sou · H5B336 · 2017-05-02 00:00:00 — Det finns ca 160 elnätsföretag i . • Systemansvariga för överföringssystemet enligt definitionen i arti- kel 2.4 i och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG. Med systemansvarig för överföringssystemet avses varje fysisk eller juridisk person som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av överföringssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sammanlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på över- föring av el. I är , som förvaltar stam- nätet, systemansvarig för överföringssystemet (1 kap. 5 b § ellagen [1997:857]). Det bör anmärkas att systemansvarig för överförings- systemet i direktivets mening är någonting annat än systemansvarig myndighet enligt 8 kap. 1 § ellagen (prop. 2010/11:70 s. 57). • Operatörer av oljeledningar Det saknas operatörer av oljeledningar i . • Operatörer av oljeproduktion, raffinaderier, bearbetningsanlägg- ningar, lagring och överföring I finns fem raffinaderier och 21 depåer som kan komma att omfattas av NIS-direktivet. • Gashandelsföretag eller gashandlare enligt definitionen i artikel 2.8 i och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG. eller gashandlare avses varje fysisk eller juri- disk person som bedriver leveransverksamhet. I finns cirka tio stycken aktörer som kan omfattas av NIS- direktivet. • Systemansvariga för distributionssystemet enligt definitionen i arti- kel 2.6 i och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för natur- gas och om upphävande av direktiv /55/EG. Med systemansvarig för distributionssystemet avses varje fysisk eller juridisk person som bedriver distributionsverksamhet och som an- svarar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av distri- butionssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sam- manlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på gasdistribution. I finns sex systemansvariga som kan omfattas av NIS- direktivet. • Systemansvariga för överföringssystemet enligt definitionen i arti- kel 2.4 i och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för natur- gas och om upphävande av direktiv /55/EG. Med systemansvarig för överföringssystemet avses varje fysisk eller juridisk person som bedriver överföringsverksamhet och som ansvar- ar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av överförings- systemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess samman- länkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på gastransporter. I är systemansvarig för överföringssystemet. • Systemansvariga för lagringssystemet enligt definitionen i artikel 2.10 i och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG. Med systemansvarig för lagringssystemet avses varje fysisk eller juri- disk person som bedriver lagringsverksamhet och som ansvarar för driften av en lagringsanläggning. Med lagringsanläggning avses en anläggning som används för lag- ring av naturgas och som ägs och/eller drivs av ett naturgasföretag, inbegripet den del av en LNG-anläggning1 som används för lagring men undantaget den del som används för produktionsverksamhet, och undantaget anläggningar som uteslutande är förbehållna system- ansvariga för överföringssystemet när de utför sina uppgifter. I finns en systemansvarig, . • Systemansvariga för en LNG-anläggning enligt definitionen i arti- kel 2.12 i och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG. Med systemansvarig för en LNG-anläggning avses varje fysisk eller juridisk person som ägnar sig åt kondensering av naturgas eller im- port, lossning och återförgasning av LNG och som ansvarar för drift- en av en LNG anläggning. Med LNG-anläggning avses en terminal som används för konden- sering av naturgas eller import, lossning och återförgasning av LNG, inklusive stödtjänster och den tillfälliga lagring som krävs för åter- förgasningsprocessen och efterföljande leverans till överföringssyste- met, men undantaget den del av en LNG-anläggning som används för lagring. Det saknas systemansvariga för LNG-anläggningar i en- ligt definitionen i NIS-direktivet. De svenska LNG-anläggningarna är inte kopplade till överföringssystemet. • Naturgasföretag enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparlamen- tets och rådets direktiv /73/EG av om gemen- samma regler för den inre marknaden för naturgas och om upp- hävande av direktiv /55/EG. 1 LNG=Liquid Natural Gas, dvs., flytande naturgas. avses varje fysisk eller juridisk person, med undantag för slutförbrukare, som bedriver åtminstone en av följan- de verksamheter: