sou · H5B331 · 2017-04-26 00:00:00 — En bostadsrättshavare som sam- tyckt till förändring av sin lägenhet eller inte själv är berörd av någon förändring är inte part vid hyresnämnden. Det är föreningen som hos hyresnämnden ska ange vilka bo- stadsrättshavare som är motparter. Det är således föreningen som ensam avgör vilka motparter som inte ska anses ha samtyckt till för- ändringen. kan dock avvisa ansökan om nämnden finner att angiven bostadsrättshavare inte berörs. Nämndens avgörande har rättskraft endast gentemot dem som varit parter i ärendet. Skulle det i efterhand visa sig att det finns en bostadsrättshavare som berörs men inte har samtyckt och som inte varit upptagen som motpart i hyresnämnden kan beslutet inte genomföras gentemot denne. Samtycker bostadsrättshavaren inte i efterhand får föreningen ansöka om tillstånd även gentemot den bostadsrättshavaren vid hyresnämnden (och , Bostadsrättslagen, En kommentar, uppl. 5 2014, s. 375 f.). Förändringen ska vara angelägen Om den planerade åtgärden inte är av ringa betydelse för bostads- rättshavaren utgör en första förutsättning för att hyresnämnden ska godkänna stämmobeslutet att åtgärden är angelägen (9 kap. 17 § BRL). Det får ankomma på föreningen att visa att så är fallet. Enligt förarbetena (prop. 1990/91:92, s. 109 och 221) ska vid prövningen av om åtgärden är angelägen allehanda önskemål från för- eningens sida om ombyggnader inte godtas. Det bör t.ex. inte komma i fråga att godkänna beslut som innebär att gemensamhetslokaler av olika slag inrättas på bekostnad av en bostadsrättshavare. Utgångs- punkten bör i stället vara att föreningen ska kunna bygga om huset på ett rationellt sätt för att tillgodose de krav som framför allt bygg- nadslagstiftningen ställer upp. Det kan t.ex. vara plan- och bygg- lagens (2010:900) krav på att en byggnad ska vara tillgänglig genom Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet att bl.a. hiss inrättas. En om- eller tillbyggnad får även anses ange- lägen om byggföretaget syftar till att uppfylla andra krav som ställs från samhällets sida och arbetet utförs på ett rationellt sätt. Nämn- den bör allmänt sett vara restriktiv i sin prövning. Syftet med åtgärden ska inte skäligen kunna tillgodoses på annat sätt har också att pröva om inte syftet med den beslutade åtgärden skäligen kan tillgodoses på annat sätt. I denna del kan nämn- den behöva ta ställning till såväl utrymmesmässiga som tekniska och kostnadsmässiga frågor (och , Bostadsrättslagen, En kommentar, uppl. 5 2014, s. 378). Stämmobeslutet får inte vara oskäligt mot bostadsrättshavaren En förutsättning för nämndens prövning är att bostadsrättshavaren inte samtyckt till åtgärden. En bostadsrättshavare kan lämna sitt samtycke även efter stämman. Det betyder att nämndens prövning inte längre behövs, om bostadsrättshavaren under handläggningen hos nämnden skulle lämna sitt samtycke till åtgärden eller ingå förlikning med föreningen. Om inget samtycke lämnas och en prövning ska göras får beslutet inte vara oskäligt mot bostadsrättshavaren. Här blir det främst aktuellt att se hur bostadsrättshavarens situation skulle bli efter den åtgärd föreningen vill vidta. Normalt bör inte hänsyn tas till bostads- rättshavarens personliga förhållanden, men handikapp eller annat lik- nande bör enligt förarbetena tillmätas betydelse vid denna prövning (prop. 1990/91:92, s. 110 och 222). Även tiden och sättet på vilket åtgärden utförs kan ha betydelse för nämndens prövning. Av intresse kan alltså vara t.ex. hur det tar för föreningen att utföra åtgärden och om bostadsrätts- havaren kan använda lägenheten . Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet Särskilt om hyresnämndens prövning när förändringen är av liten betydelse Av 9 kap. 17 § första stycket andra meningen BRL följer att kraven på ett godkännande är lägre i de fall om- eller tillbyggnaden kan anse ha liten betydelse för bostadsrättshavaren. I sådana fall är det till- räckligt att hyresnämnden prövar om åtgärden inte skäligen kan till- godoses på annat sätt. I de fall föreningsstämman fattat beslut om att en lägenhet ska tas i anspråk i sin helhet eller förändras och hyresnämnden godkänner beslutet ska bostadsrättshavaren ha full ekonomisk kompensation för åtgärden. och bostadsrättshavaren inte komma överens om ersättningens storlek, får frågan avgöras av mark- och miljödomstolen enligt reglerna i 9 kap. 18 § BRL. Utöver ersättningsrätten har bostadsrättshavaren enligt 9 kap. 17 § andra stycket rätt att få bostadsrätten inlöst. Som är naturligt och som framgår av sista meningen i stycket ska hyresnämndens godkännande lämnas med villkor om inlösen i det fall hela lägen- heten tas i anspråk. Även i övriga fall, dvs. då endast en del av lägen- heten tas i anspråk, blir emellertid bostadsrättshavaren berättigad att få hela bostadsrätten inlöst under förutsättning att han begär det och omständigheterna inte är sådana att han skäligen bör godta för- ändringen ändå. 11.6.1Fördelningen av ansvaret för lägenhetens skick m.m. och objektet för upplåtelsen Utredningens förslag: Avtal om upplåtelse av bostadsrätt ska vara undertecknat av parterna. Till lägenheten i förekommande fall upplåten mark jämte övriga med bostadsrätt upplåtna utrymmen ska anges i upplåtelseavtalet. Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet Det uppställs krav på att upplåtelse av en lägenhet med bostadsrätt ska ske skriftligen, om inte något annat följer av lagen (1991:615) om omregistrering av vissa bostadsföreningar till bostadsrättsföreningar. Vidare ska parternas namn framgå av upp- låtelseavtalet (4 kap. 5 § BRL). Något uttryckligt krav på att avtalet ska undertecknas av parterna finns dock inte (jfr sådant krav vid överlåtelse i 6 kap. 4 § första stycket BRL och 4 kap. 1 § JB samt utredningens förslag om krav på undertecknade av förhandsavtal i avsnitt 9.8.2). För att undvika tveksamheter om parternas avsikter och därmed öka rättssäkerheten för konsumenterna bör det i bostadsrättslagen införas krav på att ett skriftligt upplåtelseavtal ska skrivas under av parterna, dvs. bostadsrättsföreningen och bostadsrättsköparen. Det finns härefter anledning att beröra frågan hur objektet för upplåtelsen hanteras. Genom upplåtelseavtalet tillskapas en rättighet som ska bestå och därför är det mycket viktigt att det på ett korrekt sätt anges vad som ingår i lägenheten och därmed den kommande bostadsrätten. En upplåtelse får enligt 1 kap. 4 § andra stycket första meningen BRL endast avse hus eller del av hus. Enligt bestämmelsen i andra meningen, som utgjorde en saklig nyhet lag, kan dock även kompletterande mark upplåtas med bostadsrätt. Av 4 kap. 5 § BRL framgår att det i upplåtelseavtalet ska anges vilken lägenhet upplåtelsen avser. Lägenheten måste således kunna identifieras. Normalt anges t.ex. att upplåtelsen avser fyra rum och kök, 100 kvm, lägenhet nr 23. Det är således dessa utrymmen som blir upplåtna med bostadsrätt. Det förekommer inte sällan oklarheter om vad som omfattas av upplåtelsen, främst vad gäller mark men även gällande takterrasser och balkonger. Det finns flera rättsfall som tydligt visar vikten av att bostadsrättsföreningarna noga i upplåtelseavtalet anger vad objektet ska omfatta så att tvister undviks (se bl.a. dom från i mål T 8470-11 där hovrätten fann att en takterrass inte var upplåten med bostadsrätt utan enbart med annan nyttjande- rätt). Ofta kan det vara så att dispositionsrätten till bostadsrättsfastig- hetens mark är delad så till vida att den bostadsrättshavare vars lägenhet på ett naturligt sätt anknyter till ett visst markområde nyttjar den delen av tomten. Därutöver kan det finnas viss gemen- Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet Avgränsningen av ett sådant markområde bör då framgå av upplåtelsehandlingen (t.ex. i form av en bilaga), eftersom marken, om den upplåts med bostadsrätt, formellt blir en del av lägenheten. Det är inte ovanligt att det i allmänna ordalag uttrycks så att ”till bostadsrätten