sou · H5B339 · 2017-05-12 00:00:00 — Rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter som inte direkt grundar sig på regeringsformen kan dock, även i andra fall än de som 13 Starrsjö, Regeringsform (1974:152) 10 kap. 6 §, Lexino . avses i 10 kap. 6 § regeringsformen, genom beslut av överlåtas till en annan stat, till en mellanfolklig organisation eller till en utländsk eller internationell inrättning eller samfällighet (10 kap. 8 § regeringsformen). får i lag även bemyndiga regeringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om en sådan överlåtelse. Om uppgiften innefattar myndighetsutövning, fattar riks- dagen beslut om överlåtelse eller bemyndigande enligt den särskilda kvorumregeln i 10 kap. 6 § andra stycket regeringsformen, dvs. med kvalificerad majoritet, eller genom beslut av . Den överlåtelse av beslutsbefogenheter som har gjort enligt 10 kap. 6 § regeringsformen i samband med godkännande av nya och ändring av anslutningslagen innebär att EU får fatta beslut som gäller här i landet i den omfattning och med den verkan som följer av fördragen. Om till exempel ett fullharmonise- ringsdirektiv eller en förordning anger att medlemsstaternas tillsyns- myndigheter får tilldela befogenheter till andra medlemsstaters till- synsmyndigheter krävs därmed inget ytterligare riksdagsbeslut om överlåtelse av beslutsbefogenheter. har redan överlåtit sin beslutsbefogenhet till unionslagstiftaren. Denne har i sin tur, genom den aktuella rättsakten, beslutat att tillsynsmyndigheterna får dele- gera sina befogenheter till andra medlemsstater. Något ytterligare riksdagsbeslut om överlåtelse av förvaltningsuppgift enligt 10 kap. 8 § regeringsformen krävs därmed inte i en sådan situation.14 Dataskyddsförordningen innehåller många och detaljerade bestäm- melser om tillsynsmyndigheterna. Bland annat regleras tillsynsmyn- digheternas uppgifter och befogenheter (artiklarna 57 och 58). Varje tillsynsmyndighet är behörig att utföra dessa uppgifter och utöva dessa befogenheter inom sin egen medlemsstats territorium (arti- kel 55.1). Vid gränsöverskridande personuppgiftsbehandling kommer det därmed att finnas flera behöriga tillsynsmyndigheter. I sådana situationer ska tillsynsmyndigheten för den personuppgiftsansvariges eller personuppgiftsbiträdets huvudsakliga eller enda verksamhets- ställe vara behörig att agera som ansvarig tillsynsmyndighet (arti- 14 Jfr prop. 2011/12:175 s. 33 eller 2015/16:KU3y s. 3. kel 56.1).15 Varje tillsynsmyndighet ska dock vara behörig att be- handla klagomål som lämnats in till denna eller ärenden om över- trädelser av förordningen, om sakfrågan i ärendet endast rör ett verk- samhetsställe i medlemsstaten eller i väsentlig grad påverkar regi- strerade endast i medlemsstaten (artikel 56.2). Den ansvariga tillsynsmyndigheten ska samarbeta med de andra berörda tillsynsmyndigheterna i en strävan att uppnå samförstånd, och tillsynsmyndigheterna ska utbyta all relevant information med varandra (artikel 60.1). Den ansvariga tillsynsmyndigheten får när som helst begära att andra berörda tillsynsmyndigheter ska ge ömse- sidigt bistånd och får genomföra gemensamma insatser, i synnerhet för att utföra utredningar eller övervaka genomförandet av en åtgärd som avser en personuppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde som är etablerad i en annan medlemsstat (artikel 60.2). Tillsynsmyndigheterna ska vid behov genomföra gemensamma insatser, inbegripet gemensamma utredningar och gemensamma verkställighetsåtgärder (artikel 62.1). Om den personuppgiftsansva- rige eller personuppgiftsbiträdet har verksamhetsställen i flera med- lemsstater, eller om ett betydande antal registrerade personer i mer än en medlemsstat sannolikt kommer att påverkas i väsentlig grad av att uppgifter behandlas, ska tillsynsmyndigheterna i var och en av dessa medlemsstater ha rätt att delta i de gemensamma insatserna (arti- kel 62.2). Vid gemensamma insatser kan de deltagande tillsynsmyndig- heternas ledamöter och personal tilldelas befogenheter av värdlandets tillsynsmyndighet. Denna tillsynsmyndighet får också, i den mån den nationella lagstiftningen tillåter detta, medge att de deltagande till- synsmyndigheternas ledamöter eller personal utövar de utrednings- befogenheter som de har enligt lagstiftningen i sin egen medlemsstat (artikel 62.3). 