sou · H5B375 · 2017-10-11 00:00:00 — Ändringen i första meningen till formuleringen ”som rör” är endast för paragrafen ska bli mer lättläst med den nya andra meningen. PTS behörighet har förtydligats i andra meningen. PTS har enligt bestäm- melsen behörighet att föreskriva vilka exakta uppgifter som ska lagras för att lagringsskyldigheten enligt respektive paragraf och punkt ska vara uppfylld. Bestämmelsen blir främst relevant för 39 § första stycket 1, se ovan kommentar till den bestämmelsen. Man kan dock tänka sig att teknikutveckling eller andra omständigheter nöd- vändiggör föreskrifter även för andra delar av lagringsskyldigheten. Som framgår av avsnitt 12.6.6 ska lagringsskyldighetens ramar framgå i lag. PTS kan alltså inte utvidga lagringsskyldigheten med stöd av denna bestämmelse, varken i förhållande till lag eller för- ordning. 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Lagringsskyldigheten enligt 39 § första stycket 1 om annan uppgift som är nödvändig för att identifiera abonnent och registrerad använ- dare behöver inte tillämpas förrän . Övervägandena kring övergångsbestämmelserna finns i avsnitt 13.2. Övergångsbestämmelserna innebär att förordningen träder i kraft Den del av 39 § första stycket 1 FEK som innebär att de lagringsskyldiga ska lagra annan uppgift som är nöd- vändig för att identifiera abonnent och registerad användare behöver inte tillämpas före . Det innebär att de övriga upp- gifter som avses i 39 § första stycket 1 (t.ex. portnummer) omfattas av lagringsskyldigheten först . Det finns dock inget hinder för en lagringsskyldig, som är klar med sin systemanpassning, att påbörja lagringen . Dir. 2014:101 Översyn av vissa bestämmelser om elektronisk kom- munikation i brottsbekämpningen. Dir. 2016:21 Genomförande av EU:s direktiv om skydd av person- uppgifter vid brottsbekämpning, brottmålshantering och straff- verkställighet. Dir. 2016:36 Hemlig dataavläsning. Dir. 2017:32 Utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet, sanktioner och tillsyn – tre frågor om säkerhetsskydd. SOU 1984:54 Tvångsmedel – Anonymitet – Integritet. SOU 2005:38 Tillgång till elektronisk kommunikation i brotts- utredningar m.m. SOU 2007:22 Skyddet för den personliga integriteten – kartläggning och analys. SOU 2007:76 Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpning. SOU 2009:1 En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommu- nikation i brottsbekämpningen. SOU 2009:70 Utvärdering av buggning och preventiva tvångsmedel. SOU 2010:103 Särskilda spaningsmetoder. SOU 2012:44 Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott. SOU 2013:39 konvention om it-relaterad brottslighet. Ds 2014:23 Datalagring, och svensk rätt. SOU 2015:31 Datalagring och integritet. SOU 2016:65 Ett samlat ansvar för tillsyn över den personliga integriteten. SOU 2017:29 Brottsdatalag. SOU 2017:57 Lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. SOU 2017:52 Så stärker vi den personliga integriteten. Propositioner och regeringens skrivelser 1988/89:124 Om vissa tvångsmedelsfrågor. 1990/91:118 Förslag till lag om särskild kontroll av vissa utlänningar, m.m. 2002/03:74 Hemliga tvångsmedel – offentliga ombud och en mer ändamålsenlig reglering. 2002/03:110 , m.m. Prop. 2005/06:173 Översyn av personuppgiftslagen. 2005/06:177 Åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. 2006/07:63 En anpassad försvarsunderrättelseverksamhet. 2006/07:133 Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användan- det av hemliga tvångsmedel, m.m. 2009/10:80 En reformerad grundlag. 2009/10:85 Integritet och effektivitet i polisens brottsbekäm- pande verksamhet. 2010/11:46 Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål – genomförande av direktiv /24/EG. 2011/12:55 De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation. 2011/12:146 Skyddsåtgärder för trafikuppgifter lagrade för brottsbekämpande ändamål. 2012/13:47 Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i brottmål . 