sou · H5B346 · 2017-06-01 00:00:00 — Friheten får dock underkastas de vill- kor, inskränkningar och straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn bl.a. till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för annans goda namn och rykte eller rättigheter eller för att för att upprätthålla domstolarnas auktoritet och opartiskhet (artikel 10.2). Det innebär att rätten till yttrandefrihet ibland måste vika till förmån för skyddet av dessa intressen. Ett förbud är förenligt med RF och Syftet med ett förbud mot att fotografera i domstolsbyggnaden är dels att förhindra att ordningen i domstolen störs, dels att skydda enskildas personliga integritet. Detta är ändamål som enligt såväl RF som kan ligga till grund för att i lag be- gränsa yttrande- och informationsfriheten. En sådan begränsning kan godtas endast om den är proportionerlig i förhållande till de ändamål begränsningen avser att tillgodose. Ett förbud i nu aktuellt avseende är en begränsad åtgärd eftersom det inte gäller i samhället i stort, utan enbart i domstolsbyggnaderna där det dessutom redan är förbjudet att fotografera i rättssalarna. Det rör sig därmed inte om en begränsning som kan sägas påverka den fria åsiktsbildningen i samhället. Ett förbud begränsar inte heller möjligheten att rappor- tera från rättegångar på andra sätt än med bilder. Mot bakgrund av de problem som uppmärksammats med fotografering i domstolarna framstår en begränsning av yttrande- och informationsfriheten som en proportionerlig åtgärd för att komma till rätta med problemen. Vår uppfattning är att ett förbud mot att fotografera i domstol- arnas väntrum och allmänna utrymmen är förenligt med såväl RF som . För att inte komma i konflikt med de grundlagsskyddade reg- lerna om anskaffarfrihet måste förbudet utformas så att det gäller oavsett bildens innehåll. Det är alltså inte möjligt att enbart för- bjuda bilder på t.ex. parter och vittnen som befinner sig i domstol- arna. Utgångspunkten är emellertid att fotografering och filmning i domstolens lokaler stör rättsskipningen och utgör ett intrång i den fotograferades personliga integritet helt oberoende av bildernas inne- håll. Detta är samma synsätt som ligger till grund för det befintliga förbudet mot att fotografera i rättssalarna. Hur bör förbudet utformas? Huvudregeln bör vara att det inte är tillåtet att fotografera andra personer i domstolens lokaler utan personens samtycke eller stöd av tillåtande bestämmelser. I vissa situationer kan den som foto- graferar dock ha ett berättigat intresse av att göra det. Den avgräns- ning som används på liknande rättsområden är att det görs undan- tag för fotografering som med hänsyn till syftet och övriga omstän- digheter är försvarlig (se 4 kap. 6 a § BrB).3 Denna lagtekniska lös- 3 Se även förslaget till 4 kap. 6 b § BrB (SOU 2016:7). ning bör väljas även här. Under vilka omständigheter bör det då an- ses försvarligt att fotografera andra personer i domstolens väntrum? Vid prövningen av om fotograferingen är försvarlig får en hel- hetsbedömning göras i det enskilda fallet. Syftet med fotogra- feringen ska vägas mot intresset av att motverka störningar i dom- stolarna och värna om den personliga integriteten. För att inte urholka det skydd som reglerna ger bör undantagen vara få och tolkas restriktivt. En viktig tanke bakom förhandlingsoffentlig- heten är emellertid att medierna ska kunna bevaka rättegångar och rapportera om dem till andra. Även om ett förbud mot att foto- grafera i sig inte begränsar möjligheten att rapportera på andra sätt, t.ex. i skrift eller med ljud, går det inte att bortse från att bilder har en särskild betydelse i sammanhanget. Detta har också betonats av Tidningarnas Telegrambyrå (TT Bildbyrå). Mycket av dagens medie- bevakning sker inne i domstolsbyggnaden, genom t.ex. intervjuer med åklagare och advokater under förhandlingspauser eller i sam- band med att dom meddelas. Sådan