sou · H5B394 · 2017-11-30 00:00:00 — den oriktiga uppgiften hade god- lagen (1999:1229) (skattetillägg på tagits, inte skulle ha bestämts för undanhållet belopp). den som har lämnat uppgiften. Detsamma gäller om en oriktig Skattetillägg på annan skatt är uppgift skulle ha medfört ett sådant av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade god- eller i inkomstslaget tjänst som inte tagits, inte skulle ha bestämts för eller felaktigt skulle ha tillgodoräk- I ett sådant fall ska skattetillägget nats den som har lämnat uppgiften. beräknas på det belopp som, om den oriktiga uppgiften hade god- tagits, felaktigt skulle ha tillgodoräk- nats den som har lämnat uppgiften. 2 12 § upphävd genom 2015:633. genom en oriktig uppgift eller flera oriktiga uppgifter i ett inkomstslag för ett beskattningsår överstiger 20 prisbasbelopp, eller 2. den oriktiga uppgiften är en upprepad oriktig uppgift. En oriktig uppgift anses som upprepad om 1. den har lämnats i ett in- komstslag för ett beskattningsår, och 2. en oriktig uppgift har lämnats i samma inkomstslag för något av de föregående fem Om den oriktiga uppgiften Om den oriktiga uppgiften består i att ett belopp har hän- består i att ett belopp har hän- förts eller kan antas komma att förts eller kan antas komma att hänföras till fel beskattningsår hänföras till fel beskattningsår, eller fel redovisningsperiod, är är skattetillägget på undanhållet 1. skattetillägget på slutlig skatt 2.skattetillägget på annan skatt 2procent om redovisningsperioden för skatten är högst och den uppgiftsskyldige har hänfört eller kan antas ha avsett att hän- föra beloppet till en period som löper ut högst före eller efter den period som beloppet borde ha hänförts till, och i andra fall. Om den oriktiga uppgiften består i att en inkomst har redo- visats i fel inkomstslag, ska skatte- tillägget beräknas på hälften av den felaktigt redovisade inkomsten. Beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift – undandragen skatt Skattetillägg på annan skatt än skatt enligt inkomstskattelagen (1999:1229) är av den skatt som, om den oriktiga upp- giften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för eller felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som har lämnat uppgiften (skattetillägg på undandragen skatt). Skattetillägget ska höjas om 1.den undandragna skatten genom en oriktig uppgift eller flera oriktiga uppgifter i samma skatteslag för ett beskattningsår eller en redovisningsperiod över- stiger 10 prisbasbelopp, eller 2.den oriktiga uppgiften är en upprepad oriktig uppgift. En oriktig uppgift anses som upprepad om 1.den har lämnats i ett skatte- slag för ett beskattningsår eller en redovisningsperiod, och 2.en oriktig uppgift har lämnats i samma skatteslag, för något av de föregående fem beskattningsåren. består i att ett belopp har hänförts eller kan antas komma att hän- föras till fel beskattningsår eller fel lägget på undandragen skatt 2 pro- tillägget ska beräknas på 1. den skatt som till följd av 1. det belopp eller den skatt som till följd av skönsbeskatt- den uppgiftsskyldige utöver vad ningen bestäms för den uppgifts- som annars skulle ha bestämts skyldige utöver vad som annars skulle ha bestämts enligt a) de uppgifter som den uppgiftsskyldige har lämnat till ledning för beskattningen på något annat sätt än muntligen, och 3 Senaste lydelse 2015:633. b) de avstämningsuppgifter som har varit tillgängliga för Skatte- verket från utgången av beskattningsåret, och 2. den skatt som till följd av skönsbeskattningen inte ska till- godoräknas den uppgiftsskyldige. I den utsträckning en sköns- I den utsträckning en sköns- av en oriktig uppgift, ska skatte- av en oriktig uppgift, ska skatte- tillägget beräknas enligt bestäm- tillägget beräknas enligt bestäm- melserna i 11, 13 och 14 §§. melserna i 11–14 c §§. Om en skönsbeskattning har Om en skönsbeskattning har av en näringsverksamhet eller i av en näringsverksamhet eller i inkomstslaget tjänst som inte inkomstslaget