sou · H5B370 · 2017-09-28 00:00:00 — Säkerhetsskyddet på Säkerhets- polisen innebär att höja säkerhetsnivån i samhället. Analyser och rekommendationer till myndigheter – vars verksamhet har bäring på rikets säkerhet – om hur de kan höja sin säkerhet och skydd utgör en stor del av verksamheten i denna del. Registerkontroller och tillsyn är andra konkreta sätt att säkerställa att skyddsvärd verksamhet är skyddad på lämpligt sätt. Personskydd handlar om bevaknings- och säkerhetsarbete för den centrala statsledningen, kungafamiljen, främmande stats beskickningsmedlemmar samt vid statsbesök och liknande händelser. Säkerhetspolisen arbetar även med ickespridning, vilket innebär att förhindra spridning, anskaff- ning och produktion av massförstörelsevapen. Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet ut på att förhindra att kunskaper, produkter, ämnen eller mikro- organismer förs från eller via till aktörer som har ambitio- ner att anskaffa eller vidareutveckla massförstörelsevapen eller dess bärare. Arbetet sker i nära samverkan med andra myndigheter. Säkerhetspolisen ger också råd och stöd till inom vissa områden, exempelvis hemlig avlyssning och hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation. Säkerhetspolisen har även ett medietekniskt laboratorium som bistår med alla former av medie- bearbetning. Säkerhetspolisen har ungefär 1 200 medarbetare. De flesta är stationerade i , men myndigheten har även regionala kontor i , , , , och . Drygt hälften av Säkerhetspolisens medarbetare är poliser. Dessa arbetar t.ex. som livvakter, utredare och spanare. Flera andra yrkeskategorier finns också representerade vid myndigheten, bl.a. analytiker, tekniker, översättare, ekonomer, jurister, tolkar och administratörer. Säkerhetspolisen leds av säkerhetspolischefen. I arbetet med att förhindra och avslöja spioneri, olovlig under- rättelseverksamhet och flyktingspionage samarbetar Säkerhets- polisen med ett flertal myndigheter och organisationer – i och utomlands. Säkerhetspolisen har vidare ett nära samarbete med de svenska myndigheter och organisationer som hanterar hemliga uppgifter. Inom ramen för Säkerhetspolisens underrättelsearbete har myndigheten ett nära samarbete med det övriga polisväsendet och de fyra försvarsunderrättelsemyndigheterna: Militära under- rättelse- och säkerhetstjänsten, , Totalför- svarets forskningsinstitut och . Säkerhets- polisens underrättelseverksamhet beskrivs ytterligare i kapitel 5. Internationellt samarbetar Säkerhetspolisen främst med andra säkerhets- och underrättelsetjänster. Sådant polisiärt underrättelse- utbyte kan bl.a. ske med stöd av lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete. Säkerhetspolisen bedriver exempelvis bilaterala samarbeten med en rad säkerhets- och underrättelsetjänster världen över. Säkerhetspolisen deltar också i det multilaterala samarbetet SOU 2017:70 Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet Samarbetet handlar till stor del om informationsutbyte. Som ett led i det internationella samarbetet har Säkerhetspolisen sambandsmän stationerade utomlands. Deras uppgift är att skapa kontakter och relationer med säkerhets- och underrättelsetjänster i länderna de befinner sig i. Syftet är att Säkerhetspolisen ska kunna inhämta uppgifter som är väsentliga för myndighetens uppdrag. En viktig del av Säkerhetspolisens underrättelsearbete sker genom ut- byte av information i de omfattande och goda internationella kon- takter som är upparbetade. Säkerhetspolisen gör över- väganden och bedömningar om var i världen det kan finnas behov av sambandsmän. Särskilt om internationellt samarbete om kontraterrorism Det finns tretton multilaterala konventioner om terrorism. har skrivit på samtliga och därmed förbundit sig att motverka terrorism tillsammans med andra länder. Säkerhetspolisen har där- med ett ansvar att bekämpa terrorism både i och utanför . Möjligheten att förhindra terrorbrott är beroende av omfattande och goda internationella kontakter. Bilaterala relationer utgör grun- den i det internationella samarbetet, dvs. samarbete mellan olika länders säkerhets- och underrättelsetjänster. Dessa relationer byggs upp och bygger på ömsesidigt förtroende. Säkerhets- polisen representerar i ett antal multinationella organ som består av olika länders säkerhetstjänster och polisorganisationer, t.ex. (), (), on Terrorism (PWGT) och Europol. 