sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — Bevisupptag- ning enligt denna grund är möjlig beträffande bevisning som annars riskerar att gå förlorad, som inte utan väsentlig olägenhet eller försening kan tas upp vid huvudförhandlingen eller som får antas vara av betydelse för utredningen eller med hänsyn till ett allmänt intresse. Bevisning som annars riskerar att gå förlorad När det gäller bedömningen av om bevisning ”annars riskerar att gå förlorad” anges i lagkommentaren att det inte bara är den senare faktiska omöjligheten att föra beviset (exempelvis för att ett vittne ligger för döden) som omfattas av bestämmelsen.4 Även den situa- tionen att ett vittne inte kommer att kunna lämna en trovärdig ut- saga vid en väsentligen senare tidspunkt vid huvudförhandlingen kan , , Talevski, Thønnings, Kommenteret retsplejelov, I-Forord- ning, Bind III, 9. udgave 2013, kommentaren till 747 §. innebära att bevisningen riskerar att gå förlorad och att grund för bevisupptagning enligt bestämmelsen föreligger. Exempelvis har bevisupptagning tillåtits med två misstänkta per- soner för att säkra deras erkännanden och berättelser om omständig- heter som gällde flera av de medmisstänkta i samma mål5. Åklagar- myndigheten begärde tillstånd till bevisupptagning med de två personerna i de medmisstänktas utevaro. Det angavs vid begäran att de två personerna senare visserligen skulle kallas till huvudför- handling när åtal var väckt, men att det på grund av framställda hot mot personerna kunde befaras att de då inte skulle lämna en för- behållslös och sanningsenlig berättelse. Domstolen godtog att det fanns en risk för att bevisningen skulle gå förlorad utan en bevis- upptagning och beslutade även enligt 748 § femte stycket (se vidare nedan) att utestänga de medtilltalade från att närvara vid det bevis- upptagningssammanträde som genomfördes. I ett annat mål avslog domstolen åklagarens begäran om bevis- upptagning med ett vittne där begäran hade gjorts med hänvisning till att det fanns en risk att bevisningen annars skulle gå förlorad.6 En mamma till två misstänkta bröder hade försökt förmå vittnet att ändra sina uppgifter. Domstolen anmärkte att vittnet av en tillfällighet hade stött ihop med mamman som hade försökt förmå vittnet att ändra sin berättelse men att vittnet inte kände sig hotad. Eftersom det inte heller i övrigt fanns uppgifter om att vittnet var påverkad bedömde domstolen att det inte fanns någon risk för att bevisningen skulle gå förlorad. I ytterligare ett mål hölls ett bevisupptagningssammanträde för att säkra berättelsen från en 20-årig kvinna som hade förts från till där hon med pistolhot och verbala hot, olov- ligt frihetsberövande och olovligt tvång hade tvingats till prostitu- tion.7 Bevisupptagningen godtogs med hänvisning till de omständig- heter under vilka vittnet hade kommit till samt till att det kunde befaras att det skulle bli svårt att i ett senare skede få henne att inställa sig vid huvudförhandlingen. Bevisupptagningen skedde utan att de misstänkta i målet underrättades om bevisupptagningen och utan att de fick möjlighet att ta del av vittnets utsaga vid bevis- 5TfK 2007.350 V. 6TfK 2007.491 ø. 7TfK 2008:669 V. upptagningen, vilket domstolen accepterade (se vidare nedan om förutsättningarna för detta enligt 748 § femte stycket retsplejeloven). Bevisning som inte utan väsentlig olägenhet eller försening kan tas upp vid huvudförhandlingen Förhör som inte utan väsentlig olägenhet eller försening kan tas upp vid huvudförhandlingen kan tas upp vid ett förberedande samman- träde och sedan användas som bevis vid huvudförhandlingen, s.k. ”anticiperet afhøring”. Lämpligheten av bevisupptagning enligt be- stämmelsen bedöms i förhållande till de möjligheter som finns att höra personer som exempelvis befinner sig utomlands via någon form telekommunikation. Bevisupptagning på denna grund har skett med en misstänkt person som var häktad i för att han hade infört en större mängd narkotika till tillsammans med