sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Det material som tas upp med sådana kameror har ofta ett vidare användnings- område än material som tas upp vid traditionell kamerabevakning. Detta talar å ena sidan för att behovet av att kunna sprida mate- rialet kan vara större än vid andra former av kamerabevakning. Å andra sidan kan behovet av skydd för den personliga integriteten göra sig lika starkt gällande som vid annan kamerabevakning. torde det dock inte vara fråga om material som innebär sådant men för en enskild som gör att det inte får röjas. Samman- taget bedöms det inte finnas tillräckliga skäl att till följd av det nu diskuterade ändra innehållet i sekretess- och tystnadspliktsbestäm- melserna. Inte heller de övriga förslag som lämnats i tidigare avsnitt kan anses medföra något behov av att ändra bestämmelserna. I sammanhanget ska också nämnas några ytterligare bestämmel- ser. För att enskilda ska kunna ta till vara sina rättigheter när in- formation inte har lämnats ut eller när information har begränsats anges i direktivet att tillsynsmyndigheten på den enskildes vägnar ska kontrollera om personuppgifter om den enskilde behandlas Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt Förordningen saknar en motsvarande bestämmelse. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit att direk- tivets bestämmelse genomförs i brottsdatalagen. Denna rätt enligt brottsdatalagen ska gälla även vid behandling av personuppgifter som sker vid kamerabevakning. När det gäller dataskyddsombud har på förordningens område förutsatt att det i verksamheter där känsliga uppgifter förekommer redan gäller sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen i den utsträckning som är motiverad i just den verksamheten. För dataskyddsombud i den privata sektorn har utred- ningen föreslagit en bestämmelse om tystnadsplikt, som innebär att den som fullgör uppgift som sådant ombud inte obehörigen får röja eller utnyttja det som han eller hon då har fått veta om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har förutsett att det även på brottsdatalagens tillämpningsområde kommer att krävas en regel om tystnadsplikt för dataskyddsombud och kommer att återkomma till frågan i sitt slutbetänkande. Det har inte framkommit något behov av att vid kamerabevakning avvika från vad som annars ska gälla i fråga om tystnadsplikt för dataskyddsombud. Dataskyddslagens och brotts- datalagens bestämmelser om tystnadsplikt för dataskyddsombud ska därför gälla vid kamerabevakning. Avslutningsvis finns det anledning att beröra vissa sekretess- brytande bestämmelser. Som framgått ovan hindrar sekretessen vid kamerabevakning inte att en uppgift i vissa fall lämnas till brotts- bekämpande myndigheter eller till en kommun eller en myndighet för att förebygga en hotande olycka eller för att begränsa verk- ningarna av en redan inträffad olycka. Någon ändring i detta avseende är inte motiverad. Vidare har tillsynsmyndigheterna rätt att få tillgång till och granska bevarat bild- eller ljudmaterial. Enligt bestämmelser i förordningen och brottsdatalagen ska tillsynsmyndig- heten få tillgång till personuppgifter och information som myndig- heten behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. Offentlighets- och sekretesslagen hindrar inte att tillsynsmyndigheten får sådan tillgång. Frågor om tillsyn på kamerabevakningsområdet behandlas i avsnitt 15. Sammanfattningsvis görs bedömningen att några sakliga ändringar av de nuvarande bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen om sekretess vid kameraövervakning inte behövs. Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt justeringen att det ska hänvisas till den nya kamerabevakningslagen. Vidare föreslås att en bestämmelse som motsvarar bestämmelsen om tystnadsplikt i kameraövervakningslagen införs i kamerabevak- ningslagen. Slutligen ska dataskyddslagens och brottsdatalagens bestämmelser om begränsningar av rätten till tillgång till person- uppgifter och bestämmelser som knyter an till dessa gälla vid kamerabevakning. Särskilt om sekretess hos tillsynsmyndigheten Nedan föreslås att tillsynen över kamerabevakning enligt kamera- bevakningslagen ska samlas hos en enda tillsynsmyndighet, Data- inspektionen. Hos Datainspektionen gäller sekretess bl.a. för upp- gift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i ärende om tillstånd eller tillsyn som enligt lag eller annan författning ska handläggas av inspektionen, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs (32 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen). När det är fråga om t.ex. granskning av upptaget bildmaterial i tillsynsverksamheten gäller dock den i avsnittet ovan nämnda bestämmelsen (32 kap. 3 § offent- lighets- och sekretesslagen). Enligt förordningen ska varje tillsynsmyndighets ledamöter och personal i enlighet med unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt omfattas av tystnadsplikt både under och efter sin mandattid vad avser konfidentiell information som de fått kunskap om vid utförandet av sina uppgifter eller utövandet av sina befogenheter. ska denna tystnadsplikt i synnerhet gälla rapportering från fysiska personer om överträdelser av förordningen. har bedömt att denna bestämmelse i förordningen inte kräver någon ändring av den gällande sekretess- bestämmelsen avseende Datainspektionens verksamhet. Enligt utred- ningen har det inte framkommit något som talar för att bestäm- melsen orsakat tillämpningssvårigheter eller att sekretessen är otill- räcklig ur ett integritetsperspektiv. Inte heller Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit någon ändring av bestämmelsen. Det saknas anledning att göra någon annan bedömning i fråga om sekretess hos Datainspektionen i ärenden enligt kamerabevak- Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt ningslagen eller vad gäller tillsyn över kamerabevakning i övrigt. Som framgått gäller en starkare sekretess vid granskning av upp- taget bildmaterial i tillsynsverksamheten. Någon ändring behövs alltså inte. Övriga relevanta rättigheter ska också gälla vid kamerabevakning Förordningen och direktivet innehåller vidare ett antal ytterligare rättigheter för registrerade, som är mer eller mindre relevanta vid kamerabevakning. I det följande övervägs om rättigheterna, i enlig- het med den inledningsvis fastslagna utgångspunkten, ska gälla för sådan kamerabevakning som avses i kamerabevakningslagen eller om det kan och bör göras undantag från dessa på detta område. I såväl förordningen som direktivet finns en rätt till rättelse och komplettering. Denna innebär att en registrerad utan onödigt dröjs- mål ska få felaktiga personuppgifter som rör honom eller henne rättade av den personuppgiftsansvarige. Vidare ska den registrerade med beaktande av ändamålet med behandlingen kunna få ofull- ständiga personuppgifter kompletterade. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har föreslagit att direktivets bestämmelse genom- förs i brottsdatalagen. Denna rätt till rättelse och komplettering kan visserligen endast undantagsvis aktualiseras i fråga om bild- och ljudmaterial från kamerabevakning, eftersom en kamera registrerar det som faktiskt sker. Det kan dock inte helt uteslutas att materialet kan vara felaktigt. Exempelvis skulle en felaktig tidsangivelse i bilderna kunna förekomma. I en sådan situation framstår det som rimligt att det finns en möjlighet att få den felaktiga informationen rättad eller kompletterad. Förordningen och direktivet innehåller vidare en rätt till radering. Denna innebär att den registrerade i vissa fall har rätt att begära att den personuppgiftsansvarige utan onödigt dröjsmål raderar person- uppgifter som rör den registrerade. Det gäller t.ex. när person- uppgifterna är nödvändiga för de ändamål för vilka de samlats in eller på annat sätt behandlats och när personuppgifterna har behandlats på ett olagligt sätt. Utredningen om 2016 års data- skyddsdirektiv har föreslagit att direktivets bestämmelse genom- förs i brottsdatalagen. Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt Förordningen ger också den registrerade en rätt att i vissa situa- tioner kräva av den personuppgiftsansvarige att behandlingen begrän- sas. Det gäller bl.a. när den registrerade bestrider personuppgift- ernas korrekthet, när behandlingen är olaglig och den registrerade motsätter sig att personuppgifterna raderas och i stället begär en begränsning av deras användning eller när den personuppgifts- ansvarige inte längre behöver personuppgifterna för ändamålen med behandlingen men den registrerade behöver dem för att kunna fastställa, göra gällande eller försvara rättsliga anspråk. Uttrycket begränsning av behandling definieras som en markering av lagrade personuppgifter med syftet att begränsa behandlingen av dem i fram- tiden. Även direktivet innehåller en bestämmelse om begränsning av behandling. Enligt den ska den personuppgiftsansvarige, i stället för att radera personuppgifter, kunna begränsa behandlingen av dem dels om den registrerade bestrider att uppgifterna är korrekta och det rätta förhållandet inte kan fastställas, dels om uppgifterna ska sparas som bevisning. Utredningen om 2016 års dataskydds- direktiv har föreslagit att denna bestämmelse genomförs i brotts- datalagen. De situationer som avses med dessa rättigheter kan aktualiseras vid kamerabevakning. Det framstår som befogat att en enskild då ska ha den rätt som är knuten till situationen, t.ex. en möjlighet att få material som avser honom eller henne raderat när materialet är nödvändigt för det ändamål för vilket det samlats in eller på annat sätt behandlats. Det ska påpekas att vid sådan kamera- bevakning som omfattas av tillståndskrav kommer villkoren för be- vakningen att framgå av tillståndet. Så länge den som bedriver bevakningen uppfyller tillståndsvillkoren kan radering eller begräns- ning av behandling inte komma i fråga. Slutligen innehåller förordningen, men inte direktivet, en rätt för en registrerad att göra invändningar mot en behandling av person- uppgifter som avser honom eller henne och som grundar sig på artikel 6.1 e eller f, dvs. en behandling som är nödvändig som ett led i myndighetsutövning eller för att utföra en uppgift av allmänt intresse respektive en behandling som är nödvändig för ändamål som rör den personuppgiftsansvariges eller en tredje parts berättigade intressen när inte den registrerades intressen eller grundläggande rättigheter och friheter väger tyngre. Den personuppgiftsansvarige får vid en invändning inte längre behandla personuppgifterna såvida Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt inte denne kan påvisa tvingande berättigade skäl för behandlingen som väger tyngre än den registrerades intressen, rättigheter och friheter eller behandlingen sker för fastställande, utövande eller försvar av rättsliga anspråk. En sådan rätt att invända bedöms kunna vara relevant och be- fogad vid kamerabevakning. Det ska dock framhållas att den endast gäller i de fall då bevakningen grundar sig på artikel 6.1 e eller f i förordningen och att bevakning som grundar sig på artikel 6.1 e omfattas av det föreslagna kravet på tillstånd till kamerabevakning. När tillstånd har meddelats har tillsynsmyndigheten redan vägt kamerabevakarens intresse av att bedriva bevakningen mot enskildas intresse av att inte bli bevakade. Så länge bevakningen håller sig inom villkoren för tillståndet väger kamerabevakarens intresse tyngre. Sammanfattningsvis bedöms de diskuterade rättigheterna i olika grad kunna aktualiseras vid kamerabevakning men likväl ha ett berättigande. För att stärka integritetsskyddet bör rättigheterna gälla vid kamerabevakning, även om utrymmet för att göra rättig- heterna gällande på detta område är begränsat jämfört med vad som gäller för personuppgiftsbehandling generellt sett. Följaktligen före- slås att förordningens och brottsdatalagens bestämmelser om rättig- heter för enskilda ska gälla