4.5.3Förekomsten av känsliga uppgifter i myndighetens internationella samarbeten Säkerhetspolisen hanterar stora mängder sekretessbelagda upp- gifter . Det kan t.ex. röra sig om uppgifter om personer, organisationer, stater, företeelser och fenomen, andras och egna underrättelseförmågor, skyddsvärden (skyddsvärda verksamheter, anläggningar etc.) och Säkerhetspolisens bedömningar av säker- Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet hetshotande aktörer, hot och sårbarheter. Säkerhetspolisens sam- arbetsparter är som framgått ovan framför allt andra säkerhets- och underrättelsetjänster, nationellt och internationellt. Informations- utbytet sker på såväl bilateral som multilateral basis. Samarbets- forumen kan vara geografiskt eller tematiskt orienterade. Vilka olika samverkansparter och samverkansforum Säkerhetspolisen samarbetar med och medverkar i är emellertid sekretessbelagt. Den stora merparten av uppgifter som hanteras inom ramen för myndighetens internationella samarbeten omfattas av sekretess enligt 18 kap. 2 § OSL (sekretess till skydd för underrättelseverk- samhet). omfattas redan det faktum att Säkerhets- polisen samarbetar med en viss organisation eller har fått eller delat vissa uppgifter av sekretess. Bestämmelsen i 18 kap. 2 § OSL ger tillsammans med utrikessekretessen (15 kap. 1 § OSL), försvars- sekretessen (15 kap. 2 § OSL) och förundersökningssekretessen (18 kap. 1 § OSL) ett i princip heltäckande skydd för de uppgifter som förekommer i Säkerhetspolisens internationella samarbete och som omfattas av sekretess med hänsyn till allmänna intressen. Upp- gifterna kan vidare omfattas av sekretess med hänsyn till enskild (bl.a. med stöd av 21 kap. 5 §, 35 kap. 1 och 2 §§ OSL). Inför delgivningen av uppgifter till annan stat eller organisation gör Säkerhetspolisen en bedömning av om uppgifterna omfattas av sekretess och, i så fall, om uppgifterna ändå kan lämnas ut. Enligt OSL får en uppgift som omfattas av sekretess röjas för en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation i två fall. Det ena är, som vi redogör för närmare i avsnitt 7.3, om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. En sådan finns i polisdatalagen (2010:361), PDL, enligt vilken personupp- gifter får lämnas ut till bl.a. utländsk underrättelse eller säkerhets- tjänst under förutsättning att utlämnandet är förenligt med svenska intressen. Det andra fallet är, som vi också redogör för närmare i avsnitt 7.3, om uppgiften i motsvarande mån skulle få lämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellan- folkliga organisationen. Bedömningen granskas av behörig besluts- fattare på Säkerhetspolisen innan uppgifterna tillåts lämna myndig- heten. SOU 2017:70 Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet Vid delfående av känsliga uppgifter från en annan stat eller mellanfolklig organisation sekretessgranskar och säkerhetsklassifi- cerar Säkerhetspolisen uppgifterna. I enlighet med PDL behovs- prövas också uppgifterna, varvid endast sådana uppgifter som be- hövs för Säkerhetspolisens verksamhet registreras. Säkerhetspolisens informationsutbyte kan ske muntligen eller skriftligen vid personliga möten, transporteras via kurir/medarbe- tare eller någon av Säkerhetspolisens sambandsmän eller via tele- kommunaktionsmedel. Den största delen av all informationsväx- ling som sker via telekommunikationer med samverkande stater eller mellanfolkliga organisationer sker krypterat. Säkerhetspolisen