sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Ansökan ska göras vid den domstol eller den behöriga myndighet i den verkställande medlemsstaten som den medlemsstaten har med- delat kommissionen (artikel 44.1 i förordningarna).9 Den lokala be- hörigheten ska bestämmas utifrån domicilet för den part mot vilken verkställighet begärs eller utifrån den plats där verkställighet ska ske (artikel 44.2). I artikel 43 anges att domstolen vid vilken talan väckts tillämpar sin interna lag vid fastställande av om en part har domicil i den verkställande medlemsstaten (se vidare avsnitt 4.3.2 angående be- greppet domicil). I arvsförordningen finns motsvarande bestämmelser (artiklarna 44– 45). Enligt Luganokonvention (artikel 39.2) och underhålls- förordningen (artikel 27.2) ska den lokala behörigheten bestämmas av motpartens hemvist eller efter den plats där verkställigheten ska äga rum. Ansökningsförfarandet enligt förordningarna ska regleras av lagen i den verkställande medlemsstaten (artikel 45.1). Förordningarna innehåller emellertid också bestämmelser om förfarandet. Bestäm- melserna i nationell rätt gäller därför bara i den mån förordningarna inte föreskriver något annat. I artikel 45 anges beträffande förfarandet att sökanden inte får åläg- gas att ha en postadress eller bemyndigat ombud i den verkställande medlemsstaten. Vidare anges att verkställighetsansökan ska åtföljas av dels en kopia av domen som uppfyller de villkor som är nödvändiga för att dess äkthet ska kunna fastställas, dels ett intyg som anger att domen är verkställbar i ursprungslandet. Intyget ska utfärdas av dom- stol eller behörig myndighet i ursprungsmedlemsstaten (se arti- kel 45.3 b jämfört med artikel 42).10 Om intyg inte har getts in, kan domstolen eller den behöriga myndigheten bestämma inom vil- ken intyg ska ges in, eller godta en likvärdig handling, eller, om till- 9Senast ska medlemsstaterna meddela kommissionen de domstolar eller myndigheter som har behörighet att handlägga ansökningar om verkställbarhetsförklaring och ansökningar om ändring av beslut med anledning av sådana ansökningar (artikel 64.1 a). 10Inom ramen för det rådgivande förfarandet ska kommissionen utarbeta ett formulär som ska användas som intyg. gängliga uppgifter kan anses tillräckliga, befria sökanden från skyldig- heten att ge in intyg (artikel 46.1). Domstolen får begära att de ingivna handlingarna översätts eller translittereras. En översättning ska göras av en person som är behörig att göra översättningar i någon av med- lemsstaterna (artikel 46.2). Prövningen i det första skedet av exekvaturförfarandet inskränker sig till en kontroll av att sökanden fullgjort ovan beskrivna formalite- ter. sedan kopia av domen och, i förekommande fall, in- tyg getts in ska domen förklaras verkställbar. Någon prövning av eventuella verkställbarhetshinder ska alltså inte göras i detta skede och den part mot vilken verkställighet begärs ska inte ges tillfälle att yttra sig över ansökan (artikel 47). Att den åberopade handlingen utgör en dom i den mening som avses i förordningarna och att domen ifråga är verkställbar i ursprungmedlemsstaten bör som regel kunna besvaras med ledning av det intyg som domstol eller behörig myndighet i ursprungsmedlemsstaten utfärdat. Sökanden ska och i enlighet med det förfarande som anges i lagen i den verkställande medlemsstaten underrättas om det beslut som har meddelats med anledning av ansökan. Verkställbarhetsför- klaringen och beslutet ska också delges den part mot vilken verkstäl- lighet har begärts (artikel 48). I huvudsak motsvarande bestämmelser för exekvaturförfarandet finns Luganokonvention (artiklarna 39–42 och 53), under- hållsförordningen (artiklarna 28–31) och arvsförordningen (artiklar- na 46–49). Enligt I-förordning, artikel 39, är en dom som har meddelats i en medlemsstat och som är verkställbar i den med- lemsstaten verkställbar i andra medlemsstater utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. Däremot