fotografering är inte något pro- blem i sammanhanget. I andra fall är det inte självklart att skyddet för den personliga integriteten ska vika för yttrandefriheten. Ett exempel är den tidigare nämnda fotograferingen av frihetsberövade personer som täcker huvudet med jackor eller filtar när de går in i rättssalen. Vi ifrågasätter om sådan fotografering är förenlig med grundläggande krav på humanitet och värdighet (jfr JO 1965 s. 174). Detta gäller oavsett om de pressetiska reglerna hindrar att en ansikts- bild publiceras eller inte. Det framstår inte heller som rimligt att den som ska delta i en rättegång med rätt eller fel känner sig tvungen att dölja sitt ansikte för att undvika att synas på bild. Det bör understrykas att har en positiv skyldighet enligt artikel 8 i att ge enskilda ett verkningsfullt skydd för privatlivet även i sådana situationer. Nyhetsbilder på frihetsberövade personer är också något som – beroende på omständigheterna – kan ifrågasättas ur konventionssynpunkt (jfr avgöranden i målen Lazariu mot , nr 31973/03 och mot , nr 42716/02). Det kan alltså anföras skäl för att förbudet även ska omfatta de grundlagsskyddade medierna. Men även om viss fotografering i domstolarna kan ifrågasättas finns det på det grundlagsskyddade området också ett särskilt utgivaransvar och en etablerad ordning där det pressetiska ansvaret för integritetskänsliga publiceringar kan prövas. den vägen komma till rätta med problemen bör väljas i första hand och först om detta inte fungerar bör lagstiftning användas. utredningar har också gjort bedömningen att problemet med sprid- ning av integritetskänsliga uppgifter är väsentligt större utanför det grundlagsskyddade området (SOU 2016:7 s. 280 och SOU 2012:55 s. 440). Det anförda innebär att förbudet bör avgränsas så att foto- grafering som sker i syfte att publicera uppgifter i medier som regel anses försvarlig och därmed tillåten. Det finns dock skäl att följa utvecklingen, så att inte t.ex. webbplatser med frivilligt grundlags- skydd används som ett verktyg för att kringgå förbudet. I författ- ningskommentaren till 5 kap. 9 b § RB utvecklar vi vilka krav som bör ställas på den som hävdar att han eller hon omfattas av undan- taget. Det finns även annan fotografering som bör vara tillåten i dom- stolarna. Det kan t.ex. röra sig domstolens kameraövervakning av väntrum och annan fotografering som sker med stöd av författ- ningsbestämmelser. Även fotografering som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är fullständigt harmlös kan vara försvarlig. Vad bör hända om någon bryter mot förbudet? I likhet med det nuvarande förbudet mot att fotografera inne i rätts- salen (9 kap. 5 § RB) bör den som överträder förbudet kunna dömas till penningböter. Angående överväganden om straffskalan, se kapi- tel 4.6 ovan. Bedömning: Det bör inte införas något förbud mot bildupptag- ningar utanför domstolsbyggnaden eller lokalerna. Det finns inte något generellt förbud mot att fotografera utan- för domstolsbyggnaden eller lokalerna. Frågan är då om ett sådant förbud bör införas. Problemet med störande fotografering är inte begränsade till domstolsbyggnaden. Enligt enkätundersökningen anser knappt en femtedel () av de professionella aktörerna att det förekom- mer ordningsstörningar i samband med att parter och vittnen och åhörare fotograferas utanför domstolsbyggnaden. Ett exempel kan vara fotografering i samband med att Kriminalvården transporterar anhållna eller häktade personer till domstolens lokaler i uppmärk- sammade mål. Enkätsvaren tyder på att problemen med störande fotografering är mindre utanför domstolsbyggnaden än inne i lokal- erna, även om det förstås inte går att utesluta att skillnaden beror på att de tillfrågade har svårare att uppfatta vad som händer utanför domstolen. Fotografering utanför domstolarna har inte heller lyfts fram som något mer påtagligt problem av vare sig eller domstolarna. Ett argument som