produktion, överföring, distribution, leverans, köp eller lagring av naturgas, inbegripet LNG, som ansvarar för kommer- siella och tekniska arbetsuppgifter och/eller underhåll i samband med dessa verksamheter. Naturgasföretag är ett samlingsbegrepp och vissa av enheterna ovan ingår i begreppet vilket innebär att det inte är möjligt att redovisa en exakt siffra på antalet enheter. • Operatörer av raffinaderier och bearbetningsanläggningar för naturgas. • Lufttrafikföretag enligt definitionen i artikel 3.4 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 300/2008 av om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten och om upphävande av förordning (EG) nr 2320/2002. avse ett lufttransportföretag med giltig ope- rativ licens eller motsvarande. omfattas 31 stycken flygföretag men definitionen medför att även andra typer av flygverksamhet skulle kunna omfattas. • Flygplatsens ledningsenheter enligt definitionen i artikel 2.2 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /12/EG av om flygplatsavgifter, flygplatser enligt definitionen i artikel 2.1 i det direktivet, inbegripet de huvudflygplatser som förtecknas i avsnitt 2 i bilaga II till och rådets förordning (EU) nr 1315/2013 2013 av om unionens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet och om upp- hävande av beslut nr 661/2010/EU, och enheter som driver kring- liggande installationer vid flygplatser. Med flygplatsens ledningsenhet avses den enhet som, tillsammans med annan verksamhet eller självständigt, i kraft av nationella lagar och andra författningar eller avtal har i uppdrag att administrera och förvalta flygplatsens eller flygplatsnätets infrastrukturer och sam- ordna och kontrollera den verksamhet som bedrivs av de olika aktörer som befinner sig på berörd flygplats eller inom berört flygplatsnät. Med flygplats avses varje markområde som är särskilt inrättat för landning, start och manövrering av luftfartyg, inbegripet de närliggan- de anläggningar som kan behövas för flygtrafiken och för service till luftfartygen, samt de anläggningar som behövs för de kommersiella luftfartstjänsterna. Enligt avsnitt 2 i bilaga II till och rådets förordning (EU) nr 1315/2013 av om unionens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska trans- portnätet och om upphävande av beslut nr 661/2010/EU är . Ett antal svenska flygplatser med sina ledningsfunktioner skulle kunna omfattas. Kringliggande installationer bör vara enheter som krävs för att flygplatsen ska kunna hantera den trafik som den är av- sedd för men som inte är belägna inom flygplatsens område. Sådana installationer bör vara navigationshjälpmedel, övervakning och kom- munikation som används vid in- och utflygning. • Operatörer inom trafikstyrning och trafikledning som tillhanda- håller flygkontrolltjänst enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 549/2004 av om ramen för inrättande av det gemensamma europeiska luft- rummet (”ramförordning”). Med flygkontrolltjänst avses en tjänst som tillhandahålls i syfte att förebygga kollisioner mellan luftfartyg, och mellan luftfartyg och ett hinder inom manöverområdet, samt påskynda och bibehålla ett väl- ordnat flygtrafikflöde. , (), (Afab) och är aktörer som omfattas av denna definition. • Infrastrukturförvaltare enligt definitionen i artikel 3.2 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /34/EU av om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde. Med infrastrukturförvaltare avses varje organ eller företag som sär- skilt ansvarar för att anlägga, förvalta och underhålla järnvägsinfra- struktur, inklusive trafikledning, trafikstyrning och signalering. Infra- strukturförvaltarens uppgifter med avseende på järnvägsnät eller del av ett järnvägsnät får tilldelas olika organ eller företag. Järnvägsinfra- struktur är de anläggningar som finns förtecknade i bilaga I till direk- tiv 2012/34/EU. är infrastrukturförvaltare för det statliga järnvägs- nätet. • Järnvägsföretag enligt definitionen i artikel 3.1 i direktiv /34/EU, inbegripet tjänsteleverantörer enligt definitionen i arti- kel 3.12 i direktiv /34/EU av om inrät- tande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde. avses varje offentligt eller privat företag med tillstånd i enlighet med direktiv /34/EU vars huvudsakliga verk- samhet består i att tillhandahålla tjänster för transport av gods och/eller passagerare på järnväg med kravet att företaget måste till- handahålla dragkraft; detta gäller även företag som endast tillhanda- håller dragkraft. Med tjänsteleverantör avses varje offentlig eller privat enhet