innehåller I-för- ordning bestämmelser om ett förfarande för vägran av verkställighet (artiklarna 46–51). I artikel 49 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden finns bestämmelser om ansökan om ändring av beslutet avseende verkställbarhetsförklaring. Var och en av parterna får ansöka om ändring; dels kan den part mot vilken verkställighet begärs ansöka om ändring av en verkställbarhetsför- , dels kan sökanden ansöka om ändring av ett beslut som inne- bär att ansökan avslås. En verkställbarhetsförklaring får endast ändras eller upphävas på de grunder som anges i artikel 37, dvs. skäl att vägra erkännande (artikel 51). Avgörandet med anledning av en ansökan om ändring får överklagas (artikel 50).11 Den domstol som handlägger verkställbarhetsfrågan sedan ansö- kan om ändring gjorts eller ett sådant beslut har överklagats ska, efter ansökan av motparten, låta handläggningen av målet vila, om verkstäl- ligheten av avgörandet i ursprungsmedlemsstaten skjuts upp på grund av att talan mot domen har förts (artikel 52). Även Luganokonvention, arvsförordningen och under- hållsförordningen innehåller bestämmelser om ändring av beslutet med anledning av ansökan om exekvatur (artiklarna 43–46 Luganokonvention, artiklarna 50–53 i arvsförordningen och artiklar- na 32–35 i underhållsförordningen). Interimistiska åtgärder och partiell verkställbarhet m.m. Om en dom ska erkännas enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden kan sökanden, utan föregående verkställbarhetsförklaring, begära interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, enligt lagen i den verkställande medlems- staten. En verkställbarhetsförklaring ska medföra att säkerhetsåtgärder får vidtas (artikel 53.1–2). Innan verkställbarhetsförklaringen vunnit laga kraft eller beslutet meddelats med anledning av ansökan om änd- ring får inga andra åtgärder för verkställighet än säkerhetsåtgärder vid- tas (artikel 53.3). I båda förordningarna finns också bestämmelser om partiell verk- ställbarhet. Omfattar en dom flera yrkanden12 och kan verkställbar- hetsförklaring inte meddelas för domen i dess helhet, ska domstolen eller den behöriga myndigheten meddela sådan förklaring i fråga om ett eller flera av dem (artikel 54). Bestämmelserna om partiell verk- ställbarhet innebär att en verkställbarhetsförklaring inte behöver avse 11Sådan talan får endast föras genom det förfarande som den berörda medlemsstaten har med- delat kommissionen i enlighet med artikel 64. 12Enligt den svenska språkversionen ska domstolen eller den behöriga myndigheten i vissa fall meddela verkställbarhetsförklaring i fråga om ett eller flera yrkanden. Uttrycket blir något miss- visande eftersom det ju inte är ett yrkande som verkställs utan en dom i vilken yrkandet helt eller delvis bifalles. Samma formulering återfinns i artikel 37 i underhållsförordningen, artikel 55 i arvsförordningen och artikel 48 I-förordning. I flera andra språkversioner finns likadana formuleringar, exempelvis i den danska versionen används formuleringen krav. I den engelska språkversionen av förordningarna anges dock att verkställbarhetsförklaring i vissa fall ska meddelas beträffande en eller flera frågor (matters). domen i dess helhet, utan att en verkställbarhetsförklaring också kan avse ett eller flera självständiga anspråk som prövats genom domen. I artikel 55 finns i båda förordningarna bestämmelser om rätts- hjälp vid ansökan om verkställbarhetsförklaring. Säkerhet, borgen eller deposition eller liknande får inte krävas av den part som i en medlemsstat ger in en ansökan om erkännande, verkställbarhet eller verkställighet, på den grunden att denna är ut- ländsk medborgare eller inte har domicil eller hemvist i den verk- ställande medlemsstaten (artikel 56). Inte heller får avgift eller skatt, beräknad efter tvisteföremålets värde, tas ut i den verkställande med- lemsstaten vid ett förfarande som avser en verkställbarhetsförklaring (artikel 57). Luganokonvention (artiklarna 47–48 och 50–52), under- hållsförordningen (artiklarna 36–47) och arvsförordningen (artiklar- na 54–58) finns i huvudsak motsvarande bestämmelser om interimistis- ka åtgärder, verkställbarhetsförklaring beträffande delar av domslutet, avgifter, säkerhet och rättshjälp etc.13 Skillnader för svensk rättstillämpning Bestämmelserna om verkställbarhet i LIMF och förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden liknar varandra på det sättet att båda regelsystemen förutsätter att avgörandet förklaras verkställbart för att få verkställas (se 16 § första stycket LIMF och artikel 42 i förordningarna). Regelsystemen skiljer sig dock åt när det gäller vilka avgöranden som kan verkställas. Enligt bestämmelserna i är det endast utländska domstolsavgöranden i svensk mening som kan verkställas, dvs. endast avgöranden från rättsliga myndigheter. Enligt förordningarna kan även avgöranden från andra myndigheter och rättstillämpare verkställas om vissa förut- sättningar är uppfyllda. Detta beror på den vida definitionen av be- greppen dom och domstol som förordningarna ger (se artikel 3.1 d respektive 3.1 e samt 3.2 i förordningarna). En förutsättning för verkställighet enligt båda regelsystemen är också att avgörandet är verkställbart i det land där det har meddelats. 13 Underhållsförordningens bestämmelser om rättshjälp är dock mer långtgående än bestäm- melserna i arvsförordningen och I-förordning. I är det bestämmelserna i 3 kap. 1 § utsökningsbalken som föreskriver vilka avgöranden som är exekutionstitlar och därmed verkställbara. Med hänsyn till att en bodelningsförrättares beslut inte är en exekutionstitel enligt det nämnda lagrummet kan inte heller ett sådant beslut bli föremål för verkställighet enligt något av regelsyste- men (se vidare i avsnittet nedan). Parterna har enligt förordningarna en möjlighet att ansöka om ändring av ett beslut om verkställbarhetsförklaring. Uttryckliga be- stämmelser om ändring saknas i LIMF (se 16 § LIMF). Vidare regle- ras själva förfarandet relativt detaljerat i förordningarna medan det i LIMF endast framgår till vilken domstol en ansökan ska göras och vad ansökan ska innehålla (se 16 § andra och tredje styckena). LIMF hänvisar till att det vid handläggningen i domstol i ett ärende om verkställbarhetsförklaring är lagen (1996:242) om domstolsärenden som tillämpas i övrigt (17 § andra stycket LIMF). I 33–42 §§ ärende- lagen finns bestämmelser om rättelse, omprövning, överklagande och särskilda rättsmedel. Bestämmelser motsvarande förordningarnas bestämmelser om partiell verkställbarhet (artikel 54), rättshjälp (artikel 55), säkerhet m.m. (artikel 56) eller förbud mot avgift eller skatt (artikel 57) före- kommer inte i LIMF. I avsnitt 13.4 har utredningen gjort bedömningen att bodelnings- förrättare ska betraktas som domstolar i förordningarnas mening. Ett beslut om bodelning som förrättats av en bodelningsförrättare kan därmed erkännas enligt förordningarna om förutsättningarna för erkännande är uppfyllda. Ett sådant beslut kan dock inte bli föremål för verkställighet (jfr 3 kap. 1 § utsökningsbalken). Den som vid en förrättning fått sig tillagd egendom som finns i någon annans besitt- ning är sålunda, om inte egendomen utlämnas frivilligt, hänvisad till att föra talan vid domstol om egendomens utfående. Förs klandertalan mot bodelning krävs att domen har karaktären av en fullgörelsedom för att den ska kunna verkställas. Rättsfallet NJA 1985 s. 140 gällde frågan huruvida utmätning kunde ske på grund av en dom rörande av bodelning. Klanderprocessen hade enbart gällt att inom ramen för själva bodelningen fastställa fördelningen av egendomen och vilken skifteslikvid som skulle utgå. I överensstäm- melse med hur talan utformats innehöll inte domen något åläggande för part att betala skifteslidvid eller annan ersättning. Enligt utgjorde inte domen en verkställbar exekutionstitel. I de fall en klanderprocess enbart gäller att inom ramen för själva bodel- ningen