tjänst som inte utnyttjas samma beskattningsår, utnyttjas samma beskattningsår, på skatt utan i stället på en fjärde- del av denna minskning. Om en skönsbeskattning har Om en skönsbeskattning har beslutats på grund av att den som beslutats på grund av att den som är skyldig att lämna inkomst- är skyldig att lämna inkomst- deklaration inte har gjort det och deklaration inte har gjort det och beslutet innebär att ett för tidig- beslutet innebär att ett för tidig- are beskattningsår fastställt under- are beskattningsår fastställt under- eller i inkomstslaget tjänst ut- eller i inkomstslaget tjänst ut- nyttjas, är skattetillägget 25 pro- beräknas på skatt utan i stället på cent av det underskott som ut- en fjärdedel av den del av under- skottet som utnyttjas. Skattetillägg som tas ut vid Skattetillägg som tas ut vid belopp som har bestämts genom omprövningsbeslutet, eller av den ytterligare skatt som har tagits ut genom omprövningsbeslutet. av den ytterligare skatt som har tagits ut genom omprövningsbeslutet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 49 kap. 10, 11, 13 och 15–17 §§ i den nya lydelsen tillämpas första gången på uppgifter som ska lämnas efter . 3.De nya bestämmelserna i 49 kap. 12 och 14–14 c §§ ska till- lämpas första gången på uppgifter som ska lämnas efter . De upphävda bestämmelserna i 49 kap. 14, 20 och 21 §§ gäller fortfarande för uppgifter som har lämnats före . lag om ändring i lagen (2011:1245) om redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (2011:1245) om redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster ska ha följande lydelse. I fråga om skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200 ) som ska redovisas enligt denna lag eller enligt motsvarande bestämmelser i ett annat EU-land tillämpas bestämmelserna i skatteförfarandelagen (2011:1244) om 1.uppgifter som har lämnats för någon annans räkning i 4 kap., 2.föreläggande i 37 kap. 9 och 10 §§, 3.Skatteverkets utredningsskyldighet och kommunikationsskyl- dighet i 40 kap. 1–3 §§, 4.revision i 41 kap., 5.ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i 43 kap., 6.bevissäkring i 45 kap., 7.betalningssäkring i 46 kap., 8.uppgifter och handlingar som ska undantas från kontroll i 47 kap., 9. skattetillägg i 49 kap. 4–7, 9. skattetillägg i 49 kap. 4–7, 10–13, 15 och 19 §§, 10, 14 a–14 c, 15 och 19 §§, 10.befrielse från särskilda avgifter i 51 kap., 11.beslut om särskilda avgifter i 52 kap. 3–7, 10 och 11 §§, 12.skönsmässiga beslut om skatter i 57 kap. 1 §, 13.ansvar för skatter och avgifter i 59 kap. 13, 15–21, 26 och 14.beslut om befrielse från skatteavdrag, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt i 60 kap., 15.betalning av skatter och avgifter i 62 kap. 8, 9 och 19 §§, 4 Senaste lydelse 2014:942. 16.anstånd med betalning av skatter och avgifter i 63 kap. 2, 4–10, 16 och 22 §§, 17.överskott som inte har kunnat betalas tillbaka i 64 kap. 10 § första stycket, 18.kostnadsränta i 65 kap. 3, 4 § första stycket, 7, 8, 11, 13–15 och 19 §§, 19.besluts verkställbarhet i 68 kap, 20.verkställighet av beslut om bevissäkring och betalnings- säkring i 69 kap., 21.indrivning i 70 kap., och 22.övriga bestämmelser om verkställighet i 71 kap. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 23 § i den nya lydelsen ska tillämpas första gången på uppgifter som ska lämnas efter . 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att tillkalla en särskild ut- redare med uppdrag att se över bestämmelserna om beräkning av skattetillägg i skatteförfarandelagen (2011:1244) och lämna ett för- slag inklusive författningsreglering. Syftet med översynen har enligt utredningsdirektiven varit att förstärka skattetilläggets allmänpreven- tiva effekt och att göra sanktionssystemet mer legitimt och rättvist. I utredningens uppdrag har ingått att analysera bestämmelserna om beräkning av skattetillägg. Det har ingått att analysera vilken inverkan utformningen av bestämmelserna har haft på skattetilläg- gets