sou · H4B349 · 2017-01-01 00:00:00 — Slutligt beslut om avskrivning meddelades av MD . Dom skulle ha meddelats . Från det att inledde ärendet till dess att MD meddelade slutligt beslut om avskrivning tog det 13 och en halv månad. Ärendet inleddes efter anmälan till Konkurrens- verket. Utkast till stämningsansökan var färdigt och ingavs ansökan om stämning till . yrkade i stämnings- ansökan att Orkla och Cederroth skulle meddelas åläggande enligt 4 kap. 2 § konkurrenslagen alternativt att den anmälda företags- koncentrationen skulle förbjudas enligt 4 kap. 1 § samma lag. Efter att justerat sin väckta talan till att och vid äventyr av vite om skulle åläggas att fullgöra åtagandet att avyttra varumärket medgavs yrkandet av båda svarandebolagen. Tingsrätten meddelade dom i enlighet med detta . Från det att inledde ärendet till dess att dom meddelades av tingsrätten hann det gå drygt . Inledningsvis kan konstateras att det rör sig om ett fåtal ärenden (vissa år inte något) där väcker talan avseende konkurrensskadeavgift respektive företagskoncentrationer. rör det sig om åtta mål avseende konkurrensskadeavgift och fem mål avseende företagskoncentra- tioner, alltså sammanlagt endast 13 mål. Det ärende som har haft den klart längsta handläggningstiden hos den undersökta perioden avser missbruk av dominerande ställning utövat av m.fl., där tiden uppgick till och . I övrigt har de mål som avsett konkurrensskadeavgift haft handläggningstider hos som har legat på mellan runt upp till . Vad avser konkurrensbegränsande samarbete (fem ärenden) har den genomsnittliga handläggningstiden hos legat . I missbruksärenden (tre ärenden) har handläggningstiden uppgått till och i medeltal. Det har inte gått att se några klara samband mellan handläggningstid och hur ärendet inleddes hos . Det kan i sammanhanget dock noteras att det konkurrens- skadeavgiftsärende som tagit kortast tid, , var ett missbruksärende avseende Swedavia som inleddes av på eget initiativ. Det har inte heller gått att urskilja några skillnader ärendena emellan beroende på om de har omfattat platsundersökningar respektive muntliga förfaranden eller ej. Såväl muntliga förfaranden som platsundersökningar har förekommit i båda ärendetyperna. Dessa har förekommit i fler ärenden avseende konkurrensbegränsande samarbeten, men de ärendena har också varit fler till antalet än de som avsett missbruk av dominerande ställning. Mot bakgrund av ovanstående och särskilt då ärendena är få, den genomsnittliga handläggningstiden inte skiljer sig så mycket åt och då ett ärende sticker ut mycket i tidsåtgång, anser utredningen att det inte går att dra några egentliga slutsatser om huruvida någon av de två överträdelsetyperna genererar en större tidsåtgång än den andra vid handläggningen hos . Som redogjorts för i kapitel 3 valde man genom den nuvarande konkurrenslagen att inte ge beslutanderätt avseende konkurrensskadeavgift. Istället infördes efter utredning- ens förslag ”avgiftsföreläggande”, som i betänkandet benämndes ”en alternativ modell till en generell beslutanderätt”.63 Det kan konstateras att sedan lagens ikraftträdande fram till har beslutat om avgiftsföreläggande i tre fall, vilket blir ungefär ett ärende . Samtliga fem koncentrationsärenden där har ansökt om stämning den aktuella tidsperioden har slutat med att företagskoncentrationen inte har genomförts enligt den initiala planeringen. I tre av målen, m.fl., m.fl. och och har återkallat sin talan i tingsrätten på grund av att försäljningen inte har 63 SOU 2006:99 En ny konkurrenslag, s. 330 ff. jfr prop. 2007/2008:135. fullföljts respektive försäljningen har reverserats. I och , meddelade dom efter huvudförhandling varpå målet överklagades till MD. Talan i MD återkallades efter det att huvudförhandling hållits, men innan dom fallit, vilket innebar att tingsrättens dom vann laga kraft. I Orkla och Cederroth meddelade tingsrätten dom, utan att hålla huvudförhandling, efter det att svarandebolagen medgett justerade yrkande om