sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Personuppgifter som transportföretag tillhandahåller ska endast i enskilda fall få behandlas för nya ändamål enligt brotts- datalagen. Skälen för utredningens förslag Det bör regleras vilka sökbegrepp som får användas gäller inga begränsningar i polisens möjligheter att söka i upp- gifter från transportföretag. Det gör det däremot om motsvarande uppgifter lämnas till . Enligt 2 kap. 9 § tullbrottsdata- lagen får vid sökning i uppgifter från transportföretag direkta per- sonuppgifter som namn, personnummer och samordningsnummer användas som sökbegrepp bara om uppgifterna avser en person som är eller har varit misstänkt för brott eller viss brottslig verk- samhet eller som övervakas på visst sätt. I förarbetena till bestämmelserna om hur får be- handla uppgifter från transportföretag framhåller regeringen att sökning på resenärers namn i uppgifter från transportföretag är förenade med särskilda integritetsrisker mot bakgrund av dels att transportföretagen är skyldiga att lämna ut uppgifterna, dels att de flesta uppgifterna avser personer som inte kan misstänkas för någon brottslighet (se prop. 1995/96:166 s. 79 f.). Även om det vore effektivt för brottsbekämpningen om kunde sam- köra uppgifter som kommit in från transportföretag med andra uppgifter från den brottsbekämpande verksamheten och på så sätt få fram vilka som redan övervakas eller kan misstänkas ha samband med brottslig verksamhet slås det fast i förarbetena till tullbrotts- datalagen att det inte bör tillåtas. Det är tillräckligt att har möjlighet att söka efter personer som redan är eller har varit misstänkta för brott eller kan antas ha samband med brottslig verksamhet eller personer som är föremål för viss övervakning (se prop. 2016/17:91 s. 107). Det gäller alltså helt olika regler för samma typ av personupp- gifter beroende på vilken myndighet som tar emot dem. Det är en- ligt utredningens mening otillfredsställande ur integritetsynpunkt att regelverken skiljer sig åt, särskilt mot bakgrund av att det till största delen är fråga om överskottsinformation. Även om upp- gifter från transportföretag används på olika sätt av och polisen anser utredningen att polisen inte bör ha vidare möjligheter att söka i uppgifter från transportföretag än vad har. En motsvarande bestämmelse om sökbegränsning bör därför tas in i polisens brottsdatalag. Behandling för nya ändamål finns det inga bestämmelser om vidarebehandling av person- uppgifter som transportföretag tillhandahåller. Det gör det där- emot om motsvarande uppgifter lämnas till . Enligt 2 kap. 8 § tullbrottsdatalagen får endast om det behövs i ett enskilt fall behandla personuppgifter från transportföretag för något annat primärt ändamål. Det innebär att uppgifterna exem- pelvis får användas för att utreda brott. Behandling för nya ändamål inom brottsdatalagens tillämp- ningsområde regleras i 2 kap. 4 § brottsdatalagen. För att sådan be- handling ska vara tillåten krävs dels att det finns en tillåten rättslig grund för behandlingen, dels att behandlingen är nödvändig och proportionerlig för det nya ändamålet. Utredningen föreslår i av- snitt 6.4.3 att samma prövning ska göras när personuppgifter be- handlas för nya ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsom- råde. har ställt sig bakom att ska få be- handla personuppgifter av nu aktuellt slag för nya ändamål endast om det behövs i enskilda fall (se prop. 2016/17:91 s. 107). Mot den bakgrunden bör polisens rätt att behandla personuppgifter som till- handahålls av transportföretag för nya ändamål begränsas på mot- svarande sätt. Behandling för nya ändamål bör därför vara tillåten endast i enskilda fall. 7.4.3Uppgifter från transportföretag får göras gemensamt tillgängliga Utredningens bedömning: Personuppgifter från transportföre- tag får göras gemensamt tillgängliga. Det kräver ingen särskild reglering. Skälen för utredningens bedömning: Uppgifterna från transport- företagen är till allra största