sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — förundersökningen bl.a. för att underlätta möjligheterna att upprätt- hålla en koncentrerad rättegång.7 Förhör i brottsutredande syfte kan också hållas med vittnen eller utpekade gärningsmän inom ramen för en s.k. primärutredning en- ligt 23 kap. 3 § fjärde stycket RB. Det är inte meningen att den mis- stänkte under primärutredningen ska ha en sämre ställning än vid förundersökning och därför bör de allmänna bestämmelserna om förundersökning iakttas i tillämpliga delar, t.ex. bestämmelserna om objektivitet, dokumentation och förbud mot otillbörliga förhörs- metoder.8 Vid tillkomsten av gjordes det inte någon åt- skillnad mellan olika sorters förhör under förundersökningen. har det emellertid, som ett resultat av den praxis som har utvecklat, i praktiken vuxit fram två förhörs- kategorier, nämligen å ena sidan förhör med misstänkta personer och å andra sidan förhör med andra.9 Skillnaderna består främst i de upp- lysningar som ska ges den hörde inför förhöret. Det finns ett krav på att informera en misstänkt person så att han eller hon kan tillvarata sin rätt till ett effektivt försvar. De synpunkter på ordningsföljden mellan förhör som JO har ut- tryckt i flera beslut kan ses som ett utslag av utvecklingen med två förhörskategorier.10 JO har bl.a. uttalat att det är utmärkande för en objektivt genomförd förundersökning att uppgifter om det in- träffade i största möjliga utsträckning inhämtas från andra källor än en utpekad gärningsman innan undersökningsledaren tar ställning till exempelvis i vilka former som ett förhör med denne ska genomföras. Det får vidare enligt JO rent allmänt anses vara mindre lämpligt att upplysningsvis höra den som pekats ut som gärningsman innan för- hör har hållits med de övriga personer som skulle kunna lämna upp- lysningar i saken. 7JO 2007/08 s. 77. – en kommentar på internet, kommentaren till 23:3 fjärde stycket RB, NJA II 1969 s. 678. 9Peter Fitger, m.fl. – en kommentar på internet, kommentaren till 23:6 RB. 10Peter Fitger, mfl. – en kommentar på internet, kommentaren till 23:6 RB jfr t.ex. JO 2000/01 s. 104. Det är undersökningsledaren som enligt vad som följer av 1 a § FUK ansvarar för alla åtgärder som vidtas inom ramen för en förunder- sökning. Det är därför formellt undersökningsledaren som bestäm- mer t.ex. vilka frågor som bör ställas i ett förhör och i vilken utsträck- ning andra närvarande personer än den eller de som leder förhöret, t.ex. försvarare eller målsägandebiträde, får ställa frågor under ett förhör. I praktiken är det dock i de flesta fall förhörsledaren som avgör de närmare formerna för hur förhöret faktiskt genomförs, ibland med stöd av direktiv från undersökningsledaren inför förhöret. Det finns oftast inte någon praktisk möjlighet för en undersöknings- ledare att närvara vid eller på detaljnivå ta ställning till allt som kan hända under ett förhör. Frågan om vem som ska vara förhörsledare är i stor utsträckning oreglerad. Några undantag finns. När en misstänkt har gripits eller ett anhållningsbeslut i utevaro har verkställts ska förhöret med den misstänkte enligt vad som framgår av 24 kap. 8 § RB hållas av en åklagare eller en polisman eller en annan anställd vid Polismyndig- heten eller som myndigheten har utsett. Av 18 § FUK framgår vidare att förhör med någon som är bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Men i övrigt saknas det lagregler om vem som bör vara förhörsledare. JO har haft synpunkter på valet av förhörsledare i några fall, bl.a. det mindre lämpliga i att polisaspiranter tillåtits hålla förhör i en för- undersökning om sexualbrott.11 När det gäller brottsmisstankar som rör övergrepp mot barn rekommenderar att åklagaren som leder förundersökningen alltid närvarar vid barn- förhöret via medhörning eller annan uppkoppling.12 Särskilda skäl bör enligt myndigheten föreligga om åklagaren inte är närvarande. Särskilda barnförhörsledare bör enligt rekommendationerna hålla förhören. Av rekommendationer vid handlägg- ning av grova brott framgår vidare att förhörsledare vid förhör med misstänkta måste väljas med stor omsorg utifrån den kunskap om 11JO dnr 4029-2007. 