en medmisstänkt som var häktad i Danmark.8 Misstankarna mot personen som var häktad i byggde i stor utsträckning på uppgifter som den person som var häktad i hade lämnat i polisförhör där. Trots att det inte fanns någon konkret information om hot mot den misstänkte i bedömde domstolen att sakens karaktär och omfång gjorde att det inte gick att bortse från åklagarmyndighetens oro för att den häktade i skulle utnyttja sin rätt att mot- sätta sig överföring till eller att han vid en huvudförhand- ling skulle vägra yttra sig eller vägra att bekräfta den berättelse som han hade lämnat till österrikisk polis. Med tanke på den betydelse det begärda bevisupptagningsförhöret skulle ha som bevis under en huvudförhandling mot personen i fann domstolen att förut- sättningarna för bevisupptagning enligt bestämmelsen var uppfyllda. Förutsättningarna för att tillämpa bestämmelsen har däremot inte ansetts föreligga i ett fall där tre vittnen hade uttryckt rädsla eller otrygghet inför de misstänkta och åklagarmyndigheten bedömde att det fanns en risk att vittnena vid huvudförhandlingen skulle vägra att yttra sig eller att de skulle lämna uppgifter som inte var tillförlitliga.9 Domstolen bedömde, bl.a. med hänvisning till att vittnena inte hade varit närvarande vid själva gärningen, att det inte fanns tillräcklig 8U 2002.468 ø. 9TfK 2006.721 V. grund för att bifalla åklagarens begäran om bevisupptagning. I ett annat fall har på motsvarande sätt åklagarens begäran avvisats av dom- stolen när det gäller förhör med två vittnen där skälet för begäran om bevisupptagning var att det senare vid huvudförhandlingen skulle vara svårt för vittnena att minnas tid och plats för ett mobiltelefon- samtal.10 Bevisning som får antas vara av betydelse för utredningen eller med hänsyn till ett allmänt intresse Bevisupptagning som får antas vara av betydelse för utredningen eller med hänsyn till ett allmänt intresse syftar inte till att säkra för- hör som sedan ska kunna användas som bevis. Förutsättningarna för bevisupptagning på denna grund har därför utformats mer generöst än vid s.k. ”anticiperet afhøring”. Det räcker att bevisningen ”får antas” (”må antages”) ha betydelse för utredningen eller med hänsyn till ett allmänt intresse. Bevisning kan tas upp för att klarlägga det vidare utrednings- arbetet. Bevisning kan också tas upp vid överväganden om att besluta om tvångsmedel, särskilt frihetsberövanden. Särskilt tillämpas be- stämmelsen för att klargöra åtalsfrågan, t.ex. vid utredning av om- fattande och komplicerade ärenden om ekonomisk kriminalitet.11 Ett exempel på när bevisupptagning har skett med hänvisning till att bevisningen får antas vara av betydelse för utredningen är bevis- upptagning med ett vittne som inte ville yttra sig i polisförhör. Underrätten (”byretten”) hade tidigare avslagit begäran och uttryckt motsatt uppfattning, dvs. att vittnets vägran att yttra sig inte ut- gjorde skäl för ett domstolsförhör. När det gäller vissa uppseendeväckande mål, som i särskilt hög grad har dragit till sig allmänhetens intresse, anges det i förarbetena att det kan finnas skäl att hålla hela eller delar av förundersökningen inför öppna dörrar med hänvisning till vikten av att allmänheten orienteras i målet.12 Sammanträden för bevisupptagning kan då undan- tagsvis bli offentliga för allmänheten. 10TfK 2003.167 ø. , , Talevski, Thønnings, Kommenteret retsplejelov, I-Forord- ning, Bind III, 9. udgave, 2013, kommentaren till 747 § (7). 