fastställa fördelningen av egendom och vilken skifteslikvid som ska utgå utgör alltså domen, lika lite som själva bodelningen, en verk- ställbar exekutionstitel. För att en dom avseende ska få karaktären av en fullgö- relsedom med innebörden att den kan verkställas fordras att klander- talan kombineras med ett yrkande om fullgörelse och att domslutet innefattar en betalningsförpliktelse eller liknande. I rättfallet NJA 2008 s. 792 hade visserligen klandertalan ursprungligen endast syftat till att få till stånd en ändring av bodelningen men eftersom parterna under klandermålets handläggning träffat en förlikning innefattande förpliktande för den ena parten att senast ett visst angivet datum utge skifteslikvid till den andra parten ansågs den stadfästa förlik- ningen kunna verkställas. 7.2Officiella handlingar och förlikningar inför domstol Som närmare redogörs för nedan är bestämmelserna om verkställbar- het i förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden i huvudsak också tillämpliga på vissa officiella handlingar som är verkställbara i ursprungsmedlemsstaterna, dvs. där de upprättats eller registrerats (se artikel 59). Samma sak gäller för för- likningar inför domstol (artikel 60). Se nedan avsnitt 7.2.2 angående definitionen av förlikning inför domstol. Till skillnad från domar kan officiella handlingar och förlikningar inför domstol inte bli föremål för erkännande. Det finns sålunda inte något hinder mot att väcka talan vid domstol beträffande giltigheten av en officiell handling eller en förlikning inför domstol. En sådan handling utgör inte heller hinder för erkännande av en därmed ofören- lig dom som har meddelats i en annan medlemsstat eller i ett tredje land (jfr artikel 37 c och d i förordningarna). Även om officiella handlingar inte kan bli föremål för erkännande följer av förordningarna (artikel 58) att officiella handlingar från andra medlemsstater ska godkännas. Bakgrunden till förordningarnas regler- ing är att medlemsstaterna har olika system för att handlägga frågor rörande makars respektive registrerade partners förmögenhetsför- hållanden (se förordningarnas ingresser, punkten 56 respektive punk- ten 57 ). Bestämmelser motsvarande bestämmelserna i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden om verkställbarhet av officiella handlingar och förlikningar inför domstol finns konvention (artiklarna 57–58), underhålls- förordningen (artikel 48) och arvsförordningen (artikel 59–61). Enligt I-förordning (artikel 58.1 och artikel 59) ska officiella handlingar och förlikningar inför domstol som är verkställbara i ur- sprungsmedlemsstaten vara verkställbara i övriga medlemsstater, utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. Arvsförordningen och Luganokonvention innehåller be- stämmelser som motsvarar bestämmelserna om godkännande av offi- ciella handlingar i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Varken I-för- ordning eller underhållsförordningen innehåller motsvarande bestäm- melser. Svensk rätt saknar bestämmelser om verkställbar- het av officiella handlingar och förlikningar inför domstol. inför domstol och officiell handling Med förlikning inför domstol avses en förlikning i en fråga som rör makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden och som har godkänts av en domstol eller ingåtts inför en domstol under för- farandet (artikel 3.1 e i förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen respektive artikel 3.1 f i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). Bestämmelser som täcker förlikningar inför domstol har sedan 1968 års Brysselkonvention14 bedömts vara nödvändiga med hänsyn till tysk och nederländsk rätt. I tysk och nederländsk rätt är nämligen förlikningar som har godkänts av domstol under förfarandet verk- 14 Brysselkonvention om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (konsoliderad version), EGT C 27, 26.1.1998, s. 28. ställbara utan vidare formaliteter. Mot den bakgrunden innehåller