sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lag eller förordning, och på så sätt orsakar fara för att en ekonomisk förmån felaktigt betalas ut eller betalas ut med ett för högt belopp, döms för bidragsbrott till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . 22 4 § bidragsbrottslagen (2007:612) som lyder: Den som av grov oaktsamhet begår en sådan gärning som avses i 2 §, döms för vårdslöst bidragsbrott till böter eller fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till beloppet och övriga omständigheter är mindre allvarlig, döms inte till ansvar. 2006/07:80 s. 98–99. vara fråga om att mildra straffet för mindre allvarliga fall av olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet. Om en gärning är att anse som mindre allvarlig bör avgöras efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Hur omfattande näringsidkarens skada till följd av olovligt utnyttjade eller röjande av företagshemlighet är, bör få betydelse. Är den skada i konkurrenshänseende som näringsidkaren kan drabbas av liten, bör gärningen anses som mindre allvarlig och inte leda till ansvar. Det är alltså omfattningen av skadan i konkurrenshänseende som ska tillmätas betydelse. Även beaktansvärd risk för slutlig förlust bör jämställas med skada. Är näringsidkarens skada mindre omfattande, ska gärningen således inte vara straffbar. Om en företagshemlighet röjs för en person som inte kan tänkas utnyttja den kommersiellt och inte heller i sin tur föra den vidare, kan gärningen vara mindre allvarlig. Att ett olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet framstår som särskilt illojalt bör utgöra kvalificerande omständigheter, i fråga om hur gärningen ska värde- ras. Även sådant som gärningsmannens förslagenhet och förtroende- ställning hos arbetsgivaren bör beaktas.24 Försvårande kan vara om gärningsmannen sålt eller försökt sälja informationen till en kon- kurrent. Om en gärning i och för sig framstår som särskilt illojal men näringsidkarens konkurrensförmåga inte annat än i liten utsträck- ning påverkas negativt bör emellertid ansvar inte utdömas eftersom gärningen då kan bedömas som mindre allvarlig. Försvarliga ageranden ska inte straffas Vissa fall av röjande/utnyttjande kan orsaka innehavaren så pass stor skada i konkurrenshänseende att gärningen knappast kan anses vara mindre allvarlig. Det kan dock finnas sådana gärningar, som med hänsyn till sitt syfte ändå är försvarliga och inte bör straffas. Lagrådet ansåg i sitt yttrande att det inte skulle vara straffvärt om en anställd avslöjar en ofördelaktig uppgift om arbetsgivaren. Om en företagshemlighet avslöjas för allmänheten i syfte att visa att ett företags produkter inte är så bra som det påstås i marknadsföringen, kan den ekonomiska skadan för företaget bli avsevärd. 24 SOU 2008:63 s. 175. svårt att beteckna gärningen som mindre allvarlig. Förfarandet kan ändå tänkas vara försvarligt med hänsyn till omständigheterna, såsom konsumentintresset. Ett avslöjande om missvisande mark- nadsföring kan vara en del av en seriös nyhetsförmedling och opinionsbildning. Ett sådant förfarande bör inte vara straffbart. Utredningen föreslår därför att en gärning inte ska utgöra brott, om gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. Detta undantag för försvarliga gärningar avser att träffa sådant röjande och utnyttjande som kan vara nödvändiga för nyhets- förmedling, forskning eller opinionsbildning. Det är alltså syftet med gärningen som kan leda till att gärningen anses försvarlig. Generellt bör det vara försvarligt att röja information som är företagshemlig, om informationen avslöjar att ett företags marknadsföring är otill- börlig enligt bestämmelserna i marknadsföringslagen (2008:486). Det kan även vara försvarligt för en medarbetare att fråga en branschkollega om råd, utbyta erfarenheter och i samband med detta avslöja vissa mindre värdefulla företagshemligheter. Ett sådant beteende kan dock inte vara försvarligt om avslöjandet sker