sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Det är kriminalvårdens huvudsakliga arbetsuppgift, men som utredningen konstaterar i delbetänkandet består den i att verkställa påföljder för brott (se SOU 2017:29 s. 142 f.). Den tydliga kopp- lingen mellan straffverkställighet och brott gör att namnet brotts- datalag inte blir missvisande. Fördelen med ett namn som följer samma systematik som övriga registerförfattningar uppväger nack- delen med att namnet inte helt återspeglar lagens tillämpningsom- råde. Utredningen föreslår därför att lagen ska benämnas kriminal- vårdens brottsdatalag. Förordningen som kompletterar lagen bör då benämnas kriminalvårdens brottsdataförordning. Eftersom lagens och förordningens namn ändras måste alla hän- visningar till dem i andra författningar ändras. Utredningens förslag: Lagen ska gälla utöver brottsdatalagen när någon av myndigheterna inom kriminalvården i egenskap av behörig myndighet behandlar personuppgifter i syfte att verk- ställa häktning eller straffrättsliga påföljder eller biträda en annan behörig myndighet när den utför arbetsuppgifter för något av de syften som anges i brottsdatalagen. Skälen för utredningens förslag Den nuvarande regleringen behöver anpassas I avsnitt 4.4.1 tar utredningen ställning till att registerförfattning- arna även i fortsättningen ska innehålla bestämmelser om tillämp- ningsområdet och anger övergripande vad som bör gälla för den Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Vidare föreslår utredningen i avsnitt 5.2 att registerför- fattningarna ska gälla utöver brottsdatalagen. Enligt 1 § lagen om behandling av personuppgifter inom krimi- nalvården gäller lagen vid behandling av personuppgifter i kriminal- vårdens verksamhet i fråga om personer som är föremål för per- sonutredning, som är häktade eller som är dömda till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, som är ålagda fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite, som på grund av utländsk dom ska verkställa nämnda påföljder i , som på annan grund är intagna i häkte eller kriminalvårds- anstalt eller som annars transporteras av kriminalvårdens transport- tjänst. Tillämpningsområdet utgår alltså från att personuppgifts- behandlingen ska avse en person i någon av de uppräknade katego- rierna. Den utformningen är inte förenlig med regleringen i brotts- datalagen, eftersom det är syftet med personuppgiftsbehandlingen som är avgörande för vilket regelverk som ska tillämpas, inte om personen tillhör en viss kategori. Regleringen kan därför inte bygga enbart på en uppräkning av personkategorier. Uppräkningar av det slaget hör inte heller hemma i en modern registerförfattning. Till- lämpningsområdet bör i stället utgå från syftet med personupp- giftsbehandlingen. Det bör också framgå att lagen endast gäller när myndigheterna agerar i egenskap av behöriga myndigheter, efter- som det är en viktig avgränsning för tillämpningsområdet (se SOU 2017:29 s. 159 f.). Personuppgiftsbehandling vid verkställighet av häktning och straffrättsliga påföljder En av Kriminalvårdens huvuduppgifter är enligt 1 § förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården att verkställa ut- dömda påföljder. Det som avses är verkställighet av fängelsestraff och vissa frivårdspåföljder. Personuppgiftsbehandling för sådana syften bör därför omfattas av tillämpningsområdet Enligt 2 § instruktionen ska Kriminalvården verka för att påfölj- der verkställs på ett säkert sätt och att återfall i brott förebyggs. Kriminalvården ska särskilt vidta åtgärder som syftar till att brotts- lighet under verkställigheten förhindras. Enligt 3 § första stycket 3 lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården får Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Kriminalvården behandla personuppgifter om det behövs för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott under häktning och verkställighet av påföljder. Personuppgiftsbehandling för sådana syften bör även i fortsättningen omfattas av tillämpningsområdet. En annan av Kriminalvårdens huvuduppgifter är enligt 1 § in- struktionen att bedriva häktesverksamhet. Utredningen konstaterar i delbetänkandet att brottsdatalagen ska tillämpas vid behandling av personuppgifter avseende den som är anhållen eller häktad för brott (se SOU 2017:29 s. 191 f.). Detsamma gäller den som är häktad efter dom i avvaktan på att domen får laga kraft och vid häktning för att hindra att den dömde undandrar sig verkställighet av beslut om utvisning på grund av brott. Lagen ska också tillämpas på den som är omhändertagen efter beslut enligt 26 kap. 22 § och 28 kap. 6 b § och förvaras i häkte. Personuppgifts- behandling i syfte att verkställa häktning bör därmed