Brysselkonvention bestämmelser om verkställbarhet av för- likningar inför domstol (artikel 51).15 Inga förlikningar som har ingåtts enligt svensk rätt omfattas av artikel 3.1 e i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden re- spektive artikel 3.1 f i förordningen om registrerade partners förmö- genhetsförhållanden.16 Har en förlikning enligt svensk rätt stadfästs i dom (se 17 kap. 6 § ) är det inget som hindrar att do- men omfattas av bestämmelserna om erkännande och verkställighet av domar.17 Med officiell handling avses en handling beträffande makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden som har upprättats eller registrerats som en officiell handling i en medlemsstat och vars äkthet avser handlingens underskrift och innehåll, samt har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan för detta bemyndigad myndig- het i ursprungsmedlemsstaten (artikel 3.1 c i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden och artikel 3.1 d i förordningen om regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden). Frågan är om det i svensk rätt förekommer handlingar som är att betrakta som officiella handlingar i enlighet med förordningarnas definitioner. Äktenskaps- respektive partnerskapsförord är handlingar som gäller makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden och som registreras av . Med hänsyn till att i vart fall inte bestyrker äktheten av förorden i samband med registreringen, är utredningens bedömning att förorden sannolikt inte kan betraktas som officiella handlingar i förordningarnas mening. Inte heller i övrigt bedöms det i svensk rätt förekomma handlingar som skulle kunna betraktas som officiella handlingar i förordningarnas mening. 15Council Report on the Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (Signed at , , , 5.3.79, No C 59/1, s. 56 16Jämför , I-förordningen jämte Bryssel- och Luganokonventionerna, 2008, s. 313 angående motsvarande begrepp i I-förordningen. 17Jämför motsvarande bedömning beträffande underhållsförordningen, SOU 2010:59 s. 189, fotnot 9 samt arvsförordningen, SOU 2014:25 s. 167, fotnot 11. 7.2.3Godkännande av officiella handlingar En officiell handling som har fastställts i en medlemsstat ska ha sam- ma bevisvärde i en annan medlemsstat som den har i ursprungs- medlemsstaten eller ett bevisvärde som är så jämförbart som möjligt, under förutsättning att detta inte strider mot grunderna för rätts- ordningen (ordre public) i den berörda medlemsstaten (artikel 58.1 i förordningarna). Den som avser att använda sig av en officiell hand- ling i en medlemsstat kan begära att den utfärdande myndigheten i ursprungsmedlemsstaten i ett särskilt formulär anger den officiella handlingens bevisvärde i ursprungsmedlemsstaten. Vid fastställande av en viss officiell handlings bevisvärde i en annan medlemsstat eller av ett bevisvärde som är så jämförbart som möjligt, bör man hänvisa till arten och omfattningen av den officiella handlingens bevisvärde i ursprungsmedlemsstaten. Vilket bevisvärde en viss offentlig handling får i en annan medlemsstat kommer därför att vara avhängigt lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten (förord- ningarnas ingresser, punkten 58). Den omständigheten att en officiell handling ska erkännas visst bevisvärde bör, enligt utredningens bedömning, inte innebära ett av- steg från principen om fri bevisprövning i svensk rätt. Att en officiell handling ska erkännas ett visst bevisvärde får antas innebära att ett påstående om att en viss officiell handling är en handling av påstått slag får godtas, men att det inte utesluter att det förs motbevisning om handlingens innehåll.18 Om utgången av ett mål som handläggs vid en domstol i en med- lemsstat är avhängig en fråga som är av prejudiciell betydelse och som gäller rättshandlingar eller rättsliga förhållanden som upptagits i en officiell handling, ska den domstolen vara behörig att avgöra frågan (artikel 58.4 i förordningarna). I förordningarnas