sou · H5B330 · 2017-03-31 00:00:00 — Det finns omständigheter där den slutliga ”leverantören” är ett företag (som äger/innehar immateriella rättigheter) vars enda funk- tion är att inneha de immateriella rättigheter som ingår i program- vara som utvecklats av ett annat bolag i dess bredare grupp (dvs. bolaget har inga materiella tillgångar och anpassar eller installerar inte programvara). Ett i en sådan grupp ingående bolag för pro- gramutveckling kan tillhandahålla produkten/produkterna till det företag som innehar de immateriella rättigheterna. Detta bolag kan sedan sälja eller licensiera programvaran till ett spelföretag. Under sådana omständigheter, där utvecklingsbolaget och bolaget som innehar de immateriella tillgångarna står under gemensamt ägande, förvaltning och kontroll, bör , om den anser det lämpligt, kunna förse programutvecklaren med en ”paraply-licens” som täcker det utbud som, tillhandahålls genom förmedling av det Utformningen av det svenska licenssystemet bolag som innehar de immateriella rättigheterna. I de situationer där en ”paraply-licens” inte är lämplig krävs det att både utvecklings- bolaget och bolaget med de immateriella rättigheterna har var sin egen licens. Installation av programvara för spel Varje företag som installerar programvara i ett licensierat spelbolags system bör göra detta med stöd av en licens för programvara för spel. Ett spelbolag som har eller som avser att söka licens för online- spel, men också vill installera programuppdateringar eller på annat sätt tillverka, leverera eller anpassa programvara för spel som an- vänds i spelbolagets egen verksamhet behöver också en licens för spelprogramvaran. I vissa fall bör det vara möjligt att söka om en kompletterande eller ”kopplad” programvarulicens. Tillverkning och anpassning av spelprogramvara Aktiviteterna tillverkning och anpassning är likartade och relativt okomplicerade i så måtto att båda aktiviteterna omfattar utveckling av programvara för att skapa en slutlig (eller nästan slutlig) pro- dukt. Men denna aktivitet är också ett av de mer komplexa områ- den som flera parter kan vara inblandade i, där var och en utvecklar en del i spelprogramvaran som sammanlagt leder till skapandet av den slutliga produkten. Det kan finnas olika avtal för att underlätta tillverkning av sådan programvara och/eller som styr parternas interna relationer. I så- dana komplicerade fall där ska bedöma vilken av parterna som måste ha licens för programvara, bör en avgörande faktor vara var den slutliga kontrollen av utvecklingen av produk- ten ligger. På ett övergripande plan kan det konstateras att omstän- digheterna i olika avtalsförhållanden ofta är speciella och olikartade. I slutändan innebär detta att måste titta på om avtalet mellan parterna i huvudsak innebär köp av en produkt eller bara ersättning för tid och expertis. I fall där ett företag köper en produkt och den övergripande kontrollen, designen och utvecklingen av produkten finns hos tredje part (utvecklingsbolaget) behöver utvecklingsbolaget en pro- Utformningen av det svenska licenssystemet Detta står i kontrast till fall där ett företag (före- tag Y) köper tid och/eller kompetens och företag Y behåller kon- troll över utformningen och innehållet i produkten och där den kontrakterade tredje parten arbetar inom specifika parametrar. Det är då bolaget Y som behöver programvarulicens medan den kon- trakterade tredje parten inte gör det. Vid fastställande av var kontrollen finns (och där det därför behövs en licens) bör klarlägga: •Vilket företag är ansvarigt för programvarans design och funk- tionalitet? •Vilket företag är ansvarigt för att godkänna designförändringar? •Vilket företag är ansvarigt för funktionalitet och tester? •Vilket företag är ansvarigt för kvalitetssäkring/kontroll av pro- duktens regeluppfyllelse? •Vilket företag behåller produktens immateriella rättigheter? •Vad säger kontraktet i fråga om ansvar och förpliktelser? När en tredje part tillhandahåller endast