2013/14:237 Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott. 2016/17:69 Redovisning av användningen av hemliga tvångs- medel . 2016/17:72 redogörelse för tillämpningen av lagen om särskild utlänningskontroll. 2016/17:113 Viktigt meddelande till allmänheten via telefon. 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny för- valtningslag. 2016/17:186 Fortsatt giltighet av en tidsbegränsad bestäm- melse i inhämtningslagen. 1981/82:JuU54 Om parlamentarisk kontroll i fråga om tele- fonavlyssning. 2011/12:JuU8 De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation. 2011/12:JuU26 Skyddsåtgärder för trafikuppgifter lagrade för brottsbekämpande ändamål. 2016/17:FöU12 Viktiga meddelanden till allmänheten via telefon. 2017/18:KU2 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag. NJA 2010 s. 122. NJA 2015 s. 631. mot , mål 7380-14, . mot , mål 2699-16, . mot , mål 3256-17, . mot , mål 7380-14, . mot , mål 14891-14, . mot , mål 6895-16, . mot , mål 6895-16, . , mål C-617/10, . , mål C-293/12, och Kärntner Landesregierung m.fl., C-594/12, . , mål C-362/14, . , mål C-203/15, och Tom m.fl. mål C-698/15, . , mål C-203/15, och Tom m.fl. mål C-698/15, förslag till avgörande av generaladvokaten , . yttrande 1/15, . Klass m.fl. mot , mål 5029/71, . mot , mål 9248/81, . mot , mål 23224/94, . mot , mål 23452/94, . Amann mot , mål 27798/95, . Rotaru mot , mål 28341/95, . mot , mål 44787/98, . Greuter mot , mål 40045/98, beslut . mot , mål 59320/00, . m.fl. mot , mål 62332/00, . och mot , mål 54934/00, . mot , (nr 2), mål 71525/01, . m.fl. mot , mål 58243/00, . mot , mål 2872/02, . S.och Marper mot , mål 30562/04 och 30566/04, . Iordachi m.fl. mot Modaliven, mål 25198/02, . Natunen mot , mål 21022/04, . Janatuinen mot , mål 28552/05, . mot , mål 26839/05, . Uzun mot , mål 35623/05, . mot , mål 41723/06, . mot , mål 5786/08, . Dragojević mot , mål 68955/11, . Roman mot , mål 47143/06, . Szabó och Vissy mot , mål 37138/14, . Oberverwaltungsgericht für das Land (), mål 13 B 238/17, interimistiskt beslut, . Acordam na 1.ª Secção do Tribunal Constitucional (), dom 420/2017, . uttalande, dnr 130-2016, . , Hans (2015) Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5:e uppl. , (2012) Straffprocessuella tvångsmedel, 3:e uppl. , (2009) Introduktion till IP – Internet Protocol, version 2.0. Naarttijärvi, (2013), För din och andras säkerhet, Kon- stitutionella proportionalitetskrav och Säkerhetspolisens preven- tiva tvångsmedel. Naarttijärvi, (2016), Övervakning av metadata som spelplan för rättsliga principkonflikter, ingår i antologin och integritet : teknik, skydd och aktörer i det nya kontrollandskapet. Article 29 data protection working party WP 220, . Article 29 data protection working party WP 237, . , data protection and law enforcement needs: Tele2 and , , kommande artikel 2017. rekommendationer 2033, . Report on European standards as regards the indepen- dence of the judicial system: Part II – The prosecution service adopted by the commission, 17–. /en/web/portal/28-january-data- protection-day-factsheet European (Europol) IOCTA 2016 Internet Organised Crime Threat Assessment, 2016. Europeiska kommissionen Commission Staff Working Document, bilaga till det förslag till direktiv som ledde fram till antagandet av direktiv /24, SEK(2005) 1131, , celex- nummer: 52005SC1131. Europeiska kommissionen Utvärderingsrapport av direktiv /24, celexnummer: 52011DC0225. Europeiska unionens råd Rådets slutsatser om vägen till ett förbättrat informationsutbyte och säkerställande av interoperabiliteten mellan EU:s informationssystem, 10151/17, . Finska Rapporter och utredningar 9/2017. Annual report of the United Nations High Commissioner for Human Rights and reports of the Office of the High Commissioner and the Secretary-General, /HRC/27/37, . i Svenskarna och internet 2016. Leswing, Kif says people send as many as 200,000 iMessages per second, Business insider, . Necessary and Proportionate Digital Economy Outlook , . och Drogsituationen