inför en konkurrent som får en konkurrensfördel genom avslöjandet av uppgifterna. Det kan tänkas vara försvarligt att röja en företagshemlighet så att det skadar arbetsgivaren, om röjandet skett för att skydda någon annan från en stor skada och arbetsgivaren annars skulle göra en i konkurrenshänseende otillbörlig fördel. Begreppen mindre allvarlig och försvarlig kan ibland användas i samma betydelse i svenskt språkbruk. För olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet kan begreppen mindre allvarlig och försvarlig syfta till olika situationer. Icke försvarliga gärningar är avsedda att syfta till sådana gärningar som är omöjliga att rättfärdiga. Mindre allvarliga gärningar syftar i stället på situationer när skadan i kon- kurrenshänseende är inte är omfattande. En gärning kan vara så pass svekfull att den inte kan anses vara försvarlig, som skadan i konkurrenshänseende inte är så stor att gärningen bör straffas. Det kan även förhålla sig så, att skadan i konkurrenshänseende är om- fattande, men röjandet har skett i ett försvarligt syfte, och att gärningen därför inte är straffbar. I vissa fall skulle det eventuellt kunna bli aktuellt med skadestånd, om röjandet av företagshemligheten var obehörigt enligt nuvarande 2 §. Ett agerande kan alltså anses vara icke-straffvärt, men likväl vara I praktiken torde dock dessa två grunder i de flesta fall sammanfalla. Tre exempel på ageranden, som knappast kan anses vara behöriga och som på grund av skadeverkningarna inte är mindre allvarliga men som är försvarliga ges enligt följande. Ett företag tillverkar olika sorters tvättmedel. En sort marknadsförs som ett extra effektivt tvättmedel, ”premiumtvättmedel” som är ganska kostsamt för konsumenterna. En anställd avslöjar att sam- mansättningen på premiumtvättmedlet är exakt det samma som det i handeln betydligt billigare budgettvättmedlet. Företaget drabbas av skada, i form av good will-förlust och minskad försäljning. Skadan är så stor att den inte kan betraktas som mindre allvarlig. Företagets marknadsföring är inte ett sådant allvarligt missförhållande, som gör att den anställdes avslöjande anses vara icke obehörigt. Det finns här knappast ett allmänintresse av att straffa den anställde för dennes agerande. Ageradet är försvarligt, eftersom konsumenter har ett berättigat intresse av att inte utsättas för en missvisande marknads- föring. Förfarandet skulle – beroende på omständigheterna – kunna vara skadeståndsgrundande. Anställda på ett företag arbetar efter delvis provisionsbaserad lön. Förhandlingar om lönenivå och provisionens storlek i förhållande till arbetsinsats pågår mellan företaget och en arbetstagarorganisation. Företaget har i en tidningsartikel, för att vinna allmänhetens stöd för sin sak, redogjort för hur den provisionsbaserade lönen beräknas. Företagets ledning framställer bolaget som väldigt generöst mot sina anställda. En anställd på ekonomiavdelningen avslöjar vissa räken- skaper för att visa att provisionen inte beräknas så fördelaktigt och generöst som företaget påstår. Informationen innehåller vinstmargi- naler, försäljningskalkyler och liknande uppgifter, som är företags- hemligheter. Röjandet av informationen är försvarligt och ska således inte vara straffbart. Röjandet av uppgifterna skulle kunna innebära skadestånds- skyldighet, även om det i exemplet kan vara svårt att visa på att skada har uppstått för näringsidkaren. Beroende på omständigheterna kan förfarandet utgöra sådan kritikrätt som arbetstagare har, se ovan avsnitt 3.4.4. Förhandlingar pågår mellan två företag, bolag A och bolag B. Bolag A ljuger om resultatet från en marknadsundersökning i förhand- lingen med bolag B, för att få en bättre förhandlingsposition. En anställd på bolag A avslöjar det riktiga resultatet av marknadsunder- sökningen för bolag B. Även för det fall bolag beteende inte kan anses utgöra brott, måste agerandet anses oegentligt. Den anställdes röjande kan dock i så fall knappast anses avse ett sådant allvarligt missförhållande som gör dennes röjande till ett behörigt angrepp. Det sker heller inte till skydd för allmänintresset. Dock framstår röjandet som så försvarligt att det inte bör vara straffbart. Beroende på omständigheterna i övrigt kan förfarandet vara skadeståndsgrundande. Den skada arbetsgivaren bolag A drabbas av, kan vara sådan att den inte är ersättningsgill på grund av bolaget eget oegentliga beteende. 