15 Artikel 56 ska dock enligt artikel 55.2 inte tillämpas om behandlingen utförs av myndig- heter eller privata organ som agerar på grundval av artikel 6.1 c eller e. Då ska endast tillsyns- myndigheten i den berörda medlemsstaten vara behörig. Utredningens bedömning: Den svenska tillsynsmyndigheten får, i enlighet med gällande svensk rätt, förordna företrädare för en utländsk myndighet att agera för tillsynsmyndighetens räkning. Det bör inte införas något bemyndigande som gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att medge företrädare för en utländsk tillsynsmyndighet att inom svenskt territorium agera enligt den medlemsstatens lagstiftning. Tilldelning av befogenheter enligt svensk rätt Första meningen i artikel 62.3 i dataskyddsförordningen består av två bestämmelser. Enligt den första bestämmelsen får en tillsyns- myndighet tilldela befogenheter, även utredningsbefogenheter, till ledamöter eller personal från en annan medlemsstats tillsynsmyndig- het som deltar i gemensamma insatser. Bestämmelsen innebär att företrädare för en utländsk tillsynsmyndighet kan ges befogenhet att utöva offentlig makt i , i enlighet med den lagstiftning som gäller för den svenska tillsynsmyndigheten. Detta är enligt vår mening inte detsamma som att en förvaltningsuppgift överlåts till en utländsk tillsynsmyndighet. Av bestämmelsen framgår tvärtom tyd- ligt att avsikten är att det är fysiska personer, ledamöter eller per- sonal, som ska kunna tilldelas sådana befogenheter. Den svenska till- synsmyndigheten kan således förordna företrädare för den andra myndigheten att utföra vissa uppgifter eller att inom ramen för vissa angivna befogenheter annars agera för tillsynsmyndighetens räkning. Enligt gällande svensk rätt är tillsynsmyndigheten fri att besluta om sådana förordnanden, även om det för anställning hade krävts svenskt medborgarskap. Några författningsåtgärder behövs därmed inte för att uppfylla denna del av bestämmelsen. Enligt den sista meningen i artikel 62.3 ska en företrädare som till- delas befogenheter omfattas av den medlemsstats nationella rätt som gäller för värdlandets tillsynsmyndighet. Det innebär bland annat att företrädaren omfattas av offentlighets- och sekretesslagens bestäm- melser om tystnadsplikt och att denne kan ställas till ansvar för even- tuella tjänstefel. Medgivande att utöva befogenheter enligt utländsk rätt Enligt den andra bestämmelsen i den första meningen i artikel 62.3 i dataskyddsförordningen får tillsynsmyndigheten medge företrädare för den deltagande myndigheten att utöva de utredningsbefogenheter som tilldelats dem enligt lagstiftningen i deras egen medlemsstat. I praktiken skulle ett sådant medgivande innebära att en utländsk till- synsmyndighet får behörighet att agera på svenskt territorium i enlig- het med utländsk lagstiftning. Medgivandet skulle därför enligt vår bedömning utgöra en överlåtelse av förvaltningsuppgift i regerings- formens mening. I bestämmelsen anges dock att medgivande får läm- nas bara om lagstiftningen i värdlandet tillåter det. Tillsynsmyndig- heterna har således inte direkt genom dataskyddsförordningen bemyndigats att medge andra medlemsstaters myndigheter rätt att utöva sina egna befogenheter inom värdlandets gränser. Det är i stäl- let den nationella rätten i värdlandet som avgör om myndigheten överhuvudtaget kan vidta en sådan åtgärd. En möjlighet för tillsynsmyndigheten att tillåta utländska myndig- hetsföreträdare att inom svenskt territorium utöva befogenheter enligt utländsk lagstiftning, bör enligt vår mening inte införas med mindre än att det finns ett tydligt och uttalat