12Handläggning av ärenden gällande övergrepp mot barn, , , , uppdaterad . den misstänktes personlighet som kan fås från olika källor.13 Om det är omöjligt att få en dialog med den misstänkte bör det övervägas att byta förhörsledare. 3.4Tid och plats för förhöret I enlighet med de principer om skyndsamhet och hänsyn som gäller inom ramen för en förundersökning ska ett förhör hållas och utan att förhörspersonen utsätts för kostnad eller olägenhet i onödan. Förhöret ska enligt 5 § FUK hållas på tid och plats som kan antas medföra minsta olägenhet för den som ska höras om det inte är så att förundersökningens behöriga gång motverkas eller polisens eller åklagarens arbete avsevärt försvåras. Om det kan ske och inte är olämpligt med hänsyn till utredningen ska enligt be- stämmelsens andra stycke en kallelse utfärdas inför för- höret. Någon delgivning av kallelsen är inte nödvändig. I en del fall kan förhöret hållas redan på själva brottsplatsen enligt reglerna om primärutredning i 23 kap. 3 § fjärde stycket RB. I enklare fall kan det vara tillräckligt med ett telefonförhör om det bedöms lämpligt. För- hör med personer bör inte ske i skolan annat än när det föreligger mycket speciella skäl.14 3.5Skyldighet att stanna kvar för förhör En person som inte är anhållen eller häktad är enligt 23 kap. 9 § RB skyldig att stanna kvar för förhör i maximalt . Om det är av synnerlig vikt att en person som kan misstänkas för brott är till- gänglig för fortsatt förhör är han eller hon skyldig att stanna kvar , dvs. Se vidare avsnitt 3.11.1 om tiden som förhör bör pågå. Den som kan misstänkas för brott får tas i förvar han är skyldig att stanna kvar om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med ingripandet, ordning eller säkerhet. För personer gäller skyldigheten att stanna kvar halva den tid som gäller för vuxna, dvs. När förhöret har avslutats eller tiden för kvarstannande 13Polisens metodstöd för grova våldsbrott, version 3, , . 1983/84:187 s. 22 och JO 2007/08 s. 152. har gått ut får förhörspersonen enligt 23 kap. 9 § tredje stycket RB avlägsna sig och behöver sedan inte inställa sig till ett nytt förhör , om det inte skulle finnas synnerliga skäl för detta. Förhörsledaren bör, enligt principen om att förundersökningar ska bedrivas så att inte någon onödigt orsakas kostnad eller olägen- het (hänsynsprincipen), planera och förbereda förhöret så att det går att undvika att behöva kalla samma person till ett nytt förhör av det skälet att förhörsledaren missade att ställa vissa frågor vid det första förhöret.15 En förhörsperson bör alltså höras så noga som möjligt utifrån de förutsättningar som är kända vid förhörstidpunkten. Om det tillkommer nya omständigheter i ett senare skede är ett nytt förhör ibland ändå nödvändigt. 3.6Tvångsåtgärder för att kunna genomföra förhör Det anses vara en allmän medborgerlig skyldighet att stå till för- fogande för förhör under förundersökningen.16 Vissa möjligheter att använda tvångsåtgärder för att kunna genomföra ett förhör regleras i 23 kap. 6 a–b §§ RB (kallelse vid vite), 7 § (hämtning) samt 8 § (skyl- dighet att på tillsägelse av en polisman medfölja till ett förhör och medtagande till förhör). Bestämmelserna i 23 kap. 9 a–b §§ RB ger en polisman befogenhet att i vissa fall tillfälligt omhänderta en elek- tronisk kommunikationsutrustning som en förhörsperson bär med sig eller har på sig vid förhöret och att vid behov genomföra en kroppsbesiktning för att leta efter utrustningen. Vid bevisupptag- ning i domstol under förundersökningen kan ett vittne enligt 36 kap. 21 § RB föreläggas vite eller häktas om han eller hon vägrar att avlägga ed, lämna vittnesmål eller besvara en fråga. Förundersökningen är ett slutet förfarande och saknar därför den kontrollfunktion som följer av allmänhetens insyn. Det slutna för- farandet är en förutsättning för att brottsutredningar ska kunna 15Jfr JO 1980/81 s. 126. 