11.6.4Gärning efter det att deltagande i näringsverksamheten upphört Förslag: Samma förutsättningar för straffansvar ska gälla oavsett om gärningen begås under eller efter anställningen. Straffansvaret ska inte omfatta olovligt utnyttjande av före- tagshemlighet eller olovligt röjande av företagshemlighet som sker senare än från det att deltagandet i näringsidkarens rörelse, normalt anställningen, har upphört. Utredningen instämmer i förslaget enligt lagrådsremiss om att straffansvaret inte ska omfatta olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet som sker senare än efter det att deltagandet i näringsidkarens rörelse har upphört. Förutsättningar för ansvar föreslogs i lagrådsremissen vara desam- ma oavsett om gärningen begicks under eller efter anställningen. Regeringen angav i detta avseende följande.25 [En] arbetstagare [kan] i princip sägas ha handlat lika klandervärt om han eller hon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet direkt efter det att anställningsförhållandet upphört som om han eller hon gjort det något tidigare. Den unika kännedom om företagshemligheten som den anställde har fått har i vilket fall som helst sin grund i en relation till näringsidkaren som förutsätter lojalitet. Den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet missbrukar ett särskilt förtroende som han eller hon har getts. Det gäller oavsett om utnyttjandet eller röjandet sker medan anställningen fortfarande pågår eller om det sker efter att den har upphört. Detta betraktelsesätt bör vara utgångspunkten när det är fråga om att åstadkomma ett starkare skydd för företagshemligheter utifrån ett allmänt intresse. Hur långt lojalitetsplikten i anställningsförhållanden sträcker sig arbetsrättsligt är då inte avgörande. Gärningen är alltså i princip lika klandervärd även om den har begåtts efter anställningen. Som och flera andra remissinstanser påpekar kan också risken för ett olovligt utnyttjande eller röjande typiskt sett sägas vara som störst i anslutning till att arbetstagaren slutar sin anställning. Det finns därför också ett lika stort behov av rättsligt skydd i dessa fall. Därefter konstaterades att ju som har gått sedan anställ- ningen upphörde, desto mindre klandervärt kan förfarandet vara, vilket t.ex. kunde påverka straffvärdet. Skulle en gärning vid en helhetsbedömning anses som ett ringa fall bör den vara fri från ansvar. Regeringen ansåg att den som har avslutat sin tjänstgöring hos en näringsidkare bör endast därefter vara bunden av ett straffsanktionerat förbud att utnyttja eller röja företagshemlig- heter. En parallell drogs till s.k. konkurrensklausuler, som inte kan vara bindande i den mån de sträcker sig längre än vad som kan anses skäligt. Det hänvisades till överenskommelse mellan vissa av arbetsmarknadens parter angående begränsning av användnings- området för och innehållet i konkurrensklausuler i tjänsteavtal, där det anges att bindningstiden för en sådan klausul normalt inte bör överstiga . Vidare angavs att eftersom företagshemligheter oftast har ett skyddsvärde som avtar med tiden, skulle ett straffrätts- ligt ansvar som är tidsmässigt obegränsat kunna anses oskäligt ur 25 A. lagrådsremiss s. 24–25. Därutöver ansågs ett tidsmässigt obegrän- sat skydd även onödigt från näringsidkarens och samhällets perspek- tiv. En bortre tidsgräns för straffrättsligt ansvar för gärningar som begås efter det att anställningen upphört, var därför motiverad, lik- som för uppdrag eller det liknande förhållande som upphört. Tids- gränsen sattes till , vilket även utredning föreslagit. Utredningen delar den uppfattning som framkom i lagråds- remissen att är en rimlig tidsgräns för det straffrättsliga ansvaret. Ett utökat straffansvar riskerar att leda till en oönskad inlåsnings- effekt som kan hämma rörligheten på arbetsmarknaden och till- varatagandet av lönetagarnas yrkeskunnande. Tvåårsgränsen medför att den risken i någon mån minskar. är den bortre tidsgränsen. I vissa fall kan tänkas att ett utnyttjande som skett direkt efter det att deltagandet i närings- idkarens rörelse avslutats, är mer klandervärt än motsvarande som sker , men fortfarande inom tvåårsgränsen. Detta skulle i vissa fall kunna leda till att det första förfarandet är straffbart, medan det senare betraktas som mindre allvarligt, och därmed inte straffbart. Omständigheterna i det enskilda fallet får bli avgörande. Förslag: Brotten olovligt röjande av företagshemlighet eller olov- ligt utnyttjande av företagshemlighet ska omfattas av allmänt åtal. Brotten företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlig- het omfattas av allmänt åtal. Det innebär att åklagaren har en skyldig- het att åtala när det finns tillräckliga skäl att anta att sådant brott begåtts. Fråga är om det föreslagna brotten olovligt utnyttjande av företagshemlighet och olovligt röjande av företagshemlighet ska ligga under allmänt åtal, eller om det finns skäl för någon typ av åtals- begränsning. Jämförelse med annan brottslighet I de immaterialrättsliga lagarna finns vissa begränsningar för åklaga- rens rätt att väcka åtal. Vid upphovsrättsintrång krävs att målsägan- den anger brottet till åtal eller att åtal är påkallat från allmän syn- punkt.26 För varumärkesintrång och patentintrång är kraven högre ställda.27 Åklagaren får där väcka åtal för brott endast om målsägan- den anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Bakgrunden till åtalsprövningsreglerna är att de intressen som berörs främst är av personlig art. Anledningen till att kraven ställts högre för att väcka allmänt åtal vid varumärkesintrång och patent- intrång än vid upphovsrättsintrång beror på att samhällets intresse av att kunna beivra intrång bedömts starkare för upphovrätten. I varumärkestvister är parterna ofta företag som både har tillräckliga ekonomiska resurser och kunskap för att driva en egen process. Företagen kan också ha ett intresse av att inte förekomma i en tvist. I upphovsrättsliga tvister däremot är det ofta upphovsmannen själv som är part, och som regel har upphovsmannen begränsade ekono- miska resurser och är ovillig till att processa på egen hand. Upphovs- rätten har länge haft en central betydelse i samhället.28 Som skäl för åklagarens rätt att självständigt väcka åtal för upphovsrättsintrång angavs i förarbetena till lagen bl.a. att samhället av kulturpolitiska skäl har ett självständigt intresse av att det upphovsrättsliga systemet efterlevs.29 Generellt sett innebär restriktionerna i patentlagen och varu- märkeslagen att de särskilda skäl som kan göra att åklagaren väljer att väcka åtal måste hänföra sig till omständigheterna i det enskilda fallet och inte kan utgöras av omständigheter som regelmässigt eller mycket frekvent förekommer vid brottstypen.30 Ett allmänt intresse kan föreligga om intrång begås i stor omfattning eller avser bety- dande värden.31 I förarbeten har diskuterats möjligheten att ändra åtalsprövningen på så sätt att kravet på att ”särskilda skäl” slopas. 26Se 59 § upphovsrättslagen. 27Se 8 kap. 1 § varumärkeslagen (2010:1877) och 57 § patentlagen. 28Se Kommittédirektiv Straffskalorna för vissa allvarliga immaterialrättsintrång, (2017:4). 