talar för att förbudet bör gälla även utanför domstolsbyggnaden är att problemen annars riskerar att flyttas dit. Risken bör dock inte överdrivas. Ett förbud skulle också vara svårt att avgränsa och upprätthålla utanför domstolsbyggnaden. Mycket av den fotografering som sker i närheten av domstolarna ser vi inte heller som något problem i sammanhanget, t.ex. när det gäller semesterbilder på domstolsbyggnader och vardagliga bilder på män- niskor i stadsmiljöer och liknande. Att begränsa möjligheterna att fotografera i en zon utanför skulle exempelvis innebära att domstolen måste lägga resurser på att kontrollera ren turistfotografering som inte på något sätt stör rättsskipningen eller besvärar dem som deltar i rättegångarna. Det är heller inte självklart att det bör vara domstolens sak att ingripa mot eventuella över- tramp utanför lokalerna. Det är som har ansvaret för ordningen på gator och torg och som ska ingripa om någon upplever sig ofredad eller hotad av närgången och påträngande fotografering. Vår slutsats blir sammantaget att det inte finns skäl att förbjuda fotografering utanför domstolsbyggnaden eller lokalerna. Förslag: En bildupptagning i eller en bildöverföring från rätts- salen ska få ske om någon har utlöst ett överfallslarm i rättssalen. Det införs en möjlighet att kameraövervaka rättssalar I domstolarnas förhandlingssalar finns två olika larmsystem. Det ena är möjligheten att kalla på vakt, vilket innebär att ett larm går till domstolens vakter i byggnaden. Möjligheten att kalla på vakt används i första hand vid mindre störningar som kan upp utan att polis kallas till platsen. Det andra innebär att larmet går både till domstolens vakter och till en larmcentral som kontaktar eller, i vissa större städer, direkt till Polismyn- digheten. Detta är främst avsett att användas i överfallssituationer och vid allvarligare incidenter. Om överfallslarmet aktiveras sänds ljudet från rättssalen automatiskt ut till domstolens reception för att de ordningsvakter och polismän som ska gå in i salen ska kunna bilda sig en uppfattning om situationen. och dom- stolarna har framfört önskemål om att man även ska få överföra bilder från salen om överfallslarmet aktiveras. En bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får enligt dagens regler ske endast om det följer av lag (5 kap. 9 § RB). Sådana lagregler finns i bl.a. 6 kap. 6 § och 6 kap. 6 a § RB och tar som regel sikte på domstolens behov av att kunna ta upp bilder för att dokumentera ett förhör som lämnas i bevissyfte. Det finns däremot inte någon bestämmelse som tillåter att bilder tas upp och överförs från en rättssal om överfallslarmet aktiveras. Detta är en brist i lagstiftningen som bör rättas till. Kameraövervakning av väntrum och allmänna utrymmen är en viktig del i domstolarnas säkerhetsarbete. Bara ett fåtal domstolar saknar kameraövervakning. Kameraövervakning i domstol är ett värdefullt verktyg för att kunna upprätthålla ordningen, göra säkra ingripanden och förebygga brott. Den möjligheten bör finnas även inne i rättssalarna. I rättspraxis har dock fotograferingsförbudet i 5 kap. 9 § RB ansetts hindra att tillstånd ges till kameraövervakning av rättssalar även i fall där en avvägning mellan integritets- och övervakningsintresset skulle leda till att domstolen skulle få tillstånd. Det beror på att fotograferingsförbudet är absolut och att det krävs stöd i lag för att göra undantag (se Kammarrätten i dom i mål 4306-04). Avgörandet avser en pröv- ning enligt den då gällande lagen (1998:150) om allmän kamera- övervakning. Vår bedömning är att en prövning enligt den nu gäll- ande kameraövervakningslagen (2013:460) skulle falla ut på samma sätt. De allra flesta domstolar anser också att fotograferingsförbudet hindrar dem från att sända bilder från rättssalen om överfallslarmet aktiveras. De polismän och ordningsvakter som ska svara på ett överfalls- larm behöver information om