i , 2016. skrivelse till , dnr 15-1185, . i mobila nätverk, . Svenskarnas användning av telefoni och inter- net 2015, PTS-ER-2015:29, . Svensk Telekommarknad 2016, PTS-ER- 2017:10, . Retention Laws since the CJEU’s Tele-2/, . av användningen av vissa hemliga tvångsmedel , . Jag kan inte stå bakom utredningens förslag till lagring av infor- mation om användares kommunikation eftersom jag anser att en sådan lagringsskyldighet går utöver vad som är strängt nödvändigt och kan anses motiverat i ett demokratiskt samhälle, såsom krävs enligt artikel 15.1 i direktiv /58 jämfört med artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i EU:s rättighetsstadga. Därtill anser jag att utredningen, i större utsträckning, bort analysera räckvidden av dom i Tele2-målet1 och dess påverkan på hanteringen av s.k. abonne- mangsuppgifter. I de följande två avsnitten utvecklar jag mina syn- punkter. Lagring av information om användares kommunikation En mycket viktig fråga sedan meddelade sin dom är vilket utrymme som den nationella lagstiftaren har att föreskriva att operatörerna ska lagra information om användarnas kommunikation. har tydligt uttryckt att lagringen av information inte får, med hänsyn till artikel 15.1 i direktiv /58, vara en huvud- regel2. Den s.k. artikel 29-gruppen har också, redan före domen, uttalat att masslagring av data inte kan anses som proportionellt3. Datainspektionen har också i ett tidigare remissvar över utredningen 1Dom i de förenade målen C-203/15 och C-698/15. 2Se skäl 104 i Tele2-målet. 3WP 237 s. 12 ”…recalls that it has consistently considered that massive and indiscriminate collection of data (non-targeted bulk collection) in any case cannot considered as pro- portionate”. Datalagring och integritet (SOU 2015:31) hänvisat till 29-gruppens uttalande med anledning av , i vilken det framhålls särskilt att datalagringsreglerna bör utformas på ett sådant sätt att masslagring av alla typer av uppgifter undviks och att lagringen i stället blir föremål för lämpliga differentieringar, begräns- ningar eller undantag5. Enligt min mening innebär utredningens förslag till ändrade bestämmelser att lagringen av information om kommunikationen fortfarande kommer att vara en huvudregel, vilket i enlighet med vad uttalat i Tele2-målet går utöver vad som är accepta- belt enligt direktiv /58 och EU:s rättighetsstadga. Den differen- tiering som utredningen föreslår är långt ifrån tillräcklig. Vad lagringsskyldigheten kallas är inte väsentligt, det är dess effekter som är avgörande. Jag kan konstatera att det är fråga om en generell och till stor del odifferentierad lagring som omfattar väldigt stora mängder trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter för samtliga abonnenter och nästan alla elektroniska kommunikationsmedel. De nya begränsningar som föreslås av utredningen, t.ex. att fast telefoni inte ska omfattas, är närmast att betrakta som marginella i samman- hanget i förhållande till den tekniska utvecklingen och användar- mönster. Lagringen berör fortfarande på ett allomfattande sätt personer som använder elektroniska kommunikationstjänster utan att dessa personer ens indirekt befinner sig i en situation som kan föranleda lagföring. Det går inte ihop med tolkning vilken bland annat uttalar att de materiella villkoren i den nationella lagstiftningen måste vara sådana att den klart avgränsar åtgärdens omfattning och följaktligen den berörda personkretsen6. Vilka möjligheter finns då för fortsatt lagring av information? I skälen för ett resonemang kring riktad lagring. Utredningen har dock avfärdat en riktad lagring som en framkomlig lösning. För det första anser utredningen att argumen- tation kring riktad lagring är att närmast betrakta som obiter dictum dvs. uttalande som inte är relevant för rättsfrågan som prövas. Utredningens resonemang framstår här som forcerat, där syftet med 4Domstolens dom i de förenade målen C-293/12 och C-594/12. 5Se Datainspektionens remissyttrande daterat , dnr 902-2015. 