sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — –kamerabevakning som avses i direktivet, nämligen kamerabevak- ning som ska bedrivas av en myndighet som har i uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätt- hålla allmän ordning och säkerhet eller av en annan aktör som utövar myndighet för något av dessa syften förutsatt att myndig- hetens eller aktörens kamerabevakning sker i ett sådant syfte, –viss kamerabevakning som omfattas av förordningen, nämligen dels kamerabevakning som ska bedrivas av en myndighet, dels kamerabevakning som ska bedrivas av en annan juridisk person eller en fysisk person vid utförande av en uppgift av allmänt intresse som följer av lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som har meddelats med stöd av lag eller annan för- fattning, och –kamerabevakning som ska bedrivas av en myndighet eller en annan aktör i en verksamhet som faller utanför direktivet och förordningen, dvs. verksamhet som inte omfattas av unions- rätten, såsom verksamhet rörande nationell säkerhet, och verk- samhet som omfattas av den gemensamma utrikes- och säkerhets- politiken. Som vidare framgått ska tillståndskravet avse platser dit allmän- heten har tillträde och inträda när kamerabevakning ska ske, vilket i praktiken innebär att tillstånd måste sökas innan bevakningen får påbörjas. Lagtekniskt föreslås att kravet på tillstånd tas in i en för samtliga fall gemensam bestämmelse där kravet uttrycks dels samlat för myndigheterna, dels gemensamt för övriga aktörer med ett tillägg för vart och ett av de fall som omfattas – direktivsfallen, förord- ningsfallen och övriga fall – för att tydliggöra att samtliga dessa omfattas. För aktörer som inte utgör myndigheter föreslås att den för förordningsfallen gjorda kopplingen till stöd i gällande rätt görs generell och alltså knyts även till de fall som träffas av direktivet och de fall som inte träffas av förordningen eller direktivet. I de fallen finns en underförstådd sådan koppling. Vad gäller tilläggen för dessa fall bör de utformas på ett kortfattat och relevant sätt. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra För gruppen övriga fall behöver inte anges ”den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken”, eftersom endast myndigheter och politiska församlingar” deltar i den. Däremot ska övrig verksamhet utanför unionsrätten, lämpligen uttryckt som nationell säkerhet, omfattas. Sådan verksamhet bedrivs i första hand inom offentlig sektor men det kan inte uteslutas att andra aktörer utför uppgifter inom ramen för den verksamheten. Denna lagtekniska lösning framstår som lättillgänglig som den kan bli kortfattad. I enlighet med detta föreslås att bestämmelsen ska ha följande lydelse. Tillstånd ska krävas till kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde, om bevakningen ska bedrivas av en myn- dighet. Detsamma gäller om kamerabevakning av en sådan plats ska bedrivas av en annan juridisk person eller en fysisk person vid ut- förande av en uppgift som följer av lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som meddelats med stöd av lag eller annan författning och avser brottsbekämpning, lagföring eller straffverk- ställighet eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet, av- ser nationell säkerhet eller annars är av allmänt intresse. 11.8Särskilda undantag från tillståndskravet Förslag: Från kravet på tillstånd till kamerabevakning ska göras vissa undantag som i huvudsak motsvarar undantagen från till- ståndsplikten enligt kameraövervakningslagen. Några av undan- tagen ska vidgas. Vidare ska kamerabevakning som är anmäl- ningsskyldig enligt den lagen, och som kan vara det, undantas från tillståndskravet. Undantag från dagens tillståndsplikt är viss kamerabevakning som bedrivs i sådan verksamhet som i och för sig ska omfattas av tillståndskravet helt eller delvis till- ståndsfri alternativt endast anmälningsskyldig. Det gäller både verksamheter som avses i direktivet eller som omfattas av förord- ningen och verksamheter som faller utanför EU-regleringen. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Exempelvis gäller inte något krav på tillstånd för kameraöver- vakning som bedriver vid automatisk hastighets- övervakning. Inte heller krävs tillstånd vid övervakning som sker för att skydda vissa byggnader, anläggningar eller områden som har förklarats vara skyddsobjekt, om övervakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet. Inte heller krävs tillstånd för kameraövervakning som Försvarsmakten bedriver från fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan övervakning. Vidare får kameraövervakning bedrivas av eller Säkerhetspolisen under högst en månad utan att tillstånd har sökts när det av särskild anledning finns risk för att allvarlig brotts- lighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för omfattande för- störelse av egendom kommer att utövas på en viss plats och syftet med övervakningen är att förebygga eller förhindra brott. Dessutom får kameraövervakning ske under högst en månad utan att en ansökan om tillstånd har gjorts t.ex. vid övervakning som bedrivs av eller den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om övervakningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en inträffad olycka. Ytterligare ett exempel på kameraövervakning som inte kräver tillstånd är den som bedrivs av i form av vägtrafik- övervakning eller vid en betalstation för trängselskatt eller för infra- strukturavgift för att samla in uppgifter som behövs för att beslut om sådan skatt eller avgift ska kunna fattas och för att kontrollera att betalning erläggs. Tillståndsfri är vidare sådan kameraövervak- ning som avser säkerheten i trafiken eller arbetsmiljön och som sker med en kamera på ett fordon, en maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller användaren. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Motsvarande undantag ska göras från det nya tillståndskravet Något behov av att nu införa ett krav på tillstånd för sådan kamera- bevakning som är helt eller delvis tillståndsfri har inte konsta- terats. Inte heller har det framkommit några tungt vägande praktiska behov som gör att det med frångående av de grundläggande prin- ciper som bär upp kamerabevakningslagstiftningen går att motivera att undantagen utvidgas avsevärt eller att det införs fler förhåll- andevis vida undantag, t.ex. undantag som helt undantar Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen eller undantar dessa myndig- heters brottsbekämpande verksamhet. Detta gäller även med hän- syn tagen till att den tekniska utvecklingen har inneburit att kameraanvändning i vissa situationer nu kan ske med annan teknik än tidigare och därför kan falla in under lagens tillämpningsområde. Behov av ökade möjligheter till kamerabevakning får i stället till- godoses genom ökade möjligheter att få tillstånd till kamera- bevakning, vilket föreslås nedan, och genom något vidgade möjlig- heter att bedriva kamerabevakning utan upplysning. I några avseenden bör dock förändringar ske i form av att det görs undantag från tillståndskravet. Undantag för och Säkerhetspolisen Vad gäller det tidsbegränsade undantaget för och Säkerhetspolisen föreslås att detta vidgas till att avse även syftena upptäcka sådan brottslig verksamhet samt utreda och lagföra så- dana brott som avses i undantaget. Undantaget ska visserligen inte kunna åberopas i en situation där ett visst brott redan har begåtts och polisen därefter vill kamerabevaka för att utreda brottet under förundersökningen. Undantaget innefattar dock en rätt att bevara bilder och att avlyssna och spela in ljud. Att bilder och ljud spelas in sker för utredning av brott. Att polisen kan bedriva kamerabevakning med stöd av undantaget när det finns risk för sådan brottslighet som avses i undantaget innebär självfallet att polisen också kan fortsätta sin bevakning i ett fall där risken rea- liseras så länge situationen pågår. Kamerabevakningen kan alltså då avse ett begånget brott och utredning av detta genom att material från bevakningen spelas in. Utredningssyftet ska därför läggas till. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Detsamma gäller lagföringssyftet. Dessa myndigheter ägnar sig visser- ligen inte åt lagföring i de angivna fallen. Att en kamerabevakning sker för bl.a. utredning av framtida brott av de nämnda typerna syftar dock ytterst till lagföring. Noteras kan också att utrednings- syftet anges i andra bestämmelser i kameraövervakningslagen där det handlar om kamerabevakning av aktörer som inte själva har i uppgift att utreda brott. Vidare föreslås att syftet upptäcka läggs till för att uppnå en överensstämmelse med vad som föreslås nedan i fråga om tillståndsprövningen vid kamerabevakning i brottsbekämp- ande verksamhet i övrigt. En särskild fråga är hur man ska se på möjligheten för Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen att använda en spaningsmetod som innebär att en kamera placeras på ett visst ställe och sedan styrs av en polisman på visst avstånd från det objekt som man vill spana på genom kameran. Detta kan ske både på underrättelse- stadiet och förundersökningsstadiet. Syftet med att använda en kamera på håll är att polisen inte vill riskera att röja spaningen både för att skydda själva spaningsverksamheten och för att skydda de enskilda polismän som bedriver denna. Det har tidigare i olika sammanhang övervägts att införa lagstiftning som reglerar använd- andet av denna och andra spaningsmetoder (se bl.a. prop. 2007/08:163 och SOU 2010:103). Någon sådan lagstiftning finns dock ännu inte. Beroende på hur metoden praktiskt arrangeras i det enskilda fallet och på vilket stadium den används kan den omfattas av såväl kameraövervakningslagens som kamerabevakningslagens tillämp- ningsområde och därmed omfattas av bestämmelserna om tillstånds- krav och upplysningsskyldighet. Principiella skäl talar starkt emot att införa särskilda bestämmelser i kamerabevakningslagen om undantag från tillståndskravet eller om undantag från upplysnings- kravet för denna kameraanvändning, utan att dessa kombineras med en separat lagstiftning som anger förutsättningarna för själva metoden. Sådana bestämmelser skulle indirekt innebära en reglering av metoden och en reglering som lagstiftaren ansett inte bör införas. Vidare är det fråga om en kameraanvändning som förut- sätts ske dolt och som kan ske t.ex. under en förundersökning. Den liknar därför mer hemlig kameraövervakning än kamerabevakning enligt den nya lagen, som i princip alltid ska ske öppet. Hemlig kameraövervakning kräver normalt tillstånd av domstol och kring- gärdas även i övrigt av rättssäkerhetsgarantier som inte har några Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra motsvarigheter i kameraövervakningslagen eller kamerabevaknings- lagen. I likhet med vad som gäller för hemlig kameraövervakning framstår det som lämpligast med en särskild reglering av metoden kombinerad med, vid behov, ett undantag från kamerabevaknings- lagens tillämpningsområde. En sådan reglering kräver noggranna överväganden som inte kan eller får göras i detta sammanhang. Något förslag i denna fråga läggs alltså inte. Undantag vad gäller vägtrafik m.m. När det gäller kamerabevakning av vägtrafiken har det framkommit att dagens undantag inte anses gälla vid öppnings- bara broar. Vid sådana broar behöver kamerabevaka trafiken på såväl sjövägen som vägen på land för att kunna öppna och stänga broarna på ett säkert sätt. krävs alltså tillstånd för kamerabevakning av sjötrafiken i anslutning till en öppningsbar bro men inte för bevakning av vägen till och från samt på bron. Undan- taget bör vidgas till att omfatta även den nu beskrivna situationen. Sådan kamerabevakning kan ha stor betydelse för att förhindra olyckor eller för att minska skadeverkningarna av inträffade olyckor. får den anses medföra begränsade risker för integritets- intrång. Det föreslås alltså att undantag ska gälla även bevakning av sjötrafik vid en rörlig bro. Vidare gäller att kamerabevakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation får ske efter anmälan, om bevakningen har till enda syfte att förebygga, avslöja eller utreda brott, förhindra olyckor eller begränsa verkningarna av en olycka och kameran är fast monterad och försedd med fast optik. Avlyssning eller inspel- ning av ljud får dock inte ske utan tillstånd. En ren anmälningsskyldighet kan som framgått ovan inte behållas för sådan kamerabevakning. Någon anledning att nu i stället införa ett krav på tillstånd finns inte. De skäl som tidigare motiverat enbart en anmälningsskyldighet talar tvärtom för att denna kamerabevak- ning bör undantas från tillståndskravet. Vidare är verksamheten sådan att tillsynsmyndigheten även utan ett tillståndskrav känner till att det bedrivs kamerabevakning och därför har goda möjlig- heter att utöva tillsyn över denna. Inte heller bör ett krav på till- stånd för att avlyssna och spela in ljud gälla. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra ning och inspelning av ljud generellt sett känsligare än bildupptag- ning. Emellertid skulle ett fortsatt tillståndskrav för ljud kompli- cera vad som ska gälla för kamerabevakning i tunnelbanevagnar och på tunnelbanestationer. Med ett fortsatt sådant krav skulle kamera- bevakningslagens bestämmelser om ansökan om tillstånd och till- ståndsprövning gälla för den delen av kamerabevakningen som avser ljud medan förordningens bestämmelser, t.ex. om konsekvens- bedömning och samråd, ska gälla för bildupptagningen. En sådan ordning är inte lämplig. Vidare ska, som framgått tidigare, mot- svarande tillståndskrav vad gäller ljud inte behållas för kamera- bevakning i t.ex. butiker, eftersom ett tillståndskrav för kamera- bevakning av sådana platser överhuvudtaget inte kan behållas. Det föreslås alltså att det görs ett undantag från tillståndskravet som i stort motsvarar vad som gällt i fråga om anmäl- ningsskyldighet. Undantaget föreslås utformas på ett sätt som mot- svarar vad som föreslås nedan för tillståndsprövningen beträffande brott och olyckor. Vidare föreslås att kravet på att kameran är fast monterad och försedd med fast optik tas bort. Kravet har visser- ligen ursprungligen ställts upp av integritetsskäl. torde