sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Är den som anhålls eller häktas under ska informationen även omfatta förutsättningarna för frihetsberövande enligt 24 kap. och 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare. Den anhållne eller häktade ska informeras på ett språk som han eller hon förstår och ska ha rätt att behålla den skriftliga infor- mationen så länge frihetsberövandet består. (2010:2011) finns bestämmelser om vilken information som ska lämnas om verkställigheten av ett frihetsberövande. Denna förordning träder i kraft . 8 Senaste lydelse 2016:932. i häktesförordningen (2010:2011) Härigenom föreskrivs9 att 2 § häktesförordningen (2010:2011) ska ha följande lydelse. Varje intagen ska i anslutning till att han eller hon tas in i en för- varingslokal informeras om verkställighetens innebörd på ett språk som han eller hon förstår. Sådan information ska också lämnas vid andra tillfällen så snart det finns anledning till det. Är den intagne under ska den information som avses i första stycket lämnas skriftligen. Denna förordning träder i kraft . 9 Jfr och rådets direktiv /800/EU av om rätts- säkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden. 2Utredningens uppdrag och arbete m.m. Inom EU pågår ett arbete med processuella rättigheter för personer som är misstänkta eller tilltalade för brott. Under det svenska ordförandeskapet i EU, , antogs en resolution om en färdplan för att stärka misstänktas och tilltalades processuella rättigheter vid straffrättsliga förfanden. De åtgärder som ska vidtas kan omfatta såväl lagstiftning som andra åtgärder. De rättigheter som pekas ut i färdplanen är: a)rätten till översättning och tolkning, b)information om rättigheter och anklagelsen, c)juridisk rådgivning och rättshjälp, d)kommunikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myn- digheter, samt e)särskilda skyddsåtgärder för utsatta misstänkta eller tilltalade personer. I färdplanen anges vidare att strategin ska vara att fokusera på en eller ett par rättigheter i taget i ett steg för steg-förfarande. Det första steget i färdplanen, ett direktiv om rätt till översättning och tolkning vid straffrättsliga förfaranden, antogs . Direktivet har lett till vissa anpassningar i svensk rätt.1 Anpassningarna innebar bl.a. skärpta regler för tillhandahållande av tolkning vid domstolssam- manträden och polisförhör. Det andra steget i färdplanen, ett direktiv 1 Se prop. 2012/13:132. Utredningens uppdrag och arbete m.m. SOU 2017:68 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden, antogs 2012. Även detta direktiv medförde vissa lagändringar.2 Ändringarna innebar bl.a. att den som är misstänkt eller åtalas för ett brott har rätt till information om flera rättigheter. Den som anhålls eller häktas har också en uttrycklig rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om frihetsberövande. antogs ett direktiv om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arrester- ingsorder m.m. (EU:s försvarardirektiv). Direktivet genomförde del av steg tre och steg fyra i färdplanen. De anpassningar i svensk rätt som direktivet förde med sig består bl.a. i en uttrycklig regel om att ett barn som har frihetsberövats ska ha rätt att få en när- stående underrättad om frihetsberövandet och om skälen för detta.3 En misstänkt som är frihetsberövad och företräds av en offentlig försvarare, eller en privat försvarare som uppfyller motsvarande krav, har till följd av lagändringarna numera en oinskränkt rätt att bl.a. träffa sin försvarare och samtala i enrum med honom eller henne. Dessa förändringar trädde i kraft . I samband med att välkomnade färdplanen 2009 underströks att den inte är uttömmande. Kommissionen uppmanades att undersöka behovet av en komplettering när det gäller minimiregler för processuella rättigheter för misstänkta och tilltalade. Den upp- manades också att bedöma om andra frågor behövde behandlas i syftet att förbättra