sou · H5B37 · 2017-02-23 00:00:00 — Om förundersökningen kompletteras efter en begäran från den misstänkte eller försvararen har dessa enligt 23 kap. 10 § fjärde stycket RB rätt att närvara vid eventuella förhör som hålls. Rätten att närvara inträder dock förmodligen inte förrän efter det att den misstänkte enligt 23 kap. 18 § första stycket RB har underrättats om misstanken och fått tillfälle att ta del av utredningen91. Den kompetterande utredningen bör delges den misstänkte och försvararen på samma sätt som gäller den övriga förundersökningen innan åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan92. Om en begäran om att hålla förhör eller vidta annan utredningsåtgärd avslås av förundersökningsledaren ska skälen för detta anges i beslutet. Den misstänkte kan enligt 23 kap. 19 § första stycket RB vid ett sådant avslag eller om han eller hon annars anser att det finns en annan brist i förundersökningen anmäla dessa uppfattade brister till rätten som enligt andra stycket i bestämmelsen ska pröva anmälan så snart det kan ske. Syftet med anmälningsmöjligheten är att säkerställa objektiviteten i utredningen av de omständigheter som har samband med åtalsfrågan93. Några anvisningar för rättens prövning finns inte, men bestämmelsen i 23 kap. 18 § tredje stycket RB om att den begärda kompletteringen eller bristen kan antas vara av betydelse för förundersökningen får anses vara vägledande. Bedömningen bör göras med beaktande av objektivitetsplikten i 23 kap. 4 § RB. Vid prövningen får rätten, om det finns skäl för det, hålla förhör med den misstänkte eller vidta annan åtgärd som bedöms påkallad, t.ex. förelägga förundersökningsledaren att vidta den efterfrågade utredningsåtgärden94. JO 1965 s. 198 och JO 2002/03 s. 142. 92JO 1956 s. 94, JO 1967 s. 83. 93SOU 1938:44 s 31. – en kommentar på internet, kommentaren till 23 kap. 19 §. Nuvarande ordning inklusive viss praxis Enligt bestämmelsen i 23 kap. 18 § tredje stycket RB får åklagaren inför ett åtalsbeslut hålla ett särskilt sammanträde med den misstänkte eller hans eller hennes försvarare, om detta kan antas vara till fördel för åtalsbeslutet eller för sakens fortsatta handläggning i övrigt. Sådana sammanträden är avsedda för förundersökningar som är omfattande eller avser ett svårbedömt brott. Särskild hänsyn måste tas till eventuella frihetsberövanden i målet på det sättet att en avvägning görs mellan utredningsintresset och den misstänktes intresse av att inte vara berövad friheten än nödvändigt95. Även om åtalet fördröjs något kan ett sammanträde leda till att den totala tiden för häktning kommer att minska på grund av att själva rättegången sedan går fortare. I förarbetena till bestämmelsen framhölls sammanträdets betydelse ur försvarets synvinkel96. Det underströks att insynen vid slutdelgivningen innebär att den misstänkte måste ta ställning till hela utredningsmaterialet utifrån samtliga de misstankar han eller hon har underrättats om och att det kan vara svårt för försvaret att bedöma om utredningen behöver kompletteras då det inte framgår av slutdelgivningen vilka gärningar eller brottsrubriceringar åklagaren överväger att åtala. Ett sammanträde med åklagaren kan därför, uppgavs det, ur försvararens synvinkel ge bättre möjlighet att bedöma vilka yrkanden åklagaren kan komma att framställa och därmed underlätta för försvaret att ta ställning till om förundersökningen behöver kompletteras. För att ett sammanträde ska få avsedd effekt förutsätts att den misstänkte och försvararen är villiga att medverka. Precis som när det gäller slutdelgivning saknas det närmare reglering i om formerna för sammanträden inför åtalsbeslut. Av allmänna råd om dokumentation vid sammanträde i brottmål framgår att sammanträdet bör dokumenteras skriftligen av åklagaren med anteckning om tid och plats för sammanträdet och vilka som varit närvarande97. Det ska också antecknas vad parterna anfört och vilken inställning de haft i de frågor som behandlats vid sammanträdet. Den misstänkte och den- – en kommentar på internet, kommenterar till 23 kap. 18 §. 