sou · H5B380 · 2017-10-25 00:00:00 — Verksamheten vid enheterna är huvudsakligen av tre slag – rätts- psykiatriska undersökningar enligt lagen (1991:1137) om rättspsy- kiatrisk undersökning, utfärdande av läkarintyg enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. (person- utredningslagen) och riskbedömningar enligt lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. RMV:s rättspsykiatriska avdel- ning genomför därutöver vissa uppdrag för bl.a. barn- och ung- domspsykiatriska mottagningar, socialnämnder och Kriminalvården. I brottmål får rätten besluta om rättspsykiatrisk undersökning i syfte att kunna bedöma om det finns medicinska förutsättningar att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § , eller om den misstänkte har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning och i så fall tillståndets be- tydelse för frågan om påföljdsvalet enligt 30 kap. 6 § (se 1 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning). En rättspsykiatrisk undersökning är en förutsättning för att rätten ska kunna överlämna en dömd person till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings- prövning. Ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning får meddelas om den misstänkte har erkänt gärningen eller om det föreligger över- tygande bevisning för att han eller hon har begått gärningen (se 2 och 3 §§ lagen om rättspsykiatrisk undersökning). Ungefär 500 personer genomgår en rättspsykiatrisk under- sökning. Knappt hälften av dessa personer överlämnas till rättspsy- kiatrisk vård. Undersökningen tar, när det gäller en häktad person, att genomföra, medan det för en person som är på fri fot tar . Den misstänkte undersöks av ett team bestående av rättspsykiatriker, psykolog, socialutredare och omvårdnadsper- sonal. Genom samtal, observationer och tester utreds om den miss- tänkte led av en allvarlig psykiskt störning när brottet begicks och om personen behöver vård. Som grund för det rättspsykiatriska utlåtandet ligger också underlag, t.ex. journaler, inhämtat från bl.a. vårdkontakter eller andra myndigheter. När det finns skäl till det får rätten (se 7 § personutrednings- lagen) förordna en läkare att avge läkarintyg om en misstänkt. En förutsättning för detta är att allmänt åtal har väckts, att den miss- tänkte har erkänt gärningen eller att det annars finns sannolika skäl för misstanken att han eller hon har begått brottet. genom- för RMV ungefär 1 300 § 7-undersökningar. En sådan undersökning, som genomförs av en specialist i psykiatri, tar och resultatet visar om en större rättspsykiatrisk undersökning bör genomföras. Ungefär 500 av § 7-undersökningarna leder till en rätts- psykiatrisk undersökning. Om rätten särskilt anger det i beslutet att inhämta ett § 7-intyg, ska intyget omfatta de medicinska förut- sättningarna för att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Vid undersökningen har läkaren tillgång till förundersökningsmaterial och ofta också vissa journaler från sjukvård och socialtjänst. När en livstidsdömd person har avtjänat av sitt straff kan en ansökan om tidsbestämning av straffet göras enligt lagen om om- vandling av fängelse på livstid. Ett av de underlag som används vid domstolens beslut i frågan är RMV:s bedömning av risken för att den sökande återfaller i brottslighet. En ansökan får inte bifallas utan att en sådan utredning har inhämtats. genomförs i samarbete mellan rättspsykiatriker, socialutredare och psykolog och tar vanligtvis att göra. Utredningen består bl.a. i ingå- ende samtal med den dömde, men även skriftlig information i form av t.ex. journalutdrag. Vid RMV:s rättspsykiatriska enheter bedrivs också specialiserings- utbildning för läkare. Dessutom bedrivs forskning inom rättspsy- kiatri. För detta ändamål finns ett rättspsykiatriskt forskningsregister, som regleras genom lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forsknings- register. Registret får användas för forskning inom rättspsykiatri och för uppföljning, utvärdering eller kvalitetssäkring av RMV:s rätts- psykiatriska verksamhet. RMV:s rättskemiska laboratorium finns i , där rättskemin och rättsgenetiken bildar en gemensam avdelning. Vid avdelningen finns en samordningsenhet för rättsgenetik och rättskemi. rättskemiska verksamheten arbetar personal med akademisk utbild- ning i molekylärbiologi, farmakologi, toxikologi och kemi och där- utöver finns även biomedicinska analytiker och läkare bland med- arbetarna. På det rättskemiska verksamhetsområdet görs analyser av alko- hol, narkotika, läkemedel och gifter i humanbiologiskt material, som t.ex. blod, urin och hår. genomförs