i tillämpliga delar vid kamerabevakning. Bestämmelser om skyldigheter och om överföring av material ska gälla vid kamerabevakning Både förordningen och direktivet innehåller långtgående bestäm- melser om skyldigheter för personuppgiftsansvariga och personupp- giftsbiträden. Dessa avser bl.a. allmänna skyldigheter, säkerhet för personuppgifter, konsekvensbedömning och samråd med tillsyns- myndigheten samt dataskyddsombud. Förordningen innehåller också en reglering av under vilka förut- sättningar personuppgifter får överföras till tredjeland eller till inter- nationella organisationer. Huvudregeln är att en överföring är tillåten, om det mottagande tredjelandet eller den mottagande organisationen kan säkerställa en adekvat skyddsnivå för uppgifterna. Även direk- tivet innehåller bestämmelser som reglerar denna fråga. Dessa mot- svarar i stort bestämmelserna i förordningen. När det gäller kamerabevakning som avses i direktivet har Utred- ningen om 2016 års dataskyddsdirektiv föreslagit att direktivets Ett förstärkt integritetsskydd i övrigt skyldigheter genomförs i brottsdatalagen och dess förordning. Exem- pelvis ska gälla att den personuppgiftsansvarige – genom lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder – dels ska säkerställa och kunna visa att behandlingen av personuppgifter är författningsenlig och att registrerades rättigheter skyddas, dels ska se till att dataskydds- principer säkerställs på ett effektivt sätt och att nödvändiga skydds- åtgärder integreras i behandlingen. Utredningen har vidare föreslagit att direktivets bestämmelser om överföring ska genomföras i brotts- datalagen. Som framgått inledningsvis kan det ge ett förstärkt integritets- skydd att låta bestämmelserna i förordningen och, på direktivets område, i brottsdatalagen med förordning gälla vid kamerabevak- ning. Några skäl att på kamerabevakningsområdet – i den mån det är möjligt – avvika från förordningen eller brottsdatalagen vad gäller skyldigheter för personuppgiftsansvariga och överföring av person- uppgifter till tredjeland eller internationella organisationer finns inte. Det föreslås därför att dessa bestämmelser i tillämpliga delar ska gälla vid kamerabevakning. Det ska framhållas att bestämmel- serna endast ska gälla i den mån tillståndsregleringen i kamera- bevakningslagen inte tillämpas vad avser t.ex. villkor i sådana avseenden. 15Tillsyn, sanktioner och rättsmedel Förslag: Datainspektionen ska vara tillsynsmyndighet enligt kamerabevakningslagen. Detta ska regleras genom en bestäm- melse i lagen om att den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över kamerabevakning. I dataskyddsförordningen finns ett stort antal bestämmelser om tillsyn. Enligt dessa ska varje medlemsstat utse en eller flera själv- ständiga tillsynsmyndigheter, som ska ansvara för att övervaka tillämp- ningen av förordningen. ska inta en oberoende ställning och ha vissa i förordningen uppräknade uppgifter och be- fogenheter. Även i dataskyddsdirektivet finns ett flertal bestämmelser om tillsyn. I stora delar överensstämmer dessa med eller liknar dessa bestämmelserna i förordningen. Enligt direktivet får det i nationell rätt föreskrivas att en tillsynsmyndighet som har inrättats i enlighet med förordningen ska vara tillsynsmyndighet även enligt direktivet. Av kameraövervakningslagen och dess föreskrifter följer att Data- inspektionen har det centrala ansvaret för tillsynen över kamera- övervakning och utövar den operativa tillsynen över kameraöver- vakning av platser dit allmänheten inte har tillträde medan den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmän- heten har tillträde utövas av länsstyrelserna. Som framgått av avsnitt 7 Tillsyn, sanktioner och rättsmedel överensstämmer kameraövervakningslagens bestämmelser om tillsyn endast delvis med förordningens och direktivets bestämmelser. Flertalet av förordningens bestämmelser om tillsyn kommer att gälla direkt i . Inom vissa ramar måste det i svensk rätt införas