situationen inne i salen för att inte utsätta sig själva eller andra för onödiga risker. Nuvarande ordning bygger på att någon, i första hand rättens ordförande, muntligen eller genom t.ex. ett mejl ska beskriva situationen inne i rättssalen utan att förvärra situationen. Om överfallslarmet i stället kopplas till en eller flera kameror i förhandlingssalen och rörliga bilder sänds till monitorer utanför rättssalen skulle man snabbt kunna få en klar bild av situationen för att kunna vidta adekvata åtgärder. Enligt uppgift från är detta tekniskt möjligt med den ut- rustning som redan finns i de flesta domstolar eller som kommer att installeras inom ramen för planerade teknikuppgraderingar. Vi ser tydliga fördelar med att skapa rättsliga förutsättningar för att kunna kameraövervaka rättssalar i överfallssituationer. Det är uppen- bart att övervakningsintresset i sådana situationer väger tyngre än integritetsintresset. Vi föreslår därför att en bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen ska få ske om någon har utlöst ett överfallslarm i rättssalen. Därmed tas de rättsliga hindren bort för att tillgodose domstolarnas behov av ökad kameraövervakning. De närmare villkoren för hur kameraövervakningen får anordnas – t.ex. när det t.ex. gäller hur länge bilder får sparas, om även ljud får tas upp och andra aspekter av betydelse för övervaknings- och integritetsintresset – bör inte regleras i RB utan är något som av- görs vid tillståndsprövningen enligt kameraövervakningslagen. bör påpekas att möjligheterna att få kameraövervaka i domstol- arna och på andra platser från kommer att regleras direkt av och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän data- skyddsförordning). Utredningen om kameraövervakning – brotts- bekämpning och integritetsskydd (Ju 2015:14) ska bl.a. analysera vilka ändringar i den svenska kameraövervakningslagstiftningen som behövs på grund av förordningen. Vår bedömning är dock att de processuella hinder som finns mot att kameraövervaka rättssalar i överfallssituationer bör tas bort oavsett vilka ändringar som data- skyddsförordningen leder till i övrigt. Angående sekretess för uppgifter om en enskilds personliga för- hållanden som hämtats in genom kameraövervakning, se 32 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 7.5Spridning av bilder och filmer Förslag: Det ska vara straffbart att göra intrång i någon annans privatliv genom att sprida bilder från rättegångssituationer. Straff- ansvaret ska endast gälla om spridningen var ägnad att medföra kännbar skada för den som bilden rör. Förbudet ska inte gälla på det grundlagsskyddade området. En bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får, som vi redogjort för, ske endast om det följer av lag (5 kap. 9 § RB). Enligt gällande regelverk finns det inte någon möjlighet att hindra att otillåtna bilder och filmer sprids på t.ex. internet. Vilka problem finns? Som redovisats tidigare (kapitel 7.1 ovan) förekommer det att åhörare och parter fotograferar och filmar under pågående förhand- lingar trots att detta inte är tillåtet. I väntrum och allmänna ut- rymmen, där det är tillåtet att fotografera, förekommer också ordningsstörningar i samband med att parter, vittnen och besökare fotograferas i domstolarnas väntrum eller på väg in i och ut ur rättssalarna fortfarande. Något som kan vara särskilt integritets- känsligt är om bilder och filmer från rättegångssituationer sprids på internet och sociala medier. Att bilderna sprids är ofta något som upptäcks först i efterhand och spridningen i sig stör därför sällan ordningen i domstolens lokaler. Det finns stöd för att bilder och filmer sprids på ett oönskat sätt. Detta framgår bl.a. av i domstol (2012:2). Där sägs bl.a. att domstolarna allt oftare rapporterar om att bilder och filmer har observerats på internet efter förhandlingar. I enkätundersökningen ställde vi frågan om det förekommer att bilder eller filmer på