16Per m.fl., Rättegång V, Upplaga 8, 2011, s. 121. genomföras effektivt, skyndsamt och med hänsyn till den misstänkte och andra berörda personer. Nackdelarna med ett slutet system är att det riskerar att uppstå tveksamheter om vad som har hänt under förundersökningen, t.ex. vad som har sagts i ett förhör, och det kan komma påståenden om otillbörliga metoder. Risken för sådana nack- delar är bakgrunden till de regler om närvarorätt vid förhör som innehåller. Det är enligt vad som framgår bestämmelsen i 23 kap. 10 § RB undersökningsledaren som avgör vem som får närvara vid ett förhör. Vid förhöret ska ett förhörsvittne som utses av undersöknings- ledaren närvara om det är möjligt. Närmare om vem som ska vara förhörsvittne regleras i 7 § FUK. Finns det inget förhörsvittne till- gängligt får förhöret enligt vad som anges i bestämmelsen ändå hållas om det skulle medföra väsentlig olägenhet att skjuta upp det. Denna undantagsregel tycks tillämpas ofta.17 Om det kan ske utan men för utredningen har ett biträde till en person som förhörs rätt att närvara vid förhöret. Detta gäller alla förhörspersoner oavsett om personen är målsägande, misstänkt eller vittne.18 En förutsättning är att biträdet uppfyller de krav som ställs på en försvarare i 21 kap. 3 § tredje stycket RB. Den misstänkte har rätt att själv närvara och ha sin försvarare när- varande vid ett sådant förhör som hålls på den misstänktes begäran enligt 23 kap. 18 b § första stycket RB. Vid andra förhör med den misstänkte har han eller hon rätt att ha sin försvarare närvarande. En försvarare som inte uppfyller de krav som ställs i 21 kap. 5 § första stycket RB på offentliga försvarare kan dock hindras att närvara om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras eller för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. Vid förhör med någon annan än den misstänkte får den misstänktes försvarare närvara om det kan ske utan men för utred- ningen. Ett målsägandebiträde har rätt att närvara vid förhör med mål- säganden. Detsamma gäller en stödperson, om hans eller hennes närvaro inte är till men för utredningen. När den som hörs är bör den som har vårdnaden om honom eller henne vara när- varande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen. 1993/94:24 s. 76. 2007/08:47 s. 13. Om den som ska förhöras begär att – förutom vittnet, försvarare, målsägandebiträde eller biträde enligt 23 kap. 10 § tredje stycket RB – någon annan ska få närvara vid förhöret eller att förhöret ska äga rum utan ett särskilt förhörsvittne får detta enligt 7 § tredje stycket FUK medges om det kan ske utan men för utredningen. Är den misstänkte eller hans försvarare närvarande vid ett förhör, får den misstänkte enligt 23 kap. 11 § RB i den ordning som under- sökningsledaren bestämmer ställa frågor till den som hörs. Detsamma gäller målsägandebiträde vid förhör med målsäganden. Om någon annan är närvarande vid förhör, får han eller hon inte utan under- sökningsledarens tillstånd vid förhöret meddela sig med den hörde. 