ungefär 700 000 analyser. Bland uppdragsgivarna finns , , och . Vissa analyser genomförs också på uppdrag av hälso- och sjukvården och huvudmän för missbruks- eller ungdomsvård, exempelvis och social- nämnder. En del av verksamheten består dessutom i att bistå RMV:s rättsmedicinska enheter med olika typer av analyser i samband med rättsmedicinska obduktioner. Vid misstanke om brott genomförs analyser som spårar och fast- ställer koncentrationen av alkohol, narkotika, läkemedel eller doping- preparat. Det rör sig vanligtvis om misstanke om rattfylleri avseen- de alkohol eller narkotika enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, misstanke om ringa narkotikabrott (genom brukande) enligt narkotikastrafflagen (1968:64) eller analyser som genomförs som ett led i annan brottsutredning, t.ex. enligt 3 kap. om brott mot liv och hälsa. Vissa uppdrag avser s.k. drogfrihetsanalyser, dvs. syftet med analysen är att undersöka om det i ett prov finns spår av alkohol eller narkotika. Sådana analyser genomförs huvudsakligen på upp- drag av Kriminalvården eller huvudmän för missbruksvård. Vid rättsmedicinska obduktionsärenden analyseras både blod- och urinprov. I den mån det förekommer spår av alkohol i proverna, är det möjligt att, genom att jämföra alkoholhalten i blod och urin, dra vissa slutsatser om när den avlidne intagit alkoholen. I vissa fall kan även andra analyser vara nödvändiga, exempelvis av ögonkam- marvätska. Vid rättsmedicinska obduktioner kan analyser dessutom genomföras för att bekräfta eller utesluta förekomst av dödliga nivå- er av läkemedel eller narkotika i blodet hos den avlidne. Experterna vid det rättskemiska laboratoriet bistår också polis och domstolar med att tolka analysresultat, t.ex. i ärenden som handlar om s.k. eftersupning vid trafikbrott, dvs. den misstänkte har gjort invändning om att han eller hon har druckit alkohol efter körningen. Även på det rättskemiska området bedrivs forskning och utveck- lingsarbete, bl.a. för att justera arbetsmetoder och analysutrustning. RMV:s rättsgenetiska laboratorieenhet finns i och bildar, som vi nämnt i avsnitt 3.4, en avdelning tillsammans med den rätts- kemiska laboratorieenheten och samordningsenheten för rättsgenetik och rättskemi. Inom rättsgenetiken arbetar genetiker, molekylär- biologer, biomedicinska analytiker och ingenjörer. Vid enheten genomförs huvudsakligen identifieringsärenden samt faderskaps- och släktskapsutredningar med hjälp av dna-information. utreds faderskap i ungefär 2 000 ärenden. Faderskaps- utredningar genomförs på uppdrag av socialnämnder, domstol eller enskilda. Analyser för att utreda övrigt släktskap genomförs i många fall på uppdrag av i återföreningsärenden. genomförs ungefär 2 000 sådana utredningar för räkning. Släktskapsutredningar förekommer också i de fall då det inte är möjligt att göra ett faderskaps- eller moderskapstest efter- som mannen eller kvinnan är avliden eller av annat skäl inte deltar i utredningen. Som vi tidigare nämnt (se avsnitt 3.2) är rättsgenetiska undersök- ningar en del i RMV:s arbete med identifiering av avlidna personer. Identifiering med hjälp av dna är, tillsammans med rättsodontolo- giska undersökningar, den vanligaste metoden vid detta arbete. Efter den inledande rättsmedicinska obduktionen skickas prov till den rättsgenetiska avdelningen för dna-analys. Eftersom det vanligtvis finns en hypotes om vem den avlidne kan vara, tas jämförelseprov från förmodade släktingar. genomförs drygt 100 dna- utredningar i syfte att identifiera avlidna personer. Experter från den rättsgenetiska verksamheten deltar också i de s.k. DVI-utredning- arna (se avsnitt 3.2), dvs. identifieringsarbete vid större katastrofer. Ytterligare en ärendetyp består i analyser som utförs vid miss- tanke om plötslig hjärtdöd. RMV:s rättsmedicinska enheter lämnar uppdrag till den rättsgenetiska avdelningen att analysera prover i sådana ärenden, för att undersöka om det finns vissa genetiska varian- ter som kan kopplas till plötslig hjärtdöd. RMV:s rättsgenetiska avdelning genomför dessutom vissa analyser på uppdrag av hälso- och sjukvården. Det rör sig bl.a. om uppfölj- ning av benmärgstransplantationer (s.k. chimärärenden) och farmako- genetiska ärenden. Inom farmakogenetik undersöks hur ärftliga skillnader kan påverka effekten av ett läkemedel. Genom farmako- genetiska analyser kan en läkemedelsbehandling anpassas utifrån en enskild patient. Basen för de undersökningar som genomförs är de analysmetoder som ursprungligen utvecklats för faderskapsunder- sökningar. För att ta reda på om ett tvillingpar är enäggs- eller