parter, vittnen och andra som medverkat i en domstolsförhandling sprids i sociala medier. Drygt en fjärdedel () av respondenterna uppfattar att detta före- kommer. Åtgärder för att motverka detta har ett starkt stöd bland de tillfrågade. En klar majoritet () håller med om att en möjlighet att ingripa mot spridningen av sådana bilder och filmer skulle minska risken för ordningsstörningar i domstolarna. Det finns också rättsfall där en domstol konstaterat att bilder från rättegångs- situationer spridits på internet (se tingsrätts dom i mål B 98-17, där ett sammanträde om undanröjande av på- följd hade filmats med en mobiltelefon och lagts ut med appen Periscope). Vi gör sammantaget bedömningen att det finns ett problem med att bilder från rättegångssituationer sprids på internet. Detta är ett problem ur i första hand integritetssynpunkt, men är också något som kan vara ett led i försök att utöva påtryckningar mot parter och vittnen. Vi ställer oss dock något tveksamma till om fenomenet är fullt så utbrett som enkätresultaten tyder på. När frågan har tagits upp vid möten med domstolar har nämligen bara ett fåtal domare själva sagt sig ha sett sådana bilder och filmer. Problemet med att integritetskänsliga och kränkande bilder sprids är inte begränsat enbart till domstolarna. Frågan om hur samhället kan skydda enskildas personliga integritet från hot och andra kränk- ningar är betydligt större än så. Utredningen om ett modernt och starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten (SOU 2016:7) hade i uppdrag att göra en bred översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas person- liga integritet. I uppdraget ingick bl.a. att ta ställning till om det straffrättsliga skyddet bör kompletteras när det gäller spridning av integritetskränkande uppgifter utanför det grundlagsskyddade områ- det. Utredningen föreslog bl.a. att det ska införas en ny straff- bestämmelse om olaga integritetsintrång (4 kap. 6 b § BrB). Den nya bestämmelsen innebär ett straffansvar för den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida bild eller annan uppgift på ett sätt som är ägnat att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. Straffbestämmelsen föreslogs gälla den som gör in- trång i någon annans privatliv genom att sprida •bild eller annan uppgift om någons sexualliv, •bild eller annan uppgift om någons hälsotillstånd, •bild eller annan uppgift om att någon utsatts för ett allvarligt brott, •bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation, eller •bild på någons nakna kropp. Enligt förslaget ska straffansvaret också gälla spridning av andra liknande bilder eller uppgifter om någons privatliv. Kravet på att spridningen ska vara ägnad att medföra kännbar skada innebär att det bör handla om situationer där en spridning av uppgifter kan leda till psykiskt lidande och andra allvarliga negativa personliga konse- kvenser för den enskilde. Enligt förslaget ska det gälla ett undantag från straffansvar i de fall där spridningen, med hänsyn till syftet och övriga omständigheter, var försvarlig. Förslagen bereds inom . Fotograferingsförbudet i RB hindrar inte att bilder sprids eller publi- ceras trots att de tagits upp i strid mot förbudet. Den praktiska betydelsen av ett fotograferingsförbud begränsas också väsentligt om det inte också finns tillräckliga möjligheter att ingripa mot spridningen av bilderna eller filmerna. Detta talar för att ett skydd mot fotografering bör samordnas med ett skydd mot spridning av bilder. Så är förbuden också konstruerade i (32 § Rets- plejeloven) och (131 a och 198 §§ Domstolloven). Utredningen om ett modernt och starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten har analyserat behovet av ett utvidgat straffrättsligt skydd mot spridning av bilder eller andra uppgifter med ett integritetskränkande innehåll (SOU 2016:7). En av utred- ningens slutsatser var att det finns ett behov av ett bättre