behov som inte kan uppfyllas på något annat sätt. Något sådant behov har inte framkommit. Det bör därför vara tillräckligt att den utländska myndigheten får delta i insatserna i enlighet med dataskyddsförordningens direkt tillämpliga bestämmelser. Det kan noteras att lagstiftaren har gjort liknande bedömningar i andra ärenden rörande gränsöverskridande tillsyn.16 19.7Överklagande av tillsynsmyndighetens beslut Enligt 22 § förvaltningslagen får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan över- klagas. I 22 a § samma lag anges att beslut överklagas hos allmän för- valtningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 16 Se t.ex. prop. 2012/13:4 s. 47 eller prop. 2015/16:9 s. 191 f. I 51 § PUL anges att tillsynsmyndighetens beslut om annat än föreskrifter får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I samma paragraf anges att tillsynsmyndigheten får bestämma att dess beslut ska gälla även om det överklagas. Som redan har nämnts ska utövandet av de befogenheter som till- synsmyndigheten tilldelas enligt artikel 58 i dataskyddsförordningen omfattas av lämpliga skyddsåtgärder, inbegripet effektiva rättsmedel (artikel 58.4). I artikel 83.8 upprepas kravet på lämpliga skyddsåtgär- der avseende tillsynsmyndighetens befogenheter att påföra admi- nistrativa sanktionsavgifter. Enligt artikel 78.1 ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till ett effektivt rättsmedel mot ett rättsligt bindande beslut rörande dem som meddelats av en tillsynsmyndighet. I skälen anges att denna rätt även avser beslut om att avvisa eller avslå ett klagomål. Rätten till rättsmedel ska inte påverka något annat administrativt prövningsför- farande eller prövningsförfarande utanför domstol. Talan mot en tillsynsmyndighet ska enligt artikel 78.3 väckas vid domstolarna i den medlemsstat där tillsynsmyndigheten har sitt säte. Kravet på effektiva rättsmedel utvecklas i skäl 143 till förordningen. Utredningens förslag: beslut enligt data- skyddsförordningen samt dess beslut om administrativa sank- tionsavgifter enligt dataskyddslagen ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överkla- gande till kammarrätten. beslut att avslå en begäran om besked med anledning av ett klagomål ska få överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol (dröjsmålstalan). Domstolens beslut ska inte kunna överklagas. Den som beslutet gäller ska få överklaga Rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 78.1 i dataskyddsför- ordningen avser rättsligt bindande beslut som meddelats av tillsyns- myndigheten. Rätten tillkommer varje fysisk eller juridisk person som beslutet rör. Däremot omfattas inte sådana åtgärder som inte är rättsligt bindande, såsom tillsynsmyndighetens yttranden eller rådgiv- ning. Rätten till ett effektivt rättsmedel mot myndighetsbeslut tillgodo- ses i svensk rätt normalt genom möjligheten att överklaga beslutet till allmän förvaltningsdomstol, dvs. till förvaltningsrätt som första instans. Detta bör gälla även här och uttryckligen anges i dataskydds- lagen. Rätten att överklaga bör omfatta dels sådana beslut som till- synsmyndigheten får meddela enligt dataskyddsförordningen, dels sådana beslut om administrativa sanktionsavgifter som får meddelas med stöd av dataskyddslagen. Övriga beslut som fattas av tillsyns- myndigheten enligt dataskyddslagen bör inte omfattas av den gene- rella överklagandebestämmelsen. Liksom enligt personuppgiftslagen bör prövningstillstånd krävas vid överklagande av förvaltningsrättens beslut till kammarrätten. Talerätt har enligt förvaltningslagen den som beslutet angår, om beslutet har gått denne emot. Den ordningen överensstämmer enligt vår bedömning med kravet på rättsmedel enligt artikel 78.1 i data- skyddsförordningen och bör således gälla även för beslut som till- synsmyndigheten fattar enligt förordningen och den dataskyddslag som vi föreslår. I praktiken innebär detta i normalfallet att det är den som beslutet riktas mot, oftast en