96Ds Ju 1979:15 s. 117. Nuvarande ordning inklusive viss praxis nes försvarare bör få tillfälle att ta del av anteckningarna så snart det kan ske. Regeringen har förhållandevis gjort bedömningen att det inte bör införas en möjlighet för rätten att hålla förberedelsesammanträde inför ett åtalsbeslut98. hade lämnat ett sådant förslag för sådana fall då det med hänsyn till ett kommande måls förväntade omfattning eller något annat skäl finns ett särskilt behov av att rättegången förbereds innan åtalet väcks99. Regeringen gjorde bedömningen att befintliga möjligheter till förberedelse tillsammans med vissa förändringar om förberedelsesammanträde i omfattande mål och förlängda tidsfrister för påbörjande av huvudförhandling i mål med frihetsberövande personer som föreslogs i lagstiftningsärendet var tillräckliga för att möjliggöra en ändamålsenlig förberedelse av stora mål. Så snart ett åtal har beslutats, har den misstänkte eller hans försvarare enligt vad som framgår av bestämmelsen i 23 kap. 21 § fjärde stycket RB rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Har offentlig försvarare förordnats för den misstänkte, ska en avskrift utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. I ett avgörande har HD slagit fast att en offentlig försvarare som får ett förundersökningsprotokoll i elektronisk form har rätt till ersättning för utskrift av protokollet100. Det ska sägas att den misstänkte och försvararen i praktiken vanligen får var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet i samband med att de slutdelges utredningen101. Det redan nämnda lagförslaget om insynsfrågor som lämnats från regeringen innebär att det ska framgå av lag att den misstänkte och hans eller hennes försvarare har en ovillkorlig rätt till en papperskopia av förundersökningsprotokollet eller an- 2013/14:170 s. 24. 100NJA 2015 s. 693. – en kommentar på internet, kommentaren till 23 kap. 18 § RB. Nuvarande ordning inklusive viss praxis teckningar från förundersökningen så snart ett åtal har beslutats102. Det föreslås också att den misstänkte och hans eller hennes försvarare ska ha rätt att, med vissa angivna undantag, på begäran få en kopia av handlingar som innehåller sådant som har förekommit vid förundersökningen och som inte ingår i protokollet eller anteckningarna. Om förundersökningsledaren anser att det finns en risk för att sekretessbelagd uppgift obehörigen kommer att lämnas vidare eller att det finns hinder mot det med hänsyn till materialets omfattning eller karaktär behöver inte handlingarna lämnas ut. Ändringarna föreslås träda i kraft . Målsägandens delaktighet under förundersökningen Målsäganden, dvs. den mot vilken brott är begånget eller som blivit förnärmad eller lidit skada av brottet103, anses inte vara part under förundersökningen och har därför inte rätt till insyn i förundersökningsmaterialet i större utsträckning än vad allmänheten har. Detta gäller även i de fall då målsäganden har anmält ett enskilt anspråk under förundersökningen. De rättigheter till bl.a. information och stöd i olika avseende under förundersökningen som tillkommer målsäganden framgår framför allt av bestämmelserna i 13 a–f §§ och 14 § andra stycket FUK. Målsägandens delaktighet efter att åtal har väckts När åtal har väckts upphör förundersökningssekretessen. Målsäganden har då rätt att ta del av förundersökningsprotokollet och att utan avgift få en kopia av protokollet104. Målsägandens rätt att ta del av förundersökningen motsvarar alltså inte den tilltalades rätt till insyn från och med åklagarens beslut att väcka åtal utan inträder först när åtal är väckt vid domstolen105. Vissa möjligheter att sekre- 2016/17:68 s. 84. 10320 kap. 8 § fjärde stycket RB. 10421 § avgiftsförordningen (1992:191). 