tvåäggs- tvillingar kan en s.k. tvillinganalys genomföras. En sådan analys kan initieras från sjukvården, men även från enskilda. Analysen kan ge svar på bl.a. frågeställningar kring sjukdomar med genetisk bakgrund. På uppdrag av eller RMV:s rättsmedicinska enheter utför den rättsgenetiska laboratorieenheten även artbestäm- ningar vid exempelvis jaktbrott. Utifrån ett vävnadsprov kan det fastställas om det kommer från en människa eller ett djur. För att kvalitetssäkra den rättsgenetiska analysprocessen finns på området en dna-elimineringsdatabas. Databasen innehåller dna- profiler för medarbetare vid RMV och andra yrkeskategorier, som kommer i kontakt med analysprocessen och som kan riskera att kontaminera proverna. 4Bestämmelser om behandling av personuppgifter RMV:s verksamhet är av central betydelse för rättsväsendet. För att kunna bedriva denna verksamhet med god kvalitet och inom de tids- ramar som krävs, är det nödvändigt med effektiva och ändamåls- enliga arbetsformer. Vid RMV behandlas personuppgifter . All behandling av personuppgifter medför en risk för intrång i den enskildes personliga integritet. Vid RMV hanteras en stor mängd känsliga uppgifter, som kan röra enskildas hälsa och levnadsförhål- landen, men även uppgifter om brott. För att skydda enskildas per- sonliga integritet behövs bestämmelser som begränsar hur och på vilket sätt personuppgifter får behandlas. Att de uppgifter som han- teras vid RMV i så stor utsträckning utgörs av särskilt känsliga upp- gifter, gör det angeläget med bestämmelser som tydliggör vilken behandling av personuppgifter som är tillåten. I det följande behandlar vi, som en bakgrund till våra övervägan- den om hur personuppgiftsbehandlingen vid RMV bör regleras, be- stämmelser om skydd av den enskildes personliga integritet och om hur personuppgifter får behandlas. I avsnitt 4.2 beskriver vi grund- läggande regleringar om integritetsskydd och i avsnitt 4.3 redogör vi för gällande rätt om personuppgiftsbehandling. EU:s reglering av dataskydd behandlar vi i avsnitt 4.4 och i avsnitt 4.5 lämnar vi en redogörelse för huvuddragen i två viktiga förslag till förändringar av regleringen av personuppgiftsbehandling i svensk rätt. Bestämmelser om behandling av personuppgifter 4.2Grundläggande bestämmelser om integritetsskydd I svensk rätt finns ingen allmängiltig definition av begreppet per- sonlig integritet, men det har beskrivits som att kränkningar av den personliga integriteten utgör intrång i den fredade sfär som den enskilde bör vara tillförsäkrad och där intrång bör kunna avvisas. En entydig och allmänt accepterad definition är dock inte heller nöd- vändig för att kunna bedöma vilka intressen som är så viktiga att skydda att det bör finnas särskilda regler som förhindrar eller be- gränsar ingrepp i dessa intressen (se prop. 2009/10:80, s. 175). Genom en reglering i regeringsformen har den personliga integri- teten ett grundlagsskydd. Av 2 kap. 6 § andra stycket regeringsform- en framgår att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskil- des personliga förhållanden. Regleringen omfattar bl.a. uppgifter om namn och andra personliga identifikationsuppgifter, adress, familje- förhållanden och hälsa. Ett led i att erbjuda skydd mot kränkning av den personliga integriteten är att säkerställa att behandlingen av personuppgifter är reglerad. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § regeringsformen kan inte (se 2 kap. 20 § regeringsformen) begränsas annat än genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen av skyddet mot intrång i den personliga integriteten får inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ända- mål som har föranlett begränsningen och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Inte heller får begränsningen göras enbart på grund av politisk, religiös, kul- turell eller annan sådan åskådning (se 2 kap. 21 § regeringsformen). En konsekvens av bestämmelsen i 2 kap. 6 § andra stycket reger- ingsformen är således att regleringar som innebär en inskränkning av rätten till skydd för den personliga integriteten, måste ske i form av lag. Även genom offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) säkerställs ett skydd för uppgifter om enskilds personliga förhål- landen genom att lagen innehåller ett stort antal bestämmelser som syftar till att skydda den enskildes personliga integritet. Detta gäller bl.a. 21 kap. 7 § OSL, som anger att sekretess gäller för personupp- Bestämmelser om behandling av personuppgifter gift, om det kan antas att ett utlämnande skulle medföra att upp- giften behandlas i strid med