en del av ett spel, t.ex. grafik- en, under kontroll av och med designspecifikationer från företag Y, indikerar detta att företag Y har kontroll och är den enhet som behöver programvarulicens, medan den tredje parten inte gör det. bör kunna utgå ifrån att information om re- spektive indikator ovan kommer att ingå i affärsavtal. rekommenderas att se över sina befintliga avtal för att säkerställa att så är fallet och, om detta inte är fallet, överväga hur de skulle tillfredsställa informationsbehov i av- saknad av sådana avtalsvillkor. Behöver licenshavare för programvara ytterligare licenser? En licens för programvara tillåter endast tillverkar, tillhandahåller, installerar eller ändrar spelprogramvara för spel. Den tillåter inte tillhandahållande eller anordnande av spel och alla företag som gör detta kommer (även om de innehar en licens för programvara) att behöva en relevant licens. Ett företag som innehar en licens för pro- gramvara men som också är värd för ett pokernätverk eller en spel- Utformningen av det svenska licenssystemet plattform kommer också att behöva en licens eftersom företaget då är ansvarig för att spelet är sunt och säkert. Krav på licenshavare för programvara Den föreslagna regleringen bygger som bekant på ett licenssystem som innebär att alla som agerar på den svenska marknaden ska göra det med behöriga licenser och aktörer utan licenser ska stängas ute. När det gäller spellagens tillämpningsområde har utredningen i av- snitt 15.1 föreslagit att det ska omfatta också verksamhet som till- handahålls eller anordnas i , även om spelen inte är tillgäng- liga för den svenska allmänheten. Med denna utgångspunkt blir det en naturlig följd att ställa krav på den som har en licens för spel- programvara att inte tillverka, tillhandahålla, installera eller ändra sådan programvara till någon som tillåter spel från utan att ha en licens för detta. Detta gäller oavsett om spelen görs tillgäng- liga för spelkunder i eller utomlands. Endast licensierad programvara får användas Enligt utredningens förslag kommer det att krävas att spelbolag med licens för onlinespel köper eller använder programvara för spel från någon som har licens för spelprogramvara från . Det är inte möjligt att här täcka varje tänkbart scenario som kan uppstå till följd av utredningens förslag om licensiering av program- vara för spel. Skulle det behövas ytterligare vägledning om tillämp- ningen av bestämmelserna på området för att förklara vad som utgör programvara för spel och de aktiviteter som kräver en licensen för spelprogramvara bör meddela föreskrifter och/eller allmänna råd. All programvara för spel (t.ex. sådan som driver datorsimulerade automater eller tjänster för sportvadhållning) måste uppfylla de tekniska krav och standarder som bestämmer om den görs tillgänglig för kunder, till exempel via ett onlinekasino eller Utformningen av det svenska licenssystemet en tjänst för sportvadhållning med stöd av en spellicens från Spel- myndigheten. All sådan programvara måste testas i enlighet med de regler som gäller på området innan spelet görs tillgängligt för kunder. Skulle programvaran för spel (t.ex. för datorsimulerade auto- mater) alltid bara levereras till operatörer med tillstånd endast i andra jurisdiktioner behöver programvaran inte uppfylla gällande svenska tekniska regler. Onlinespelswebbplatser kan hantera betalningar direkt genom sin bank, inte sällan en affärsbank. Spelföretaget måste då först ansöka om ett handelskonto. Med handelskontot kan spelföretaget accep- tera kredit-/betalkort och andra typer av kortbetalningar enligt CNP-transaktionsprincipen2. En betalningsförmedlare är i typfallet ett tredjepartsföretag utsett av ett köpställe för att hantera kredit- kortstransaktioner för anslutningsbanker. De flesta betalningsför- medlare fungerar som ”mellanhand”. Spelaren betalar förmedlaren som i sin tur betalar spelföretaget efter att ha tagit ut en administ- rationsavgift. Betalningsförmedlare kan, förutom