1993/94:143 s. 41. Nuvarande ordning inklusive viss praxis tessbelägga uppgifter i protokollet i förhållande till målsäganden finns även efter att åtal är väckt106. Om en åklagare har väckt åtal kan målsäganden enligt 20 kap. 8 § andra stycket RB biträda åtalet. Målsäganden blir då part i ansvarsdelen bredvid åklagaren och kan som part bl.a. justera åklagarens gärningsbeskrivning, framställa eget ansvarsyrkande, ställa frågor i ansvarsdelen till förhörspersoner och åberopa egen bevisning. I doktrinen har framhållits att rätten att biträda åtalet kan ses som en möjlighet för målsäganden att kontrollera att åklagaren för talan på ett tillfredsställande sätt107. Målsäganden kan också bli part i ett brottmål genom att föra talan om enskilt anspråk som handläggs i brottmålsprocessen enligt 22 kap. 2 § RB, genom att överta ett allmänt åtal enligt bestämmelsen i 20 kap. 9 § andra stycket RB eller genom att överklaga utgången i ansvarsdelen självständigt enligt 20 kap. 8 § andra stycket RB. I de fall målsäganden väcker enskilt åtal, vilket är möjligt vid vissa s.k. målsägandebrott som inte hör under allmänt åtal eller då åklagaren beslutar att inte väcka åtal, blir han eller hon också part. Om målsäganden är part i målet har han eller hon samma rätt till insyn i målets handläggning vid domstolen som övriga parter. Det betyder att målsäganden ska ges insyn i det som inte kan anses sakna betydelse för hans eller hennes talan. En målsägande som är part har därför, till skillnad från en målsägande som inte är part, alltid rätt att närvara vid en förhandling i den utsträckning som det som behandlas kan ha betydelse för målsägandens talan. Det gäller även i de fall då förhandlingen av sekretesskäl hålls inom stängda dörrar. I de fall målsäganden inte för talan i målet och det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna, så får rätten enligt vad som framgår av 46 kap. 8 § RB bestämma att målsäganden inte ska vara närvarande vid huvudförhandlingen innan han eller hon ska höras. Syftet med bestämmelsen är att undvika att målsäganden påverkas av vad som framkommit vid förhandlingen innan målsägandeförhöret hålls. I förarbetena anges dock att målsäganden i princip alltid bör få vara med under hela rättegången om han eller hon har lidit skada av brottet och det inte framstår som osannolikt 106Se exempelvis 35 kap. 12 § OSL. 107En redogörelse för doktrinens uppfattning i denna fråga finns bl.a. i SOU 2013:17 s. 267. Nuvarande ordning inklusive viss praxis att talan om enskilt anspråk kommer att väckas eller om målet är av sådan beskaffenhet att det starkt berör målsäganden personligen108. Löpande delgivning av förundersökningen109 Bilden av i vilken utsträckning löpande delgivning enligt 23 kap. 18 § första stycket RB används är inte entydig. Från åklagarhåll har det angetts att löpande delgivning genomförs eller erbjuds relativt ofta i större förundersökningar som leds av åklagare och särskilt i häktade mål. Från förvararhåll har angetts att löpande delgivning inte förekommer alls i den omfattning som åklagarna har uppgett. Synpunkten att åklagarna ofta tvärtom är helt ovilliga att lämna ifrån sig relevant utredningsmaterial har lämnats. Flera åklagare har bekräftat att åklagare skulle kunna bli bättre på att delge material ur förundersökningen fortlöpande. Det har enligt lämnade uppgifter på flera håll ”låst sig” mellan processens parter på så vis att den misstänkte inte vill uttala sig alls innan han eller hon får del av allt utredningsmaterial medan åklagaren inte vill lämna ut något material förrän den misstänkte lämnat uppgifter eftersom en sådan delgivning då riskerar att vara till men för utredningen. I den mån delgivning sker kan det exempelvis vara delar av förundersökningen som innehåller kontoanalyser eller beslagsprotokoll med analyser som delges. Det syfte med att delge förundersökningen löpande som åklagarna har angett till utredningen är 1986/87:89 s. 236. 