delen information om personer som inte är intressanta ur ett brottsbekämpningsperspektiv. Utgångs- punkten är därför att uppgifterna ska ges så liten spridning som möjligt. När bestämmelserna om tillgång till uppgifter från transportföretag infördes konstaterade regeringen att uppgifternas karaktär krävde begränsningar av hur uppgifterna fick användas (se prop. 1995/96:166 s. 83 f.). Enligt 2 kap. 8 § andra stycket tull- brottsdatalagen får personuppgifter från transportföretag bara göras gemensamt tillgängliga i enskilda fall. Av förarbetena framgår att det skulle strida mot intentionerna bakom bestämmelserna om tillgång till uppgifter från transportföretag att generellt tillåta att sådana uppgifter görs gemensamt tillgängliga. Om uppgifterna, t.ex. efter en kontroll, visar sig vara nödvändiga för att utreda brott eller ha samband med allvarlig misstänkt brottslig verksamhet bör de dock få behandlas inom ramen för den utredningen eller det underrättelseärendet och göras gemensamt tillgängliga (se prop. 2016/17:91 s. 107). Även polisen bör få göra nu aktuella personuppgifter gemen- samt tillgängliga. Det kan dock inte bli fråga om att göra större mängder information gemensamt tillgänglig, eftersom den till största delen rör personer som inte är intressanta för brottsbe- kämpningen. I stället kommer det att vara uppgifter om någon eller några personer eller transporter som är av betydelse i underrättelse- verksamheten eller i en brottsutredning som görs gemensamt till- gängliga. Vilka uppgifter som får göras gemensamt tillgängliga framgår av 3 kap. 2 § första stycket polisdatalagen. Enligt punk- ten 1 får uppgifter som kan antas ha samband med viss misstänkt brottslig verksamhet göras gemensamt tillgängliga. Detsamma gäl- ler enligt punkten 3 uppgifter som förekommer i ett ärende om utredning eller beivrande av brott. Utredningen kan inte se att det skulle finnas andra fall i vilka uppgifter från transportföretag skulle behöva göras gemensamt tillgängliga. Någon särskild reglering be- hövs därför inte. 7.4.4Hur länge personuppgifterna får behandlas Utredningens förslag: Det ska inte finnas någon särskild be- stämmelse om att uppgifter från transportföretag ska förstöras om de visar sig sakna betydelse för utredning av eller lagföring för brott. Skälen för utredningens förslag: Enligt 26 § tredje stycket polis- lagen ska uppgifter om enskilda personer som ett transportföretag lämnat på annat sätt än genom terminalåtkomst förstö- ras om de visar sig sakna betydelse för utredning av eller lagföring för brott. har inte samma behov som att i sin brottsbekämpande verksamhet fortlöpande ta del av alla uppgifter från transportföretag inför att transporterna ankommer. Behovet av uppgifter är mera relaterat till att i vissa fall kunna kontrollera vilka som förväntas komma med en viss transport eller att i efter- hand kunna granska vilka personer som åkt med en viss transport. Mot den bakgrunden finns det inte samma behov av en särregel om förstörande. Enligt 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen får personuppgifter inte behandlas än nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Bestämmelsen ger enligt utredningens mening tillräckligt skydd för uppgifterna. Det finns därför inte något behov av att införa en bestämmelse motsvarande 26 § tredje stycket polislagen när regleringen flyttas till polisens brottsdatalag (jfr avsnitt 5.3.11). 