kompletterande regler, bl.a. om tillsynsmyndighetens organisa- tion och om utnämning och avsättande av myndighetens medlem- mar. På direktivets område måste det finnas svenska bestämmelser om tillsynsmyndigheten. Som utgångspunkter för de överväganden som görs nedan om tillsynsmyndighet på kamerabevakningsområdet gäller att förslaget måste vara förenligt med bestämmelserna i , att det bör vara gemensamt för all kamerabevakning och att det inte bör avvika från förslag som lagts av andra utredningar i motsvarande fråga. Datainspektionen ska vara enda tillsynsmyndighet enligt kamerabevakningslagen Vad gäller vilken eller vilka myndigheter som ska utöva tillsyn en- ligt kamerabevakningslagen, inklusive pröva ansökningar om tillstånd till kamerabevakning och om undantag från upplysningskravet, ska inledningsvis redogöras för vad andra utredningar har föreslagit i fråga om tillsynsansvaret för behandling av personuppgifter gene- rellt sett. Den i avsnitt 2 nämnda Utredningen om tillsynen över den per- sonliga integriteten har föreslagit att Datainspektionen ska utses till svensk tillsynsmyndighet enligt förordningen och direktivet samt att detta ska regleras på förordningsnivå i myndighetens instruk- tion. Utredningen har vidare föreslagit att det inte längre ska ingå i Säkerhets- och integritetskyddsnämndens (SIN) uppdrag att utöva tillsyn över personuppgiftsbehandling i allmän- het. Den tillsynen ska i fortsättningen endast utföras av Datainspek- tionen. Vad gäller Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling i brottsbekämpande verksamhet ska enligt utredningen tionen ha behörighet att utöva tillsyn för att EU-regleringens krav ska uppfyllas som SIN:s uppdrag ska omfatta all sådan behandling. Detta överensstämmer med vad som gäller på försvars- underrättelseområdet där Statens inspektion för försvarsunder- rättelseverksamhet utövar tillsyn parallellt med Datainspektionen. Utredningen har gjort bedömningen att Datainspektionen uppfyller Tillsyn, sanktioner och rättsmedel de krav på oberoende och befogenheter som gäller för tillsyns- myndigheten enligt förordningen och direktivet. Enligt utredningen saknar däremot SIN flera befogenheter som krävs enligt direktivet. Vidare har utredningen bedömt att Datainspektionen i allt väsent- ligt motsvarar EU-regleringens krav på tillsynsmyndighetens orga- nisation och på utnämning respektive avsättande av myndighetens chef. och Utredningen om 2016 års dataskydds- direktiv har utgått från att förslaget om att samla tillsynsansvaret enligt förordningen och direktivet hos Datainspektionen kommer att genomföras. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv har i brottsdatalagen, som genomför direktivet, föreslagit att tillsyns- myndigheten ska utöva tillsyn över tillämpningen av den lagen och andra svenska författningar som reglerar behandling av personupp- gifter inom direktivets område. har i den generella lag som ska komplettera förordningen, dataskyddslagen, föreslagit att förordningen och den lagen ska gälla även vid person- uppgiftsbehandling i verksamheter som inte omfattas av unions- rätten och i verksamhet som omfattas av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. På kamerabevakningsområdet har länsstyrelserna utövat operativ tillsyn, inte minst vad gäller frågor om tillstånd till kamerabevakning av platser dit allmänheten har tillträde. Som fram- gått av den i avsnitt 5 redovisade utvärderingen av kameraövervak- ningslagen har länsstyrelsernas rättstillämpning blivit allt mer enhetlig, särskilt sedan Datainspektionen fick det centrala tillsynsansvaret på området i samband med införandet av lagen . Läns- styrelserna har en upparbetad kompetens på området och även en god lokalkännedom som är till nytta i ärendena. innebär den nya förordningen, den nya kamerabevak- ningslagen med en delvis annorlunda reglering än den gäll- ande lagen och den nya generella svenska lagstiftning som ska gälla även för kamerabevakning en helt ny situation. Den