622/1971 s. 13. För att upphäva frihetsberövanden och isolering Den andra grunden för bevisupptagning vid förberedande samman- träden är bevisupptagning för att upphäva frihetsberövanden och isolering (747 § tredje stycket retsplejeloven). Om den misstänkte är frihetsberövad och säkrandet av förhörsuppgifterna kommer att få betydelse för frågan om upphävande av frihetsberövandet eller iso- leringen samt väsentliga praktiska hänsyn inte talar emot detta kan bevisupptagning ske. Väsentliga praktiska hänsyn som kan tala emot att bevisupptag- ningen genomförs är att förhöret är särskilt omfattande eller i övrigt särskilt besvärligt, exempelvis för att vittnen befinner sig utom- lands.13 Dessutom kan det tänkas att huvudförhandlingen är så nära förestående att bevisupptagningen i sig skulle leda till att handlägg- ningen drar ut . De förhör som tas upp genom denna form av bevisupptagning är s.k. ”anticiperet bevisførelse” vilket innebär att förhöret kan använ- das som bevis vid huvudförhandlingen. Normalt är bevisupptagning på denna grund till nytta först när utredningen har kommit så långt att det är klart vilka omständigheter som ska beviset ska klarlägga. Det är en förutsättning för att ett förhör på denna grund ska kunna hållas att försvarare har möjlighet att ta tillvara sin klients intressen under sammanträdet.14 Häri ligger bl.a. att försvararen ska ha tillgång till samma uppgifter som polisen och åklagaren när det gäller det bevis som ska säkras vid förhöret. Begäran om bevisupptagningen kan göras av både åklagare och försvarare. Om den misstänkte och försvararen bedömer att det är i deras intresse att bevisföringen sker direkt inför den domstol som ska döma i målet under medverkan av nämndemän och om den misstänkte är villig att förbli frihetsberövad, även med restriktioner, bör inte bevisupptagningen påtvingas försvaret.15 Eftersom det är ett krav att bevisupptagningen enligt denna grund ska ha betydelse för frågan om upphävandet av frihetsberöv- andet eller isoleringen, kan rätten avslå en begäran om bevisupptag- , , Talevski, Thønnings, Kommenteret retsplejelov, I-Forord- ning, Bind III, 9. udgave, 2013, kommentaren till 747 § (13). 14Jfr , Hovedforhandling i straffesager, 3:e utgåvan, 2014, s. 82. , , Talevski, Thønnings, Kommenteret retsplejelov, I-Forord- ning, Bind III, 9. udgave, 2013, kommentaren till 747 § (10). ning om det efter en samlad bedömning av omständigheterna i målet inte finns någon rimlig möjlighet att bevisupptagningen kommer att kunna leda till att den misstänkte släpps eller att isoleringen bryts. En begäran från två häktade personer om bevisupptagning med dem själva och vittnen för att kollusionsrisken skulle upphöra som gjor- des cirka 2,5 månad före den inplanerade huvudförhandlingen av- slogs.16 Domstolen hänvisade till att de tilltalades uppgifter var cen- trala för sakens prövning och därför borde lämnas i förhör vid huvudförhandlingen samt att det dessutom tillkom att det fanns två medmisstänkta i målet. Genomförande av ett 747-förhör Om det finns ett behov av ett 747-förhör kontaktar åklagaren dom- stolen som snabbt, oftast , sätter ut ett sammanträde. En skyndsam handläggning bedöms från både åklagarhåll och domsto- larna vara avgörande, särskilt i situationer som rör allvarlig brotts- lighet. Det tycks råda samstämmighet kring uppfattningen att det är en förutsättning, särskilt i vissa typer av mer komplicerade brottmål, att förhörsuppgifter säkras tidigt i utredningen om de alls ska kunna säkras.17 Benägenheten och förmågan att lämna uppgifter anses näm- ligen minska allt eftersom tiden går. Om det inte finns någon skäligen misstänkt i ärendet utses en offentlig försvarare för ”den eller de misstänkta” som kan tillkomma i senare skede av utredningen. Försvararen ges alltid möjlighet att ställa frågor vid förhören, men det är inte alltid försvaret har några frågor att ställa. Om möjligheten har erbjudits försvararen att ställa frågor till förhörspersonen kan förhöret sedan åberopas som bevis vid en rättegång oavsett om försvaret i praktiken har ställt några frågor eller inte. Om det kommer in en begäran om en sådan bevisupptagning som skulle kunna få betydelse för frågan om den misstänktes frihets- berövande eller isolering ska ett sammanträde för bevisupptagningen hållas och om möjligt från det att rätten tog emot begäran (747 § fjärde stycket retsplejeloven). 