3.8.1Vittnen som inte vill yttra sig Om en person vägrar att yttra sig i ett förhör under förundersök- ningen men skulle vara skyldig att vittna om ett åtal väcks finns det en möjlighet enligt 23 kap. 13 § RB att på undersökningsledarens begäran hålla förhöret inför domstol. Förhörspersonen avlägger då ed. Dessa förhör är inte avsedda att kunna åberopas som bevis vid huvudförhandlingen utan är tänkta att utgöra underlag för åklaga- rens prövning av åtalsfrågan. En bevisupptagning kan också genom- föras i den misstänktes intresse. Enligt 9 § första stycket FUK bör vittnesförhör vid domstol under förundersökningen påkallas bara när det finns särskilda skäl för det. De exempel som bestämmelsen anger är att ett vittne som sannolikt har betydelsefulla uppgifter att lämna vägrar att uttala sig eller att ett vittne vars utsaga är av avgörande betydelse för åtalets anställande eller omfattning är ostadigt i sin utsaga eller lämnar uppenbart orik- tiga eller ofullständiga uppgifter. Även det fallet att något särskilt betydelsefullt faktum anses behöva fastslås på ett mera avgörande sätt nämns som exempel på vad som kan utgöra särskilda skäl för domstolsförhör under förundersökningen. Om det går att vinna till- räcklig utredning för bedömande av åtalsfrågan utan förhör i dom- stol ska förhöret inte påkallas. Då bestämmelsen om bevisupptag- ning med vittnen infördes i angavs som skäl mot en sådan ordning att det kunde befaras att tyngdpunkten i målets be- handling skulle glida över på förundersökningen och huvudförhand- lingen därigenom förlora i betydelse.19 Av 9 § andra och tredje styckena FUK följer att en framställan om förhör med ett vittne i domstol under förundersökningen ska innehålla uppgift om den som ska höras, om den misstänkte och om vad förhöret ska avse. Till framställan ska fogas de handlingar som kan vara till ledning vid förhöret. Om den misstänkte inte har delgetts misstanke om brott ska han delges senast när framställan om vittneförhör görs. Den misstänkte ska vidare enligt vad som uttryckligt anges i 23 kap. 13 § RB ges tillfälle att närvara vid för- höret. En förutsättning för bevisupptagning med vittnen som inte vill yttra sig är att utredningen har kommit så långt att det finns någon som är skäligen misstänkt. Vid domstolen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs om bl.a. kallelser och utevarohantering vid bevisupptagning utom huvud- förhandling i 35 kap. 9–13 §§ RB. Den presumtion som finns i 35 kap. 13 § RB för att i första hand spela upp förhör som dokumen- terats med ljud och bild vid huvudförhandlingen gäller dock inte för bevisupptagna förhör med vittnen som inte vill yttra sig. Presum- tionen om att ljud- och bildupptagningar ska användas gäller näm- ligen enbart för bevis som har tagits upp under förundersökningen i syfte att beviset ska användas som processmaterial. 3.8.2Risk att bevisningen går förlorad eller endast med svårighet kan föras Det finns en möjlighet att ta upp muntlig bevisning i domstol under förundersökningen enligt 23 kap. 15 § RB om det annars finns risk att bevisningen går förlorad eller endast med svårighet kan föras vid huvudförhandlingen. Det kan exempelvis röra sig om ett vittne som på grund av sjukdom, resa eller annan orsak kan antas vara ur stånd att inställa sig vid huvudförhandlingen. Bestämmelsen är inte in- skränkt till att gälla vittnen utan avser i princip även andra bevis- medel.20 Förhör som tas upp enligt bestämmelsen är, till skillnad från sådana förhör som tas upp enligt 23 kap. 13 § RB avsedda att kunna åberopas som bevis vid huvudförhandlingen. Om det rör sig om ett 19SOU 1938:44 s. 291. – en kommentar på internet, kommentaren till 23:15 RB. vittnesförhör ska ed avläggas inför förhöret. Något hörande av ano- nyma vittnen kan det inte bli fråga om med stöd av bestämmelsen.21 Bevisupptagningen kan ske på begäran av undersökningsledaren eller den misstänkte. Det finns inte något krav i lag på att det ska finnas en skäligen misstänkt i ärendet när bevisupptagningen vid domstolen genom- förs. Om bevisupptagningen genomförs före den tidpunkt i för- undersökningen då någon skäligen kan misstänkas för brottet, kan det sägas finnas en risk för att förhöret kommer att ledas i viss rikt- ning och att ett vittne kan komma att avge en ensidig utsaga vilken han eller hon i samband med ett eventuellt omförhör vid huvud- förhandling inte vågar rätta med hänsyn till hotet om ansvar