tecknar inga särskilda säkerhetsskyddsavtal. Myndigheten samarbetar med utländska myndigheter eller organ och mellanfolkliga organisationer i den utsträckning som behövs för säkerhetspolisens verksamhet och som regeringen närmare be- stämmer. Säkerhetspolisen beslutar om ingående av en internationell överenskommelse, samarbete inom EU och Schengen och infor- merar regeringen om detta. I övrigt ingår regeringen internationella överenskommelser. Generellt handlar Säkerhetspolisens hela internationella sam- arbete om att utbyta känsliga uppgifter med andra stater och orga- nisationer. Den vägledande principen som gäller i det internatio- nella umgänget är att man alltid uppfyller de krav på sekretess som den sändande staten eller organisationen har ställt upp för uppgif- terna, vilket innebär att man aldrig utan avsändarens godkännande delger andras uppgifter till tredje part eller använder dem för ett annat än det avsedda syftet. utbyter Säkerhetspolisen regelmässigt uppgifter om tredje part med sina samarbetspartners. Om någon röjer uppgifter till en obehörig part skulle Säkerhets- polisen upprätta en anmälan om detta. Vilken brottsrubricering som skulle kunna bli aktuell beror bl.a. på uppgifterna, omständig- heterna och personens uppsåt. Säkerhetspolisen vet av erfarenhet att främmande makt har ett uppdrag att penetrera myndigheten.14 Det finns underrättelsetryck mot Säkerhetspolisen. Därför har Säkerhetspolisen ett omfattande skydd för sina känsliga uppgifter. Skyddet är av operativ, teknisk 14 utgör ett sådant exempel, även om hans verksamhet i första hand skadade säkerhet, och inte direkt träffar det som är föremål för denna utredning. Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet och administrativ natur. Personalen utbildas vidare i vikten av att upprätthålla det egna säkerhetsskyddet samt att rapportera inciden- ter. Inför anställningen vid genomförs en säker- hetsprövning (läs mer om detta i avsnitt 7.2.3). Medvetenheten om hotet mot den egna verksamheten i kombination med ett aktivt säkerhetsskyddsarbete skapar förutsättningar för att upptäcka läckor i den egna verksamheten. finns det alltid en risk för att uppgifter röjs genom att obehöriga med tekniska metoder inhämtar information, t.ex. signalspaning. Sådana hot lämnar inga synbara spår efter sig. Ett röjande kan därför bli oupptäckt eller komma till Säkerhetspolisens kännedom senare och på andra vägar. Huruvida ett röjande av känsliga uppgifter drabbar Säkerhets- polisens – och därmed även – internationella samarbete för fred och säkerhet eller enbart egen säkerhet eller enskilda individer beror på uppgifternas art, tidpunkten för röjandet, om- ständigheterna när de röjdes osv. Sammantaget kan dock lida politisk, ekonomisk, militär eller underrättelse- och säkerhets- tjänstrelaterad skada vid ett röjande. Skada kan, som tidigare nämnts, även uppstå för enskilda. I värsta fall skulle ett röjande kunna leda till att Säkerhetspolisen () blir utestängt från bilaterala och multilaterala forum som är nödvändiga för att skydda . Det övergripande målet för kriminalpolitiken är att minska brotts- ligheten och att öka människors trygghet. Åklagarens roll i rätts- kedjan – polis, åklagare, domstol och kriminalvård – är att själv- ständigt leda utredningar om brott, fatta beslut om åtal och föra process i domstol. Åklagarväsendet består av och Ekobrotts- myndigheten. Riksåklagaren är landets högsta åklagare och har ansvaret för ledning och tillsyn av åklagarväsendet. Riksåklagaren är också chef för . består av sju åklagarområden, en nationell avdelning och en särskild åklagar- kammare som tillsammans svarar för den operativa åklagarverksam- heten. De sju åklagarområdena består av 32 allmänna kammare och två internationella åklagarkammare. De allra flesta brottstyper hand- SOU 2017:70 Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet läggs vid de allmänna kamrarna som har ett geografiskt