7.5.1Nya kategorier av personuppgifter får göras gemensamt tillgängliga Utredningens förslag: Personuppgifter som förekommer i ärenden om kontaktförbud eller om personskydd ska få göras gemensamt tillgängliga. Uppgifterna ska inte få behandlas längre än efter det att ärendet som de behandlades i avslutades. Personuppgifter som behandlas i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet ska också få göras gemensamt tillgängliga. De ska inte få behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då de behandlades automatiserat första gången. Skälen för utredningens förslag Personuppgifter i ärenden om kontaktförbud eller personskydd I 3 kap. 2 § första stycket polisdatalagen anges vilka personupp- gifter som får göras gemensamt tillgängliga. Det är bl.a. uppgifter som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet, om den innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver eller sker systematiskt, och uppgifter som förekommer i ärenden om utredning eller beivrande av brott som får göras gemensamt tillgängliga. Om någon utsätts för hot eller våld är det viktigt att polisen så snabbt som möjligt får kännedom om huruvida han eller hon tidi- gare har varit utsatt för brott eller är föremål för skyddsåtgärder av något slag. Det finns då bättre förutsättningar att snabbt hitta gär- ningsmannen. När det gäller personer som skyddas av exempelvis kontaktförbud eller personsäkerhetsåtgärder är det dock inte alltid som personuppgifterna kan knytas till misstanke om brottslig verk- samhet eller en utredning om brott så att uppgifterna av det skälet får göras gemensamt tillgängliga. Det finns därför behov av att kunna göra uppgifter om personer med någon form av skydds- behov gemensamt tillgängliga. Det kan vara personer som skyddas av ett kontaktförbud, är föremål för vittnesskydd eller annat personsäkerhetsarbete. Det är dock inte bara uppgifter om den person som har ett sådant skyddsbehov som bör få göras gemensamt tillgängliga. Det bör även gälla uppgifter om närstående till sådana personer, efter- som hot eller våld kan riktas mot dem för att komma åt den person som har det egentliga skyddsbehovet. Bestämmelsen kan lämpligen formuleras så att personuppgifter som förekommer i ärenden om kontaktförbud eller om personskydd får göras gemensamt tillgäng- liga. Med hänsyn till att personuppgifterna förekommer i ärenden bör de inte få behandlas längre än efter det att ärendet som uppgifterna behandlades i avslutades. Regleringen av hur länge uppgifterna får behandlas behöver inte på samma sätt som i 3 kap. 14 § fjärde stycket polisdatalagen knytas till kalenderår, eftersom det enligt uppgift numera är tekniskt möjligt att ta bort uppgifterna oberoende av när under året tidsfristen löper ut. Personuppgifter som behandlas i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet Som framgår av avsnitt 7.2.1 föreslår utredningen att polisens brottsdatalag ska tillämpas på personuppgifts- behandling i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. I förarbetena till polisdatalagen framhålls att det är svårt att dra en tydlig gräns mellan polisens ordningshållning och brottsbekämp- ning, vilket beror på att övervakning och ordningshållande verk- samhet även kan syfta till att förebygga och ingripa mot brott. Så- dan verksamhet kan också ofta övergå i brottsbekämpning (se prop. 2009/10:85 s. 75). Inför kommenderingar vid särskilda hän- delser där ordningsstörningar befaras, t.ex. en fotbollsmatch eller en demonstration, kan det finnas behov av att göra uppgifter om tillträdesförbud eller uppgifter om personer som tidigare orsakat ordningsstörningar gemensamt tillgängliga. Även om sådana upp- gifter i vissa fall skulle kunna göras gemensamt tillgängliga med stöd av 3 kap. 2 § första stycket 1 polisdatalagen är det inte givet att så alltid är fallet. Därför bör det tydliggöras att personuppgifter som behandlas i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet får göras gemensamt tillgängliga. Personuppgifter som görs gemensamt tillgängliga i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet bör inte få behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då de behandlades automatiserat första gången. 