samarbetet på området. Detta har lett till att kommis- sionen presenterat flera förslag gällande processuella rättigheter för att ytterligare stärka rättssäkerhetsgarantierna för misstänkta och till- talade i straffrättsliga förfaranden. antogs Europa- parlamentets och rådets direktiv /343/EU om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden (oskuldspresumtions- direktivet). Något senare, , antogs och rådets direktiv /800/EU om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden (barnrätts- direktivet). Detta direktiv är, till skillnad från oskuldspresumtions- direktivet, en del av färdplanen. 2013/14:157. 2015/16:187. Utredningens uppdrag och arbete m.m. En del av färdplanen, steg tre och steg fyra, är också Europa- parlamentets direktiv /1919/EU om rättshjälp för misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta per- soner i förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. Direktivet, som antogs , avser att komplettera EU:s försvarardirektiv. Direktivet ska vara genomfört . 2.2Målet: Att garantera ett ömsesidigt erkännande av domar och rättsliga avgöranden EU har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. En av hörnstenarna i EU:s straffrättsliga sam- arbete är därför principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra beslut av rättsliga myndigheter.4 Principen om ömsesidigt er- kännande syftar till att underlätta samarbetet mellan behöriga myn- digheter. Den har som utgångspunkt att medlemsstaterna inte ska ifrågasätta varandras domar och beslut utan i stället direkt verkställa dem, trots eventuella olikheter i medlemsstaternas rättsordningar.5 Den verkställande staten får endast göra en formaliserad och begrän- sad prövning av om domen eller beslutet ska erkännas och verkställas. Genom att erkänna och verkställa domar och beslut utan någon ytter- ligare materiell prövning uppnås ett enklare, snabbare och effektivare samarbete. Genomförande av principen om ömsesidigt erkännande förut- sätter följaktligen att medlemsstaterna har förtroende för varandras rättssystem. Bakom färdplanen och ytterligare direktiv ligger således en sådan strävan. EU:s arbete med processuella rättigheter ligger alltså i linje med principen om ömsesidigt erkännande genom att avsikten är att öka medlemsstaternas tilltro till varandras rättssystem på det straffprocessuella området. 4Att arbetet om ömsesidigt erkännande ska vara en av hörnstenarna i det straffrättsliga sam- arbetet beslutades i samband med Europeiska rådets möte i . I barnrätts- direktivet finns också en redogörelse för bakgrunden i ingressen, se beaktandesatserna 2–7. 5Se även t.ex. resonemanget i prop. 2012/13:156, s. 13. Utredningens uppdrag och arbete m.m. 2.3Det övergripande syftet: Att stärka det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter och att garantera en rättvis rättegång Ett sätt att öka förtroendet mellan medlemsstaterna är att införa gemensamma minimiregler till skydd för personers rättigheter vid straffrättsliga förfaranden. EU:s åtgärder går därför i mångt och mycket ut på att garantera misstänkta och tilltalade vissa grundläg- gande rättigheter. Det rättsliga skyddet för enskilda stärks. Vår utredning tar alltså ytterst sikte på att stärka misstänktas och tilltalades rättigheter. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att genomföra två av de senast antagna EU-direktiven på området. De EU-direktiv som om- fattas av uppdraget är mer specifikt oskuldspresumtionsdirektivet och barnrättsdirektivet. I uppdraget ingår att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktiven och bedöma behovet av författningsänd- ringar. Vi har också haft i uppgift att föreslå de författningsändringar som behövs för att genomföra direktiven. I vårt uppdrag ingår vidare att utreda två frågor som är frikopp- lade från EU-direktiven. Vi har haft i uppgift att överväga en fråga om s.k. offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångs- kostnad