personuppgiftslagen (1998:204, PuL, se vidare i avsnitt 4.3). Bestämmelsen avser att ge ett skydd mot otillåten behandling av personuppgifter och är tillämplig hos alla myndig- heter och vid alla utlämnanden som innefattar personuppgifter. Viktiga bestämmelser om integritetsskydd finns dessutom i s.k. registerförfattningar, vars huvudsakliga syfte är att reglera hanter- ingen av register eller andra samlingar av personuppgifter vid myn- digheter. Registerförfattningarna reglerar myndigheternas behandling av personuppgifter och är utformade för att ge ett integritetsskydd som är anpassat utifrån respektive myndighets hantering av person- uppgifter i de fall då det finns behov av att avvika från eller kom- plettera det integritetsskydd som personuppgiftslagen annars ger. Behovet av särregler i en registerförfattning i förhållande till person- uppgiftslagen bör dock avvägas noga (se prop. 1997/98:44, s. 41). Vi återkommer till förutsättningarna för och behovet av en register- författning i avsnitt 6. Förutom de svenska regleringarna i lag och grundlag, finns vissa grundläggande bestämmelser om skydd för enskilds personliga inte- gritet i en del internationella överenskommelser. Förenta Nationer- nas (FN) allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna antogs 1948 och innehåller i artikel 12 ett skydd för den personliga inte- griteten. I artikeln anges att ingen må utsättas för godtyckliga in- gripanden i fråga om privatliv, familj, hem eller korrespondens och inte heller angrepp på heder och anseende. Var och en har rätt till skydd i lag mot sådana ingripanden och angrepp. Vidare framgår av artikel 29 i deklarationen att en person endast får utsättas för inskränkningar av de fri- och rättigheter som anges i deklarationen i den mån inskränkningarna har stöd i lag och sker i syfte att trygga tillbörlig hänsyn till och respekt för andras fri- och rättigheter samt för att tillgodose det demokratiska samhällets rättmätiga krav på moral, allmän ordning och allmän välfärd. Motsvarande skydd för den personliga integriteten finns också i FN:s konvention om med- borgerliga och politiska rättigheter, som antogs 1966. Riktlinjer om datoriserade register med personuppgifter antogs av FN:s general- församling 1990. I riktlinjerna anges bl.a. att personuppgifter inte får samlas in eller behandlas i strid med FN:s stadga. Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () är Bestämmelser om behandling av personuppgifter inkorporerad i svensk rätt och gäller som svensk lag (se lagen [1994:1219] om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggan- de friheterna). Svensk lag eller annan föreskrift får inte (se 2 kap. 19 § regeringsformen) meddelas i strid med åtaganden enligt . Enligt artikel 8 i konventionen har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin kor- respondens. Offentlig myndighet får inte inskränka denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säker- heten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oord- ning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. antog 1981 en konvention till skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgift- er, den s.k. dataskyddskonventionen. Konventionen syftar till att säkerställa respekten för grundläggande fri- och rättigheter, däribland särskilt den enskildes rätt till personlig integritet i samband med automatiserad behandling av personuppgifter. En rätt till personlig integritet kommer också till uttryck i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. I stadgan föreskrivs bl.a. var och ens rätt till respekt för privatlivet och familjelivet, till sin bostad och sina kommunikationer (se artikel 7). Dessutom har var och en rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. EU-stadgan föreskriver att personuppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda per- sonens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund (se artikel 8). 