7.5.2Sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter Utredningens förslag: Bestämmelsen som begränsar resultatet vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter med hjälp av namn, personnummer, samordningsnummer eller liknande iden- titetsbeteckningar ska enbart gälla i automatiserade behandlings- system. Vid sådan sökning får uppgifter om personer som be- rörs av ett kontaktförbud eller av åtgärder i ett personskydds- ärende tas fram. Begränsningarna ska inte gälla vid sökning i en viss handling eller i ett visst ärende. De ska inte heller gälla vid sökning som görs av särskilt angivna tjänstemän 1.när de utför beredningsuppgifter inom underrättelseverk- samhet och arbetet befinner sig i ett inledande skede, 2.i syfte att i underrättelseverksamhet bearbeta och analysera personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga enligt vissa bestämmelser och som enbart dessa tjänstemän har till- gång till, 3.i syfte att utreda brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver, eller 4.i syfte att samordna utredningar om brott som kan vara systematiska och för vilka det är föreskrivet fängelse eller däröver. Det ska också göras undantag för sökning som en tjänsteman vid någon av ledningscentraler utför på be- gäran av en polisman som verkställer ett ingripande eller vidtar en åtgärd som rör en enskild. Skälen för utredningens förslag Begränsning endast i automatiserade behandlingssystem Från integritetssynpunkt är en av de viktigaste aspekterna med be- handling av personuppgifter i vilken utsträckning uppgifter kan sökas och sammanställas. Ett av syftena med polisdatalagen är att polisen på ett bättre sätt ska kunna dra nytta av redan insamlad information. Lagen ger utrymme för att samla in och behandla en mängd olika personuppgifter, vilket gör att det kan finnas uppgifter om samma person i olika system och uppgiftssamlingar. De möj- ligheter till behandling som lagen ger och mängden information skulle – om det inte fanns några begränsningar – skapa utrymme för kvalificerade kartläggningar av enskildas personliga förhållan- den, vilket kan utgöra ett intrång i den personliga integriteten (se prop. 2009/10:85 s. 153). För att värna den personliga integriteten har det därför i polisdatalagen införts särskilda begränsningar vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. Eftersom sökning med hjälp av personnummer är ett viktigt in- slag i polisens verksamhet och sådana identitetsbeteckningar är av stor betydelse för att säkerställa identiteten och undvika person- förväxlingar, ansågs det nödvändigt att medge sådan sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. I 3 kap. 6 § polisdatalagen regle- ras därför vilka uppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra liknande identi- tetsuppgifter. I 3 kap. 7 § görs vissa undantag från bestämmelserna i 3 kap. 6 §. I förarbetena diskuteras ingående vilka sökningar som bör vara tillåtna och vilka begränsningar som bör gälla (se prop. 2009/10:85 s. 159 f.). Syftet med begränsningsregeln är att det vid en initial allmän sökning bara ska vara möjligt att få fram vissa typer av uppgifter som ansetts vara polisiärt intressanta. Om det finns förutsättningar för att gå vidare och söka efter andra upp- gifter beror på syftet med sökningen i det enskilda fallet och vilken behörighet den som söker informationen har tilldelats. Bestämmel- sen ska alltså inte förstås så att den hindrar vidare sökning för den som har behov av det för att fullgöra sina arbetsuppgifter och som har tilldelats den behörighet som fortsatt sökning kräver. Begränsningen gäller bara för uppgifter som behandlas med stöd av polisdatalagen. Den hindrar inte att det vid sökning även tas fram andra uppgifter som polisen har tillgång till, exempelvis genom direktåtkomst till folkbokföringen eller körkorts-, fordons- eller fastighetsregister. Vilken sökning som är tillåten i andra register regleras i de författningar som gäller för dem. Regleringen är inte heller tänkt att träffa alla uppgifter som görs gemensamt tillgängliga. Det är varken tekniskt eller praktiskt möj- ligt att vid en allmän sökning inom rimlig tid ge tillgång till så stora mängder information. Genom att det numera är möjligt att göra fritextsökning i stora mängder information skulle det ställas orim- liga krav på att information i vanliga textdokument skulle katego- riseras