1993/94:122 s. 57. Ändringen har dock beräknats kunna komma att bli så kostsam för polis- och åklagarmyndigheter, att det inte är motiverat med en sådan ändring.32 Både anmälningar och åtal om patentintrång är sällsynta i svensk rätt.33 Regeringen har gett en särskild utredare uppdraget att överväga om det behövs skärpta straffskalor för de allvarligaste fallen av upp- hovsrättsintrång och varumärkesintrång.34 Om utredaren föreslår skärpta straffskalor, ska utredaren ta ställning till om åtalsprövnings- reglerna bör ändras till följd av dessa förslag. Behövs åtalsbegränsning vid olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet? Olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet avser fall då gärningsmannen och målsäganden, dvs. näringsidkaren, står eller har stått i en relation på en arbetsplats. Det är alltså fråga om en något annan situation än när någon utomstående angriper en företags- hemlighet. Det kan antas att en näringsidkare hellre vidtar åtgärder för att snabbt få ett stopp på ett olovligt utnyttjande, genom att väcka talan om interimistiska förbud och åtgärder, än att polisanmäla händelsen. I vissa fall kan arbetsrättsliga åtgärder ligga närmare till hands. Företagen kan framför allt också ha ett intresse av att inte förekomma i en tvist. En skadeståndsprocess kan därtill föras oavsett om brottet leder till åtal. Utredningen har föreslagit att olovligt utnyttjande av företags- hemlighet och olovligt röjande av företagshemlighet inte ska vara straffbart vid försvarliga eller mindre allvarliga fall. Innan åklagaren beslutar att väcka åtal ska han eller hon alltså göra en bedömning om det eventuella brottet har varit mindre allvarligt eller om det av någon anledning varit försvarligt att röja eller utnyttja företags- hemligheten. Det är alltså endast vid kvalificerade fall som åklagaren kan väcka åtal. En viss sållning av anmälda brott kommer alltså att ske av åklagaren. Mindre allvarliga eller försvarliga fall kommer inte leda till åtal, vilket i sig innebär en begränsning i åklagarens skyldig- 33SOU 2015:41 s. 198. het att väcka åtal. Någon ytterligare åtalsbegränsning är därför knappast motiverad. Brottet företagsspioneri kan begås av såväl anställda som utom- stående. En anställd som inom företaget olovligen bereder sig till- gång till företagshemligheter som ligger klart utanför dennes arbets- uppgifter, gör sig skyldig till företagsspioneri. Om informationen röjs eller utnyttjas kan företaget skadas. En lika stor skada kan orsakas av en anställd som röjer eller utnyttjar företagshemligheter som denne redan har tillgång till inom sina arbetsuppgifter. Även om de föreslagna brotten olovligt utnyttjande/röjande av företags- hemlighet har sin grund i ett avtalsbrott, är syftet med straffbarheten densamma som för företagsspioner, dvs. att skydda företagshemlig- heter. Skadeverkningarna är dessutom ofta desamma. Därtill kan det i början av en utredning vara oklart om en anställds misstänkta agerande innefattar företagsspioneri eller olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet, eller båda brottstyperna. Som ovan angetts faller företagsspioneri under allmänt åtal. Utredningen anser att det inte har framkommit tillräckliga skäl för att förutsättningarna för åtals väckande inte ska vara desamma för samtliga brott enligt nya FHL. Brotten olovligt röjande av företags- hemlighet och olovligt utnyttjande av företagshemlighet bör därför omfattas av allmänt åtal. Förslag: Försök och förberedelse till olovligt röjande av företags- hemlighet och olovligt utnyttjande av företagshemlighet ska vara straffbart. Även försök och förberedelse till olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet föreslogs lagrådsremiss bli straffbart, i likhet med vad som gäller för företagsspioneri. Följande skäl anför- des, vilka utredningen delar.35 Även försök till olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet är typiskt sett så allvarliga att de bör föranleda straffansvar. Vidare före- gås ofta brottsligheten av planering och förberedande åtgärder, något 35 A. lagrådsremiss s. 23. som gör att det är viktigt att möjliggöra ett tidigt ingripande. Som utred- ningen anger bör därför det föreslagna nya brottet, i likhet med vad som gäller för företagsspioneri, vara straffbart också på försöks- och för- beredelsestadiet. 