åläggande. har inte meddelat dom i något koncentrationsmål under aktuell tidsperiod. Målen om företagskoncentrationer är, som redogjorts för, strängt reglerade i lag vad avser tidsfrister. Detta leder naturligt nog till att dessa mål går betydligt fortare såväl hos som hos domstolarna än vad mål avseende konkurrensskadeavgift gör. Det kan konstateras att koncentrationsmålen i stora drag har slutat med att uppfattning blivit den rådande i och med att företagen oftast inte fullföljer koncentrationer efter det att verket har ansökt om stämning i domstol. I Orkla och Cederroth godkändes företagskoncentrationen efter att bolagen gått med på , vid vite, justerade yrkande om åläggande innehållande villkor om avyttring. 5EU-kommissionen, ECN och 5.1EU-kommissionen – GD Konkurrens Konkurrenspolitiken har varit en viktig del av EU-arbetet ända sedan fördraget om de Europeiska Ekonomiska Gemenskaperna (EEG).1 Med EEG-fördraget infördes en ”ordning som säkerställer att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte sned- vrids”. Målet var att införa genomtänkta och effektiva konkurrens- regler som skulle bidra till en välfungerande europeisk marknad till fördel för konsumenterna.2 Den Europeiska unionen är uppbyggd på två grundläggande fördrag, fördraget om Europeiska unionen () samt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). I EUF-fördraget återfinns de grund- läggande förbuden avseende konkurrensbegränsande samarbete (artikel 101) respektive missbruk av dominerande ställning (artikel 102). På fördragsnivå finns också EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (rättighetsstadgan), vilken redogörs för i kapitel 7. Konkurrensrätten har utformats närmare genom rättsakter som utfärdats av Europeiska unionens råd (rådet) eller av Europeiska kommissionen (kommissionen). Två av de viktigaste rättsakterna på det konkurrensrättsliga området är rådets förordning nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i för- draget, numera 101 och 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt samt rådets förordning nr 139/2004 om kontroll av 1Fördraget trädde i kraft . 2Insyn i EU-politiken: Konkurrens, Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för kommunikation, Information för allmänheten, manuskriptet uppdaterat . företagskoncentrationer.3 Det finns även två förordningar som kommissionen utfärdat om tillämpningen av nämnda förordningar.4 Genom förordning nr 1/2003, som ersatte rådets förordning nr 17 av , moderniserades tillämpningen av . Bakgrunden till detta var att den tidigare central- iserade ordningen inte ansågs i tillräcklig mån klara balansen mellan behovet av att å ena sidan säkerställa en effektiv övervakning och å andra sidan så långt som möjligt förenkla den administrativa kontrollen, särskilt mot bakgrund av den förestående utvidgningen av unionen.5 Centralt för moderniseringen och materiellt sett den mest genomgripande förändringen i förordning 1/2003 var bort- tagandet av kommissionens undantagsmonopol och introduktionen av det lagstadgade undantagssystemet. Detta gjorde dåvarande artikel 81 (3) direkt tillämplig för nationella domstolar och kon- kurrensmyndigheter. Företag behövde inte längre ansöka om undantag för avtal från tillämpning av artikel 81 hos kommissionen, utan avtal som uppfyllde dåvarande artikel 81 (3) var legala utan något administrativt beslut.6 Förordning nr 1/2003 innefattar inte någon harmonisering av nationell processrätt, vilket tidigare redo- gjorts för i avsnitt 4.4. I kommissionens förordning nr 802/2004 om tillämpning av förordning nr 139/2004 konstateras i ingressen att förordning nr 139/2004 bygger på principen om obligatorisk anmälan av kon- centrationer av gemenskapsdimension innan de genomförs. Det konstateras vidare att å ena sidan har en anmälan betydande rättsliga följder som är förmånliga för parterna i den föreslagna koncentrationen och å andra sidan kan en underlåtenhet att följa anmälningsskyldigheten medföra att parterna åläggs böter och kan även medföra civilrättsliga nackdelar för dem. Det är därför viktigt att av rättssäkerhetsskäl exakt ange vilka uppgifter som ska lämnas i 3Rådets förordning (EG) nr 139/2004 av om kontroll av företags- koncentrationer, den s.k. koncentrationsförordningen. 