också om- fattas av tillämpningsområdet. Verkställighet av häktning för syften som ligger utanför brottsdatalagens tillämpningsområde bör dock inte omfattas av tillämpningsområdet. All förvaring i häkte och alla transporter som Kriminalvården utför bör inte omfattas, utan en- bart sådana åtgärder för ändamål inom brottsdatalagens tillämp- ningsområde. Övervakningsnämnderna prövar vissa frågor om verkställighet utanför anstalt enligt fängelselagen (2010:610). Nämnderna har även uppgifter som rör verkställigheten av skyddstillsyn. När över- vakningsnämnderna hanterar personuppgifter för sådana syften görs det inom ramen för straffverkställighet och bör därför omfat- tas av tillämpningsområdet. Personuppgiftsbehandling vid biträde åt andra behöriga myndigheter Kriminalvården ansvarar för att utföra personutredningar i brott- mål. I lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. föreskrivs att Kriminalvården dels ska genomföra sådan ut- redning om en misstänkts personliga förhållanden som krävs för att domstolen ska kunna avgöra påföljdsfrågan, dels ska avge yttranden som belyser återfallsrisken. När Kriminalvården genomför en per- sonutredning eller avger ett yttrande görs det primärt för att det ska finnas ett tillräckligt underlag för att kunna lagföra någon för Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Vid personutredning kan Kriminalvården sägas biträda fram- för allt domstolarna vid lagföring av brott. Enligt överenskommelse med driver Krimi- nalvården arrestverksamhet på vissa platser i landet. I sådan verksamhet får Kriminalvården anses biträda Polis- myndigheten i dess brottsbekämpande och ordningshållande verk- samhet. Kriminalvården bedriver även transporttjänst. När t.ex. häktade transporteras till och från häkten i samband med domstolsförhand- lingar biträder Kriminalvården åklagare och domstolar vid brotts- bekämpning och lagföring. När personer transporteras från häkten till kriminalvårdsanstalter eller mellan kriminalvårdsanstalter görs det inom ramen för straffverkställigheten. Transporter som inte görs för lagföring eller straffverkställighet utan med stöd av t.ex. tvångsvårdslagstiftningen eller utlänningslagstiftningen, ligger där- emot utanför tillämpningsområdet (se SOU 2017:29 s. 194). Kriminalvården ansvarar vidare för den som av domstol eller övervakningsnämnd har omhändertagits med stöd av 28 kap. 11 § och som förvaras i häkte. Kriminalvården biträder i dessa fall andra behöriga myndigheter vid verkställighet av påföljd. Lagens tillämpningsområde bör därför även omfatta behandling av personuppgifter vid biträde åt andra behöriga myndigheter för något syfte inom brottsdatalagens tillämpnings- område. Utredningens förslag: Kriminalvården ska vara personuppgifts- ansvarig för den behandling av personuppgifter som myndig- heten utför. En övervakningsnämnd ska vara personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som nämnden utför. Skälen för utredningens förslag: Enligt 4 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården är Kriminalvården person- uppgiftsansvarig. Bestämmelsen fick sin nuvarande utformning i samband med att Kriminalvården blev en myndighet (se Krimi- nalvården – en myndighet, prop. 2004/05:176, s. 76). Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården utredningens mening även i fortsättningen framgå av lagen att Kriminalvården är personuppgiftsansvarig för den personuppgifts- behandling som myndigheten utför. Övervakningsnämnderna ska som framgår av avsnitt 13.2.1 till- lämpa lagen. Det finns 28 övervakningsnämnder. De är fri- stående myndigheter och har en domstolsliknande funktion. För övervakningsnämnderna gäller förordningen (2007:1174) med in- struktion för övervakningsnämnderna. är det oklart vilken myndighet som är personuppgiftsansvarig för den personuppgifts- behandling som utförs av en övervakningsnämnd. Med hänsyn till vikten av att det finns ett tydligt regelverk som anger vem som är ansvarig för personuppgiftsbehandlingen är det inte godtagbart. Det är enligt utredningens mening inte lämpligt att Kriminalvården ansvarar för den personuppgiftsbehandling som utförs av övervak- ningsnämnderna, eftersom de är fristående myndigheter. Det bör därför framgå av lagen att varje övervakningsnämnd är personupp- giftsansvarig för sin personuppgiftsbehandling. Den omständigheten att övervakningsnämnderna blir person- uppgiftsansvariga hindrar inte att de samarbetar med Kriminalvår- den, t.ex. på det sättet att Kriminalvården kan vara personuppgifts- biträde åt nämnderna. Möjligheten att utse ett gemensamt data- skyddsombud kan också övervägas (se SOU 2017:29 s. 342 f.). 