dock fast optik inte förekomma i samma utsträckning som . kommer många kameror i dessa fall fortfarande att vara fast monterade även utan ett sådant krav. Vidare torde de ofta ha ett brett upptagningsområde för att kunna uppfatta avvikelser från det normala och därmed fånga människor på avstånd. Vid en sådan avvikelse kan behovet av att zooma in händelsen vara påtagligt. Kravet kan därför slopas utan att det innebär någon större föränd- ring av integritetsskyddet. Slutligen ska vad gäller ljud avlyssning och inspelning inte längre kräva tillstånd. I ljuset av de nu diskuterade föreslagna undantagen kan det övervägas om även annan liknande kamerabevakning bör vara till- ståndsfri. Det har framförts att kamerabevakning som avser järn- vägstrafik och stationsområden bör kunna ske efter enbart en anmälan. Någon anmälningsskyldighet kan som sagt inte finnas i kamerabevakningslagen. Frågan är därför om sådan bevakning bör få ske utan tillstånd. Som skäl för detta har bl.a. anförts att det förekommer brottslighet av viss typ och viss omfattning på sådana platser, t.ex. i stationshus och på perronger. Vidare har det bl.a. pekats på olycksrisker på järnvägslinjen, inklusive vid plankorsningar. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Vad gäller järnvägen som sådan kan kamerabevakning ske till- ståndsfritt av platser dit allmänheten inte har tillträde, såsom spår- områden och bangårdar. På de platser där både passagerare och andra människor får uppehålla sig gör sig påtagliga integritetshän- syn gällande. föreslås nedan att möjligheterna att få till- stånd till kamerabevakning ska öka för ändamål som avser brotts- bekämpning och motverkande av olyckor. Med hänsyn härtill saknas skäl att göra undantag från tillståndskravet. Undantag för postverksamhet m.m. Motsvarande resonemang som förts ovan angående tunnelbane- vagnar och tunnelbanestationer kan föras för kamerabevakning i postverksamhet. gäller en anmälningsskyldighet för sådan be- vakning. En kamera får efter anmälan sättas upp för kameraöver- vakning i ett postkontor eller i området utanför in- och utgångar till en sådan lokal, om övervakningen har till enda syfte att förebygga, avslöja eller utreda brott och kameran är fast monterad och försedd med fast optik. Avlyssning eller inspelning av ljud får ske endast sedan en anordning för detta har aktiverats på grund av misstanke om brott. Med postkontor avses en lokal där det huvudsakligen bedrivs verksamhet i vilken ingår postverksam- het. Samma reglering gäller i fråga om en yta i en butikslokal där det bedrivs postverksamhet. Dock gäller att avlyssning eller inspel- ning av ljud då inte får ske utan tillstånd. I det fallet krävs dessutom att den som avser att bedriva övervakningen har ingått en skriftlig överenskommelse om övervakningen med skyddsombudet, skydds- kommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbets- platsen. Dessa bestämmelser föreslås få en motsvarighet i form av ett undantag från tillståndskravet. Undantaget föreslås vidare utformas på ett sätt som överensstämmer med vad som föreslås nedan för tillståndsprövningen beträffande brott. Av samma skäl som angetts i föregående avsnitt bör det inte längre ställas upp något krav på att kameran ska vara fast monterad och försedd med fast optik. Vad gäller ljud ska avlyssning och inspelning inte längre kräva tillstånd. Frågan om skriftlig överenskommelse med en arbetstagarrepresentant behandlas i avsnitt 13. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Slutligen kan resonemanget ovan anföras även i fråga om kamera- bevakning i parkeringshus. gäller att en kamera efter anmälan får sättas upp för kameraövervakning i ett parkeringshus, om över- vakningen har till enda syfte att förebygga, avslöja eller utreda brott. Avlyssning eller upptagning av ljud får dock inte ske utan tillstånd. Eftersom det enligt vad som framkommit förekommer att myndigheter, i första hand kommunala myndigheter, i egen regi driver parkeringshus dit allmänheten har tillträde bör denna anmäl- ningsskyldighet ges en motsvarighet i form av ett undantag från den nya lagens krav på tillstånd. Undantaget ska utformas på ett sätt som överensstämmer med vad som föreslagits ovan för kamera- bevakning i postverksamhet och tunnelbaneverksamhet. Sammanfattningsvis föreslås att det från kravet på tillstånd till kamerabevakning ska göras vissa undantag som i huvudsak mot- svarar undantagen från tillståndsplikten enligt kameraövervaknings- lagen. Några av undantagen ska vidgas. Vidare föreslås att kamera- bevakning som är anmälningsskyldig enligt den lagen, och som kan vara det, ska undantas från tillståndskravet. I sammanhanget ska påpekas att det utöver vad som diskuterats ovan finns viss kamerabevakning som är undantagen från tillståndsplikten eller omfattad av anmälningsskyldigheten och som är sådan att den framöver inte träffas av kamerabevakningslagens tillståndskrav. Några undantag från kravet behövs därmed inte för sådan kamerabevakning. Ett anmälningskrav kan inte heller gälla. Förslag: Tillstånd till kamerabevakning ska ges om intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. De intressen av kamerabevakning som ska tillmätas särskild betydelse ska utökas jämfört med kameraövervakningslagen. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra Vid bedömningen av intresset av kamerabevakning ska det särskilt beaktas om bevakningen behövs för att 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott på en brottsutsatt plats eller på en annan plats där det av särskild anledning finns risk för an- grepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person eller på egen- dom, 2.förebygga, förhindra eller upptäcka störningar av allmän ord- ning och säkerhet eller begränsa verkningarna av sådana stör- ningar, 4.förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkningarna av inträffade olyckor, eller 5.tillgodose andra därmed jämförliga ändamål. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli kamerabevakad ska det särskilt beaktas 1.hur bevakningen ska utföras, 2.om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet ska användas, och 3.vilket område som ska bevakas. Bedömning: Kamerabevakning bör utgöra ett komplement till andra åtgärder. Skälen för förslaget och bedömningen Frågan är då hur bestämmelserna om tillståndsprövning ska ut- formas. Som slagits fast i avsnitt 9.2.2 bör bestämmelserna ge ökade möjligheter till kamerabevakning. Vidare ska bestämmelserna vara förenliga med EU-regleringen och även i delar där de skulle kunna utformas annorlunda anpassas till denna reglering. De bör gälla för all kamerabevakning som träffas av tillståndskravet, oavsett om det Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra är kamerabevakning som omfattas av förordningen, kamerabevak- ning som avses i direktivet eller kamerabevakning som faller utan- för EU-regleringen. I den utsträckning det är lämpligt kan reg- leringen i kameraövervakningslagen tjäna som förebild. Som framgått av avsnitt 7.1.8 förutsätter förordningens särskilda utrymme för ett nationellt tillståndskrav naturligen kompletterande bestämmelser om hur en tillståndsprövning ska gå till. Vidare läm- nar förordningen utrymme för nationella bestämmelser om all- männa villkor för personuppgiftsbehandling när behandlingen är nödvändig som ett led i myndighetsutövning eller för att utföra en uppgift av allmänt intresse, dvs. i de fall som ska omfattas av det svenska tillståndskravet. På samma sätt ger direktivets utrymme för starkare skyddsåtgärder i nationell rätt, som behandlats i avsnitt 7.2.6, en möjlighet att i svensk rätt närmare reglera tillståndsprövningen. En sådan möjlighet finns också på det område som faller utanför EU-regleringen. Som också framgått tidigare måste en planerad kamerabevakning vara laglig i den mening som avses i förordningen eller direktivet och brottsdatalagen för att överhuvudtaget få ske. Kravet på tillstånd gäller därutöver. I tillståndsprövningen kommer naturligt att ingå en bedömning av lagligheten. Tillståndsprövningen enligt kamerabevakningslagen bör ske i form av en intresseavvägning mellan intresset av kamerabevakning och den enskildes intresse av att inte bli bevakad där tillstånd ska meddelas om det förra intresset väger tyngre än det . Denna proportionalitetsbedömning med en överviktsprincip är förenlig med EU-regleringen och liknar den konsekvensbedömning som den som vill bedriva kamerabevakning skulle ha gjort utan ett tillstånds- förfarande enligt den regleringen. En sådan intresseavvägning sker också enligt kameraövervakningslagen och är ändamålsenlig även framöver. Behovet av kamerabevakning i ett enskilt fall måste vägas mot det intrång i integriteten som en kamerabevakning i det sär- skilda fallet innebär. Att det räcker med att intresset av kamera- bevakning väger över det motstående intresset är rimligt i ljuset av ambitionen att möjligheterna till kamerabevakning ska öka. Ett tillståndskrav för myndigheter och vissa andra bestämmelse är slutligen möjlig att ha för all kamerabevakning som ska omfattas av tillståndskravet. Vad särskilt angår intresset av kamerabevakning gäller att kameraövervakning endast får utgöra ett komplement till andra åt- gärder i samma syfte, särskilt brottsförebyggande åtgärder. Kamera- övervakning bör alltså inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra säkerhetsåtgärder eller förebyggande insatser. Motsvarande princip kan sägas gälla enligt förordningen och direktivet.