ansvars- område, oftast motsvarande ett län. Den nationella åklagaravdelningen består av tre riksenheter och en internationell åklagarkammare. De tre riksenheterna och den internationella åklagarkammaren hand- lägger samtliga brott, oavsett geografisk hemvist, inom sina respek- tive ansvarsområden. De riksenheter och kammare som ingår i den nationella åklagaravdelningen är: Riksenheten för miljö- och arbets- miljömål, Riksenheten mot korruption, Riksenheten för säkerhets- mål och . Vid Särskilda åklagarkammaren handläggs främst misstankar om brott av poliser, åklagare, domare, riksdagsmän och vissa andra befattningshavare. Därutöver finns tre utvecklingscentrum samt verksamheten vid huvudkontoret. Åklagare har ett frekvent operativt samarbete med kollegor i andra länder, särskilt åklagare vid de internationella åklagarkamrarna. Samverkan sker genom direkta kontakter i framställningar om rättsligt samarbete men också med stöd av det Europeiska rättsliga nätverket (EJN) eller genom Eurojust. Rent praktiskt innebär sam- arbetet t.ex. att svenska åklagare hjälper utländska åklagare i brotts- utredningar som äger rum utomlands. Det kan gälla förhör med personer som finns i , genomförandet av en husrannsakan och/eller utlämning av en misstänkt person. På motsvarande sätt krävs det ofta hjälp från utlandet i svenska brottsutredningar. I den internationella verksamheten ingår även medverkan i olika internationella nätverk och samarbetsorgan för operativa åklagare. Det viktigaste samarbetet sker inom ramen för Eurojust, med del- tagande av åklagare från samtliga EU-länder. Arbetet vid Eurojust har inriktats på att stödja åklagare i mer komplexa ärenden, men också med metodutveckling i det gränsöverskridande brottsbekämpande arbetet. Ett annat exempel på ett internationellt åklagarsamarbete som deltar i är (). Svenska åklagare är också engagerade i olika utvecklingsprojekt, i bl.a. . ska även kunna bidra till internationell civil krishantering under ledning av bl.a. FN, EU och samt Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet till internationellt utvecklingssamarbete. Myndigheten har en sär- skild funktion vid huvudkontoret för att hantera bl.a. dessa frågor och har också antagit en strategi och en årlig arbetsplan för insats- erna. I strategin anges att målet är att tillhandahålla personal för fredsfrämjande insatser och att ska bidra till ökad säkerhet för människor genom åklagarinsatser i krissituatio- ner där fungerande rättssystem saknas. Myndighetens roll i civil krishantering och internationellt bistånd är i första hand att stärka rättsväsendet. Inom ramen för civil krishantering kan myndigheten också utföra exekutiva uppgifter som åklagare i bekämpningen av viss brottslighet, t.ex. krigsbrott, korruption eller organiserad brotts- lighet. Som exempel kan nämnas de insatser som EU genomfört i Kosovo (EULEX Kosovo) där åklagare arbetat operativt. Insats- erna ska ske i ett rättskedjeperspektiv och bidra till att bygga upp rättsväsendet i länder som omfattas av bistånd bl.a. inom områdena rekrytering, säkerhet, utbildning och budgethantering. Som ett led i att bygga upp denna kapacitet har en särskild grupp av åklagare rekryterats för att ingå i en expertpool som ska kunna delta i olika insatser.15 4.6.3Förekomsten av känsliga uppgifter i myndighetens internationella samarbeten Inom ramen för internationella samarbeten förekommer uppgifter som bedöms känsliga av missionen eller uppdraget inom vilka de förekommer. Som exempel på uppgifter som bedöms känsliga av missionerna kan nämnas upp- gifter om vilka organisationer som är bidragsgivare, uppgifter om den personal som deltar i missionen, vilka tolkar som används och deras namn, missionens verksamhetsplaner, de närmare detaljerna om missionens säkerhetsåtgärder och dess agenda. Enligt den sekretessförbindelse som åklagare brukar få skriva under när de kommer till en mission är nästan all information