13.3Grundläggande bestämmelser om behandling 13.3.1Tillåtna rättsliga grunder och behandling för nya ändamål Utredningens förslag: Personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift i syfte att 1.verkställa häktning eller straffrättsliga påföljder, 2.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med sådan verkställighet, 3.biträda andra myndigheter när de fullgör arbetsuppgifter för något av de syften som anges i brottsdatalagen, eller 4.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Arbetsuppgiften ska framgå av en bindande unionsrättsakt eller av en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket rege- ringen uppdragit åt kriminalvården att ansvara för en sådan upp- gift. Det ska framgå genom en hänvisning att personuppgifter som behandlas med stöd av lagen ska få behandlas för nya ända- mål enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Skälen för utredningens förslag Den nuvarande regleringen behöver anpassas Enligt 2 kap. 1 § brottsdatalagen får personuppgifter behandlas om det är nödvändigt för att en behörig myndighet ska kunna utföra en arbetsuppgift i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brotts- lig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Enligt 3 § lagen om behandling av personuppgifter inom krimi- nalvården får kriminalvården behandla personuppgifter om det behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter i en- lighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, underlätta till- gången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häkt- ning som rättsväsendets myndigheter behöver eller upprätthålla säkerheten och förebygga brott som en åtgärd enligt 1 § första stycket 2–9 pågår. Hänvisningen avser tid under vilken någon är häktad eller avtjänar ett fängelsestraff, verkställer en fri- vårdande påföljd i form av villkorlig dom med föreskrift om sam- hällstjänst eller skyddstillsyn, är ålagd fängelse som förvandlings- straff för böter eller vite eller på grund av utländsk dom verkställer någon av nämnda påföljder i , på annan grund är intagen i häkte eller kriminalvårdsanstalt eller annars transporteras av Krimi- nalvårdens transporttjänst. De personuppgifter som kriminalvården får behandla får också behandlas om det behövs för tillsyn, plane- ring, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten. Som anges i avsnitt 6.3.1 bör de brottsbekämpande myndighe- ternas registerförfattningar innehålla bestämmelser om tillåtna rättsliga grunder för behandling av personuppgifter. Det bör även gälla för kriminalvården. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården En bestämmelse som ersätter brottsdatalagens bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling Kriminalvårdens brottsdatalag bör alltså innehålla en bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling av personuppgifter som ger kriminalvården rättsligt stöd för att behandla personuppgifter automatiserat för att utföra sina arbetsuppgifter (jfr avsnitt 6.1.2). I avsnitt 13.2.1 föreslår utredningen att tillämpningsområdet ska omfatta behandling av personuppgifter vid verkställighet av häkt- ning eller straffrättsliga påföljder. Det bör framgå av lagen att per- sonuppgifter får behandlas för de syftena. Det omfattar även be- handling av personuppgifter som rör säkerheten vid verkställighet, exempelvis frågor om en intagen medför förhöjd risk för rymning eller fritagning och vem som besöker den häktade eller intagne. Personuppgifter bör även få behandlas när Kriminalvården biträ- der andra behöriga myndigheter vid brottsbekämpning, lagföring, verkställighet av straffrättsliga påföljder eller upprätthållande av all- män ordning och säkerhet. Vad sådant biträde kan innebära redo- visas i avsnitt 13.2.1. I biträdet ingår att ge rättsväsendets myndig- heter information om häktesverksamheten och verkställigheten av påföljder och att tillhandahålla de personuppgifter som behövs för att andra myndigheter ska kunna fullgöra arbetsuppgifter inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Ett exempel på det först- nämnda är information till åklagare och domstolar som rör häktade och på det sistnämnda den information som Kriminalvården ger om avslutade vårdvistelser. Kriminalvården bör därför få behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att bi- träda en annan behörig myndighet för något av de syften som anges i brottsdatalagen. Kriminalvården har vissa internationella förpliktelser, bl.a. att under vissa förutsättningar ta över verkställigheten av en utländsk frivårdspåföljd eller ett utländskt fängelsestraff och att förvara per- soner som är föremål för transitering genom för verkstäl- lighet av fängelsestraff i annat land. Fullgörande av internationella förpliktelser bör därför vara en tillåten rättslig grund för Kriminal- vårdens personuppgiftsbehandling (jfr bl.a. 2 kap. 7 § polisdata- lagen, 2 kap. 5 § skattebrottsdatalagen och 2 kap. 5 § tullbrottsdata- lagen). Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Kriminalvårdens brottsdatalag föreslås i avsnitt 5.2 gälla utöver brottsdatalagen. För att det inte ska råda någon osäkerhet om hur bestämmelsen i 2 kap. 1 § brottsdatalagen förhåller sig till be- stämmelsen om tillåtna rättsliga grunder i registerförfattningen bör den senare helt ersätta den i brottsdatalagen. Av bestämmelsen bör det därför på samma sätt som i brottsdatalagen framgå att den arbetsuppgift som kriminalvården ska utföra ska framgå av en bindande unionsrättsakt eller en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att ansvara för en sådan uppgift. Vad det innebär utvecklas i delbetänkandet (se SOU 2017:29 s. 238 f.). Särskilt om Kriminalvårdens brottsförebyggande arbete Enligt 2 § myndighetens instruktion ska Kriminalvården särskilt vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivningen förbereds, narkotikamissbruket bekämpas och innehållet i verkställigheten anpassas efter varje individs behov. Arbetet med att förebygga och förhindra att brott begås av den som verkställer straff är enligt utredningens mening en viktig del i straffverkställigheten. Fokus är att förhindra både att brott plane- ras eller begås under verkställigheten och att de intagna återfaller i brott . Andra viktiga frågor är att förhindra att narkotika förekommer på häkten och i kriminalvårdsanstalter och att hindra rymning och fritagning. Det bör emellertid framhållas att Kriminalvården varken har sär- skilda arbetsuppgifter eller befogenheter på området, utöver rätten att ta hand om och förstöra narkotika som påträffas på häkten och i kriminalvårdsanstalter. Det brottsförebyggande arbetet består där- för i åtgärder som Kriminalvården vidtar eller beslutar om under själva verkställigheten, även om syftet är att förebygga att den häk- tade eller intagne begår brott efter frigivning eller avslutad straff- verkställighet. Kriminalvården har således inte någon arbetsuppgift som syftar till brottsbekämpning som inte har att göra med häktes- verksamheten eller verkställighet av straff. Kriminalvården behöver kunna behandla personuppgifter för den brottsförebyggande verksamheten. Det bör därför framgå av lagen att Kriminalvården har rätt att behandla uppgifter för att Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med verkställighet av häktning eller straffrättsliga påföljder. Kriminalvårdens forsknings- och statistikverksamhet Kriminalvården ansvarar för underlaget till en stor del av den samlade rättsstatistiken. Myndigheten har även för sin egen verk- samhet behov av omfattande statistik. Dessutom bedriver Krimi- nalvården viss forskning som rör framför allt verkstäl- lighet av straffrättsliga påföljder. Enligt 2 kap. 5 § brottsdatalagen får en behörig myndighet behandla personuppgifter för vetenskap- liga, statistiska eller historiska ändamål inom lagens tillämpnings- område (se SOU 2017:29 s. 253 f.). Kriminalvårdens statistik- och forskningsverksamhet är ett led i arbetsuppgifter som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Den rättsliga grunden i kri- minalvårdens brottsdatalag täcker därmed även behandling av per- sonuppgifter för sådana syften. Behandling för nya ändamål Kriminalvårdens registerförfattning reglerar inte när personuppgif- ter får behandlas för nya ändamål. Det styrs i stället av finalitets- principen i personuppgiftslagen. I brottsdatalagen regleras förutsättningarna för att personupp- gifter ska få behandlas för nya ändamål. Enligt 2 kap. 4 § brotts- datalagen ska den som överväger att behandla personuppgifter för ett nytt ändamål göra en prövning av om behandlingen är nödvän- dig och proportionerlig innan uppgifterna får behandlas för nya ändamål inom lagens tillämpningsområde. Utredningen föreslår att samma prövning ska göras när de brottsbekämpande myndigheter- na behandlar personuppgifter för nya ändamål utanför tillämp- ningsområdet (se avsnitt 6.4.3). En sådan prövning utgör enligt ut- redningens mening en lämplig avvägning mellan mottagarens behov av personuppgifterna och skyddet för enskildas personliga integri- tet även i kriminalvården. Samma prövning bör göras av kriminal- vården innan personuppgifter behandlas för ett nytt ändamål utan- för brottsdatalagens tillämpningsområde. Det bör införas en be- stämmelse i kriminalvårdens brottsdatalag som tydliggör att förut- Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården sättningarna för att behandla personuppgifter, som behandlas med stöd av den lagen, för nya ändamål regleras i brottsdatalagen. 