4.3Gällande rätt för personuppgiftsbehandling För att skydda den enskildes personliga integritet, finns ett behov av bestämmelser som begränsar vilka personuppgifter som får behand- las och hur en sådan behandling får gå till. Generella regler för all behandling av personuppgifter finns i personuppgiftslagen. Genom lagen har och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana Bestämmelser om behandling av personuppgifter uppgifter genomförts i svensk rätt. Direktivet syftar till att garan- tera en hög och i alla medlemsstater likvärdig skyddsnivå när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på be- handling av personuppgifter. Syftet är också att främja ett fritt flöde av personuppgifter mellan medlemsstaterna i EU. Dataskyddsdirektivet gäller inte för behandling av per- sonuppgifter på områden som faller utanför gemenskapsrätten, t.ex. allmän säkerhet, försvar och statens verksamhet på straffrättens område. En kompletterande rättsakt finns i rådets rambeslut /977/RIF av om skydd av personupp- gifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrätts- ligt samarbete (dataskyddsrambeslutet). Rambeslutet är tillämpligt på uppgifter som överförs eller görs tillgängliga mellan EU:s med- lemsstater och mellan medlemsstater och EU-organ. Däremot gäller dataskyddsrambeslutet inte för nationell personuppgiftsbehandling. Utgångspunkten för all personuppgiftsbehandling är, som vi nämnt, i svensk rätt personuppgiftslagen. Lagen är generellt tillämp- lig och gäller både för myndigheter och enskilda som behandlar per- sonuppgifter. Rent privat behandling av personuppgifter är dock undantagen från lagens tillämpningsområde (se 6 § PuL). Syftet med personuppgiftslagen är att skydda människor mot att deras person- liga integritet kränks genom behandling av personuppgifter (se 1 § PuL). Bestämmelser i personuppgiftslagen är subsidiära i förhållande till annan lag eller förordning. Om det i andra författningar finns be- stämmelser som avviker från personuppgiftslagen, ska dessa bestäm- melser således tillämpas (se 2 § PuL). Lagen gäller för sådan behand- ling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Den gäller också för annan personuppgiftsbehandling, om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av person- uppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (se 5 § PuL). Med personuppgifter avses enligt personuppgiftslagen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk per- son som är i livet (se 3 § PuL). Inte endast uppgifter i text omfattas av lagen, utan det kan också röra sig om exempelvis bilder och ljudupptagningar. Med behandling av personuppgifter avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter. Bestämmelser om behandling av personuppgifter Det kan t.ex. gälla insamling, registrering, organisering, lagring, be- arbetning, användning eller utlämnande av uppgifter (se 3 § PuL). Personuppgiftslagen innehåller (se 9 § PuL) grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Ett sådant krav är att person- uppgifter bara får behandlas om det är lagligt och sker på ett korrekt sätt. Uppgifterna får bara samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och får inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål som de samlades in för. Vidare ställer personuppgiftslagen krav på att de personuppgifter som be- handlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och att inte fler personuppgifter behandlas än som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Därut- över ska de uppgifter som behandlas vara riktiga och, om det är nöd- vändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder ska vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullstän- diga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Personuppgifter får inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Som huvudregel krävs för behandling av personuppgifter att den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen (se 10 § PuL). Även utan den enskildes samtycke får dock personuppgifter behand- las, om behandlingen är nödvändig för att vissa lagstadgade skyldig- heter ska kunna fullgöras eller vissa intressen ska kunna skyddas. Dessutom får personuppgifter behandlas om den personuppgifts- ansvariges berättigade intresse av en behandling vid en intresseavväg- ning väger tyngre än den registrerades intresse av skydd för sin per- sonliga integritet. Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening får som huvudregel inte behandlas (se 13 § PuL). Detsamma gäller för behandling av uppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Personuppgiftslagen innehåller dock en rad undantag från huvudregeln (se 14–20 §§ PuL). Bland undantagen anges att känsliga personuppgifter får behandlas om den registre- rade har lämnat sitt uttryckliga samtycke till behandlingen eller på ett tydligt sätt offentliggjort uppgifterna. Likaså kan behandling av känsliga personuppgifter vara tillåten om behandlingen av olika an- ledningar anses nödvändig, exempelvis för vissa hälso- och sjuk- vårdsändamål. Bestämmelser om behandling av personuppgifter Av 21 § PuL framgår att det är förbjudet för andra än myndig- heter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som inne- fattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden.