omfattade av sekretess. Detta är, enligt utredningens bedömning, en brist. En bestämmelse om tyst- nadsplikt bör därför införas för den som deltar i verksamhet som omfattar den särskilda säkerhetskontrollen. Tystnadsplikten bör om- fatta uppgifter som den som deltagit i verksamheten fått veta om för- hållanden som har betydelse för att beivra brott. Se 3 kap. 12 § lagen om amerikansk inresekontroll vid utresa från . Det har under arbetets gång framförts ett önskemål om en allmän bestämmelse om tystnadsplikt i lagen om luftfartskydd. Det har på- talats av Transportstyrelsen att en sådan bestämmelse finns i exempel- vis norsk lagstiftning. Enligt utredningens bedömning kan det antas att det finns ett behov av en sådan bestämmelse. Frågan om en all- män bestämmelse om tystnadsplikt inom luftfartsskyddet omfattas dock inte av utredningens uppdrag. Inresekontrollanterna kommer i sin verksamhet enligt avtalen om den amerikanska inresekontrollen att behandla personuppgifter. Utredningen har, inom ramen för det allmänna uppdraget att genomföra avtalen i svensk rätt, i uppgift att lämna nödvändiga för- fattningsförslag för att genomföra avtalens bestämmelser om data- skydd. I våra utredningsdirektiv, s. 7, anges att utredningen då ska för- hålla sig till EU:s översyn av dataskyddsregleringen och säkerställa att eventuella förslag till författningsreglering inte kommer i konflikt med EU-rättsliga förpliktelser i dessa hänseenden. En out- talad, men viktig utgångspunkt för utredningens direktiv är därmed att personuppgiftsbehandling enligt avtalen om amerikansk inrese- kontroll omfattas av den EU-rättsliga reglering som , genom sitt medlemskap i , är skyldigt att följa. Det bör redan här påpe- kas att det är de amerikanska myndigheterna som inhämtar och be- handlar personuppgifterna i sin verksamhet som är att anse som per- sonuppgiftsansvariga. Det är alltså de amerikanska myndigheterna som är ansvariga för att personuppgiftsbehandlingen är laglig. Enligt utredningens bedömning finns det emellertid anledning att beröra frågan om och på vilket sätt personuppgiftsbehandlingen en- ligt avtalen om amerikansk inresekontroll omfattas av dataskyddsreglering. Kapitlet inleds med en redovisning av avtalens bestämmelser om personuppgiftsbehandling, avsnitt 13.2, följt av en kort presentation av dataskyddsregleringen inom EU i avsnitt 13.3.