i vissa mål och en fråga om förenklad delgivning. Vi har, i enlighet med utredningsdirektiven, lagt upp arbetet i två faser. Ett delbetänkande som behandlar förslag till hur oskulds- presumtionsdirektivet ska genomföras i svensk rätt lämnades , se SOU 2017:17. I detta slutbetänkande redovisas resultatet av arbetet under den andra och sista fasen. Den fasen avser genomförandet av barnrätts- direktivet och de två övriga frågor som vi haft att överväga. Barn- rättsdirektivet ska vara genomfört . Utredningens uppdrag och arbete m.m. Vårt arbete påbörjades och har innefattat regel- bundna sammanträden. Det har hållits sammanlagt åtta samman- träden, varav ett skett i form av en tvådagars konferens. Vid de fem senaste sammanträdena har vi fokuserat på den del som redovisas i detta slutbetänkande. I arbetet med detta slutbetänkande har utredningens sekreterare – i vissa begränsade frågor – haft kontakt med , , , Kriminalvården, Åklagarmyn- digheten samt . Sekreteraren har också inhämtat upplysningar från företrädare för Nätverket för ungdomsmål vid domstolar. Utredningens sekreterare har också haft vissa kontakter med företrädare för . Vidare har sekreteraren deltagit i ett s.k. Expert’s meeting i regi i . I utredningen har vi också kontaktat i , Justis- og beredskapsdepartementet i samt i och inhämtat uppgifter om gällande rätt m.m. Slutbetänkandets huvudtext är indelad i tre delar. Del I omfattar en redogörelse de av våra överväganden och för- slag som avser genomförandet av barnrättsdirektivet (kap. 3–14). Del II tar sikte på de två frikopplade frågor som vårt uppdrag omfattar, nämligen frågan gällande offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnader och den om information om förenklad delgivning i övervakningsnämnden (kap. 15–16). I del III behandlas gemensamma frågor, såsom ikraftträdande- och övergångsbestämmelser och konsekvensanalys (kap. 17–18). Där- efter följer författningskommentaren (kap. 19). Förslag till genomförande av barnrättsdirektivet 3 Allmänt om EU-direktivet 3.1Direktivets förhållande till andra internationella normer m.m. Syftet med barnrättsdirektivet är att fastställa vissa rättssäkerhets- garantier för barn som är misstänkta eller tilltalade för brott i straff- rättsliga förfaranden.1 Flera av rättigheterna ska också tillämpas på de barn som är eftersökta enligt en europeisk arresteringsorder. Det resultat som ska uppnås är bl.a. att misstänkta och tilltalade barn ska ges ökade förutsättningar att kunna förstå och följa det straffrättsliga förfarandet, både i och utanför domstolsprocessen. På så sätt ska de få bättre möjlighet att ta tillvara sin rätt till en rättvis rättegång. Det förutses också att direktivet ska bidra till att förebygga att barn åter- faller i brott: Barnens anpassning i samhället ska främjas.2 Direktivets syfte kan tyckas givet. Innehållet i direktivet präglas också av samma budskap som andra internationella och unions- rättsliga normer. Det upprätthåller bl.a. de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i EU:s rättighetsstadga. Av artikel 24 i stadgan framgår t.ex. att barn har rätt till det skydd och den om- vårdnad som behövs för deras välfärd och de ska fritt kunna uttrycka sina åsikter. Dessa åsikter ska beaktas i frågor som rör barnen i för- hållande till deras ålder och mognad. Vidare anger artikeln att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institu- tioner.3 Slutligen har varje barn rätt att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kontakter med båda föräldrarna – utom när det strider mot barnets bästa. 1Se artikel 1 och beaktandesatserna 1–3 i direktivets ingress. 2Se direktivets ingress, beaktandesats 1. 3En redogörelse av barnens rättigheter som en del av de mänskliga rättigheterna – där även EU:s stadga berörs finns i SOU 2016:19, s. 88 ff. Rättigheterna återspeglas också i och i Euro- padomstolens tolkning av denna.4 De rättigheter barn har enligt direktivet präglas vidare av samma utgångspunkter som de mänskliga rättigheter som har fastställts i olika internationella överenskommelser. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna samt konventionerna om medborgerliga och politiska rättigheter respektive ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter utgör det som brukar benämnas som det grundläggande ramverket för de mänskliga rättigheterna. De mänsk- liga rättigheterna har därutöver fastställts i ytterligare centrala FN- konventioner, varav är en. har en speciell ställning när det gäller barns rättigheter.5 Den antogs av FN och trädde i kraft . Rättigheterna som barn har enligt konventionen är en del av de mänskliga rättigheter som garanteras även i andra inter- nationella överenskommelser. Den omfattar alla typer av mänskliga rättigheter. I konventionen inbegrips således såväl medborgerliga och politiska rättigheter som sociala, ekonomiska och kulturella rättig- heter. är dock specifikt inriktad på det enskilda barnet och de materiella artiklarna handlar om barnets rätt att få sina grundläggande rättigheter och behov tillgodosedda. Fyra av artiklarna i konventionen – artikel 2 om icke-diskriminering, artikel 3 om barnets bästa, artikel 6 om rätten till liv, överlevnad och utveckling samt artikel 12 om barnets rätt att uttrycka sina åsikter och bli hörd – utgör de grundläggande principerna i konventionen. Konventionen bygger alltså på perspektivet att barnets bästa ska vara i fokus. Prin- cipen om barnets bästa kan, mer specifikt, sägas vara en av konven- tionens grundpelare. Vid allt beslutsfattande och vid alla åtgärder som rör barn ska barnets bästa vara vägledande och sättas i främsta rum- met. Principen kan härledas ur två fundamentala tankar som båda satt spår i konventionen. Den ena utgår från att barn är sårbara och behöver stöd och skydd och den andra betonar barnperspektivet i beslutsfattandet. I den meningen innehåller också en särskild dimension av de mänskliga rättigheterna som inte finns i 4Se bl.a. direktivets ingress, beaktandesats 66. 5En redogörelse för innehåll finns bl.a. i SOU 2016:19, s. 87 ff. (se även där gjorda hänvisningar). Vidare återfinns en något mera kortfattad beskrivning av innehållet i t.ex. SOU 2015:71, Del A, s. 135 ff. (se även där gjorda hänvisningar). Redovisningen i detta avsnitt är delvis hämtad ur dessa framställningar. de andra internationella överenskommelserna. Den omfattar bl.a. rätt till särskilt skydd mot övergrepp och utnyttjande. För att övervaka staternas efterlevnad och genomförande av barn- konventionen finns . ska bl.a. granska de framsteg som gjorts av konventionsstaterna i fråga om förverkligandet av skyldigheterna enligt konventionen.6 I den rollen ger kommittén vägledning i tolkningen av konventionen och bidrar till en fördjupad förståelse för innebörden av rättigheterna. En sådan vägledning i tolkningen av konventionen är kommitténs allmänna kommentarer (General ). har antagit flera allmänna kommentarer som täcker olika artiklar och områden i konventionen. Barnets rättigheter inom rättsskipning för unga lagöverträdare är en av dessa.7 Bland FN:s instrument på om- rådet kan även nämnas de s.k. Pekingreglerna8, som är FN:s standard- minimiregler för rättsskipning som rör ungdomsbrottslighet. Även FN:s riktlinjer för förhindrande av ungdomsbrottslighet, Riyadrikt- linjerna9, kan föras fram som exempel. Vidare är Havannareglerna10, som är om skydd av frihetsberövade ungdomar, av be- tydelse.11 Det internationella ramverket är således gediget. Ändå har det inte alltid ansetts vara tillräckligt. Det kan t.ex. konstateras att barns ställ- ning inom rättsskipningen enbart utgör en del av . Därför har det växt fram ytterligare instrument för att specifikt till- godose barnens rättigheter i detta avseende. minister- kommitté har t.ex. antagit riktlinjer för ett barnvänligt rättsväsende.12 Dessa riktlinjer bygger bl.a. på att barn som kommer i kontakt med rättsväsendet har rätt att bli tagna på allvar och inte diskrimineras för sin ålder. De utgår ifrån rättspraxis och andra 6Se redogörelsen i SOU 2016:19, s. 95, med där gjorda hänvisningar. 