för mened. Det finns vidare i en sådan situation en risk för att ett förhör under straffansvar kan komma att ske med någon som senare visar sig vara den brottsmisstänkte. Om bevisupptagning vid en viss tid- punkt är den enda möjligheten att ta upp förhöret kan det å andra sidan finnas anledning att avstå från kravet på att det ska finnas någon som är skäligen misstänkt. Även om det inte ställs något absolut krav i på att den misstänkte ska ha getts möjlighet att ställa frågor vid ett förhör för att förhöret ska tillåtas som bevisning, så kan det i många fall vara en nackdel för en misstänkt att ett bevis tas upp utan hans eller hennes medverkan. I de fall som bevisupptagningen avser upp- gifter som berör en skäligen misstänkt person bör åklagaren därför i den utsträckning som det är möjligt sörja för att principen om att bevisupptagning bör ske i ett kontradiktoriskt förfarande iakttas.22 3.8.3Hur hanteras tidiga förhör vid rättegången? Om ett förhör har tagits upp inför en huvudförhandling ska förhöret enligt 35 kap. 13 § RB och 46 kap. 13 § RB tas upp igen vid förhand- lingen, om rätten bedömer att det är av betydelse i målet och det inte finns något hinder mot att ta upp beviset. Om förhöret kan läggas fram genom en ljud- och bildupptagning får dock beviset tas upp på nytt bara om ytterligare frågor behöver ställas eller om det finns sär- 21JO 2002/03 s. 77. – en kommentar på internet, kommentaren till 23:15 RB. Avser förhöret någon som har hörts inför rätten och har det förra förhöret dokumenterats genom en ljud- och bild- upptagning, ska förhöret enligt 36 kap. 16 § RB inledas med en upp- spelning av upptagningen om det inte är olämpligt. Se vidare om bevisreglerna i avsnitt 4.8.2. Bevisupptagning under förundersökningen enligt 23 kap. 15 § RB av förhör som kan användas som bevis tycks enligt de uppgifter ut- redningen har inhämtat från åklagare och domstolar sällan före- komma i praktiken. Undantaget är dels bevisupptagning utomlands enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål som förekommer mer regelmässigt i mål med internationella kopp- lingar, dels förhör med barn. I övrigt har som exempel på situationer då bevisupptagning förekommer utom huvudförhandling, d.v.s. både före och efter ett åtalsbeslut (jfr avsnitt 4.6–4.7), nämnts då en bevisperson kommer att lämna landet innan en huvudförhandling kan sättas ut, då en bevisperson har vittnesskydd och då en bevis- person har en begynnande eller pågående sjukdom som antas påverka bevispersonens förmåga att kommunicera. I mål om ansvar för brott mot barn har det i svensk rätt, med stöd av 35 kap. 14 § första stycket 2 RB, godtagits att förhör med barn under förundersökningen läggs fram vid huvudförhandlingen genom upp- spelning av ljud- och bildupptagning (se även avsnitt 4.5.3). Åklagar- myndigheten har tagit fram riktlinjer för bevisupptagningen vid barnförhör med bl.a. syftet att säkerställa att förhöret genomförs på ett sådant sätt att bevisvärdet av förhöret blir så högt som möjligt.24 Av riktlinjerna framgår att åklagare bör delta i planeringen av barnförhöret och vara närvarande när det genomförs. 23Uppgifterna i detta avsnitt har inhämtats via en förfrågan till åklagare och domstolar i utredningens referensgrupp , se bilaga 2 i SOU 2017:7. 24Handläggning av ärenden gällande övergrepp mot barn, handbok, Utvecklingscentrum , , uppdaterad . bör föreligga om åklagaren inte är närvarande vid förhöret. Förhören ska vidare hållas av barnförhörsledare som har särskild utbildning och lämplighet för uppgiften. Åklagaren bör ha möjlighet till direkt- kontakt med förhörsledaren för att kunna ställa kompletterande frågor, avhjälpa eventuella brister i förhöret eller avbryta det om det inte leder någonstans. När målsäganden inte kommer att höras personligen i rätten ska, enligt Åklagarmyndighetetens rekommendationer, den misstänkte genom sin