4Kommissionens förordning (EG) nr 802/2004, av , om tillämpning av rådets förordning (EG) nr 139/2004 om kontroll av företagskoncentrationer och kommis- sionens förordning (EG) nr 773/2004 av om kommissionens förfaranden enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. 5Se bl.a. prop. 2003/04:80 s. 37 ff. 6Gianfranco , m.fl., Regulation 1/2003: a modernised application of rules, Policy Newsletter, 2003, number 1. I förordning nr 802/2004 finns därför bl.a. regler för hur en anmälan om företagskoncentration ska se ut, hur tidsfrister ska iakttas och beräknas och hur kommissionen ska förfara vid besluts- fattande. Det finns en grundläggande skillnad mellan förordning nr 1/2003 och koncentrationsförordningen. Förordning nr 1/2003 är direkt tillämplig i medlemsstaterna och bygger på en gemensam behörighet att tillämpa (numera) artiklarna 101 och 102 i EUF- fördraget. Grundtanken är att ett förfarande ska prövas av den eller de mest lämpade myndigheterna inom Network (ECN).7 Koncentrationsförordningen bygger i stället på en indelning av företagskoncentrationer med eller utan gemenskaps- dimension. I vare sig koncentrationsförordningen eller förordningen om dess tillämpning finns några andra regler om samarbete mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna än de bestämmelser som gäller för att hänskjuta företagskoncentrationer samt om bistånd vid kommissionens inspektioner. Koncentrations- förordningen ställer inte heller några krav på medlemsstaternas prövning av koncentrationer utan gemenskapsdimension. Kommissionen är det gemenskapsrättsliga organ som i första hand tillämpar de EU-rättsliga konkurrensreglerna och i följande avsnitt är ambitionen att försöka ge en bild av hur dess arbete ser ut i praktiken. Kommissionen arbetar som ett kollegium och dess ordförande får tilldela ledamöterna särskilda verksamhetsområden inom vilka de är ansvariga för att förbereda kommissionens arbete och genomföra dess beslut.8 Den kommissionär som och fram ansvarar för konkurrensfrågor är är kommissionen indelad i ett antal generaldirektorat och därmed likställda avdelningar.10 Generaldirektoratet för konkurrens, GD konkurrens, eller på engelska , är 7Se vidare om ECN i avsnitt 5.2. 8Artikel 3.2 (3) i kommissionens arbetsordning. 9Se kommissionens webbplats. 10Artikel 21 i kommissionens arbetsordning. den avdelning inom kommissionen som har huvudansvaret för den direkta konkurrenstillsynen. GD Konkurrens leds av en generaldirektör som under sig har tre vice generaldirektörer med varsitt särskilt ansvarsområde (företagskoncentrationer, antitrust- frågor respektive statligt stöd) och det finns även en chefsekonom inom generaldirektoratet. GD Konkurrens är indelat i nio avdelningar vilka består av tre till fem enheter vardera.11 5.1.3Kommissionens handläggning av ärenden Ärenden enligt artikel 101 och 102 Ett ärende enligt artikel 101 eller 102 kan inledas hos kommis- sionen genom att en fysisk eller juridisk person eller en medlems- stat ger in ett klagomål. Kommissionen kan också agera på eget initiativ.12 Ett ärende kan vidare flyttas över till kommissionen från en eller flera nationella konkurrensmyndigheter inom ramen för samarbetet inom ECN. Kommissionen kan i undantagsfall även ta över ett ärende från en eller flera nationella konkurrensmyndig- heter.13 I fråga om artikel 101 kan ett ärende även inledas genom att ett företag inger en ansökan om immunitet mot böter, i benämns motsvarande förfarande eftergiftsansökan.14 Ett enskilt ärende handläggs av ett så kallat case team, det vill säga en grupp medarbetare som ansvarar för ärendet inom ramen för enheten. Alla ärenden, oavsett av hur de inletts, underkastas en inledande utvärdering under vilken GD Konkurrens bedömer om ärendet kräver mer utredning. På detta sätt kan GD Konkurrens fokusera sina resurser på ärenden där det förefaller sannolikt att en överträdelse kan ha ägt rum. De ärenden som utreds ytterligare är särskilt de som har den mest betydande inverkan på konkurrensen och där risken för skada för konsumenterna är störst liksom ärendena som är relevanta vad gäller definitionen av EU:s kon- 11Kommissionens webbplats, se bl.a. informationsbladet European , ”Proceedings for the application of Articles 101 and 102 TFEU: actors and checks and balances”. 