hör mark/balkong/terrass” eller att bostadsrättshavaren ”disponerar mark i anslutning till bostadsrättslägenheten”. är det oklart vilka rättigheter och skyldigheter som gäller för dessa utrymmen. För det fall balkongen/takterrassen/marken formellt inte är upp- låten med bostadsrätt utan enbart med nyttjanderätt är huvudregeln att föreningen svarar för underhållet av marken, om inte annat har reglerats i själva nyttjanderättsavtalet. För att undvika oklarheter föreslår utredningen att det i bestäm- melsen i 4 kap. 5 § andra stycket BRL ska förtydligas vad som om- fattas av själva upplåtelsen av bostadsrätten. Det bör således av lag- texten framgå att även till lägenheten tillhörande övriga med bostads- rätt upplåtna utrymmen ska anges i upplåtelseavtalet. Det gäller då exempelvis takterrass/balkong/mark om sådan upplåts med bostads- rätt. Gränsen mellan föreningens och bostadsrättshavarens ansvar för underhåll Utredningens bedömning: Gränsdragningen mellan föreningens och bostadsrättsinnehavarens ansvar för underhåll är primärt inte en sak för lagstiftaren utan en fråga som noggrant bör regleras i föreningens stadgar. Underhållsansvaret för en bostadsrätt regleras i 7 kap. 4 och 12 §§ BRL. I bestämmelsen i 7 kap. 4 § BRL sägs att föreningen är skyldig att hålla lägenheten, huset och marken i gott skick i den mån ansvaret enligt 12 § inte åligger bostadsrättshavaren. Av 7 kap. 12 § BRL följer att innehavaren på egen bekostnad ska hålla lägenheten och marken i gott skick, om inte annat föreskrivs i Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet stadgarna eller framgår av andra till femte styckena. Huvudregeln är alltså att det är innehavaren som bär underhållsansvaret för sin lägenhet, det s.k. inre underhållsansvaret. Någon närmare precisering av vad som räknas till lägenheten respektive huset i övrigt anges inte i lagen. För att avgöra vad en bostadsrättshavares ansvar omfattar måste det därför klargöras var den fysiska gränsen för lägenheten ska dras. Exakt var den gränsen ska gå har antagits få avgöras från fall till fall (prop. 1990/91:92, s. 99). Särskilt om till lägenheten tillhörande övriga utrymmen Bestämmelsen i 7 kap. 12 § BRL är tvingande och föreningen kan inte genom stadgarna utvidga bostadsrättshavarens ansvar till de delar av fastigheten som inte framgår av bestämmelsen (se bl.a. NJA 2007, s. 709 och SOU 2000:2, s. 147). Lägenhetens gränser utgör därför begränsningen av bostadsrättshavarens underhållsansvar. Om mark ingår i lägenhetsupplåtelsen gäller enligt 7 kap. 12 § första stycket andra meningen BRL samma regler som för det inre underhållet, dvs. bostadsrättshavaren ska hålla också marken i gott skick. Bostadsrättshavaren ska vidare följa föreningens instruktioner om skötsel. Bostadsrätten kan förverkas om t.ex. marken vanvårdas. För det fall marken formellt inte är upplåten med bostadsrätt utan enbart med nyttjanderätt är huvudregeln att föreningen svarar för underhållet av denna, om inte annat har reglerats i själva nyttjande- rättsavtalet. I förarbetena (prop. 1990/91:92, s. 114 f.) till lagändringen som gjorde det möjligt att upplåta mark i anslutning till lägenhet med bostadsrätt anfördes bl.a. att huvudregeln även fortsättningsvis skulle vara att föreningen svarar för det yttre underhållet men med undantag för mark som ingår i bostadsrättsupplåtelsen för vilken bostadsrätts- havaren kan åläggas underhållsansvar. I underhållsansvaret får anses ingå renhållning och snöskottning. Den närmare gränsdragningen bör dock anges i stadgarna. Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet I förarbetena anges balkong också som exempel på sådan egen- dom som föreningen kan precisera underhållsansvaret för i stad- garna. Utgångspunkten är därmed att bostadsrättshavaren i vart fall kan ha underhållsansvaret för balkongen (prop. 1990/91:92, s. 99). Motsvarande synsätt kan anläggas på takterrasser. Problem uppstår i de situationer där föreningen inte har preciserat ansvaret. I detta sammanhang finns skäl att uppmärksamma dom i mål T 9101-11.1 Avgörandet aktualiserar gränsdragningen mellan bostadsrättsföreningens och bostadsrätts- innehavares underhållsansvar. I fallet uppstod vattenskador i en bostadsrätt och tillhörande takterrass. Föreningen krävde bostads- rättshavarna på ersättning då de ansåg att medlemmarna hade under- hållsansvaret för takterrassen. Föreningen hade i dess stadgar angivit att underhållet av balkongen tillföll medlemmen. Bostadsrätts- havarna ansåg däremot att underhållsansvaret tillhörde det yttre underhållet och därmed föll under föreningens ansvar. Föreskriften i stadgarna utgjorde således en otillåten utvidgning av underhålls- ansvaret. Därtill ansåg medlemmen att en åtskillnad bör göras mellan en balkong och en takterrass. Tingsrätten, vars domslut fastställdes av hovrätten, ansåg att underhållsskyldigheten åvilade bostadsrätts- havaren. Domstolen bedömde att föreningens stadgar inte stred mot bostadsrättslagen då denna endast utgjorde en preciserad ansvars- fördelning i enlighet med bostadsrättslagen och dess förarbeten. Att någon skillnad skulle föreligga mellan en balkong och en takterrass ansågs inte heller rimligt då de fyller samma funktion och nyttjandet i båda fallen är avgränsat till medlemmen. De slutsatser man kan dra av det ovan refererade rättsfallet är att en bostadsrättsförening kan utvidga bostadsrättsinnehavarens under- hållsansvar till att även omfatta lägenhetens balkong/takterrass i sin helhet dvs. även det yttre underhållet. Med tanke på att bostads- rättsinnehavarens underhållsansvar torde kunna omfatta även sådana delar av huset som tidigare ansetts falla inom bostadsrättsföreningens ansvar torde rättsfallet möjliggöra en viss utvidgning av bostadsrätts- innehavarens underhållsansvar. Det ovan refererade rättsfallet från stämmer visser- ligen överens med uttalanden i förarbetena där det anges att balkong- 1 beslutade att inte meddela prövningstillstånd i målet. Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet en kan ingå i underhållsansvaret. Hovrätten preciserade dock inte på vilket sätt bostadsrättshavaren har underhållsansvaret för tak- terrassen. Hovrättens domslut kan uppfattas som långtgående. Att beakta är dock att det är frågan om ett dispositivt tvistemål där domsluten är bunden av parternas grunder. Att det läcker in från taket har många föreningar fått vara med om. Ansvarsfördelningen blir då att föreningen reparerar taket och bostadsrättshavaren får reparera på egen bekostnad inne i lägen- heten. Endast om föreningen varit försumlig, det vill säga exempelvis vetat om att skadan funnits och sedan låtit bli att reparera denna, kan föreningen bli skyldig att bekosta skadorna i lägenheten. Rättsfallet kan möjligtvis också ses mot bakgrund härav. Gränsen för vad som ska anses höra till en lägenhet och som sålunda fördelar ansvaret mellan bostadsrättshavaren och föreningen anses ibland som för grovt dragen. Det har dock förutsatts att den närmare gränsdragningen regleras i föreningens stadgar (se prop. 1991/92, s. 99). Som också anfördes i det senaste lagstiftningsärendet (prop. 2002/03:12, s. 51) tycks det vara i det närmaste omöjligt att i författ- ning mer i detalj ange vilka delar som föreningen respektive bostads- rättshavaren ansvarar för. Någon annan ändring beträffande för- delningen av ansvaret mellan föreningen och bostadsrättshavaren gjordes därför inte då än vad gällde en precisering av föreningens ansvar för ledningar i lägenheten och ventilationskanaler. Utredningen gör nu ingen annan bedömning. Gränsdragningen är primärt inte en sak för lagstiftaren utan en fråga som noggrant bör regleras i föreningens stadgar. Så har också skett och i många fall är stadgarna mycket utförliga avseende vad som an- kommer på bostadsrättshavaren respektive på föreningen (jfr och , Bostadsrättslagen, En kommentar, uppl. 5 2014, s. 228). I övrigt synes det vara en fråga för rättstillämpningen att avgöra gränsdragningarna. Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet 11.6.2Bostadsrättshavarens rätt att förändra lägenheten Utredningens förslag: En ytterligare precisering av tillstånds- pliktiga åtgärder i 7 kap. 7 § första stycket BRL föreslås enligt följande. Bostadsrättshavaren får utöver vad som har an- getts inte utan styrelsens tillstånd i lägenheten utföra åtgärd som innefattar –i fråga om kulturhistoriskt värdefulla lägenheter, ändring av planlösning eller annan åtgärd som skadar lägenhetens särart eller annat särskilt bevarandevärde inom fastigheten, –installation av ledningar för avlopp, värme, gas eller vatten, –installation eller ändring av eldstad, rökkanal samt anordning för ventilation, eller –åtgärd som påverkar brandskyddet. Möjligheten att i stadgarna föreskriva att styrelsens tillstånd inte behövs för att utföra en åtgärd som avses i första stycket tas bort. Styrelsen ska ge tillstånd till en åtgärd som avses i första stycket om bostadsrättshavaren visar att åtgärden inte är till påtaglig skada eller olägenhet för föreningen. Styrelsens beslut att inte bevilja tillstånd till viss åtgärd ska kunna överprövas av hyres- nämnden. En olovligen utförd åtgärd ska kunna leda till att bostadsrätten förverkas. Bostadsrätten ska dock inte förverkas om det som kan läggas bostadsrättshavaren till last är av ringa betydelse, om denne vidtar rättelse eller om denne ansöker om tillstånd och får detta beviljat (jfr 7 kap. 18 § BRL). rätt att i vissa fall avhjälpa brister på bostadsrättshavarens bekostnad ska också omfatta brister som uppkommit genom förändringsarbeten enligt 7 kap. 7 § BRL. Bostadsrättshavarens rätt att göra ändringar i sin lägenhet sträcker sig väsentligt längre än hyresgästens. Allt fler bostadsrättsinne- havare vill också göra stora förändringar i och av lägenheten. Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet Troligtvis har prisutvecklingen på bostadsrättsmarknaden bidragit till detta. Enligt 7 kap. 7 § BRL ska styrelsens tillstånd sökas i vissa situa- tioner när bostadsrättshavaren vill förändra lägenheten. Om åtgärden inte är till påtaglig skada eller olägenhet för föreningen ska styrelsen också lämna tillstånd till den. Enligt nuvarande regler i 7 kap. 7 § första stycket BRL får bostads- rättshavaren inte utan styrelsens tillstånd utföra åtgärder som inne- fattar 1.ingrepp i en bärande konstruktion, 2.ändringar i befintliga ledningar för avlopp, värme, gas eller vatten, eller 3.annan väsentlig förändring av lägenheten. Exempel på ingrepp i bärande konstruktion är borttagande av vägg eller försvagande av en sådan vägg genom upptagning av valv (prop. 2002/03:12, s. 115 f. och och , Bostadsrättslagen, En kommentar, uppl. 5 2014, s. 203). Gällande andra punkten framgår att ändringar av vissa, närmare angivna ledningar kräver tillstånd. Konsekvensen av regeln torde vara att förflyttningar av våtutrymmen, toalett eller kök inte får göras utan tillstånd (se lagrådets yttrande a. prop. s. 192). Elektricitetsled- ningar omfattas inte av denna punkt eftersom ett sådant krav har an- setts för långtgående. Större sådana ledningsdragningar kan dock kräva tillstånd enligt tredje punkten. I punkt tre anges att tillstånd krävs för annan väsentlig förändring av lägenheten. I förarbetena ges exempel på detta (prop. 2002/03:12, s. 62). Ändringar av sådana ledningar och kanaler som föreningen enligt 12 § svarar för och som inte omfattas av punkten 2 är normalt hänförliga till förevarande punkt. Som väsentlig ändring nämns också att en lägenhets karaktärsdrag inte beaktas och att dess kultur- historiska värde inte tas till vara (se även lagrådets yttrande s. 192). Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet Bör ytterligare preciseringar av tillståndspliktiga åtgärder ske? Ursprungligen angavs i lagtexten endast att bostadsrättshavaren inte utan styrelsens tillstånd fick göra en väsentlig förändring av sin lägenhet. I flera olika sammanhang påtalades svårigheten i att avgöra vad som är en väsentlig förändring. Genom ändringar som trädde i kraft tydliggjordes något situationerna då tillstånd till en förändring behövs (SFS 2003:31). I lagtexten anges uttryckligen några situationer som kräver tillstånd (se uppräkningen i det föregående avsnittet). I övrigt har det tidigare angivna kravet på annan väsentlig förändring behållits. Sådana åtgärder kräver alltså alltjämt tillstånd. Det uppstår dock i praktiken fortfarande diskussioner om en åtgärd som en bostadsrättsinnehavare vill vidta överhuvudtaget är tillståndspliktig samt om en åtgärd är tillåten. Enligt utredningens mening skulle det vara en fördel om de åtgärder som bör underkastas styrelsens prövning så långt som möjligt kan fastställas i författning. En ytterligare precisering bör därför kunna snäva in begreppet väsentlig ändring ytterligare. Föreningen har en skyldighet att bevara fastigheten på bästa sätt. I linje med uttalanden i förarbeten bör det därför uttryckligen i lagtexten komma till uttryck att en bostadsrättshavare inte, i fråga om kulturhistoriska lägenheter, får ändra planlösningen eller vidta annan åtgärd som skadar lägenhetens särart eller annat särskilt bevarandevärde inom fastigheten utan föreningens medverkan. Det bör i sammanhanget framhållas att en förändring av en lägenhets kulturhistoriska värde knappast går att återställa. När det gäller att avgöra vad som är en kulturhistorisk lägenhet bör detta ankomma på styrelsen. Viss ledning kan även hämtas från bestämmelserna i (2010:900). Enligt 8 kap. 13 § är det förbjudet att för- vanska särskilt kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Plan- och bygg- lagen gäller alltid, både exteriört och interiört, även om åtgärderna inte kräver bygglov. Fastighetsägaren eller byggherren är ansvarig för att lagen följs. Framför allt säkerhetsaspekten medför vidare att installation av eldstad, rökkanal eller anordning för ventilation eller åtgärd som på- verkar brandskyddet också alltid ska kräva styrelsens tillstånd. När det gäller ventilation kan anmärkas att även smärre sådana ändringar kan komma att påverka ventilationen för andra lägenheter i huset. Slutligen ska det förtydligas att inte enbart ändring av ledningar för Underhåll och förändring av bostadsrättshavarens lägenhet avlopp, värme, gas och vatten kräver tillstånd utan även installation av sådana. Föreskrifter i stadgarna? Bestämmelsen i 7 kap. 7 § BRL är tvingande på så sätt att för- eningen inte i stadgarna kan ta in en föreskrift som förbjuder bostadsrättshavare att företa förändring som inte kan betecknas som väsentlig. Däremot kan bostadsrättshavares handlingsfrihet ut- ökas genom en särskild stadgebestämmelse. Enligt utredningens mening bör denna möjlighet att utöka bostadsrättshavarens frihet att göra stora förändringar i lägenheten tas bort. Något verkligt behov av en sådan möjlighet synes inte finnas. Snarare finns det risker med en sådan bestämmelse. Om bärande väggar tas ned eller alltför stora ingrepp görs kan byggnadens kon- struktion och hållfasthet komma i fara. Omvänd bevisbörda och möjlighet att överklaga styrelses beslut? Den stora förändringen lagstiftning var bestämmelsen i 7 kap. 7 § andra stycket BRL som inte hade någon motsvarighet i tidigare lagstiftning. Av bestämmelsen följer att styrelsen inte får vägra att ge tillstånd till en åtgärd om inte åtgärderna är till påtaglig skada eller olägenhet för föreningen. Genom denna regel har om- rådet för förändringar som en bostadsrättshavare får göra i lägen- heten i viss mån vidgats i förhållande till tidigare. Det är styrelsen som måste visa att åtgärderna är till påtaglig skada eller olägenhet för föreningen. Styrelsen måste således ha tungt vägande skäl för att vägra tillstånd. Som exempel på åtgärder som kan vara till skada eller olägenhet för föreningen i propositionen förändringar av en lägenhets karaktärsdrag, t.ex. ändrad planlösning, som gör att lägenheten kan bli svår att avyttra (a. prop. s. 63). Styrelsens beslut om avslag kan enligt dagens ordning inte över- prövas.