7Se allmänna kommentar nr 10 (2007). 8UN Standard Minimum Rules for the Administration of Juvenile , UN Doc. GA Res. 40/33, . 9UN Guidelines for the Prevention of Juvenile Delinquency, UN Doc. GA Res. 45/112, 10UN Rules for the Protection of Juveniles Deprived of their , UN Doc. GA Res. 45/113, . 11En redovisning av Pekingreglerna, Riyadriktlinjerna och Havannareglerna finns bl.a. i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter, som utarbetats gemensamt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) och tillsammans med , s. 210 ff. 12Riktlinjer från för ett barnvänligt rättsväsende antagna . europeiska och internationella rättsnormer. antog Euro- parådets parlamentariska församling också en resolution om barn- vänlig ungdomsrätt, där behovet av att barn som är i konflikt med lagen behandlas barnspecifikt utifrån sina rättigheter framhålls.13 Detta direktiv, som alltså är ett led i EU:s arbete med straffpro- cessuella frågor kan beskrivas som ett bindande och handfast in- strument när det gäller barns rätt i ett straffrättsligt förfarande. Inom EU har konstaterats att befintliga konventioner m.m. inte alltid räcker till för att skapa tillräckligt förtroende mellan medlemsstaterna och deras respektive rättsliga system. Direktivet är således ett medel för att öka detta förtroende, genom att främja genomslaget av barns rättigheter. Direktivet tar specifikt sikte på straffrättsliga förfaranden och förfaranden enligt en europeisk arresteringsorder. På det sättet är direktivet också något mera avgränsat än t.ex. . I ingressen anges t.ex. specifikt att direktivet främjar riktlinjer för ett barnvänligt rättsväsende.14 Det ska även upprätthålla EU:s rättighetsstadga och . Direktivet kan alltså beskrivas ta sikte på att öka genomslaget när det gäller barns rättigheter vid straffrättsliga förfaranden såsom dessa kommit till uttryck i olika internationella överenskommelser m.m. Det här betyder dock inte att direktivets innehåll är identiskt med de andra internationella överenskommelserna m.m. Direktivet ska snarare ses som ett EU-rättsligt komplement när det gäller straff- processuella åtgärder. Direktivet ingår som framkommit i kap. 2 i färdplanen. På detta sätt bidrar direktivet till att skapa ett heltäckande system där vissa rättigheter i straffrättsliga system garanteras alla miss- tänkta och tilltalade. Direktivet omfattar 27 artiklar. I de två första artiklarna behandlas direktivets syfte och till- lämpningsområde. Enligt artikel 1 är syftet att fastställa gemensamma minimiregler för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaran- 13Resolution (2014), Child-friendly juvenile : from rhetoric to reality. Se även redo- visningen i vid not 11 a. handbok, s. 209 ff. 14Se beaktandesats 7. den, alternativt föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. Ett barn är i direktivets mening en person som är . I artikel 2 anges direktivets tillämpningsområde. Rättigheterna ska tillämpas för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrätts- liga förfaranden. Det är tillämpligt fram till det slutgiltiga avgöran- det av frågan om den misstänkta eller tilltalade personen har begått brott, dvs. även under rättegång och i väntan på beslut om ett even- tuellt överklagande. När det gäller förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder ska rättigheterna enligt direktivet gälla från den tidpunkt då det eftersökta barnet grips i den verkställande medlemsstaten. Om det är lämpligt utifrån omständigheterna i ett enskilt fall, med hänsyn till t.ex. bristande mognad och sårbarhet, ska flera av artiklarna i direktivet också kunna tillämpas på personer som fyller under förfarandet. Medlemsstaterna får dock besluta att inte