12Artikel 7 i förordning nr 1/2003. 13Artikel 11.6 i förordning nr 1/2003. 14Se bl.a. Kommissionens tillkännagivande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (2006/C 298/11) s. 3 (14). kurrenspolicy samt för att säkra en enhetlig praxis vad avser artiklarna 101 och 102.15 När utredningen av ett ärende har inletts kan kommissionen använda sig av de befogenheter som framgår av förordning nr 1/2003, det vill säga begära upplysningar från företag, inhämta redogörelser från alla fysiska eller juridiska personer som sam- tycker till det och utföra nödvändiga inspektioner hos företag eller andra.16 Om kommissionen beslutar att genomföra en inspektion har kommissionens tjänstemän rätt att: a) få tillträde till företagets lokaler, mark och transportmedel, b) granska räkenskaper och andra affärshandlingar, c) göra eller få alla former av kopior av eller utdrag ur räkenskaper och affärshandlingar, d) försegla alla företagslokaler, räkenskaper och affärshandlingar och i den omfattning det behövs för inspektionen, e) begära att företagets företrädare eller personal lämnar förklaringar till sakförhållandena och handlingar som behövs för inspektionen och protokollföra deras svar.17 Kommissionen har möjlighet att besluta om böter för företag eller företagssammanslutningar som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter, som vid inspektioner lägger fram begärda räkenskaper eller andra affärs- handlingar i ofullständigt skick eller som inte underkastar sig en inspektion.18 Kommissionen har också möjlighet att besluta att vid vite ålägga företag eller företagssammanslutningar att lämna full- ständiga och riktiga upplysningar i enlighet med kommissionens begäran i beslut enligt artikel 17 eller 18.3 eller att underkasta sig en sådan inspektion som kommissionen har beslutat om enligt artikel 20.4.19 Innan kommissionen fattar vissa beslut, bl.a. om böter20, över- sänds ett s.k. ”statement of objections” (SO) till parterna för att ge dem tillfälle att yttra sig över kommissionens invändningar.21 Därefter har parterna rätt att ge in ett skriftligt yttrande och de har 15Kommissionens webbplats, se bl.a. informationsbladet European , ”Proceedings for the application of Articles 101 and 102 TFEU: actors and checks and balances”. 16Artiklarna 17.1, 18 samt 19.1 i förordning nr 1/2003. 17Se artikel 20.1 och 20.2 i förordning nr 1/2003. 18Artikel 23.1 i förordning nr 1/2003. 19Artikel 24.1 e) och d) i förordning nr 1/2003. 20Artikel 24.2 i förordning nr 1/2003. 21Artikel 27.1 i förordning nr 1/2003. även rätt att begära ett muntligt förfarande.22 Ett muntligt för- farande genomförs av ett s.k. förhörsombud (se närmare förklaring nedan under rubriken ”Checks and balances”) och närvarande är, förutom representanter för företagen samt dessas ombud, bl.a. aktuellt case team och andra tjänstemän vid GD Konkurrens, samt representanter för nationella konkurrensmyndigheter.23 Företagskoncentrationer med en gemenskapsdimension, dvs. koncentrationer som har en omsättning över ett visst gränsvärde, ska enligt förordning nr 139/2004 anmälas till och granskas av kommissionen innan de genomförs.24 Om omsättningen ligger under gränsvärdet kan de nationella konkurrensmyndigheterna handlägga ärendet. Kommissionen kan dock, under vissa förutsätt- ningar, pröva även företagskoncentrationer utan gemenskaps- dimension efter ett sammangående företags begäran om hänskjut- ande av ärendet.25 