109Uppgifterna i detta avsnitt grundar sig på en mailenkät som besvarats av åklagare från och . Svarsunderlaget innefattar åklagare från Nationella åklagaravdelningen (34 åklagare vid , Riksenheten mot korruption, Riksenheten för Säkerhetsmål och Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål), City åklagarkammare och åklagarkamrarna i , , och , Finansmarknadskammaren i , andra ekobrottskammaren i , andra ekobrottskammaren i , första och andra ekobrottskammaren i och ekobrottskammaren i . Svaren som inkommit har sammanställts av utredningen och sammanställningen har därefter granskats av en större krets åklagare. Från har åklagare från samtliga sju geografiskt indelade åklagarområden och den nationella åklagaravdelningen granskat uppgifterna. Från har cheferna för samtliga ekobrottskammare haft tillfälle att gå igenom uppgifterna. Den grupp advokater som utredningen har samrått med i vissa frågor under utredningens gång enligt bilaga 4 har också getts en möjlighet att lämna synpunkter. Nuvarande ordning inklusive viss praxis framför allt att förkorta det legala rådrummet vid slutdelgivning av förundersökning och därmed häktningstiderna. Det har dock från åklagarhåll framförts att erfarenheten är att försvararens och/eller den tilltalades synpunkter och önskemål om komplettering trots löpande delgivning ofta kommer långt efter avslutad förundersökning – före huvudförhandling i tingsrätten och framåt i tiden – samt att den misstänkte och/eller försvararen vill ta del av det färdiga förundersökningsprotokollet innan de tar ställning till gärningen eller bevisningen. Från försvararhåll har framhållits att i den utsträckning som löpande delgivning överhuvudtaget förekommer, så rör det sig oftast om utredningsmaterial som inte har någon betydelse för försvarets möjligheter att bedöma behovet av kompletteringar eller förkorta delgivningstiden. En löpande delgivning av meningsfullt material till försvaret skulle enligt vad som framförts väsentligen förbättra förutsättningarna både för möjligheterna för den misstänkte att försvara sig och för en kommande slutdelgivning. En svårighet som framkommit från åklagarhåll när det gäller löpande delgivning är att det inte alltid finns tillräckligt med tid för att kontinuerligt i alla förundersökningar ta ställning till dels vilka handlingar som i slutändan kommer att vara tillräckligt viktiga för att de ska delges ”på riktigt”, dels om handlingar kan lämnas ut utan att förstöra utredningen (genom t.ex. att den misstänkte anpassar sina uppgifter). Det enklaste upplevs då ibland vara att vänta med delgivning till tidpunkten för slutdelgivningen. Risken att bevispersoner påverkas och att den misstänkte i ett tidigt skede av förundersökningen anpassar sin berättelse utifrån övrig bevisning har framhållits som en ytterligare svårighet vid överväganden om löpande delgivning. Nuvarande ordning inklusive viss praxis Slutdelgivning och komplettering av förundersökningen110 Kompletteringar av förundersökningen efter att åtal har väckts är vanligt förekommande i de stora brottmålen. Det tycks i själva verket vara så att när kompletteringar sker, så är det inte i anslutning till slutdelgivning av förundersökning utan först senare i processen. Kompletteringarna aktualiseras ofta strax före huvudförhandlingen eller under själva förhandlingen i tingsrätten samt i samband med överklagandet eller under huvudförhandlingen i hovrätten. Kompletteringar i detta sena skede tycks ha ökat . Kompletteringar eller begäran om kompletteringar sker enligt åklagarnas uppgifter oftast antingen på den tilltalades begäran eller med anledning av den tilltalades nya eller ändrade uppgifter. En berättelse som lämnas av den tilltalade först under rättegången leder normalt till att åklagaren måste komplettera förundersökningen för att kontrollera uppgifterna. En utbredd uppfattning från åklagarhåll om huvudskälet till att kompletteringarna sker så sent i processen är att det är först i samband med huvudförhandlingen som försvaret sätter sig in i materialet och söker kompletterande bevisning. Synpunkten att försvaret av taktiska skäl inväntar med att begära kompletteringar för att skapa tvivel om att förundersökningen är robust och komplett har