att utföra säkra transaktioner mellan olika bankkonton, tillhandahålla andra tjäns- ter som t.ex. åtgärder mot bedrägeri och penningtvätt. Fördelarna med att använda en betalningsförmedlare är bl.a. ökad säkerhet, förbyggande av bedrägeri och lägre kostnader för system- infrastrukturen (exempelvis att köpa eller utveckla en betalnings- anslutning). Med en stor betalningsförmedlare kan speloperatören använda olika betalkortslösningar med de främsta bankinstituten och redan godkända betalningsmetoder som PayPal, Visa eller . Betalningsförmedlare berörs i det stora hela inte av åtgärder för att skydda spelare eller staten. En betalningsförmedlare har t.ex. ingen möjlighet att lura spelaren eller påverka huruvida spelen som erbjuds på webbplatsen är rättvisa och ärliga. Betalningsförmedlare kan dock hantera spelares betalningar och intäkter, och en del av dem kan i samband därmed ha hand om spelarnas pengar. 2 CNP=Card Not Present. När kreditkortsinformation förmedlas via internet, telefon eller via e-post kallas det för en CNP-transaktion. Utformningen av det svenska licenssystemet dessa tillgångar ska ha ett tillräckligt skydd ingår i strävandena att skydda såväl spelare som staten. Detta kan uppnås på flera sätt utan att betalningsförmedlarna behöver licensieras. Det första sättet är krav på att webbplatsägaren har reserver tillgängliga även för medel som endast tillfälligt hanteras av betalningsförmedlaren. På så sätt är spelarna skyddade även om betalningsförmedlaren skulle försnilla pengarna. En annan metod är att betalningsförmedlaren måste in- teckna eller på annat sätt försäkra pengarna som hanteras. Den tredje metoden är att reglera de konton betalningsförmedlaren an- vänder för att säkerställa att de är tillräckligt skyddade. Detta kan innebära procedurer och godkännanden för att avskilja de spelar- tillgodohavanden som är utanför operatörens kontroll. Två eller flera betrodda tredjepartsaktörer, t.ex. betalningsförmedlaren, reglerade finansinstitut eller depositionsinstitut, kan dela ansvaret för att kon- trollera de avskilda medlen. I alla dessa fall kan lagtillämpning leda till bättre resultat än krav på licensiering, vilket skulle störa kon- kurrensen på marknaden. Förutom säkerheten för spelarnas pengar kan staten också mycket väl känna berättigad oro för om betalningsförmedlaren kan skydda spelarnas data på ett adekvat sätt (skyddet av uppgifter rörande den enskildes spelbeteende behandlas i kapitel 20). Denna fråga kan hanteras med tekniska standarder eller genom säkerhetsstandarder hos tredje part. De stora kreditkortsföretagen har t.ex. antagit PCI- standarder () som finansinstitut och köp- ställen måste följa och som skyddar kundernas personuppgifter när de använder kreditkort. Till exempel kräver att alla betalnings- förmedlare ska uppfylla PCI-kraven. Betalningsanslutningar skiljer sig från betalningsförmedlare på så sätt att betalningsanslutningen endast underlättar informations- överföringen mellan spelwebbplatsen och spelarens bank (utgivande bank). Kryptering är en fundamental funktion för betalnings- anslutningar. En betalningsanslutning använder kodningsteknik för att kryptera och dekryptera all information som överförs, däribland kreditkortsnummer och annan kontoinformation. Betalningsanslut- ningens operatör validerar den mottagna kortinformationen och auktoriserar betalningsbeloppet. Det är troligen mer väsentligt att påpeka vad betalningsanslutningen inte gör. Det är kortutgivaren som överför pengarna direkt från spelarens kortsaldo till den in- lösande banken. Den inlösande banken överför sedan pengarna till Utformningen av det svenska licenssystemet I regleringsfrågor har betalnings- anslutningar lägre prioritet eftersom de inte påverkar varken målet att skydda spelare eller att skydda staten. Betalningsförmedlare och betalningsanslutningar är användbara och i många fall oundgängliga verktyg för att spelföretag på ett säkert och effektivt sätt ska kunna överföra pengar. Eftersom dessa system inte berörs av strategier för att skydda spelare och stat som diskuterats ovan är licensiering av dem ingen angelägen fråga. Faktum är att lagtillämpning och icke-licensrelaterade regleringskrav sanno- likt är tillräckliga för att säkerställa att staten och spelarna får ett tillräckligt skydd från de risker som är förknippade med betalnings- förmedlare och betalningsanslutningar. 