allmänpreventiva effekt och hur regelverket uppfattas. Det har även ingått att t.ex. analysera effekten av att skattetillägget beräk- nas på olika sätt om det är fråga om överskott eller underskott i en näringsverksamhet eller i inkomstslaget tjänst och effekten av att storleken på skattetillägget varierar beroende på vilket inkomstslag som avses, om skattetillägget avser juridiska personer respektive fysiska personer eller dödsbon och vilken skatt som avses. Utifrån analysen har utredningen haft att klarlägga på vilket sätt bestämmelserna om beräkning av skattetillägg bör vara utformade. I enlighet med direk- tiven har utgångspunkten för förslagen varit att de ska förstärka skattetilläggets allmänpreventiva effekt och att de ska uppfattas som legitima och rättvisa för de enskilda. Reglerna ska vidare vara så enkla, tydliga och lätthanterliga som möjligt, både för enskilda och tilläm- pande myndigheter. I uppdraget har ingått att grundligt undersöka olika alternativ och efter en prövning av alternativens fördelar och nackdelar lämna ett förslag inklusive författningsreglering. Utredningens uppdrag och arbete Det har inte legat i utredningens uppdrag att se över bestämmel- serna om tillämpningsområdet för skattetillägg, förutsättningarna för att ta ut skattetillägg, befrielse från särskilda avgifter eller beslut om skattetillägg, dvs. 49 kap. 2–10 c §§, 51 kap. och 52 kap. 3–8 a §§ skatte- förfarandelagen. Utredningens direktiv beslutades av regeringen (dir. 2016:88) och återges i sin helhet i bilaga 1. Utredningens arbete inleddes och har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden. Utredningen har hållit totalt sju sammanträden. Utredningen har vidare genomfört såväl en kvalitativ som en kvantitativ undersökning bland tjänstemän hos respektive revisorer, redovisningskonsulter och skatterådgivare. Den kvalitativa undersökningen genomfördes genom gruppintervjuer, s.k. fokusgrupper, och en djupintervju med tjänste- män från . Den kvantitativa undersökningen genomfördes genom en webbenkät riktad till medlemmar i branschorganisationerna FAR (revisorer, redovisningskonsulter och skatterådgivare) och Srf konsulterna (redovisningskonsulter). För att garantera undersök- ningarnas objektivitet och respondenternas integritet lät utredningen ett oberoende undersökningsföretag (Kantar ) genomföra under- sökningarna. Branschorganisationerna FAR och Srf konsulterna hjälpte utredningen med den kvantitativa undersökningen genom att distribuera länkar till webbenkäten till sina medlemmar. Syftet med undersökningarna var att ta reda på vilken allmänpreventiv effekt regelverket om skattetillägg har haft och hur det uppfattas, särskilt beräkningsbestämmelserna. Vid ett av utredningens sammanträden presenterades undersökningarnas resultat. Utredningen har också tagit hjälp av och för att hämta in statistikuppgifter. Slutligen har kontakter tagits med norska myn- digheter i syfte att få närmare information om beräkning av den norska motsvarigheten till skattetillägg. Utredningsarbetet har bedrivits i nära samråd med utredningens sakkunnig och experter. Till betänkandet har fogats två särskilda yttranden. När skattetilläggssystemet infördes var admi- nistrativa sanktioner på skatteområdet i princip en nyhet i . Däremot fanns sådana sanktioner redan i t.ex. och . Det nya sanktionssystemet byggde i huvudsak på Skattestrafflags- utredningens förslag som presenterades i betänkandet Skattebrotten (SOU 1969:42). som det administrativa sanktionssystemet infördes reformerades reglerna om skattebrott genom en ny lag, skattebrottslagen (1971:69). 