13.3.2Behandling av biometriska och genetiska uppgifter Utredningens förslag: Kriminalvården ska få behandla biomet- riska uppgifter enligt de förutsättningar som anges i brotts- datalagen. Utredningens bedömning: Kriminalvården bör inte få behandla genetiska uppgifter. Skälen för utredningens förslag och bedömning: I avsnitt 7.3.2 redovisas vad som avses med biometriska och genetiska uppgifter. Enligt 2 kap. 12 § brottsdatalagen får sådana uppgifter behandlas endast om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. behandlar Kriminalvården varken biometriska eller gene- tiska uppgifter. Det pågår emellertid utveckling av teknik för att med hjälp av biometri möjliggöra säkrare identifiering vid exempel- vis transporter inom en kriminalvårdsanstalt. På samma sätt som för polisen och är det viktigt för Kriminalvården att den rättsliga regleringen inte hämmar eller hindrar utvecklingen och användningen av ny teknik (jfr avsnitt 7.3.2). Även om Kriminal- vården inte använder biometri anser utredningen att myndigheten bör ges rättslig möjlighet att behandla biometriska uppgifter, eftersom det kommer att finnas behov av det. Utredningen bedömer att det inte finns skäl att begränsa möjligheten att behandla biometriska upp- gifter utöver vad som föreskrivs i brottsdatalagen. Det bör därför införas en bestämmelse i kriminalvårdens brottsdatalag som med- ger behandling av biometriska uppgifter enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Det har inte framkommit att Kriminalvården har behov av att behandla genetiska uppgifter och utredningen anser därför att myndigheten inte bör få behandla sådana uppgifter. Någon be- stämmelse som medger sådan behandling bör därför inte finnas i kriminalvårdens brottsdatalag. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Utredningens förslag: Kriminalvården ska till en utländsk myn- dighet få lämna ut de personuppgifter som behövs för 1.prövning och genomförande av överflyttning av straffverk- ställighet, 2.transitering och förvaring av en person som är frihetsberövad för brottsbekämpning, lagföring eller verkställighet av straff, eller 3.tillfällig överflyttning av en frihetsberövad person för brotts- bekämpning, lagföring eller straffverkställighet. Skälen för utredningens förslag: I 48 § förordningen om behand- ling av personuppgifter inom kriminalvården regleras förutsätt- ningarna för att lämna ut personuppgifter till en annan stat när verkställighet av påföljd ska överflyttas dit. Enligt paragrafen får uppgifter lämnas ut om bl.a. namn, personnummer eller andra iden- tifikationsbeteckningar, genomförd personutredning och andra lik- nande utredningar, domstols dom och avräkningsunderlag, liksom uppgifter i journal för häktad, fängelsedömd, skyddstillsynsdömd eller den som är dömd till villkorlig dom med föreskrift om sam- hällstjänst. Sådana personuppgifter får lämnas ut till den myndighet i den andra staten som är ansvarig för verkställigheten. Utredningen anser att bestämmelsen om att personuppgifter får lämnas ut till annan stat om det behövs för att den staten ska kunna överta straffverkställigheten av en påföljd är av sådant slag att den bör ha lagform (jfr avsnitt 13.1.2). Den bör därför tas in i kriminal- vårdens brottsdatalag. Bestämmelsen bör dock göras mer generell. Det kan förutses att det internationella samarbetet kommer att öka, särskilt inom EU. Den nya bestämmelsen bör därför utformas så att den täcker de områden där det kan förutses behov av att kunna behandla och överlämna personuppgifter till en annan stats myndigheter. Den bör vara sekretessbrytande. Det är framför allt för tre typer av ärenden som det finns behov av att kunna lämna information. En av dessa är överflyttning av straffverkställighet. Den ökade rörligheten över gränserna har medfört att frågor om överflyttning Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården av verkställighet till en annan stat är betydligt vanligare . I de fallen behövs ofta ingående information om den dömde, både för att pröva frågan om överflyttning och för den framtida verkställigheten om överflyttning kommer till stånd. Den reglering som finns i 48 § förordningen om behandling av per- sonuppgifter inom kriminalvården ger ledning för vilka typer av personuppgifter som kan behöva överföras. Regleringen behöver dock enligt utredningens mening inte vara så detaljerad. En annan situation där Kriminalvården behöver kunna överföra personuppgifter är vid transitering av frihetsberövade. Vid transi- tering ska den frihetsberövade tas om hand tillfälligt i transiterings- staten. Kriminalvården måste då kunna lämna nödvändig informa- tion till en annan stats myndigheter om personen som ska transi- teras och i samband med det tillfälligt förvaras i den andra staten.