Under vissa förutsättningar får kommissionen också hänskjuta ärenden till nationella konkurrensmyndigheter.26 En koncentration som har en gemenskapsdimension eller som ska undersökas av kommissionen enligt artikel 4.527 får varken genom- föras före anmälan eller innan den har förklarats förenlig med den gemensamma marknaden, det råder s.k. ”stand-still” eller, på svenska, fullföljdsförbud.28 Företag kan kontakta kommissionen på förhand för att få information om hur de bäst förbereder sin anmälan. Liksom vad avser ärenden enligt artikel 101 och 102 utses ett ”case team” som 22Jfr artikel 12 i förordning nr 773/2004. 23Jfr artikel 12 och 14 i förordning nr 773/2004. 24Artikel 1, 2 och 4 i koncentrationsförordningen. 25Se artikel 4.5 samt ingressen i koncentrationsförordningen. 26Jfr bl.a. artikel 9 i koncentrationsförordningen, se även Kommissionens tillkännagivande om hänskjutande av koncentrationsärenden (2005/C 56/02). 27Artikel 4.5 i förordning nr 139/2004 avser koncentrationer som inte har en gemenskaps- dimension och som får prövas i minst tre medlemsstater. Enligt artikeln får parterna före anmälan till de berörda nationella myndigheterna underrätta kommissionen om att kon- centrationen bör undersökas av kommissionen. Sker ingen invändning från medlemsstaterna kan hänskjutning av koncentrationen ske. Koncentrationen anses då ha gemenskaps- dimension och prövas av kommissionen i stället för av de nationella konkurrensmyndigheterna. 28Artikel 7.1 i förordning nr 139/2004. handlägger det enskilda koncentrationsärendet.29 I vissa fall, när en företagskoncentration typiskt sett inte orsakar några betydande konkurrensproblem görs översynen av koncentrationen enligt en förenklad procedur.30 När koncentrationen når över de bestämda tröskelvärdena utför kommissionen en full undersökning. Om kommissionen finner att den anmälda koncentrationen inte omfattas av koncentrationsförordningen ska den fastslå detta genom beslut.31 Efter en anmälan har kommissionen på sig att analysera koncentrationen under ”fas 1” undersökningen. av ärendena avgörs under fas 1, oftast utan att företagen gör några åtaganden. Kommissionens prövning i fas 1 leder normalt till ett av följande två utfall a) sammanslagningen ger inte anledning till allvarliga tvivel om dess förenlighet med den gemensamma mark- naden, antingen som den initialt planerades eller efter gjorda åtag- anden från parterna, och kommissionen beslutar att förklara den förenlig med den gemensamma marknaden eller b) sammanslag- ningen ger anledning till allvarliga tvivel beträffande dess fören- lighet med den gemensamma marknaden och kommissionen beslutar att inleda ett ”fas 2” förfarande.32 Om kommissionen misstänker att koncentrationen kan påverka konkurrensen på ett påtagligt sätt kan de sammangående företagen erbjuda sig att göra åtaganden som modifierar sammangåendet för att konkurrensen på den aktuella marknaden ska bibehållas. Företagen kan till exempel åta sig att sälja en del av verksamheten eller ge andra marknadsaktörer licens på tekniken. Åtaganden kan göras såväl under fas 1 som under fas 2. Kommissionen bedömer om de föreslagna åtgärderna är tillräckliga för att undanröja kon- kurrensrättsliga tvivel. Om åtagandena godtas är dessa bindande för 29Se kommissionens webbplats, bl.a. ”Best practices on the conduct of EC merger control proceedings”. 30Kommissionens tillkännagivande om ett förenklat förfarande för handläggning av vissa koncentrationer enligt rådets förordning (EG) nr 139/2004 (2013/C 366/04), se även kommissionens webbplats, bl.a. informationsbladet European Commission ”Competition: Merger control procedures”. 31Artikel 6.1 a) i koncentrationsförordningen. 