16TfK 2011.275 V. 17Se källhänvisning i fotnot 2. en begäran om bevisupptagning som grundar sig på effektivitetsskäl om framställan innehåller en begäran om detta. Det är rätten som avgör om förutsättningarna för ett bevisupptagningsförhör föreligger. Den misstänkte ska, såvitt det är möjligt, underrättas om alla sammanträden och har som huvudregel rätt att närvara vid samman- trädena (748 § första stycket retsplejeloven). Någon närvarorätt finns dock inte vid sammanträden som hålls för att hålla förhör med barn om rätten har bestämt att förhöret ska tas upp med ljud och bild. Ett sammanträde kan vidare hållas utan den misstänkte när- varande i de fall den misstänkte är i förvar och hans eller hennes in- ställelse till sammanträdet är förknippat med alltför stort besvär. Enligt uppgifter till utredningen är det vanligt att den misstänkte inte närvarar vid förhören i rätten.18 Försvararen ska underrättas om alla sammanträden och har rätt att närvara vid dem (748 § andra stycket retsplejeloven). Det är emellertid bara om rätten har gett tillstånd till det som försvararen får vidarebefordra upplysningar till den misstänkte som han har fått vid ett sammanträde. Försvararen har rätt att göra anmärkningar och få dem protokollförda vid sammanträdet, men domaren bestämmer av sammanträdet som detta kan ske (748 § tredje stycket retsplejeloven). Inför en s.k. ”anticiperet afhøring”, som ju är ett förhör som sen- are kan åberopas som bevisning vid huvudförhandlingen, ska en för- svarare utses och underrättas så att han eller hon har möjlighet att närvara (731 § första stycket b och 748 § andra stycket retspleje- loven). Försvararen ska ges tillfälle att lämna synpunkter på formerna för genomförandet av förhöret och synpunkterna ska tillföras proto- kollet. Dessa förhör ska i princip aldrig genomföras utan försvararen. Det är bara ytterst sällan, t.ex. av hänsyn till statens säkerhet, som dessa möten kan hållas utan försvararen närvarande (jfr. 729 c § rets- plejeloven). Domstolen kan förelägga (”pålaegge”) den misstänkte att närvara vid bevisupptagningen (747 § fjärde stycket retsplejeloven). Dom- stolen kan också på begäran besluta att den misstänkte inte ska underrättas om ett sammanträde eller att den misstänkte ska vara utestängd från att närvara under delar eller hela sammanträdet om detta undantagsvis är nödvändigt med hänsyn till främmande makt, 18 Uppgifter vid möte med riksåklagaren och hans medarbetare . till statens säkerhet, till sakens uppklarande eller till tredje man (748 § femte stycket retspleijeloven). Hänsynen till ett vittne som kan frukta repressalier kan således utgöra grund för att utestänga en misstänkt från att närvara vid sammanträdet och vittnets identitet kan dessutom hemlighållas för den misstänkte. Det ska föreligga en konkret grund för att utesluta en medmisstänkt från ett 747-förhör som kan användas som bevis vid rättegången.19 Det faktum att ett ärende har flera misstänkta räcker inte i sig som grund för att ute- sluta en av de medmisstänkta från förhöret. Om den misstänkte utesluts från ett sammanträde ska antingen domstolen, om den misstänkte är på plats, eller annars polisen underrätta den misstänkte vad som har antecknats från mötet (748 § sjätte stycket retsplejeloven). Domstolen kan dock besluta att den misstänkte fråntas rätten att ta del av anteckningarna om vad som förekommit vid sammanträdet om de särskilda hänsyn som har utgjort grund för utestängningen från sammanträdet fortfarande gäller. Rätten kan också förelägga (”pålaegge”) försvararen att inte upplysa den misstänkte om vad som har skett under sammanträdet. Detta förbud för försvararen att förmedla sammanträdets innehåll kan fortsätta att gälla till den tidpunkt då den misstänkte har lämnat sin utsaga vid huvudförhandlingen. Det är formellt domstolen som håller bevisupptagningsförhöret, men i praktiken är det parterna som ställer frågorna varefter doma- ren sammanfattar vad han eller hon uppfattar har framkommit i för- höret. Det är denna sammanfattning som antecknas i den s.k. rätts- boken. Hur används förhörsuppgifterna vid huvudförhandlingen? Även om 747-förhören