ökade rättsliga komplexiteten ställer nya, höga krav i fråga om bl.a. resurser, kompetens och kvalitet. Även den snabba teknikutvecklingen på området kräver att en hög teknisk kompetens kan upprätthållas kontinuerligt. Vidare innebär i sig det förhållandet att länsstyrel- serna är 21 stycken en viss risk för oenhetlighet i tillämpningen. Om tillämpningen inte är enhetlig, blir det svårare för den som Tillsyn, sanktioner och rättsmedel avser att bedriva kamerabevakning att tolka praxis och förutse om den planerade bevakningen är tillåten eller inte. Detta kan bli sär- skilt problematiskt för den som bedriver verksamhet i flera län och vill använda kamerabevakning i denna i olika delar av landet. Att förutsättningarna för kamerabevakning är tydliga är givetvis ange- läget även för de enskilda som kan bli föremål för bevakningen. Datainspektionen har det mest omfattande tillsynsansvaret över personuppgiftsbehandling generellt sett i såväl privat som offent- lig verksamhet. Vidare har Datainspektionen både det centrala an- svaret för tillsyn enligt kameraövervakningslagen och det operativa tillsynsansvaret för kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. I det centrala ansvaret ingår bl.a. att sammanställa rättspraxis, samla in fakta och erfarenheter om teknikutvecklingen och den internationella utvecklingen och utbilda och ge råd åt läns- styrelserna om lagstiftning, praxis och teknik på området. Den ope- rativa tillsynen kräver bedömningar som mycket liknar dem som länsstyrelserna gör . Datainspektionen har följaktligen en sam- lad och väl upparbetad kompetens och erfarenhet inte bara när det gäller personuppgifts- och integritetsfrågor allmänt sett utan även vad gäller kamerabevakningsfrågor. Enligt de ovan nämnda utredningarna ska Datainspektionen vara svensk tillsynsmyndighet för personuppgiftsbehandling både enligt EU-regleringen – såväl förordningen som direktivet – och på det område som faller utanför den regleringen, låt vara att några andra myndigheter ska utöva viss parallell tillsyn. Datainspektionen kom- mer alltså att ha tillsynsansvaret över personuppgiftsbehandling generellt sett och sådan kameraanvändning som inte ska omfattas av kamerabevakningslagen. Att låta Datainspektionen helt ansvara även för tillsynen enligt kamerabevakningslagen ligger i linje med detta och kan ge stora fördelar. Datainspektionen kan upprätthålla en god överblick över den kamerabevakning som förekommer och över rättsutvecklingen och tekniken inom området. Det kan säkerställa en hög kvalitet, enhetlighet och effektivitet i frågor om tillstånd till kamerabevak- ning och övriga frågor om kamerabevakning. Det gäller särskilt som EU-regleringen i stora delar är ny och det därför är angeläget med en enhetlig tolkning av förordningen, dataskyddslagen och dess föreskrifter, av brottsdatalagen med föreskrifter och av andra svenska författningar på området. Detsamma gäller delvis för de prövningar Tillsyn, sanktioner och rättsmedel som ska göras enligt den nya kamerabevakningslagen. Att överföra den uppgiften till Datainspektionen kan inte heller anses vara allt- för betungande för myndigheten. Antalet tillståndsansökningar enligt dagens lag uppgår till 900–1 000 . Antalet ansökningar enligt den nya lagen kan antas bli lägre, eftersom det nya tillstånds- kravet är snävare utformat än dagens tillståndsplikt. Att samla till- synen hos Datainspektionen skulle också göra det tydligare vilken myndighet som bär tillsynsansvaret enligt lagen. Till detta kommer att det är tveksamt om länsstyrelserna i alla delar uppfyller de mycket höga krav som i olika avseenden ställs i EU-regleringen på tillsyns- myndighetens roll, organisation och uppgifter. Det finns följaktligen tungt vägande skäl för att tillsynsansvaret över kamerabevakning helt ska ligga hos Datainspektionen. Skälen för att behålla dagens ordning eller en liknande ordning där läns- styrelsernas operativa tillsyn koncentreras till vissa länsstyrelser är få.