också framförts. Från försvararhåll har tvärtom uppgetts att det är åklagarna som ger in kompletteringar under huvudförhandlingen. I vissa större mål har enligt en försvararsynpunkt omfattningen av kompletteringarna varit sådan att det framstår som tveksamt om förundersökningarna verkligen var avslutade när åtalen väcktes. Beskrivningen att försvararnas inläsning av målen sker först inför huvudförhandlingen har både bekräftats och bestridits från försvararhåll. Å ena sidan har synpunkten framförts att löpande delgiv- 110 Uppgifterna i detta avsnitt grundar sig på en mailenkät som besvarats av de poliser, åklagare och domare som ingår i utredningens referensgrupp. Svaren som inkommit har sammanställts av utredningen och sammanställningen har därefter granskats av en större krets åklagare och domare. Från har åklagare från samtliga sju geografiskt indelade åklagarområden och den nationella åklagaravdelningen granskat uppgifterna. Från har cheferna för samtliga ekobrottskammare haft tillfälle att gå igenom uppgifterna. Domare vid tingsrätterna i , , , , och samt vid samtliga landets hovrätter har granskat svarens innehåll. Den grupp advokater som utredningen har samrått med i vissa frågor under utredningens gång enligt bilaga 4 har också getts en möjlighet att lämna synpunkter. Nuvarande ordning inklusive viss praxis ning och slutdelgivning inte har något verkligt värde eftersom försvararens inläsning ändå måste ske först inför huvudförhandlingen. Denna synpunkt gäller framför allt vid handläggningen av stora brottmål utan frihetsberövanden, t.ex. många stora ekobrottmål, där utredningstiden från det att förundersökning inleds till dess att åtal väcks kan uppgå till . För försvarare i sådana mål fyller löpande delgivning inte någon större funktion enligt vad som framhållits. Först när hela förundersökningen delges och försvararen får tillgång till allt sidomaterial är det enligt denna ståndpunkt meningsfullt att sätta sig in i materialet för att antingen försöka övertyga åklagaren om att det inte finns tillräckliga skäl för åtal eller bedöma kompletteringsbehoven. Å andra sidan har det från de försvarare som har motsatt erfarenhet framhållits att tiden för inläsning i samband med slutdelgivningen är snäv i förhållande till när huvudförhandling ska hållas i mål där det förekommer frihetsberövanden. Den tidsfrist för ”skäligt rådrum” som ska finnas för inläsning av utredningen är ofta pressad. Detta gäller i hög grad om löpande delgivning inte har förekommit. Någon försvararpraxis om att av taktiska skäl invänta med att begära kompletteringar finns inte enligt försvarsynpunkterna. Det har påpekats att det å andra sidan inte finns någon skyldighet att påpeka brister i utredningen för försvaret. Försvarets kompletteringar rör enligt åklagarna och domstolarna allt från egna utredningar, t.ex. i ekomål, till ny vittnesbevisning. Det kan också vara frågan om kompletteringar som grundar sig på ifrågasättanden av förundersökningsmaterialet i sig, t.ex. innehållet i översättningar. En domstol i har framfört att det numera förekommer att försvararen själv vidtar utredande åtgärder vid sidan av förundersökningen eller huvudförhandlingen i stället för att begära komplettering av förundersökningen111. Utgifterna för dessa utredningsåtgärder tas sedan upp i försvararens kostnadsräkning. Utgångspunkten för detta agerande tycks enligt domstolen vara en misstro mot förundersökningens opartiskhet och en inställning att allt material måste kontrolleras av försvaret. Från försvararhåll har i denna fråga framhållits att de egna utredningarna 111 Jfr även tingsrätts dom i mål B 5794-16. Nuvarande ordning inklusive viss praxis behövs eftersom det är nödvändigt att själv kontrollera uppgifter som försvaret överväger att åberopa innan uppgifterna åberopas. Risken är annars att uppgifter åberopas till klientens nackdel. Kompletteringarna kan vidare vara orsakade av att något för parterna oväntat händer i domstolsprocessen. Exempelvis händer det