6Se skäl 110. att för en argumentation kring riktad lagring inte har analyserats tillräckligt. Utredningen har även bort analysera argument för att domen innebär ett krav på riktad lagring och inte fokuserat på argument mot. För det andra anser utredningen att en riktad lagring inte möter behovet från de brottsbekämpande myndigheterna. Experterna från de brottsbekämpande myndigheterna har i utredningen med stor tyngd visat på ett starkt behov av att uppgifter lagras i minst samma omfattning som före dom. En riktad lagring kräver ett aktivt beslut att ”slå på” lagringen och det framhålls, utifrån ett verksamhetsperspektiv, som ett stort problem. Skälet är att det är svårt att i förväg veta hur man ska rikta lagringen. Jag delar utred- ningens bedömning att ett verksamhetsperspektiv starkt talar mot en riktad lagring men konstaterar att lagringen måste rymmas inom de juridiska ramar som och lagstiftningen satt upp. Vad talar då för att förespråkar en riktad lagring? För det första bygger hela domstolens resonemang på att det måste finnas en begränsning i lagringsskyldigheten och att begränsningen måste vara så pass omfattande att huvudregeln inte kan anses vara att uppgifter ska lagras. En riktad lagring har alla förutsättningar att uppfylla detta. För det andra framför i skäl 108 att en nationell lagstiftning inte hindrar en riktad lagring, som differentieras utifrån personkrets, tidsperiod och situation. Även i skäl 105-106 och i skäl 108-111 argumenterar kring en riktad lagring. För det tredje måste det finnas en koppling, om än indirekt, mellan lagringskyldigheten och grov brottslighet. Här konstaterar i skäl 105 och 111 bl.a. att den nationella lagstift- ningen i målet är tillämplig på personer beträffande vilka de inte föreligger något indicium som ger anledning att tro att deras beteende ens kan ha ett indirekt eller avlägset samband med grov brottslighet. Det ligger i sakens natur att en generell lagring aldrig kan uppfylla detta kriterium medan en riktad lagring kan göra det. Jämfört med de argument som utredningen presenterar och de faktorer som enligt min uppfattning talar för en riktad lagring, väger de förstnämnda lätt. Min tolkning av dom är således att det utrymme som finns för nationell lagstiftning är begränsat till en riktad lagring. Särskilt om abonnemangsuppgifter och räckvidden av EU- domstolens dom konstaterar i domen att de uppgifter som leveran- törer av elektroniska kommunikationstjänster är skyldiga att lagra gör det möjligt att få kännedom om med vilken person en abonnent eller registrerad användare har kommunicerat med och på vilket sätt, hur länge kommunikationen varat och från vilken plats kommuni- kationen skett7. Enligt gör uppgifterna det möjligt att kartlägga de berörda personerna på ett sätt som är lika känsligt ur integritetssynpunkt som själva innehållet i kommunikationen8. Det är noterbart att bland uppgifterna som räknas upp av domstolen så finns ip-adresser med9. Det sagda väcker frågan i vilken omfattning som utredningens slutsats att abonnemangsuppgifter inte omfattas av dom är korrekt. Det är också den slutsatsen som ligger till grund för att utredningen inte föreslår några förändringar i den svenska hanteringen av abonnemangsuppgifter. Enligt utredningen omfattas endast trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter av domen. Jag anser att utredningen inte problematiserar tillräckligt kring förhållandet hur framförallt ip-adresser och andra abonnemangs- uppgifter ska betraktas enligt och inte heller analyserar detta tillräckligt. För att analysen ska bli fullständig krävs t.ex. att den behandlar de argument som talar för att ip-adresser omfattas av domen. Det finns enligt min bedömning skäl som talar för att ip- adresser, som lagras i trafikloggar, är trafikuppgifter och att lagringen därför omfattas av domen. Det som omfattas av det svenska begreppet abonnemangs- uppgift, där ip-adresser med tiden kommit att ingå, är en rest från telelagen. Som utredningen konstaterar har abonnemangsuppgifter ibland kallats för kataloguppgifter eftersom informationen som kan 7Se skäl 98. 