och göras sökbara respektive icke sökbara beroende på vad uppgiften gäller enbart för att uppfylla kraven på att begränsa resultatet vid sökning. För att tydliggöra att bestämmelsen inte är avsedd att träffa sådana sökningar bör det framgå att den enbart gäller i automatiserade behandlingssystem. Genom ett sådant för- tydligande kan vissa missförstånd om hur bestämmelsen är tänkt att tillämpas undanröjas. Bör ytterligare uppgifter få tas fram vid sökning? Övergångsbestämmelserna till polisdatalagen innebär att bestäm- melserna i 3 kap. 6 och 7 §§ ännu inte har börjat tillämpas. Det sak- nas därför erfarenheter av hur begränsningarna kommer att fungera i praktiken. Det kan också noteras att regeringen enligt 3 kap. 7 § fjärde stycket har möjlighet att göra ytterligare undantag från bestämmelserna i 3 kap. 6 §. Mot bakgrund av de noggranna överväganden som gjordes när reglerna infördes finns det nu främst anledning att överväga om lagens delvis ändrade tillämpningsområde bör föranleda någon änd- ring. För del omfattar polisens brottsdatalag även behandling av personuppgifter för att upprätthålla allmän ord- ning och säkerhet. De uppgifter som då främst kan vara av intresse är uppgifter om att någon har straffats för eller är misstänkt för brott mot allmän ordning. Sådana uppgifter är tillgäng- liga vid sökning. Detsamma gäller uppgifter om att någon kan antas komma att möta ett polisingripande med grovt våld. Det som i vissa sammanhang kan vara av intresse är uppgift om att någon har meddelats tillträdesförbud enligt lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Uppgifter om att någon har meddelats tillträ- desförbud registreras i belastningsregistret och är på det sättet till- gängliga. I avsnitt 7.5.1 föreslår utredningen att personuppgifter i ärenden om kontaktförbud eller om personskydd ska få göras gemensamt tillgängliga. För att den bestämmelsen ska få avsedd effekt, bör det vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter få tas fram uppgifter som visar att den sökta personen berörs av ett kontaktförbud eller av åtgärder i ett personskyddsärende. Genom användningen av ordet berörs täcks även närstående. Det kan vara svårt att avgöra vilka uppgifter om en sådan person som bör göras sökbara, efter- som personen i fråga kan ha skyddade adressuppgifter eller annat skydd. Som regel torde det räcka att uppgifter om att personen har särskilt skyddsbehov görs sökbara. I övrigt finns det inte anledning att utöka de nu gällande möj- ligheterna att få fram uppgifter vid en allmän sökning. Behövs det fler eller andra undantag från begränsningsregeln? Det som däremot bör övervägas är om det kan finnas skäl att göra någon ändring i undantagen från bestämmelserna i 3 kap. 6 § polis- datalagen om vad som får tas fram vid sökning. Enligt uppgift har undantaget i 3 kap. 7 § första stycket punkten 2 ibland tolkats på det sättet att man kan kringgå begränsningarna i 3 kap. 6 § genom att skapa en särskild uppgiftssamling, eftersom det gäller ett gene- rellt undantag för personuppgifter som behandlas i sådana upp- giftssamlingar. Att bestämmelsen kan missbrukas är givetvis olyck- ligt och den bör mot den bakgrunden ändras. Ändringen kan lämpligen göras på det sättet att undantaget knyts till att uppgifter behandlas i underrättelseverksamhet i syfte att bearbeta och analysera information som dels har gjorts gemen- samt tillgänglig enligt 3 kap. 2 § första stycket 1 eller 2, dels endast särskilt angivna tjänstemän har tillgång till. I den regleringen täcks både 3 kap. 7 § första stycket punkten 2 och andra stycket punk- ten 1. Dessa båda punkter ersätts således av den nya, mer generellt utformade, punkten. Den ger ökade möjligheter till sökning, men begränsar sökmöjligheterna på det sättet att endast sär- skilt angivna tjänstemän får utföra sådana sökningar. Utredningen anser att det är en rimlig avvägning mellan brottsbekämpningens behov och skyddet för personlig integritet. Mot bakgrund av ökande problem med organiserad