16.2Tillverkning, innehav och införsel av vissa automater Utredningens förslag: Penning- och värdeautomater får tillver- kas bara av den som har licens för detta. Sådan licens kan ges till den som avser att ha yrkesmässig befattning med sådana auto- mater och som uppfyller kraven i 3 kap. 3–8 §§ spellagen, för- utom kravet på kapitalstyrka i 3 kap. 7 §. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer får beträffande tillverkning av penning- och värdeautomater meddela föreskrifter om säkerhetskrav för tillverkning och krav för att förhindra att utrustningen används för annat än det som licensen omfattar. Utredningens bedömning: bör meddela sådana föreskrifter. Enligt nuvarande spelreglering behövs inget särskilt tillstånd för att tillverka spelutrustning, t.ex. roulettbord, kortblandare och spel- automater. Många utländska jurisdiktioner, bl.a. , och ställer krav på att den som tillverkar spelutrust- ning ska uppfylla vissa grundläggande krav avseende personlig lämp- Utformningen av det svenska licenssystemet lighet och verksamhetens bedrivande. Utredningens förslag är att en sådan ordning införs även i . Det krav som föreslås i avsnittet rörande licens för spelprogram- vara tillgodoses rörande penning- och värdeautomater genom ett krav på licens för att tillverka nämnda automater. I dessa situatio- ner är programvaran den helt avgörande faktorn för att spelet går rätt till och följer uppställda regler och bestämmelser. Utredningen kan inte se att det finns ett behov av att låta varu- spelsautomaterna omfattas av licenskravet. Enligt utredningens uppfattning saknas det fog för att utvidga det föreslagna licenskravet till att även omfatta annan spelutrustning än de nämnda automattyperna. Sådan utrustning syftar i motsats till automaterna att hanteras av någon som i sin tur har en licens för att erbjuda spel till allmänheten och är i många fall inte lika tekniskt komplicerad. Det ligger i spelföretagets egna intresse att den utrust- ning det använder för att anordna spelet inte är manipulerad. I dessa fall finns andra ”verktyg” för att tillse att spelet anordnas på ett sunt och säkert sätt. Om förslaget skulle avse all spelutrustning så upp- kommer även gränsdragningsproblem när det gäller att bestämma vad som utgör spelutrustning. Menas med spelutrustning även datorn som spelsystemet är lagrat på? Är bildskärmen som visar resultatet av spelet en spelutrustning? Även i dessa lägen kan kravet på ett sunt och säkert spel tillgodoses på annat sätt, t.ex. genom funktionskrav riktade mot spelföretaget. Sammantaget ser utredningen således inte någon anledning att föreslå krav på licens för tillverkning av annan spelutrustning än den föreslagna. En sådan licens ska ges till den som avser att ha yrkesmässig befattning med sådana automater som licensen avser. För att få en licens ska också de allmänna krav som anges i 3 kap. 3–7 §§ spel- lagen uppfyllas. Utredningen ser dock inte att det finns ett behov av att ställa krav på sökandens kapitalstyrka när det gäller licenser för tillverkning av penning- och värdeautomater. Ett undantag ska därför göras från detta krav. Utformningen av det svenska licenssystemet Utredningens förslag: Penning-, värde- och varuspelsautomater får innehas bara av den som har licens för detta. Sådana auto- mater får dock innehas utan licens av 1.den som har licens att anordna spel på automater enligt denna lag, 2.den som har licens att tillverka automater, 3.automatinnehavares dödsbo av längst från dödsfallet, 4.automatinnehavares konkursbo längst intill dess konkursen har avslutats, eller 5.den som