som ansvarar för förvaltningen av en eller flera anläggningar för tjänster eller sådant tillhandahållande av en eller flera tjänster till järnvägs- företag som avses i punkterna 2–4 i bilaga II i direktiv /34/EU. • Transportföretag som bedriver persontrafik och godstrafik på inre vattenvägar, till havs och längs kuster, enligt definitionerna för sjö- transport i bilaga I till och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, exklusive de enskilda fartyg som drivs av dessa företag. Aktörer som omfattas är rederier och operatörer. • Ledningsenheter för hamnar enligt definitionen i artikel 3.1 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /65/EG av om ökat hamnskydd, inbegripet deras hamnanläggningar enligt defi- nitionen i artikel 2.11 i förordning (EG) nr 725/2004 av om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, och enheter som sköter anläggningar och utrustning i hamnar. Med hamn avsesett specificerat land- och vattenområde, med gränser som fastställts av den medlemsstat i vilken hamnen befinner sig, vilket består av sådana anläggningar och sådan utrustning som underlättar kommersiella sjöfartstransporter. Med hamnanläggning avses en plats där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Detta inkluderar, i tillämpliga fall, områden så- som ankarplatser, väntekajer och insegling från sjösidan. har en annan organisation av hamnar än övriga genom att det saknas så kallade hamnmyndigheter (Port authorities). • Operatörer av sjötrafikinformationstjänster enligt definitionen i arti- kel 3 o i och rådets direktiv /59/EG av om inrättande av ett övervaknings- och informations- system för sjötrafik i gemenskapen och om upphävande av rådets direktiv /75/EEG. Med Sjötrafikinformationstjänst (VTS) avses en tjänst för att för- bättra sjötrafikens säkerhet och effektivitet och för att skydda miljön och som har förmåga att samverka med trafiken och hantera de trafik- situationer som uppstår inom sjötrafikinformationstjänstens område. VTS utförs av i nio VTS-områden. • Vägmyndigheter enligt definitionen i artikel 2.12 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/962 av om komplettering av och rådets direktiv /40/EU vad gäller tillhandahållande av EU-omfattande realtidstrafikinfor- mationstjänster med ansvar för trafikstyrning och trafikledning. Med vägmyndighet avses offentlig myndighet som ansvarar för plane- ring, kontroll eller förvaltning av vägar som omfattas av dess terri- toriella behörighet. Vägmyndigheter är och kommuner. • Operatörer av intelligenta transportsystem enligt definitionen i arti- kel 4.1 i och rådets direktiv /40/EU av om ett ramverk för införande av intelligenta transport- system på vägtransportområdet och för gränssnitt mot andra trans- portslag. Med intelligenta transportsystem eller ITS avses system i vilka in- formations- och kommunikationsteknik tillämpas på vägtransport- området, inklusive infrastruktur, fordon och användare, och för trafikledning och mobilitetshantering, samt för gränssnitt mot andra transportslag. • enligt definitionen i artikel 4.1 i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om änd- ring av förordning (EU) nr 648/2012 (CRR). avses ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning. I svensk lagstiftning motsvarar definitionen begreppet finansie- ringsrörelse i 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (LBF). • Operatörer av handelsplatser enligt definitionen i artikel 4.24 i och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (MiFID II). Med handelsplats avses en reglerad marknad, en multilateral handels- plattform (MTF-plattform) eller en organiserad handelsplattform (OTF-plattform). En reglerad marknad definieras som ett multilateralt system som drivs och/eller leds av en marknadsoperatör, vilket sammanför eller underlättar sammanförandet av flera tredjeparters köp- och säljintress- en i finansiella instrument – inom systemet och i enlighet med dess icke-skönsmässiga regler – så att detta leder till ett kontrakt i fråga om finansiella instrument upptagna till handel enligt dess regler och/eller system, och som är auktoriserat och löpande verksamt och drivs i enlighet med bestämmelserna i avdelning III i MiFID II. En MTF-plattform definieras som ett multilateralt system som drivs av ett värdepappersföretag eller en marknadsoperatör och som sammanför flera tredjeparters köp- och säljintressen i finansiella in- strument – inom systemet och i enlighet med icke-skönsmässiga regler – så att detta leder till ett kontrakt i enlighet med bestämmel- serna i avdelning