11.6.7Straffansvaret i förhållande till anställdas yttrandefrihet Begränsningar av yttrande- och informationsfriheterna i FHL viker i den mån dessa inte är förenliga med dessa friheters grundlagsskydd, vilket har diskuterats ovan, se avsnitt 3.4. Grundlagsskyddad tryck- och yttrandefrihet gäller i allt väsentligt bara mot ingripanden från det allmänna, men i princip inte i förhållande till en privat arbets- givares anspråk på hemlighållande. För offentliganställda är det främst bestämmelser inom offentlighets- och sekretesslagen som blir tillämpliga, se ovan avsnitt 3.5. Det föreslagna utvidgade straffansvaret torde inte komma i kon- flikt med de grundlagsfästa yttrande- och meddelarfriheterna. För det första rör förslaget angrepp på företagshemligheter i strid med avtalad tystnadsplikt, även sådan tystnadsplikt som följer av den allmänna lojalitetsplikten. Avtalad tystnadsplikt gäller framför reglerna i TF/YGL, se avsnitt 3.6. För det andra är syftet med TF/YGL att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Är det ett offentliggörande i annat syfte, faller förfarandet utanför skyddet i TF/YGL. Beträf- fande brottsliga gärningar som begåtts genom meddelanden i tryckt skrift har i rättspraxis uttryckts följande.36 [D]å skriftens innehåll endast ingått som ett led i ett förfarande, som varit straffbart enligt annan lag, den rättsliga prövningen ska ske enligt denna lag och inte enligt tryckfrihetsförordningen. Sker det olovliga utnyttjandet eller röjandet i syfte som är brottsligt, faller förfarandet således utanför skyddsområdet i TF/YGL. För det tredje garanteras rätten att påtala allvarliga missförhållan- den, som omfattar företagshemligheter, genom bestämmelsen i 2 § nuvarande FHL, se ovan avsnitten 3.2 och 5.7.2. Enligt Europa- domstolens praxis ska inte heller avtalad tystnadsplikt kunna åbe- 36 AD 1981 nr 124. ropas vid särskilt allvarliga missförhållanden i verksamheten, se ovan avsnitt 3.4.6. Därtill kan nämnas att en medarbetare som lämnar företags- hemligheter till en nyhetsförmedlare för publicering, skyddas av anonymitetsskyddet37 i viss mån. Anonymitetsskyddet innebär näm- ligen att meddelaren här rätt att vara anonym och skyddas mot efterforskning från det allmänna. Den private arbetsgivaren har dock rätt att efterforska vem som lämnat meddelandet, inom ramen för god arbetsmarknadssed.38 Lagändringar39 är dock på gång, där privat- anställda i viss offentligt finansierad verksamhet ska få samma med- delarskydd som offentligt anställda, se ovan avsnitt 5.5.6. Förslag: Straffet för olovligt utnyttjande eller röjande av företags- hemlighet ska vara böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt, ska straffet vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt farlig art, avsett bety- dande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Straffminimum för företagsspioneri, grovt brott, ska höjas till fängelse . Regeringen föreslog lagrådsremiss att straffet för olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet ska vara böter eller fängelse i högst och att straffet vid grova brott ska vara fängelse i lägst och högst . Utredningen instäm- mer i att normalgraden för de föreslagna brotten olovligt utnyttjande av företagshemlighet och olovligt röjande av företagshemlighet ska vara fängelse i högst . Det är rimligt att med hänsyn till brottens allvar likställa grova former med grova former av förmögenhetsbrott i 8–10 kap. BrB. Straffskalan för såväl grov stöld, grovt bedrägeri och grov förskingring som för de grova svårhetsgraderna av häleri, pen- ninghäleri, svindleri och trolöshet mot huvudman är fängelse lägst sex 373 kap. 1 § TF och 2 kap. 4 § YGL. 49–51. 39Lagen (2017:151) om meddelarskydd i vissa enskilda verksamheter, i kraft . månader och högst . Samma straffskala bör gälla för grova fall av olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet. Regeringen föreslog i lagrådsremissen att straffmini- mum för grovt företagsspioneri ska höjas .