brottslighet i form av bl.a. kringresande ligor och annan seriebrottslighet kan det också finnas skäl att göra undantag vid sökning som utförs som ett led i att utreda brott som kan vara systematiska och för vilka det är föreskrivet fängelse eller däröver, om sökningen görs av särskilt utpekade tjänstemän som sysslar med brottssamordning. Den polispersonal som arbetar i yttre tjänst har ofta behov av att kunna få hjälp av personal vid ledningscen- traler med sökning i syfte att klarlägga t.ex. en gripen eller om- händertagen persons identitet. Det kan också finnas behov av att söka fram uppgifter om minderårigas adress och vårdnadshavare eller att söka efter anhöriga till någon som har skadats i samband med ett brott. Vid sökningar av det slaget kan det vara nödvändigt att ta fram andra typer av information, som den ingri- pande polismannen inte alltid har tillgång till nödvändiga sök- möjligheter i sin utrustning. Det bör därför även göras undantag från begränsningsregeln för sökning som görs i ledningscentraler på begäran av en polisman i yttre tjänst. I 6 § polisdataförordningen görs undantag från 3 kap. 6 § första stycket polisdatalagen för sökning som görs av särskilt angivna tjänstemän för att utföra beredningsuppgifter inom underrättelse- verksamhet. Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra att fler uppgifter kan tas fram i det inledande skedet av underrättelsear- bete. Bestämmelsen bör i likhet med övriga undantag från begräns- ningsregeln finnas i lag. Det bör också tydliggöras att undantaget endast avser sökning i ett inledande skede. 7.6Längsta tid för behandling Utredningens förslag: Personuppgifter som kan antas ha sam- band med viss brottslig verksamhet ska, om de behandlas i ett ärende, inte få behandlas längre än efter det att ärendet av- slutades. Skälen för utredningens förslag: I 3 kap. 14 § andra stycket polis- datalagen regleras hur länge personuppgifter som behandlas i viss underrättelseverksamhet får behandlas. I underrättelseverksamhet behandlas personuppgifter som huvudregel inte i ärenden och regleringen av när behandlingen ska upphöra utgår därför från när den senaste registreringen avseende personen gjordes. I t.ex. samarbetet mot grov organiserad brotts- lighet görs vissa personuppgifter gemensamt tillgängliga i under- rättelseverksamheten för att andra myndigheter ska kunna ta del av dem, trots att de endast behandlas av ett fåtal personer vid Polis- myndigheten. Sådan information behandlas då i särskilda ärenden. Detsamma kan vara fallet i anslutning till en särskild händelse eller om myndigheterna får i uppdrag att samarbeta på visst sätt inom underrättelseverksamheten. När personuppgifter behandlas i ären- den i underrättelseverksamhet bör uppgifterna, på samma sätt som vid behandling av personuppgifter i andra ärenden, inte få behand- las längre än efter det att ärendet avslutades. Hur bestäm- melsen bör formuleras behandlas i avsnitt 5.5.2 och 7.5.1. 7.7Personuppgiftsbehandling i särskilda register Utredningens förslag: I polisens brottsdatalag ska det anges för vilka syften får föra dna-register. Skälen för utredningens förslag: Enligt 4 kap. 1 § första stycket polisdatalagen får i den brottsbekämpande verk- samheten föra register över dna-profiler. Av 1 kap. 7 § framgår att 2 kap. gäller vid behandling av personuppgifter i register enligt 4 kap. Det innebär att dna-registren får föras för de ändamål som anges i 2 kap. 7 § (se prop. 2009/10:85 s. 351). Registren får även föras för att underlätta identifiering av avlidna personer. På samma sätt som när det gäller bestämmelserna om tillämp- ningsområde och tillåtna rättsliga grunder för behandling bör regle- ringen av dna-registren inte längre utgå från i vilken verksamhet personuppgiftsbehandlingen utförs, utan från syftet med behand- lingen. Utredningen anser att det blir tydligare att räkna upp för vilka syften registren får föras i stället för att det ska läsas ut genom en hänvisning till bestämmelser i ett annat kapitel.