32Se artikel 6.1 b), 6.1 c) och 6.2. Angående tidsfristerna se artikel 10 i koncentrations- förordningen, jfr även ”Competition: Merger control procedures” samt kommissionens webb- plats. företagen och en oberoende förvaltare utses för att övervaka att åtagandena följs.33 En fas 2 undersökning innebär en mer djupgående undersökning och analys av fusionens effekt på konkurrensen och kräver mer tid än en fas 1 undersökning. Generellt sett innehåller denna typ av undersökning en omfattande insamling av information, bl.a. av interna företagsdokument och ekonomisk data och kan även involvera platsundersökningar. Om kommissionen efter en fas 2 undersökning anser att den planerade koncentrationen troligen kommer att ha en konkurrensbegränsande verkan översänds en s.k. ”statement of objections” (SO) till parterna för att informera dem om kommissionens preliminära slutsatser och invändningar. Parterna har rätt att yttra sig skriftligt över detta och de har även rätt att begära ett muntligt förfarande. Ett muntligt förfarande är inte offentligt, det genomförs av ett förhörsombud och närvarande är bl.a. representanter för företagen samt dessas ombud, aktuellt case team och andra tjänstemän vid GD Konkurrens samt representanter för nationella konkurrensmyndigheter.34 För att fullgöra de uppgifter som kommissionen tilldelas i för- ordning nr 139/2004 får den kräva in nödvändiga upplysningar från personer som kontrollerar företaget/företagen, från företag och från företagssammanslutningar samt genomföra alla nödvändiga inspektioner hos företag och företagssammanslutningar. De tjänstemän som genomför en inspektion har samma befogenheter som beskrivits ovan avseende konkurrensskadeavgiftsärenden under a)–e).35 Kommissionen får bötfälla personer som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter eller vid inspektion lagt fram begärda räkenskaper i ofullständigt skick.36 Det finns också möjligheter för kommissionen att förelägga personer med kontroll över bolagen, företag eller företagssamman- slutningar vid vite att på begäran från kommissionen lämna full- 33Avseende åtaganden se artikel 6.2 och artikel 8.2 i förordning nr 139/2004 samt kom- missionens webbplats, bl.a. under . Se avseende ”obero- ende förvaltare” även Tillkännagivande från kommissionen om korrigerande åtgärder som kan godtas enligt rådets förordning (EEG) nr 139/2004 och kommissionens förordning (EG) nr 802/2004, s. 34 f. 34Jfr artikel 18.1 och 18.3 koncentrationsförordningen samt artikel 13, 14 och 15 förordning nr 802/2004. Se även kommissionens webbplats. 35Artikel 13 i förordning nr 139/2004. ständiga och riktiga upplysningar samt underkasta sig inspektion från kommissionen.37 I kommissionens beslutsprocess på det konkurrensrättsliga området har ett antal ”checks and balances” (åtgärder för kontroll och maktfördelning) införts för att tillförsäkra att alla relevanta åsikter samt all bevisning övervägs grundligt innan ett slutligt beslut antas samt att det förslag som lämnas av ett case team är riktigt och tar hänsyn till parternas argument. De ”checks and balances” som finns är av olika slag och verkar på olika nivåer av beslutsprocessen. Nedan redogörs för av några av de viktigaste av dessa vilka, när inte annat anges, är gemensamma för konkurrensskadeavgiftsärendena och koncentrationsärendena. Chefsekonomen bistår med att utvärdera den ekonomiska inverkan som kommissionens agerande får inom det konkurrens- rättsliga området och ger råd om metodfrågor avseende ekonomi och ekonometri vid tillämpningen av EU-rättsliga konkurrensregler. Han eller hon bidrar till individuella konkurrensmål beroende på lämplighet, särskilt vad avser mål som rör komplexa ekonomiska frågeställningar och kvantitativ analys. Chefsekonomen rapporterar självständigt till GD Konkurrens generaldirektör och till- handahåller självständiga råd till den kommissionär som är ansvarig för konkurrens i mål eller policyfrågor. Chefsekonomstjänsten på det konkurrensrättsliga området inrättades år 2003.38 Kollegial granskning (”peer review") utgör också en del av GD Konkurrens interna ”checks and balances”. Vad avser företags- koncentrationerna blir detta aktuellt under fas 2. Syftet är att ytterligare personer ska gå igenom alla eller vissa aspekter av bedömningen som ett case team har gjort.