3.2Behovet av administrativa sanktioner Det tidigare straffrättsliga förfarandet, i huvudsak enligt skattestrafflag, kritiserades i flera avseenden, inte minst för bristen på systematik, likformighet och effektivitet. Skattestrafflagsutred- ningen genomförde ett flertal undersökningar1 och av dessa ansågs bl.a. framgå att det fanns en oproportionerlig skillnad mellan anta- let felaktigheter och antalet lagföringar. Utredningen ansåg att på- följdssystemet för skattebrott för inkomst- och förmögenhetsstraff drabbade de skattskyldiga ojämnt och orättvist. Polis- och åklagar- myndigheter och domstolar togs i anspråk för att utreda och hand- lägga bagatellartad brottslighet och förseelser av ordningsmässig art. I sina överväganden konstaterade utredningen att en möjlighet var att skärpa det befintliga systemet, som byggde på åtal och lag- föring samt sanktioner av ekonomisk art, och att verkligen se till att det tillämpades i den utsträckning som bestämmelserna gav 1 Se SOU 1969:42 s. 120 f. Detta skulle emellertid medföra en ökad belastning på åklagarmyndigheter och domstolar. Det ifrågasattes därför om det inte skulle vara mer ändamålsenligt att skattemyndigheterna, som upptäckte brott och förseelser och till väsentlig del undersökte miss- tänkta ärenden, också fick rätt att besluta om en sanktion i någon form. Ett skatteadministrativt sanktionssystem skulle enligt utred- ningen öka det ekonomiska trycket på de skattskyldiga att iaktta skyldigheterna i skatte- och avgiftsförfattningarna. Det skulle göra det möjligt att undanta vissa som lindrigare ansedda skattebrott från handläggning hos åklagarmyndigheterna och domstolarna utan att brotten därmed undgick reaktion. Förfarandet skulle bli enklare, snabbare och mindre kostnadskrävande för det allmänna och även minska kostnader och besvär för den enskilde. I sakens natur an- sågs ligga att ett sådant administrativt sanktionssystem måste ut- formas på ett schablonmässigt sätt och ges en enkel konstruktion, för att underlätta tillämpningen.2 3.3År 1972 – ett nytt skatteadministrativt sanktionssystem Huvudsyftet med införandet av skattetillägg var att garantera att de skattskyldiga fullgjorde sin uppgiftsskyldighet på ett korrekt sätt. Maj:ts proposition med förslag till skattebrottslag, m.m. (prop. 1971:10 s. 199 f.) genom vilken det nya systemet lades fram uttalades bl.a. att de hårt ansträngda åklagarmyndigheterna och dom- stolarna skulle avlastas av ett administrativt sanktionssystem och att den sakkunskap som fanns inom skatte- och taxeringsorganisatio- nerna skulle utnyttjas i bästa möjliga mån. Den chikan som många upplevde vid ingripande från åklagarmyndigheternas sida skulle för- svinna i de fall där det var kriminalpolitiskt meningslöst att ingripa med straffåtgärder. Vissa förfaranden, som inte omfattades av det allmänna rättsmedvetandet som brott i egentlig mening, kunde av- kriminaliseras. Ett praktiskt resultat av reformen förväntades bli att smärre övertramp inte skulle komma att leda till några påföljder alls medan 2 Se SOU 1969:42 s. 134. svårare brottslighet i högre grad skulle komma att brännmärkas. Sanktionerna skulle komma att träffa jämnare och rättvisare. Systemet med ett mer eller mindre automatiskt skattetillägg var en nyhet och innebar en radikal omläggning av vad som gällt. Det nya påföljdssystemet med skatte- eller avgiftstillägg och förse- ningsavgift vid överträdelser av skatte- och avgiftsförfattningarna fick ett brett tillämpningsområde. Det infördes i fråga om inkomstskatter, förmögenhetsskatt, mervärdesskatt, punktskatter och socialförsäk- ringsavgifter. Bestämmelserna för de olika skatterna och avgifterna utformades i stora drag efter samma mönster. På grund av olikheter i förfarandet vid skatte- och avgiftsuttag föreslogs skilda bestämmelser i respektive författning. De centrala bestämmelserna om sanktionerna infördes således i taxeringsförordningen (1956:623), förordningen (1968:430) om mervärdeskatt, förordningen (1959:92) om förfaran- det vid viss konsumtionsbeskattning, stämpelskatteförordningen (1964:308) och förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m.m. Den administrativa sanktionsformen skulle i princip tillämpas parallellt med den straffrättsliga. För att tillämpningen skulle bli enkel konstruerades bestämmelserna så att, om vissa objektivt kon- staterbara fakta förelåg, skulle skattetillägg tas