som rör missionen hemlig. Andra uppgifter som kan vara känsliga är uppgifter om säkerhetsläget eller uppgifter som är politiskt känsliga. Uppgifter kan vara känsliga för landet där man verkar alternativt för organisa- 15 budgetunderlag 2016–2018 (ÅM-A 2015/0084), s. 13. SOU 2017:70 Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet tionen man verkar i. I vissa missioner delas också uppgifter om på- gående eller förväntade förundersökningar, t.ex. utredningsmaterial och uppgifter om målsägande och vittnen. Det förekommer också andra tänkbara situationer där det kan förekomma känsliga upp- gifter, t.ex.: •Vid misstankar om korruption eller andra brott som begås utomlands men som riktas mot svenska intressen. •I situationer där handlingar begås som kan utgöra brott enligt svensk lag, men inte är brott enligt det land de begås i – exem- pelvis köp av sexuella tjänster.16 •I situationer där skyddsvärdet består i att hindra kritik mot organisationen för viss hantering som orsakar skada.17 Uppgifterna i ovan nämnda exempel kan bedömas känsliga av organisationen i fråga, som det här också finns ett befogat intresse av transparens. råder det sekretess för sådana känsliga uppgifter som hanteras inom ramen för myndighetens internationella samarbete för fred och säkerhet. I första hand är det frågan om utrikessekre- tess enligt 15 kap. 1 § OSL, mer sällan förundersökningssekretess enligt 18 kap. 1 § OSL. Det händer dock att känsliga uppgifter i internationella verksamhet inte träffas av en svensk sekretessbestämmelse. Som exempel kan nämnas att en upp- gift om t.ex. en missions verksamhetsplan, som enligt missionen är hemlig, inte når upp till nivån för utrikessekretess. I samband med att ett avtal eller en överenskommelse om ömse- sidigt utbyte av känsliga uppgifter tecknas normalt också ett säker- hetsskyddsavtal. Avtalet kan till exempel röra försvarssamarbete, forskning, produktion och upphandling mellan två länder. Från sida är det säkerhetsskyddschefen som teck- nar, eller medverkar till, säkerhetsskyddsavtal. 16Jfr också med fallet där svenske , vid tid- punkten chef för i , lämnade över uppgifter till om misstänkta sexuella övergrepp i begångna av franska soldater för vilket han fick hård kritik, stängdes av från sitt arbete och tystades av FN:s högsta ledning. I efterhand har dock friats från anklagelser i två olika utredningar, en intern från FN och en extern oberoende kommission. 17Jfr FN:s inblandning i utbrottet av kolera i . Minst 10 000 haitier dog i epidemin och hundratusentals insjuknade. Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet hetens säkerhetsskyddschef har inte myndigheten tecknat något säkerhetsskyddsavtal med en främmande stat eller organisation. Delning av riktigt känslig information sker normalt muntligen, i bland i särskilda rum. Inför och efter att myndigheten har fått ta del av känsliga uppgifter från en annan stat eller en organisation görs olika övervägandena av den som lämnar uppgifterna. När Åklagar- myndigheten fått del av uppgiften så gör åklagaren en löpande bedömning om uppgifterna kan lämnas vidare eller inte. Det är emellertid mycket ovanligt att för egen del, i samband med civil krishantering eller internationellt bistånd, delar sådana känsliga uppgifter som det råder sekretess för enligt svensk lag. Det förekommer, enligt kännedom, inget känt exempel på att det har röjts känsliga uppgifter som har hante- rats inom ramen för myndighetens internationella samarbete för fred och säkerhet. En förklaring till detta kan vara att åklagare för- modligen inte har uppvaktats av främmande makt. En annan förklaring är att åklagare normalt sett är mycket vana vid att han- tera sekretess och är väl medvetna om sekretessen. Om sådana känsliga uppgifter som förekommer i myndighetens internationella samarbete för fred och säkerhet röjs skulle det sanno- likt kunna få stora konsekvenser för de personer som är avsedda att