kan åberopas som direkt bevisning vid huvud- förhandlingen så kallas förhörspersonen ändå till en personlig in- ställelse vid rätten. Om förhörspersonen inte kan inställa sig, exem- pelvis för att han eller hon befinner sig i utlandet, så kan dock undantagsvis 747-förhöret läsas upp utan personlig inställelse. Det är inte reglerat i retsplejeloven när och hur ett 747-förhör ska läggas fram under huvudförhandlingen. Hur beviset presenteras vid , Hovedforhandling i straffesager, 3:e utgåvan, 2014, s. 82. rättegången skiftar beroende på vad som bedöms vara lämpligt i målet. Om 747-förhöret åberopas av åklagaren inleds förhöret vid rätte- gången typiskt sett med att åklagaren ber om att få läsa upp vad som har antecknats i rättsboken från 747-förhöret och efter uppläsningen frågar åklagaren förhörspersonen om det upplästa stämmer.20 Där- efter följer eventuellt kompletterande frågor. På samma sätt som vid grundlagsförhör tillmäts 747-förhöret ett högt bevisvärde i för- hållande till eventuellt avvikande uppgifter som lämnas vid huvud- förhandlingen. De uppgifter som har lämnats tidigt i utredningen anses typiskt sett vara mer tillförlitliga än efterkommande uppgifter. Hur ofta hålls 747-förhör? I hålls uppskattningsvis 10–20 stycken 747-förhör år- ligen.21 De typsituationer då förhören aktualiseras är om det finns en utländsk rättshjälpsbegäran, om en förhörsperson är sjuk eller döende, om en förhörsperson bor utomlands eller om det är frågan om orga- niserad brottslighet eller om annars förhörspersonen är utsatt för ett konkret hot. 747-förhör för att upphäva häktning eller restriktioner förekommer mer sällan. Ett praktiskt exempel på hur 747-förhör har använts22 I ett ärende som rörde mord av tre personer trädde ett vittne fram med viss information att lämna. De mördade personerna tillhörde ett kriminellt gäng som befann sig i en pågående konflikt med ett annat kriminellt gäng. Morden var begångna i en lägenhet med en hagel- bössa och en revolver av sällsynt kaliber som mordvapen. Vittnet hade viss information att lämna om revolvern. Åklagaren begärde ett 747-förhör med vittnet vid rätten. Som skäl för förhöret angavs bl.a. att det rörde ett trippelmord med miss- 20Uppgifter från presidenten for Østre Landsret och præsidenten for Byret vid möte i . 21Se källhänvisning i fotnot 2. 22Uppgifter från handläggande åklagare specialanklager i Politi, Advokatur Personfarlig kriminalitet, vid möte med riksåklagaren och hans medarbetare . tanke om gängkriminalitet, att vittnet kände sig mycket pressad och att polisens uppfattning var att vittnet verkligen befann sig i reell fara. Inför förhöret förordnades en försvarare för sju misstänkta, men ännu inte skäligen misstänkta, personer och en annan försvarare för tre övriga misstänkta som inte heller var formellt skäligen misstänkta i ärendet. Enbart försvararna närvarade vid 747-förhöret. Från för- svararhåll gjordes inför förhöret invändningar bl.a. om att förutsätt- ningarna enligt 747 § retsplejeloven inte var uppfyllda och att alla misstänkta borde ha varsin försvarare utsedd för sig. Sammanträdet hölls, på åklagarens begäran som ingen försvarare invände mot, inför stängda dörrar och rätten beslutade också, enligt 748 § sjätte stycket retsplejeloven, att försvararna inte fick berätta vad som framkommit vid förhöret för de misstänkta. I ett senare skede av utredningen häktades 10 personer, varav några var de som ansetts vara misstänkta då 747-förhöret hölls men några andra var nytillkomna misstänkta i ärendet. De häktade fick inte i samband med häktningen veta något om innehållet i det redan hållna 747-förhöret. Ingen av de misstänkta ville uttala sig i samband med häktningsförhandlingen. efter häktningsförhandlingen kontaktade en av försvararna polisen för att meddela att hans klient hade något att berätta som rörde de övriga misstänkta i ärendet. Den aktuella per- sonen kallades till polisförhör och när det framkom att han verkligen hade relevant information om mordet, nämligen