8Se skäl 99. 9Se skäl 98. erhållas närmast motsvarar vad som finns i telefonkataloger10. Begreppet kataloguppgifter är, såsom utredningen konstaterat, miss- visande eftersom det även omfattar andra uppgifter än traditionella kataloguppgifter. I sammanhanget ska också påpekas att de brottsbekämpande myndigheterna har rätt att få tillgång till abonnemangsuppgifter utan domstolsprövning. Ett tungt skäl som framförts är att uppgifter om abonnemang historiskt inte har ansetts lika integritetskänsliga. Mot bakgrund av dom kan denna bedömning ifråga- sättas. 10 Se avsnitt 4.3 i betänkandet. Särskilt yttrande av , , , och Grova brott orsakar stora skador för enskilda och samhället. Sam- hället ansvarar för medborgarnas trygghet och rättssäkerhet. Både för medborgarna i allmänhet och för brottsoffren är det angeläget att förutsättningarna för att klara upp grova brott och för att kunna förhindra brott redan på planeringsstadiet är så goda som möjligt. Att de brottsbekämpande myndigheterna har tillgång till trafik- och lokaliseringsuppgifter är avgörande för en effektiv bekämpning av grov brottslighet, inklusive sådan som är kopplad till nationell säkerhet. Utredaren anger att om de brottsbekämpande myndig- heterna inte skulle ha tillgång till adekvata utredningsverktyg i den elektroniska miljön så skulle grova brott i vissa fall vara omöjliga att klara upp och brottsoffer i motsvarande omfattning vara skyddslösa (avsnitt 12.3). Vissa brott skulle i praktiken bli straffria och många målsägande skulle aldrig kunna få upprättelse. Utredaren konstaterar också att staten har en skyldighet att skydda enskildas privatliv och personliga integritet mot intrång som begås av andra enskilda och, om intrång görs, se till att brotten utreds. Enligt utredaren skulle det inte vara förenligt med internationella åtaganden att inte ge de brottsbekämpande myndigheterna möjlighet att effektivt utreda brott i den elektroniska miljön. Dessa utgångspunkter bör vara fundamentala för lagstiftarens syn på frågan om datalagring. Lagringsskyldigheten infördes för att säkerställa att uppgifterna kommer brottsbekämpningen till del genom de aktuella tvångsmed- len. I de delar lagringsskyldigheten begränsas kommer den garantin inte att finnas kvar. Resultatet blir att myndigheterna vid bekämp- ning av den grova brottsligheten får hoppas på turen att operatörerna ändå har sparat uppgifterna, t.ex. för fakturering. Detta kommer i många fall att få allvarliga följder, inte minst eftersom lagrings- skyldigheten innebär att enbart ett minimum av strängt nödvändiga uppgifter ska lagras. Trafik- och lokaliseringsuppgifter har med tiden blivit ett allt viktigare verktyg i brottsbekämpningen. , där en stor del av brottsligheten lämnar digitala spår i någon form, är uppgifterna Det gäller i såväl underrättelse- som förundersöknings- verksamhet. Uppgifterna används i stort sett i varje utredning av grov brottslighet. Ofta är uppgifterna dessutom den första och enda ingången i utredningarna och ger nyckeln till det vidare arbetet. Utan denna nyckel kommer dörren till framgång att förbli stängd. Lagringsskyldigheten i är redan begränsad Utredarens uppdrag har varit att anpassa det svenska regelverket till såsom den uttolkas i förhandsavgörande i de förenade målen C-203/15 och C-698/15. har i sin tur tolkat i skenet av den beskriv- ning av den svenska lagstiftningen som Kammarrätten i har presenterat i sin begäran om förhandsavgörande. Kammarrätten har i sin beskrivning av de svenska bestämmelserna om lagring av uppgifter om elektroniska kommunikation olyckligtvis gett intrycket att den svenska lagringsskyldigheten omfattar ”samtliga personer, samtliga kommunikationsmedel och samtliga trafikuppgifter”. konstaterar utifrån detta att den svenska lagstiftningen avser samtliga elektroniska kommuni- kationsmedel och samtliga trafikuppgifter. Den slutsatsen kan