har fått sin licens att inneha automaten återkallat, till dess att har förflutit från det att beslutet om återkallelsen vann laga kraft. Licens för innehav kan ges till den som har yrkesmässig befatt- ning med sådana automater och som uppfyller kraven i 3 kap. 3– 7 §§ spellagen, förutom kravet på kapitalstyrka i 3 kap. 7 §. Om det finns särskilda skäl får innehavslicens också ges för musei- eller annan samlarverksamhet. Införsel till landet av penning- och värdeautomater är tillåten endast för den som har rätt att enligt spellagen inneha sådan automat. I fråga om rätten att hantera oförtullade penningautomater, värdeautomater och varuspelsautomater gäller lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer får beträffande innehav av penning-, värde- och varuspelsautomater meddela föreskrifter om krav för att förhindra att utrustningen används för annat än det som licensen omfattar. Utredningens bedömning: bör meddela sådana föreskrifter. Utformningen av det svenska licenssystemet Sedan förbudet mot automatspel spel infördes har det i spel- regleringen krävts innehavstillstånd för spelautomater där vinsterna utgörs av pengar, värdebevis, spelpolletter eller liknande. Även in- försel till landet av sådana automater är tillåten endast för den som har rätt att inneha dem. omfattas även varu- spelsautomater av kravet på innehavstillstånd. Enligt Lotteriinspek- tionen fanns det tio stycken gällande inne- havstillstånd avseende 1 546 automater. Frågan har uppkommit om inte alla typer av automater för spel om pengar bör omfattas av ett krav på innehavstillstånd. Det kan framstå som stötande att de flesta illegala spelautomater som står utställda för allmänheten inte faller under lotterilagens definition av penning-, värde- och varuspelautomat. Utredningens förslag till ny spelreglering har dock löst definitionsproblematiken kring illegalt automatspel på så sätt att det alltid krävs licens för att anordna spel om pengar med hjälp av teknisk utrustning. Definitionen av auto- matspel har således utgått. Även med hänsyn till kravet på rätts- säkerhet, i meningen förutsebarhet, bör kravet på licens för innehav endast avse de angivna automattyperna. Det har även förts diskussioner om att det bör införas ett för- säljningsförbud för spelautomater i den meningen att dessa enbart ska få säljas till någon med licens att anordna spel på dem eller har en innehavslicens. Allt för att försvåra hanteringen av illegala spel- automater. Som nämnts innebär utredningens förslag att definition- en av automatspel har utgått. Att införa ett uttryckligt försäljnings- förbud enligt den beskrivna modellen får anses vara för långtgående. Gällande penning-, värde- och varuspelautomater får det ur brotts- bekämpningssynpunkt vara tillräckligt med fortsatt krav på licens för innehav. Utredningen ser således ingen anledning att ändra på nuvarande ordning. I linje med utredningens förslag i övrigt byts dock ordet tillstånd ut mot licens. Av nuvarande lotterilag framgår att tillstånd får förenas med vill- kor. Detta blir även möjligt avseende licenser enligt utredningens förslag. Lotteriinspektionen meddelar villkor till innehavs- tillstånden. Dessa har i många fall samma innehåll, särskilt när det gäller förvar och transporter för att förhindra att utrustningen an- vänds för spel om pengar. Sådana krav, som i princip gäller för alla Utformningen av det svenska licenssystemet innehavstillstånd, bör enligt utredningens mening i stället meddelas genom föreskrifter meddelande av . Utredningens förslag: Den som är underårig i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § kan inte få en licens att tillhandahålla och anordna spel. Detsamma gäller den som har näringsförbud enligt lagen (2014:836) om näringsförbud. Licens att tillhandahålla och anordna spelverksamhet ska ges om 1.sökanden bedöms ha den insikt, erfarenhet, och organisation som krävs för att driva den planerade verksamheten, 2.det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kom- mer att drivas i enlighet med lagen och andra författningar som reglerar verksamheten, och 3.sökanden också i övrigt bedöms lämplig för att driva den pla- nerade verksamheten. Vid denna bedömning ska sökandens anseende och kapitalstyrka beaktas. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om vilka handlingar och uppgifter som ska ges in i samband med en ansökan om licens eller om ändring av en licens. Utredningens bedömning: bör meddela sådana föreskrifter. Vissa grundläggande krav måste ställas på den som ska tillhandahålla och anordna spel till allmänheten. Dessa är att personen i fråga inte är underårig eller i konkurs eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Detsamma ska gälla när det gäller någon som är be- lagd med näringsförbud enligt lagen om näringsförbud. För juridiska personer ska detta krav gälla för personer som är i ägarposition eller i bolagets styrelse eller ledning. Utformningen av det svenska licenssystemet Att driva en spelverksamhet kräver särskild kompetens och organisation. I flera länder där omregleringar skett ställs krav på insikt och erfarenhet om marknaden. I beaktas bl.a. sökan- dens erfarenhet och resurser för att bedriva verksamheten vid be- dömningen av om sökanden uppfyller kraven för en generell spel- licens.3 I danska lov om spil uttrycks att tillstånd att tillhandahålla och anordna spel bara ges i de fallen där det kan antas att sökanden kommer att utöva verksamheten på ett ekonomiskt och försvarligt sätt (29 §). I likhet med dessa regleringar anser utredningen att licens till verksamhet ska ges om sökanden bedöms ha den insikt, erfarenhet och organisation som krävs för att driva den planerade verksam- heten. I detta avseende kan beaktas om sökanden har erfarenhet av sådan spelverksamhet som licensen avser, antingen själv eller genom personal. Erfarenheten bör sättas i relation till omfattningen av den planerade verksamheten. Detsamma bör gälla när det gäller bedöm- ningen av verksamhetens organisation. Gäller det licens för online- spel kan det t.ex. beaktas om organisationen av verksamheten har tillgång till teknisk-operativ personal som kan garantera en säker spelmiljö för spelkunderna. För licens bör också krävas att det kan antas att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med lagen och andra författningar som reglerar sökandens verksamhet. Om sökanden tidigare visat exempel på tvivelaktig verksamhet på spelmarknaden kan det finnas skäl att anta att verksamheten inte kommer att upp- fylla kraven enligt lagstiftningen. Sökanden ska då nekas en licens. Det bör i detta hänseende inte krävas att det finns en lagakraft- vunnen dom som visar på tidigare misskötsamhet. Laglydighet framhålls ofta som ett grundläggande licenskrav. Det ger en god indikation på om sökanden kommer att respektera de regler som ställs upp i samband med licensen. När det gäller spel- branschen får vissa lagöverträdelser anses vara av större betydelse än andra. Brott som involverar oärlighet, olagligt spelande, uppsåt- liga eller vårdslösa gärningar, överträdelser som har begåtts , upprepade överträdelser och försök att förneka eller dölja över- trädelser måste tas på särskilt allvar. 3 I krävs två typer av licenser, en generell och en specifik. Lotterimarknaden är fort- farande ett oligopol i . Utformningen av det svenska licenssystemet I den spanska regleringen räknas ett antal brott upp, däribland brott mot folkhälsan, den offentliga förvaltningen, statskassan och social trygghet samt smuggling. Även lagöverträdelser p.g.a. att till- ståndspliktig verksamhet bedrivits utan tillstånd anges.4 Sökanden får inte ha dömts för något av dessa brott enligt en lagakraftvunnen dom för ansökan. Den danska spellagstiftningen anger att sökanden, och inte hel- ler i fråga om juridiska personer någon i ledningen eller styrelsen, får vara dömd för ett brott som ger anledning att tro att det före- ligger en ”nærliggende” fara för missbruk av tillgången att arbeta med spel.