tillämpa direktivet längre än till dess barnet fyllt . Direktivet är vidare tillämpligt på barn som inte var misstänkta eller tilltalade när ett straffrättsligt förfarande inleddes, men som blir det under t.ex. ett polisförhör. Direktivet påverkar inte nationella regler som fastställer ålders- gränsen för straffansvar. Vissa förfaranden undantas vidare från direk- tivets tillämpningsområde. Det gäller mindre förseelser där påföljd kan åläggas av annan myndighet än domstol om påföljden kan över- klagas eller hänskjutas till en brottmålsdomstol eller frihetsberövande inte kan ådömas som påföljd. Undantagen gäller fram till dess att för- seelsen prövas i domstol; direktivets rättigheter gäller alltså alltid vid förfarandet i domstol. När det gäller barn som är frihetsberövade gäller också alltid rättigheterna enligt direktivet. Artikel 3 omfattar definitioner. I artikel 4 behandlas rätten till information. I ett av de tidigare direktiv som antagits inom ramen för färdplanen, direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden15, ställs krav på att misstänkta och tilltalade informeras om vissa rättigheter, t.ex. rät- ten att tiga, i samband med att de underrättas om brottsmisstanken. Det nu aktuella barnrättsdirektivet säger att barn, när de underrättas 15 och rådets direktiv /13/EU av om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden. om att de är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden, också informeras om sina rättigheter enligt direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden. Vidare omfattar barn- rättsdirektivet krav på ytterligare information när den misstänkta eller tilltalade är ett barn. Direktivet ställer, i artikel 5, också krav på att den som har föräldraansvaret för barnet eller, i vissa fall, en annan lämplig vuxen person informeras. Artikel 6 handlar om barnets rätt till försvarare. Av direktivet följer att medlemsstaterna ska se till att barnet både har rätt till till- gång till försvarare och att biträdas av en försvarare. Direktivet kräver vidare att hänsyn tas till barns särskilda behov av skydd, utbildning, yrkesutbildning och social anpassning. Enligt artikel 7 har barn som är misstänkta och tilltalade därför rätt till en individuell bedömning. Den individuella bedömningen ska fastställa och, i enlighet med förfarandet i nationell rätt, dokumentera uppgif- ter om barnets individuella egenskaper och situation som kan vara av nytta för de behöriga myndigheterna i olika sammanhang, t.ex. vid beslutsfattande. Artikel 8 handlar om rätt till läkarundersökning för misstänkta eller tilltalade barn som är frihetsberövade. I direktivets artikel 9 finns ett stadgande om att förhör med misstänkta eller tilltalade barn, som utförs av polis eller andra brotts- bekämpande myndigheter, ska spelas in med ljud och bild. Detta när det är proportionellt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Vid proportionalitetsbedömningen ska bl.a. beaktas om för- svarare är närvarande och om barnet är frihetsberövat. Artiklarna 10–12 tar särskilt sikte på barn som är frihetsberö- vade. Enligt artikel 10 ska frihetsberövande av ett barn begränsas till en så som möjligt och, särskilt när det gäller häkt- ning, vara en sista utväg. Av artikel 11 följer att medlemsstaterna, när det är möjligt, ska se till att de behöriga myndigheterna har till- gång till alternativa åtgärder till frihetsberövande. Enligt artikel 12 ska medlemsstaterna bl.a. se till att barn som är frihetsberövade hålls åtskilda från vuxna, såvida det inte anses vara förenligt med barnets bästa att denna åtgärd inte vidtas. Det ska även finnas möjligheter att hålla ett barn som är häktat och fyller 18 åtskild från andra häktade vuxna. I artikel 13 behandlas regler om handläggningen av mål där barn är misstänkta eller tilltalade. Av artikeln följer bl.a. att straffrätts- liga förfaranden som rör barn ska genomföras skyndsamt och med vederbörlig omsorg.