ingresser anges att en officiell handlings äkthet bör utgöra ett självständigt begrepp som omfattar sådant som hand- lingens äkthet, handlingens formella förutsättningar, befogenheterna för den myndighet som upprättat handlingen och det förfarande en- ligt vilket handlingen upprättats. Det bör också omfatta sakuppgifter som fastställts i den officiella handlingen av den berörda myndig- heten, som att de angivna parterna vid angivet datum inställt sig vid 18 Jämför motsvarande bedömning beträffande arvsförordningen, SOU 2014:25, s. 168. den myndigheten och att de avgivit de aktuella förklaringarna (för- ordningarnas ingresser, punkten 58 respektive punkten 59). Talan avseende en officiell handlings äkthet ska väckas vid dom- stol i ursprungsmedlemsstaten och avgöras enligt den statens lag- stiftning (artikel 58.2 i förordningarna). En officiell handling ska inte ha något bevisvärde i en annan medlemsstat förrän klagomålet be- träffande handlingens äkthet avgjorts. Gäller talan rättshandlingar eller rättsförhållanden som har fast- ställts i den officiella handlingen ska sökanden i stället vända sig till de domstolar som är internationellt behöriga enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållan- den och klagomålet ska avgöras med tillämpning av den enligt för- ordningarna tillämpliga lagen (artikel 58.3 i förordningarna). När den tvistiga frågan rör rättshandlingar eller rättsförhållanden som har upptagits i den officiella handlingen ska handlingen inte ha något bevisvärde i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten i den relevanta frågan innan talan har avgjorts. Officiella handlingar som är verkställbara i ursprungsmedlemsstaten ska efter ansökan av berörd part vara verkställbara i en annan med- lemsstat i enlighet med samma förfarande som föreskrivs för domar (artikel 59.1 i förordningarna om makars respektive registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden). Bestämmelserna i artiklarna 44–57 ska alltså gälla även för officiella handlingar. Den myndighet som har fastställt den officiella handlingen ska efter ansökan från berörd part utfärda ett intyg med hjälp av ett särskilt formulär (artikel 59.2). Vid ansökan om ändring enligt artikel 49 eller 50 ska domstolen vägra att utfärda eller återkalla en verkställbarhetsförklaring endast om verk- ställbarhetsförklaring strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den verkställande medlemsstaten (artikel 59.3). 7.2.5Verkställbarhet av förlikningar inför domstol En förlikning inför domstol som är verkställbar i ursprungsmedlems- staten ska efter ansökan från en berörd part i enlighet med det för- farande som föreskrivs för domar förklaras vara verkställbar i en annan medlemsstat (artikel 60.1). Den domstol som har godkänt för- likningen eller inför vilken förlikningen ingåtts ska efter ansökan från berörd part utfärda ett intyg med hjälp av ett särskilt formulär (arti- kel 60.2). Vid ansökan om ändring enligt artikel 49 eller 50 ska dom- stolen vägra att utfärda eller återkalla en verkställbarhetsförklaring endast om verkställighet av förlikningen uppenbarligen strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den verkställande med- lemsstaten (artikel 60.3). Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden kommer att vara direkt tillämpliga i , vil- ket innebär att de kommer att gälla som svensk lag. Det kommer dock fortfarande att finnas ett behov av svenska bestämmelser som reglerar frågor om makars, registrerade partners och sambors förmögenhets- förhållanden i internationella situationer. Förordningarna är till största delen heltäckande inom sina tillämp- ningsområden men i vissa fall kommer det att finnas behov av kom- pletterande svenska bestämmelser för att kunna tillämpa förord- ningarna fullt ut. Det gäller t.ex. bestämmelser angående reservforum vid svensk internationell behörighet och bestämmelser om det när- mare förfarandet vid ansökan om verkställbarhetsförklaring.