ut. Subjektiva förut- sättningar i form av uppsåt eller oaktsamhet behövde inte finnas. Skattetillägg skulle tas ut dels vid ”oriktigt meddelande”, dels vid skönstaxering. hade i sitt betänkande föreslagit att skattetillägg skulle beräknas med en viss procentsats på det belopp som skulle ha undanhållits om den oriktiga uppgiften följts. Depar- tementschefen uttalade i propositionen (prop. 1971:10 s. 208 f.) att utredningens beräkningsmetod otvivelaktigt hade vissa fördelar, men den verkade i vissa lägen vara förenad med avsevärda olägenheter, bl.a. tröskeleffekter. Departementschefen ansåg i stället att skatte- tillägg skulle tas ut med viss procent på inkomst- och förmögen- hetsskatterna samt de indirekta skatterna och arbetsgivaravgifterna som skulle ha undanhållits om den oriktiga uppgiften följts. Denna metod bedömdes från många synpunkter vara enklare än utred- Skattetillägget skulle med den valda metoden i varje läge komma att stå i direkt förhållande till den skattelättnad som den oriktiga uppgiften skulle ha medfört. Metoden bedömdes dock ha den nackdelen att de myndigheter och domstolar som beslutar om skattetillägg av praktiska skäl inte direkt kunde ange tillägget i kro- nor, eftersom det blev beroende av skattedebiteringen. Skattetillägg skulle i fråga om inkomst- och förmögenhetsskat- terna tas ut och i fråga om de indirekta skatterna och arbetsgivaravgifterna av det skatte- eller avgiftsbelopp som skulle ha undanhållits. I propositionen (prop. 1971:10 s. 209) ut- talades att procentsatsen borde vara så hög att skattetillägget blev kännbart men att hänsyn också måste tas till att avgiften i princip skulle tas ut vid alla konstaterade oriktigheter, oberoende av sub- jektiva rekvisit, dvs. oberoende av om uppsåt eller slarv förelegat. Undantag från att ta ut skattetillägg vid oriktig uppgift skulle göras i två fall. För det första om avvikelsen innebar en rättelse av uppenbar felräkning eller misskrivning, dvs. när felaktigheten var så iögonfallande att den som granskar uppgiften med normal nog- grannhet upptäcker den. För det andra om den skattskyldige frivil- ligt rättat den oriktiga uppgiften. Vidare framhölls i propositionen (prop. 1971:10 s. 213) att, efter- som avgiftssystemet innebar att schablonregler skulle tillämpas utan hänsyn till uppsåt eller oaktsamhet från den skattskyldiges sida, systemet skulle kunna leda till klart obilliga resultat om inte de till- lämpande myndigheterna fick möjlighet att ta hänsyn till omstän- digheterna i det särskilda fallet. Skattetillägget skulle därför kunna efterges om felaktigheten eller underlåtenheten, med hänsyn till den skattskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller därmed jämförlig omständighet, var att anse som ursäktlig eller om det belopp som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten var att anse som ringa. 3.4Den första översynen av systemet Efter det att kritik riktats mot de nya sanktionsbestämmelserna fick i uppdrag att göra en översyn av både de materiella och formella reglerna i det skatteadministrativa Kritiken bestod främst i att skattemyndighe- terna ansågs tillämpa befrielsebestämmelserna alltför restriktivt och att systemet inte gav någon möjlighet till nyansering vid uttag av skattetillägg. Många ansåg därför att sanktionen i normalfallet blev för hård. föreslog i sitt delbetänkande Översyn av det skatteadministrativa sanktionssystemet 1 Eftergift och be- svär m.m. (SOU 1977:6) dels ökade möjligheter att efterge eller sätta ned skatte- och avgiftstillägg, dels att skattetillägg enligt taxerings- lagen skulle tas ut i stället för i vissa fall när risken för skattebortfall för det allmänna ansågs förhållandevis liten på grund av att den oriktiga uppgiften hade rättats eller hade kunnat rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial. Utredningen ansåg att de frågor som togs upp i delbetänkandet borde behandlas med förtur.3 3.4.21977 och ändringar avseende skattetillägg Regeringen ansåg i propositionen om ändrade regler för skattetill- lägg enligt taxeringslagen m.m. (prop. 1976/77:92 s. 89) att det var särskilt angeläget att sänka procentsatsen när den oriktiga uppgif- ten kunde rättas med ledning av kontrollmaterial. Redan innan ut- redningsförslaget i sin helhet hade remissbehandlats genomfördes därför en sådan ändring. infördes en bestämmelse om hur skattetillägg skulle räknas ut när det togs ut med olika procent- satser vid en taxering (begreppet taxering har slopats genom skatte- förfarandelagen, i stället används begreppet beskattning), allt för att undvika att flera skattetillägg räknades ut på underlag av de högsta marginalskattesatserna. Ändringarna trädde i kraft till taxering. förslag medförde vidare att eftergifts- grunderna kompletterades med en ny grund som inte var kopplad till den skattskyldiges person utan till att felaktigheten framstod som ursäktlig med hänsyn till uppgiftens beskaffenhet eller annan sär- skild omständighet. 3 SOU 1977:6 s. 174. I propositionen om ändrade regler för skattetillägg m.m. (prop. 1977/78:136 s. 143) påpekades att utredningen borde över- väga ytterligare frågeställningar, däribland införandet av en spärr- regel vid beloppsmässigt höga skattetillägg. hade även föreslagit att nettokvittning, dvs. att invändningar som hänför sig till en annan fråga än den oriktiga uppgiften tillåts reducera det skattetilläggsgrundande beloppet, skulle införas. Förslaget förkastades av regeringen (prop. 1977/78:136 s. 165 f.) men kom genom ett uttalande i skatteutskottet (SkU 1977/78:50 s. 52 f.) att tillämpas i praktiken. Till taxering sänktes också vissa procentsatser efter vilka skattetillägg tas ut. Den tidigare gällande procentsatsen om 50 pro- cent sänktes till och procentsatsen om sänk- tes till när uppgiften kunnat rättas med ledning av nor- malt tillgängligt kontrollmaterial. lämnade i sitt slutbetänkande Översyn av det skatteadministrativa sanktionssystemet Nyansering av skatte- tillägg m.m. (SOU 1982:54) förslag till genomgripande förändringar. Förslagen avsåg en ny lagteknisk utformning av sanktionsbestäm- melserna, en långtgående nyansering av skatte- och avgiftstilläggen, en skärpning av reaktionen vid underlåtenhet att fullgöra uppgifts- skyldigheten, nya grunder för att ta ut skattetillägg och en reglering av olika typer av kvittningssituationer. Förslagen innebar också delvis nya förfaranderegler vid uttag av sanktionerna. förslag blev föremål för omfattande kritik. I huvudsak gick kritiken ut på att förslaget innehöll för mycket av detaljreglering som skulle leda till att reglerna blev svåra och resurskrävande att tillämpa. Även om förslag inte genomfördes är det av intresse att presentera några av de tankar som framfördes. Utredningen ansåg att den generella uttagsprocenten skulle sänkas till . Förutsättningarna för förslaget till en generell nivå var emellertid att man i ett förhållandevis stort antal fall kunde beakta behovet av nyansering och sänka respektive höja uttagsprocenten. Utredningen föreslog att en lägre uttagsprocent om skulle gälla i fall när den oriktiga uppgiften rättats eller hade kunnat rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial. Om rättelse kunde ske med ledning av kontrolluppgift föreslogs en uttagsprocent om . Vidare föreslogs att periodiseringsfel skulle behandlas mildare än normalt med motiveringen att felaktig- heten i åtskilliga fall endast orsakat att ett skattebelopp förskjutits mellan två beskattningsperioder och att den skada som det all- männa lidit i många fall kunde jämföras med en ränteförlust. Om försvårande omständigheter inte fanns borde enligt utredningens mening skattetillägget tas ut . Dessutom ansåg utredningen att skattetillägg borde kunna tas ut i fall när en skattskyldig lämnat oriktig uppgift om kapitalvinst vid fastighetsförsäljning även om uppskov beviljades. Men även i detta fall borde uttagsprocenten vara så låg som eftersom risken för förlust för det allmänna inte var slutgiltigt konstaterad.