skyddas genom sekretessen för uppgiftena. Arbetet i fredsfrämjande missioner sker som regel i relativt farliga miljöer, utan en särskilt stark rättsordning. Förutom stora risker för personer med skydds- behov skulle ett röjande också kunna riskera missionens uppdrag och det internationella samfundets trovärdighet . Domstolarna utgör stommen i det svenska rättsväsendet. Deras uppgift är att upprätthålla rättsordningen och garantera att alla kan få sina rättigheter och skyldigheter fastställda på ett objektivt och oberoende sätt. Domstolarna är oberoende och självständiga i för- hållande till riksdag, regering och andra myndigheter. Domstolar är samlingsnamnet för den verksamhet som bedrivs av landets alla domstolar. Domstolar omfattar de allmänna domstolarna (tingsrätter, hovrätter och Högsta dom- SOU 2017:70 Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet stolen), de allmänna förvaltningsdomstolarna (förvaltningsrätter, kammarrätter och ), hyres- och arrendenämnderna, , och . Samtliga domstolar är egna myndigheter. är en statlig myndighet som lyder under Justitie- departementet. Myndigheten inrättades 1975 i och leds av en generaldirektör. organisation består av en generaldirektörsstab samt sex avdelningar: Avdelningen för dom- stolsutveckling, Ekonomiavdelningen, Avdelningen för HR och kommunikation, Avdelningen för komptensutveckling och inter- nationella relationer, Avdelningen för säkerhet och service, samt It- avdelningen. Dessutom finns en funktion för internrevision och ett insynsråd. har ingen bestämmanderätt över domstolarnas dömande verksamhet utan fungerar som en service- organisation till domstolarna. uppgift är att an- svara för övergripande samordning och gemensamma frågor inom Domstolar. Häri ligger att ge service till domstolarna, hyres- och arrendenämnderna och bl.a. i frågor som rör personalutveckling, utbildning, information och it och annat verksamhetsstöd samt utarbetande av föreskrifter, råd och anvisningar. svarar också för att verksamheten bedrivs på ett effektivt och för medborgarna lättillgängligt sätt. Domstolar deltar både i långsiktigt utvecklingssamarbete med andra länder och i fredsfrämjande insatser. Arbetet handlar om att bidra till uppbyggnad och utveckling av andra länders rätts- väsenden. deltar experter inom Domstolar från en rad olika personalkategorier i det internationella arbetet. Domstolars internationella verksamhet initieras och samordnas av vid Domstols- verket. Den internationella verksamhetens inriktning ska ligga i linje med FN:s mål på området samt EU:s och utrikes- och säkerhetspolitik, som bl.a. kommer till uttryck genom regler- ingsbreven. Verksamheten styrs också av ett av beslutat inriktningsdokument. Inriktningsdokumentet innehåller bl.a. övergripande och interna mål, riktlinjer för val av länder för Svenska myndigheters deltagande i internationella samarbeten för fred och säkerhet verksamheten, arbetsmetod och metoder för utvärdering och erfaren- hetsutbyte. har varit engagerat i internationellt utvecklingssamarbete. Projekt har t.ex. bedrivits tillsammans med domstolsväsendena i , , , och . har Dom- stolsverket deltagit i utvecklingssamarbete med , och . Samarbetet syftar alltid till att ge landet stöd i åtgärder som de själva prioriterar för att stärka sitt rätts- och domstols- väsende. Den internationella verksamheten innefattar även fredsfrämjande insatser. Det handlar i första hand om stöd efter säkerhetspolitiska konflikter. internationella fredsfrämjande arbete bedrivs i huvudsak genom personalbidrag till EU-missioner och då oftast till tjänster som domare, legal officer, legal adviser, strategic legal adviser samt tjänster inom rule of law. Enligt det nu gällande regleringsbrevet ska främst delta i EU:s Rule of in Kosovo (EULEX) och EU:s Coordination Office for Palestinian Support (EUPOL COPPS). personalbidrag har främst avsett tjänster som domare och legal officers till EULEX Kosovo.