personuppgiftsansvarig, ett person- uppgiftsbiträde eller ett certifieringsorgan, som har rätt att överklaga. Det kan dock inte uteslutas att ett beslut i något fall skulle kunna ha rättsligt bindande följder även för andra än den som beslutet riktas mot. Dessa skulle i så fall också ha rätt att överklaga beslutet, enligt förvaltningslagens generella bestämmelse om talerätt. Enligt svensk rättspraxis rörande personuppgiftslagen är Data- inspektionens beslut att inte vidta någon åtgärd med anledning av en anmälan eller att avskriva ett tillsynsärende inte överklagbart (se RÅ 2010 ref. 29). I skäl 143 till dataskyddsförordningen anges dock att tillsynsmyndighetens beslut att avvisa eller avslå ett klagomål ska kunna angripas med ett effektivt rättsmedel. Den som berörs av ett sådant beslut är den enskilde som har lämnat in klagomålet. anges i artikel 77.2 att tillsynsmyndigheten ska underrätta den en- skilde om hur arbetet fortskrider och vad resultatet blir, inbegripet möjligheten till rättslig prövning enligt artikel 78. har angett att motsvarande bestämmelse i dataskyddsdirektivet (arti- kel 28.3) innebär att den person som har kommit in med en begäran till tillsynsmyndigheten ska ha tillgång till rättsmedel med vilka han eller hon vid nationella domstolar kan angripa det beslut som gått vederbörande emot.17 Dessa omständigheter skulle kunna tala för att dataskyddsförordningen förutsätter att den enskilde ska ha en gene- rell rätt att överklaga tillsynsmyndighetens beslut att till exempel inte vidta någon åtgärd med anledning av ett klagomål. Det finns emellertid också omständigheter som talar emot en sådan tolkning. Enligt artikel 78.1 är det den som beslutet rör som ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel. Dessutom ska beslutet vara rättsligt bindande för denne. Ett beslut om att inte vidta några åtgär- der med anledning av ett klagomål medför normalt inte några rättsligt bindande följder för den som har lämnat in klagomålet, även om det inte kan uteslutas att det skulle kunna förekomma, vilket i så fall skulle ge talerätt enligt förvaltningslagen. Dessutom skulle en ovillkorlig rätt till domstolsprövning av ett sådant beslut underminera tillsynsmyndighetens oberoende ställning, såsom denna kommer till uttryck i exempelvis artikel 52.1 i dataskyddsförordningen. Enligt artikel 57.1 f i dataskyddsförordningen ska tillsynsmyndigheten be- handla klagomål och ”där så är lämpligt” undersöka den sakfråga som klagomålet gäller. har därmed inte någon skyl- dighet att vidta tillsynsåtgärder eller ens att alltid närmare undersöka sakförhållandena. Tvärtom har tillsynsmyndigheten enligt dataskydds- förordningen, precis som enligt svensk tillsynstradition, ett uttalat ut- rymme för att själv avgöra vilka tillsynsärenden som ska drivas och på vilket sätt det ska ske. Det framgår inte heller uttryckligen av förord- ningen att tillsynsmyndigheten måste fatta ett formellt beslut i varje klagomåls- eller tillsynsärende. Sammanfattningsvis anser vi att det är oklart om dataskyddsför- ordningen medför att den registrerade har rätt att överklaga tillsyns- myndighetens beslut att inte vidta någon åtgärd med anledning av ett klagomål. Oavsett hur förordningen ska tolkas i detta avseende, krävs det emellertid inte några författningsåtgärder i svensk rätt. 17 Se t.ex. dom Schrems, C-362/14, EU:C:2015:650, punkt 64. lämnar därför till domstolarna att, genom en unionskonform tolk- ning av förvaltningslagens generella talerättsbestämmelse, ta ställning i frågan. Formerna för överklagande av tillsynsmyndighetens beslut, vilken överklagandefrist som ska gälla, talerätt m.m., bör inte avvika från förvaltningslagens bestämmelser. Vi föreslår därför inga särskilda bestämmelser om detta. Den som har begärt besked om handläggningen av ett klagomål ska få överklaga ett beslut att avslå begäran (dröjsmålstalan) En registrerad som har lämnat in ett klagomål till tillsynsmyndig- heten ska enligt dataskyddsförordningen