II i MiFID II. En OTF-plattform definieras som ett multilateralt system som inte är en reglerad marknad eller en MTF-plattform, och inom vilket flera tredjeparters köp- och säljintressen i obligationer, strukturerade finan- siella produkter, utsläppsrätter eller derivat kan interagera inom syste- met så att detta leder till ett kontrakt i enlighet med bestämmelser- na i avdelning II i MiFID II. Termen system avser både rent tekniska system tillsammans med handelsregler och system enbart bestående av handelsregler, dvs. utan att det finns något tekniskt handelssystem (skäl 7 i MiFIR). De företag som har tillstånd att driva handelsplattformar i är (First North), (Nordic MTF) och (Aktietorget). • Centrala motparter enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Med central motpart avses en juridisk person som träder emellan mot- parterna i kontrakt som är föremål för handel på en eller flera finans- marknader och blir köpare till varje säljare och säljare till varje köpare. Hälso- och sjukvårdsmiljöer (inklusive sjukhus och privata kliniker) • Vårdgivare enligt definitionen i artikel i och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Med vårdgivare avses varje fysisk eller juridisk person eller varje annan entitet som lagligen bedriver hälso- och sjukvård på en medlemsstats territorium. Med hälso- och sjukvård avses hälso- och sjukvårdstjänster som hälso- och sjukvårdspersonal tillhandahåller patienter i syfte att be- döma, bibehålla eller återställa deras hälsotillstånd, inbegripet förskriv- ning, utlämning och tillhandahållande av läkemedel och medicinska hjälpmedel enligt artikel 3 a. 4.7Leverans och distribution av dricksvatten • Leverantörer och distributörer av dricksvatten enligt definitionen i artikel 2.1 a rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten, dock exklusive distributörer för vilka distribution av dricksvatten endast utgör en del av deras allmänna verksamhet, som består i distribution av andra förnödenheter och varor som inte anses utgöra samhällsviktiga tjänster. Med dricksvatten avses allt vatten som, antingen i sitt ursprungliga tillstånd eller efter beredning, är avsett för dryck, för matlagning, för beredning av livsmedel eller för andra hushållsändamål, oberoende av dess ursprung och oavsett om det tillhandahålls genom ett distri- butionsnät, från tankbil/tankbåt, i flaskor eller i behållare. • Internetknutpunkter (IXP) Internetknutpunkter definieras i NIS-direktivet som en nätfacilitet som möjliggör sammankoppling av mer än två oberoende autonoma system, främst i syfte att underlätta utbytet av internettrafik. En internetknutpunkt tillhandhåller sammankoppling enbart för auto- noma system och kräver inte att den internettrafik som passerar mellan två deltagande autonoma system passerar genom ett tredje autonomt system och ändrar inte heller trafiken eller påverkar den på något annat sätt (artikel 4.13). Det finns ett antal tillhandahållare av internetknutpunkter i , bl.a. Netnod, Sol-ix, STH IX, Norrnod, IXOR och GIX. • Leverantörer av DNS-tjänster. Med domännamnssystem (DNS) avses enligt NIS-direktivet ett hierarkiskt, distribuerat namngivningssystem i ett nätverk som han- terar domännamnsförfrågningar. Med leverantör av DNS-tjänst av- ses en enhet som tillhandahåller DNS-tjänster på internet (artikel 4.14 och 4.15). • Registreringsenheter för toppdomäner. En registreringsenhet för toppdomäner definieras i NIS-direktivet som en enhet som administrerar och förvaltar registreringen av inter- netdomännamn under en specifik toppdomän (artikel 4.16). finns en nationell toppdomän för , .se, samt några toppdomäner, t.ex. toppdomänen .nu. 5 Genomförandet av direktivet 5.1.1Genomförande av EU-direktiv i svensk rätt Ett EU-direktiv är bindande med avseende på det resultat som ska uppnås men överlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). En medlemsstat behöver vid genomförandet inte använda sig av samma terminologi och syste- matik som i direktivet så länge det avsedda resultatet uppnås. Om direktivet är ett minimidirektiv har medlemsstaterna möjlighet att in- föra strängare regler än vad som följer av direktivet. Om bestämmel- serna däremot är fullharmoniserade (eller maximiharmoniserande) har medlemsstaterna inte rätt att införa kompletterande regler. För att ett direktiv ska bli gällande i svensk rätt måste det genom- föras, dvs. införlivas i den svenska rättsordningen. Det är regering- en som ansvarar för att EU-rättsliga direktiv genomförs korrekt och i rätt tid. I den utsträckning det krävs lagändringar för