dock ifrågasättas. Sanningen är att lagringsskyldigheten omfattar endast en del därav. Det kan inte uteslutas att kammarrättens beskrivning har lett fel, då domstolen i sina domskäl kommer fram till att den svenska lagstiftningen har gjort undantaget (från princi- pen att säkerställa konfidentialiteten för kommunikation) till huvud- regel (se domskäl 89 och 97–104). Man måste därför, som utredaren anger (avsnitt 12.4.2), tolka slutsatser i ljuset av hur kammarrätten ställde sina frågor. Många av de kommunikationsmedel som den moderna män- niskan använder och många av de trafik- och lokaliserings- uppgifter som operatörerna behandlar omfattas inte av den svenska lagringsskyldigheten. Exempelvis omfattas inte följande uppgifter av lagringsskyldig- heten (se avsnitt 12.4.2): –position när ett meddelande skickades och när det mottogs, –position under ett mobilsamtal, –position vid fast telefoni, –utrustningsidentitet vid skickade och mottagna meddelanden, –utrustningsidentitet vid fast telefoni, –abonnemangsidentitet vid skickade och mottagna meddelanden, –abonnemangsidentitet vid internetåtkomst, –uppgifter om samtal med annat än vanligt telefonnummer (där- ibland uppringande och uppringt nummer, tid och position), –uppgift om port och lokal ip-adress (dvs. den som används mellan abonnent och internetleverantör) vid internetåtkomst, –meddelandehantering och ip-telefoni, –uppgifter om samtal som inte kopplas fram på grund av tekniskt fel eller dylikt (däribland uppringande och uppringt nummer, tid, utrustning och position) och –rena lokaliseringsuppgifter (positioner som inte är kopplade till kommunikation eller internetåtkomst). Lagringsskyldigheten omfattar inte heller –web-surf (besök på hemsida), –kommunikation mellan två ip-adresser som inte är telefoni (t.ex. Skype- och Vibersamtal), –internetbaserad e-post såsom hotmail och g-mail, –FTP (filöverföring), –chat (meddelandetjänst), –sociala medietjänster (såsom Facebook, Twitter, , Whatsapp m.fl.) och –informationssamhällestjänster (såsom Blocket, E-bay m.fl.). Som utredaren konstaterar (avsnitt 12.4.2) är det alltså långt ifrån samtliga trafik- och lokaliseringsuppgifter som omfattas av lagrings- skyldigheten. Den är klart begränsad. Lagringsskyldigheten innefattar i stället enbart en minimilista, som, redan när den kom till, uppfyllde bara de absolut mest grund- läggande behoven vid utredning av grov brottslighet. Teknikutveck- lingen för dessutom med sig att minimilistan relativt sett blir mindre och mindre i förhållande till samtliga de trafik- och lokaliserings- uppgifter som operatörerna behandlar och som brottsbekämpande myndigheter skulle kunna ha nytta av i sitt arbete. Sett ur denna synvinkel kan man därför ifrågasätta riktigheten av beskrivning av den svenska lagstiftningen som att lagringen har gjorts till huvudregel i stället för att vara ett undantag (jfr dom- skäl 104). Enligt vår uppfattning är lagring ett undantag och inte en huvudregel. bedömning av vad som är en acceptabel omfatt- ning av lagringsskyldigheten hade rimligen kunnat få ett annat utfall, om domstolen hade utgått från det riktiga förhållandet, att den svenska lagringsskyldigheten inte på långa vägar omfattar ”samtliga kommunikationsmedel och samtliga trafikuppgifter”. Det som sagts innebär bl.a. att bedömningsutrymmet är stort i fråga om vad som är en acceptabel omfattning av lagringsskyldig- heten. I avvägningen mellan samhällsnyttan och graden av intrång i enskildas skyddade rättigheter är vår uppfattning att det finns större utrymme för en lagringsskyldighet än vad utredarens förslag ger uttryck för. kräver en ändring av svensk rätt Likväl går det nu inte att tolka dom på ett annat vis än att den fordrar att den svenska lagstiftningen på datalagrings- området reformeras och lagringen relativt sett begränsas. Utredarens uppdrag har således varit att utifrån tolkning av dom finna en ny balans mellan tillvaratagandet av den personliga integri- teten och en effektiv brottsbekämpning.