ha rätt till ett effektivt rätts- medel, om myndigheten inte handlägger klagomålet eller tar på sig (artikel 78.2). I avsnitt 19.4 har vi därför föreslagit att till- synsmyndigheten på skriftlig begäran av den registrerade ska vara skyldig att lämna besked om myndigheten avser att utöva tillsyn eller inte. Om myndigheten inte efter att begäran kom in kan lämna ett sådant besked, ska myndigheten i ett särskilt beslut avslå begäran om besked. Avsikten med detta är att den registrerade ska kunna få ett motiverat beslut rörande handläggningsfrågan som sedan kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. På så sätt kan den registrerade få till stånd en domstolsprövning av om handlägg- ningstiden är rimlig. Om domstolen bifaller överklagandet ska dom- stolen förelägga tillsynsmyndigheten att inom en viss angiven tid lämna besked till den registrerade i frågan om tillsyn med anledning av klagomålet kommer att utövas. Domstolens beslut bör dock inte kunna överklagas till ytterligare en instans. Som framgår av avsnitt 19.4 kan den registrerade komma in med en förnyad begäran om besked rörande handläggningen av ett klago- målsärende först efter det att tillsynsmyndigheten beslu- tat att avslå en första begäran om besked i ärendet. Om en sådan ny begäran kommer in innan denna tidsfrist har förflutit, ska alltså tillsynsmyndigheten inte göra någon prövning i sak utan i stället avvisa begäran. Ett sådant avvisningsbeslut bör inte vara överklagbart. gäller skyndsamhetskrav och informationsskyldighet enligt förvaltningslagens allmänna bestämmelser och eventuella bris- ter i handläggningen kan anmälas till och bli föremål för prövning av JO. Såvitt vi känner till förekommer det ingen utebliven eller långsam handläggning av klagomål hos den svenska tillsynsmyndig- heten. Det praktiska värdet av de bestämmelser rörande besked om handläggningen av ett klagomål och dröjsmålstalan som vi föreslår kan mot denna bakgrund ifrågasättas. I avsaknad av en generell regle- ring i förvaltningslagen om åtgärder vid dröjsmål bedömer vi dock att de föreslagna bestämmelserna behövs för att dataskyddsförord- ningens krav på effektiva rättsmedel ska anses uppfyllda. För det fall att i enlighet med regeringens förslag beslutar om en ny förvaltningslag som innehåller generellt tillämpliga bestämmelser om åtgärder vid dröjsmål kan det dock finnas anledning att särskilt över- väga om detta behov kvarstår. beslut ska i vissa fall kunna verkställas innan det har vunnit laga kraft Dataskyddsförordningen innehåller inga bestämmelser om när ett beslut som fattats av tillsynsmyndigheten ska börja gälla. Enligt vår mening finns det rättssäkerhetsskäl som talar för att huvudregeln bör vara att beslut inte ska kunna verkställas förrän överklagande- tiden har löpt ut och beslutet vunnit laga kraft. I vissa fall måste dock åtgärder kunna vidtas snabbare än så. 2016/17:180 med förslag till ny förvaltningslag föreslås generella bestämmelser om i vilka fall beslut kan verkställas innan överklagandetiden har gått ut (35 §). Bland annat föreslås att beslut som gäller endast tillfälligt, såsom tillfälliga förbud, ska kunna verk- ställas . Vidare föreslås att en myndighet under vissa om- ständigheter ska få verkställa ett beslut om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det. Enligt vår bedömning skulle dessa generella bestämmelser skapa en god balans mellan effektivitet och rättssäkerhet även när det gäller tillsynsmyndighetens beslut enligt dataskyddsförordningen. Vi lämnar därför inte något förslag i denna del. För det fall att regeringens förslag till ny förvaltningslag inte skulle komma att antas av bör det dock övervägas om bestämmelser av motsvarande innebörd i stället bör tas in i data- skyddslagen. 19.8Överklagande av andra beslut Utredningens förslag: Datainspektionens beslut om att i enskilda fall tillåta andra än myndigheter att behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser ska få överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Detsamma gäller förvaltningsbeslut om enskilda organs behandling av personuppgifter för arkivändamål av allmänt intresse. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kam- marrätten. I avsnitt 11.4 föreslår vi att Datainspektionen ska ges befogenhet att i enskilda fall fatta beslut om att andra än myndigheter får behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser. De förvaltningsbeslut som Datainspektionen meddelar med stöd av den föreslagna bestämmel- sen bör, av hänsyn till allmänna förvaltningsrättsliga principer, kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. Vidare föreslår vi i avsnitt 14.4 att ska ges befogenhet att i enskilda fall få fastställa rättslig grund för ett enskilt organs behandling av personuppgifter för arkivändamål av allmänt intresse. På motsvarande sätt föreslås att ska få fatta beslut som tillåter enskilda organ att behandla känsliga personuppgifter för såda- na ändamål. Även sådana förvaltningsbeslut bör, av hänsyn till all- männa förvaltningsrättsliga principer, kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. Andra beslut enligt dataskyddslagen, såsom beslut om att med- dela föreskrifter, bör inte kunna överklagas. Detta bör tydliggöras genom en uttrycklig bestämmelse i lagen. 19.9Ideella organisationer som är verksamma inom dataskyddsområdet Dataskyddsförordningen innehåller bestämmelser som tar sikte på organ, organisationer eller sammanslutningar som –bedrivs utan vinstsyfte, –är inrättade i enlighet med lagen i en medlemsstat, –vars stadgeenliga mål är av allmänt intresse, och –är verksamma inom området skydd av registrerades rättigheter och friheter när det gäller skyddet av deras personuppgifter. Vi har, för enkelhetens skull, valt att benämna denna typ av samman- slutningar ideella organisationer. Enligt artikel 80.1 ska den registrerade ha rätt att ge en sådan orga- nisation i uppdrag att för hans eller hennes räkning lämna in ett kla- gomål till tillsynsmyndigheten enligt artikel 77 och att utöva den rätt till effektiva rättsmedel som avses i artiklarna 78 och 79. Den registre- rade ska också, om så föreskrivs i medlemsstatens nationella rätt, ha rätt att ge den ideella organisationen i uppdrag att för hans eller hennes räkning utöva den rätt till ersättning som avses i artikel 82. I artikel 80.2 anges att medlemsstaterna får föreskriva att en ideell organisation, oberoende av en registrerads mandat, har rätt att ge in klagomål till tillsynsmyndigheten enligt artikel 77 och utöva de rättig- heter som avses i artiklarna 78 och 79. Organisationer får däremot inte ges rätt att kräva ersättning på en registrerad persons vägnar utan den registrerades mandat. Utredningens bedömning: Den registrerade kan enligt gällande rätt ge en ideell organisation i uppdrag att företräda honom eller henne hos tillsynsmyndigheten. I allmän domstol och i förvalt- ningsdomstol kan endast fysiska personer agera ombud, men upp- draget att föra den registrerades talan kan ges till en företrädare för organisationen. Ideella organisationer bör inte ges rätt att utan den registrerades mandat föra talan i ärenden och mål om behandling av personuppgifter. Dataskyddsförordningens tvingande bestämmelser avser inte att ge ideella organisationer talerätt i ärenden och mål om behandling av personuppgifter. Detta framgår tydligt genom att det i artikel 80.1 anges att den registrerade får ge en sådan organisation ”i uppdrag” att ”för hans eller hennes räkning” vidta vissa åtgärder. Ideella organisa- tioner ska alltså kunna agera ombud för den registrerade i klago- målsärenden hos tillsynsmyndigheten, i mål om tillsynsmyndighetens dröjsmål och, om nationell rätt tillåter det, i mål om skadestånd. Frå- gan om huruvida det behövs kompletterande bestämmelser till data- skyddsförordningen rör sig därmed om möjligheten för sådana orga- nisationer att vara ombud i förvaltningsärenden, mål i förvaltnings- domstol och mål i allmän domstol.