försvarare ges tillfälle att närvara vid förhör med barnet när så kan ske utan men för förundersökningen. Vid i vart fall det förhör som planeras vara det sista och avslutande förhöret med bar- net ska försvararen ges tillfälle att närvara via medhörning och genom förhörsledaren få sina frågor ställda till barnet. Förhörsledaren ska dokumentera både att försvararen har beretts tillfälle att ställa kom- pletterande frågor och om försvaret har meddelat att man avstått från detta. Innan ett barn hörs är det enligt viktigt att informera sig om barnets utvecklingsnivå och språkanvändning, lev- nadsförhållanden och familjerelationer. För att kunna bedöma bar- nets utsaga måste vidare omständigheterna som legat till grund för anmälan klarläggas, exempelvis vad som initierat barnets berättelse om övergreppen och i vilken situation berättelsen har lämnats. In- ledande förhör bör därför i regel hållas med den eller de personer som först fått del av barnets uppgifter. Förhöret med barnet bör vidare hållas för att undvika att barnets uppgifter påverkas av andra samtal men också för att barn har en annan tidsuppfattning än vuxna. Vidare är det för kvaliteten i utredningen viktigt att målsäganden, oavsett om denne är ett barn eller vuxen, hörs om motstridiga uppgifter som lämnats av den misstänkte eller vittnen. För att säkerställa kvalitet i utredningen ska målsägandens uppgifter kontrolleras till den del det är möjligt. Videoinspelning av förhöret rekommenderas om barnet är eller av olika skäl inte kan förväntas medverka vid rättegången. Särskilt om det föreligger misstanke om allvarligare övergrepp bör videoförhör övervägas även om barnet fyllt . Åklagaren bör en- ligt rekommendationerna alltid överväga om ett barn kan höras i rätten även om barnet är eftersom ett förhör i rätten sägs kunna höja bevisvärdet av barnets uppgifter. utgår vid förhör med barn bl.a. från en inter- vjuteknik som är en äldre version av det s.k. NICHD- protokollet och som i kallas för förhörs- metodik efter namnet på den person som översatte och tog med sig metoden till Sverige.25 Vid en tillsyn som dåvarande Rikspolisstyrel- sen genomfördes uppgav samtliga dåvarande polismyndig- heter att utredarna i huvudsak använder tekniken vid förhör.26 Metoden bygger på en intervjuteknik som delas upp i bestånds- delarna introduktion, bygga en god samarbetsrelation, övning i episodiskt minne, övergång till substantiella fasen av intervjun, ut- redning av incidenter, paus, få fram information som barnet inte har nämnt, om barnet inte nämner information som förväntat, informa- tion om avslöjandet, avslut och därefter neutralt ämne. Se även avsnitt 3.11.5 om förhör med personer . 3.10Skriftlig attest i stället för förhör i enkla fall I vissa fall är det enligt 8 § FUK möjligt att ersätta ett förhör med en skriftlig berättelse. Detta förekommer särskilt vid förundersökning angående enkla bötesbrott. JO har bedömt det vara en förutsättning för att skriftliga berättelser från den misstänkte ska kunna godtas att sakförhållandena i ärendet är okomplicerade och uttalat att sådana skriftliga berättelser i allmänhet inte är lämpliga som ersättning för ett muntligt förhör i utredningar om butikssnatteri.27 3.11.1Förbud mot otillbörliga förhörsmetoder Under ett förhör får det enligt bestämmelsen i 23 kap. 12 § RB inte användas medvetet oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om särskilda förmåner, hot, tvång, uttröttning eller andra otillbörliga åt- gärder i syfte att framkalla en bekännelse eller ett uttalande i en viss 25The () Protocol: Intervjuguide, . 26Polismyndigheternas handläggning av ärenden om våld mot barn, Inspektionsrapport från 2009:4. 27JO 1997/98 s. 159, JO 2001/02 s. 103. Personen som förhörs får inte heller förvägras sedvanliga måltider eller nödvändig vila. Bestämmelsen gäller för alla förhör, dvs. inte bara med en misstänkt person.