att genom- föra hela eller delar av ett direktiv sker det i enlighet med den ordi- narie lagstiftningsprocessen, vilket innefattar sedvanlig remiss- och riksdagsbehandling. Om det i svensk rätt redan finns bestämmelser som motsvarar bestämmelserna i ett direktiv uppfylls kraven i direk- tivet och några lagstiftningsåtgärder behöver då inte vidtas. bevakar att medlemsstaterna följer och i rätt tid genomför de regler som EU har beslutat om. Om kommissionen anser att svensk lagstiftning eller beslut från svenska myndigheter inte följer kan den inleda ett så kallat överträdelseförfarande mot . Ett sådant förfarande kan ytterst leda till böter eller vite för fördragsbrott. Vilka aktörer omfattas av NIS-direktivet? För att en leverantör av samhällsviktiga tjänster ska omfattas av direk- tivet krävs att leverantören tillhandahåller tjänster inom någon av de i direktivet särskilt utpekade enheterna. Enheterna finns inom sju angivna sektorer. Sektorerna omfattar energi, transport, bankverk- samhet, finansmarknadsinfrastruktur, hälso- och sjukvård, leverans och distribution av dricksvatten samt digital infrastruktur. De aktu- ella enheterna finns beskrivna i kapitel 4. Därutöver reglerar direk- tivet vissa leverantörer av digitala tjänster. Dessa leverantörer och regleringen av dem behandlas i kapitel 10. Minimidirektiv eller full harmonisering? När det gäller samhällsviktiga tjänster får medlemsstaterna anta eller behålla bestämmelser som syftar till att uppnå en högre nivå på säker- heten i nätverk och informationssystem än vad som anges i NIS- direktivet. För leverantörer av digitala tjänster får medlemsstaterna emellertid inte införa ytterligare säkerhets- eller rapporteringskrav (artiklarna 3 och 16.10). Vissa ekonomiska sektorer regleras redan eller kan komma att reg- leras av sektorspecifika unionsrättsakter som inbegriper regler med anknytning till säkerheten i nätverk och informationssystem. Om det i en sådan unionsrättsakt föreskrivs krav på att leverantörer av sam- hällsviktiga tjänster eller leverantörer av digitala tjänster antingen ska säkerställa säkerheten i sina nätverk och informationssystem eller rap- portera incidenter, ska bestämmelserna i den sektorspecifika unions- rättsakten tillämpas, förutsatt att verkan av kraven i fråga minst motsvarar verkan av skyldigheterna i NIS-direktivet (artikel 1.7). I skälen till direktivet anges att medlemsstaterna då bör tillämpa be- stämmelserna i sådana sektorsspecifika unionsrättsakter, inklusive sådana som rör jurisdiktion, och inte genomföra identifieringsför- farandet för leverantörer av samhällsviktiga tjänster. Vid fastställan- det av om kraven på säkerhet i nätverk och informationssystem och rapportering av incidenter i sektorspecifika unionsrättsakter motsvarar kraven i NIS-direktivet, bör enligt direktivet endast bestämmelserna i relevanta unionsrättsakter och deras tillämpning i medlemsstater- na beaktas. (skäl 9) Åtgärder för att skydda väsentliga statliga funktioner NIS-direktivet påverkar inte medlemsstaternas åtgärder för att skydda sina väsentliga statliga funktioner. Det gäller särskilt åtgärder för att skydda den nationella säkerheten, inklusive åtgärder för skydd av information vars avslöjande medlemsstaterna anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen och åtgärder för att upprätthålla lag och ordning, särskilt för att möjliggöra utredning, upptäckt och lagföring av brott. (artikel 1.6) Bestämmelserna i ska inte tillämpas på företag som omfattas av kraven i artiklarna 13a och 13b i och rådets direktiv /21/EG av om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikations- tjänster (ramdirektivet), eller på betrodda tjänster som omfattas av kraven i artikel 19 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre mark- naden och om upphävande av direktiv /93/EG. NIS-direktivet påverkar inte heller tillämpningen av rådets direktiv /114/EG av om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna eller och rådets direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi samt om ersättande av rådets rambeslut /68/RIF. En kortare redogörelse för dessa EU-rättsakter finns i avsnitt 3.3. Beträffande leverantörer av digitala tjänster ska NIS-direktivets bestämmelser inte tillämpas på små företag eller mikroföretag enligt definitionen i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag. finns bestämmelser om informationssäkerhet för nätverk och informationssystem i flera nationella regelverk. Det finns också sek- torer som regleras av sektorspecifika EU-rättsakter (lex specialis).