att en förhörsperson i domstolen, möjligen påverkad av att uppgifterna i domstolen till skillnad från vid polisförhöret lämnas under ed, lämnar helt andra uppgifter än vad han eller hon har gjort under förundersökningen. I de vanligt förekommande fall då den tilltalade avvaktar med att yttra sig till dess att huvudförhandlingen inleds kan det uppstå behov av kompletteringar från framför allt åklagarens håll. Det förekommer slutligen att åtal väcks trots att det finns ytterligare utredning att vänta men då utredningen inte har betydelse för åtalsfrågan. Båda parter i processen är enligt åklagarna i dessa fall medvetna om att förundersökningen kommer att kompletteras . Syftet med att åtala trots att förundersökningen kan förväntas komma att kompletteras är att förkorta häktningstiden för den tilltalade. Från försvararhåll har påpekats att åklagaren i dessa fall ibland väcker åtal för . Om det inte är möjligt att ställa in förhandlingen i domstol med anledning av att förundersökningen ska kompletteras måste kompletterande förundersökningsåtgärder vidtas parallellt med huvudförhandlingen. Det uppges ofta vara svårt att ställa in en omfattande förhandling med många planerade förhandlingsdagar och många personer inblandade. I häktade mål med tidsfrister är svårigheterna att omplanera ännu större. Alla parter i processen är medvetna om dessa förutsättningar. I större mål med frihetsberövanden brukar enligt försvararna en begäran om förlängd delgivningsfrist mötas med invändningar. Detta gäller särskilt i de fall där domstolen i förväg planerat förhandlingen utifrån åklagarens preliminära uppgift om när åtal ska väckas. Försvararen har vidare i dessa mål en klient som suttit frihetsberövad, kanske , och som kan ha svårt att tillgodogöra sig innehållet i förundersökningen vid slutdelgivningen. önskar den misstänkte att få sin sak prövad . Åklagaren har inget eget intresse i en utsträckt delgivningstid för försvaret och hänvisar ofta till den långa häktningstiden. Förundersökningen och sidomaterialet kan ibland vara mycket omfattande. Nuvarande ordning inklusive viss praxis bakgrund av dessa omständigheter kan det förekomma att försvaret begär kompletteringar i ett sent skede. Åklagarnas lyhördhet inför begäran om kompletteringar är enligt vissa försvarare allt sämre. Processens innehåll och kvalitet riskerar enligt de uppgifter som lämnats från åklagare och domstolar att påverkas av att det pågår ett parallellt arbete med förundersökningen. En begärd komplettering om att t.ex. höra ett vittne leder ofta till att ytterligare åtgärder, exempelvis förhör eller teknikinsamling, måste vidtas för att det ska vara möjligt att bedöma innehållet i det ursprungligen begärda vittnesförhöret. De kompletterande åtgärderna genomförs under tidspress, vilket kan leda till bristfällighet i kvaliteten. Domstolsprövningen hackas upp genom att det blir nödvändigt att gå tillbaka till frågor som redan har behandlats tidigare i processen. Ny bevisning tas upp per telefon i större utsträckning, på grund av att vittnena inte finns tillgängliga, vilket ibland leder till sämre bevisning. Åklagarens möjlighet att fokusera på processen försvagas. Ytterligare en effekt av att förundersökning pågår parallellt med prövningen i domstol är att tidsplanen förskjuts med ibland förlängda häktningstider som följd. Det har också påpekats att det material som domstolen prövar kan komma att skilja sig väsentligt från det som förundersökningen omfattade inför åtalsbeslutet. Åklagaren har därmed inte haft tillgång till allt förundersökningsmaterial vid prövningen av åtalsfrågan. Domstolsprövningen riskerar att bli rörig för alla inblandade. Ett illustrativt exempel från en tingsrätt på vad som tycks vara en generell erfarenhet är en förhandling som pågick i där det gavs in ett tilläggsprotokoll med kompletterande förundersökning. Anledningen till de nya protokollen var att både parter och vittnen lämnade nya uppgifter som behövde utredas, motbevisas eller klarläggas.