utformat skydd för i vart fall mer uppenbara fall av intrång i privatlivet genom spridning av bilder och andra uppgifter. Vår uppfattning är att detta även gäller bilder från rättegångs- situationer. I domstolarna behandlas ofta både utlämnande uppgifter och mycket personliga förhållanden och det kan upplevas som inte- gritetskränkande att sådana bilder sprids till andra. Många, inte minst brottsoffer, befinner sig dessutom i en utsatt situation i domstolarna.4 Att sprida bilder på någon som lämnar en berättelse inför domstolen om hur han eller hon t.ex. utsatts för våld i hemmet eller ett sexuellt övergrepp innebär ett allvarligt integritetsintrång och kan bidra till en känsla av utsatthet. Andra exempel kan vara spridning av bilder från domstolarnas väntrum och allmänna utrym- men, t.ex. på personer som är häktade eller avtjänar ett fängelse- straff, barn som är tvångsomhändertagna, patienter som tvångsvårdas inom psykiatrin och enskilda parter i migrationsmål. Det kan upp- fattas som ett intrång i privatlivet att mer ömmande bilder på den som befinner sig i en domstol sprids vidare. Detta gäller även om spridning av uppgifter av offentlighetsskäl inte bör begränsas. Den enskilde har enligt vår mening ett berättigat intresse av att kunna delta i rättegångar utan någon publik bildexponering. Vår utgångs- punkt är därför att det är den enskilde själv som ska få avgöra om – och i sådana fall till vem – sådana bilder ska spridas. Av flera skäl kan skyddet inte vara absolut. Skyddet kan och bör inte omfatta spridning av alla bilder där kopplingen till den privata sfären är svag. Detsamma gäller bilder som visserligen kan vara obehagliga utan att det för den skull är berättigat att tala om ett 4 Det kan diskuteras om spridningen av vissa sådana bilder omfattas av förslaget i SOU 2016:7. Särskilt gäller detta bilder på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation (jfr 4 kap. 6 b § 4 p). intrång i den personliga integriteten att sprida dem. Ansvaret bör därför begränsas till situationer där den skada som kan uppkomma kan beskrivas som mer kännbar. Det ska krävas att spridningen kan leda till psykiskt lidande eller andra allvarlig negativa konsekvenser. Vi anser att det uttryck som föreslagits – att spridningen ska vara ägnad att medföra kännbar skada – är en adekvat avgränsning av vilka slags bilder från rättegångssituationer som bör omfattas av ett förbud (se SOU 2016:7 s. 596–597). Starka skäl talar för att en möjlighet att ingripa mot spridningen av bilder på personer i rättegångssituationer bör samordnas med de förslag som lämnats av Utredningen om ett modernt och starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten (SOU 2016:7). De överväganden som utredningen gjort i fråga om kriminalisering av olaga integritetsintrång (4 kap. 6 b § BrB) är väl ägnade att ligga till grund för ett förbud mot att sprida bilder från rättegångs- situationer. Utgångspunkten bör därför vara att begränsningar av möjligheten att sprida bilder från rättegångar hanteras inom ramen för den föreslagna lagstiftningen mot olaga integritetsintrång. Vi föreslår därför att det ska vara straffbart att göra intrång i någon annans privatliv genom att sprida bilder från rättegångssitua- tioner. Straffansvaret ska endast gälla om spridningen var ägnad att medföra kännbar skada för den som bilden rör. Förbudet ska inte gälla på det grundlagsskyddade området. I det följande lämnar vi förslag som syftar till att höja säkerhetsnivån i domstolarna genom att göra säkerhetskontrollen mer effektiv. 8.1Mer effektiv och enhetlig säkerhetskontroll Förslag: Undantagen från kontrollen begränsas till domstolens anställda samt nämndemän, åklagare, polismän och advokater som i tjänsten infinner sig i domstolens lokaler. Övriga, däribland tolkar, rättsliga biträden som inte är advo- kater och andra som utövar allmän tjänst och offentligt uppdrag, ska inte vara generellt undantagna.