en uppgift om att han hade informerat två av de häktade om att de personer som sedan mördades befann sig i lägenheten där mordet begicks, avbröts polis- förhöret . Den häktade informerades, enligt en rutin som finns vid polismyndigheten för dessa situationer, i närvaro av sin för- svarare om att det innebar straffansvar för honom att lämna felaktiga uppgifter om att någon begått ett brott. Han informerades vidare, enligt samma rutin, om att för det fall han skulle lämna uppgifter som bidrog till utredningens fortskridande så skulle åklagaren fram- föra detta till rätten och yrka ett lägre straff än som annars var aktu- ellt för den häktade. Även om domstolarna inte är formellt bundna av åklagarens yrkande om påföljd är det ovanligt att de dömer sträng- are än vad åklagaren yrkat. Därefter begärde åklagaren ett 747-förhör med den häktade. Sam- manträdet hölls, på åklagarens begäran och utan protester från för- svararna, inom stängda dörrar. Rätten beslutade på åklagarens be- gäran att de misstänkta inte skulle underrättas om sammanträdet och att de uteslöts från att närvara. Enbart försvararna närvarade därför vid förhöret och rätten beslutade också, enligt 748 § sjätte stycket retsplejeloven, att försvararna inte fick berätta vad som framkommit vid förhöret för sina klienter. Förbudet att berätta om innehållet i 747- förhöret gällde för förhöret, som var , till då förbudet upphävdes. Tre personer åtalades i målet. Vid huvudförhand- lingen hade två av de tre tilltalade inte uttalat sig överhuvudtaget under förundersökningen. När det gällde den tredje tilltalade, som var den som hade förhörts i ett 747-förhör, så läste åklagaren upp innehållet i rättsboken från förhöret och ställde därefter komplet- terande frågor till honom med utgångspunkt i de uppgifter han redan hade lämnat. Åklagaren informerade rätten om att den häktade hade bidragit till utredningens framåtskridande och yrkade på ett lägre straff än han hade gjort om den häktade inte hade bidragit med information i ärendet. Den tilltalades bidrag till utredningens fort- skridande gav honom ett något lägre straff än han annars skulle ha fått för sin medverkan i mordet, nämligen i stället för uppskatt- ningsvis 12–. En av de två övriga tilltalade, som uttalade sig först vid huvud- förhandlingen, dömdes till fängelse på livstid för mord. Den tredje tilltalade dömdes för medverkan till vapeninnehav till fängelse och 10 månader. Domstolen lade vid sin bevisvärdering av de till- talades berättelser vid huvudförhandlingen vikt vid att de hade tigit under den 11 månader långa häktningstiden och att de först vid rätte- gången lämnade sin berättelse. Målet är överklagat till hov- rätten (”landsretten”). Dom från hovrätten förväntas . 5.2.4Den misstänktes rätt till insyn i brottmålet Rätten ska ge försvararen en kopia av det som förts in om saken i rättsböckerna (729 a § andra stycket retsplejeloven). Försvararen får vidareförmedla kopiorna till sin klient, dvs. den misstänkte, om inte rätten har beslutat att det inte får ske (748 § och 856 § retsplejeloven). Försvararen har vidare rätt att få kopior av utredningsmaterialet (729 a § tredje stycket retsplejeloven). Försvararen får dock inte utan polisens samtycke överlämna det mottagna utredningsmaterialet till den misstänkte eller andra. När det gäller dokument som kan an- vändas som bevisning vid rättegången, enligt en uppräkning om vad detta är för dokument i 871 § retsplejeloven, är det bara möjligt för polisen att vägra samtycke när det bedöms vara nödvändigt av hän- syn till främmande makt, statens säkerhet, sakens uppklarande, tredjeman eller till utredningen av en brottsmisstanke med fängelse i straffskalan eller som rör kapitel 12 eller 13 i straff- lagen (729 a § fjärde stycket retsplejeloven). Ett förbud som är riktat mot försvararen om att inte ge vidare handlingar till sin klient kan som längst gälla fram till dess att den misstänkte har förhörts vid huvudförhandlingen (729 a § fjärde stycket retsplejeloven).