sou · H4B349 · 2017-01-01 00:00:00 — Det kan i detta sammanhang noteras att den problematik som kan uppstå i allmän domstol när det gäller de krav på avgörande som finns för såväl tvistemål som brottmål, vilka ibland kan göra att det går ut över domstolsärendena som saknar motsvarande avverkningskrav, inte kommer att vara aktuella på samma sätt inom ramen för patent- och marknadsdomstolarnas arbete. Patent- och marknadsdomstolarna kommer endast att handlägga vissa bestämda mål- och ärendetyper och det är också troligt att domstolarna, i likhet med mark- och miljödomstolarna, och mot bakgrund av omfattningen av målen/ärendena får ett lägre avverkningskrav jämfört med de allmänna domstolarna. Detta bör innebära att det i detta avseende inte utgör någon nackdel att överklaganden i fråga om konkurrensskadeavgifter och företags- koncentrationer handläggs som ärenden. Utredningen gör vidare bedömningen att det mot bakgrund dels av att det kan förväntas röra sig om ett mindre antal ärenden , dels då dessa ärenden kommer att handläggas av en domstol vars domare är specialiserade och enbart arbetar med patent- och marknadsrättsliga mål och ärenden, inklusive konkurrensmål, i realiteten inte bör bli fråga om förlorad status eller minskad betydelse för dessa konkurrensrättsliga ärenden jämfört med dagens förhållanden. Vid en sammanvägd bedömning framstår det enligt utredningens mening som lämpligast att vid överklagande av verkets beslut hantera dessa på samma sätt som man hanterar ålägganden, det vill säga som domstolsärenden som avgörs genom slutliga beslut. Den närmare utformningen av regelverket 9.4Förslag till nytt regelverk Förslag: ska ges utökad beslutanderätt avseende konkurrensskadeavgift samt företagskoncentrationer. Som en konsekvens av beslutanderätten i fråga om konkurrens- skadeavgifter ska avgiftsföreläggande utgå ur konkurrenslagen. Med anledning av utökade beslutanderätt avseende konkurrensskadeavgift och företagskoncentrationer görs en översyn av och görs i flera fall följdändringar av de bestämmelser i konkurrenslagen som berör dessa ärenden. Det görs följdändringar även i utsökningsbalken samt i lagen (2014:836) om näringsförbud. Det finns anledning att i samband med reformen göra en översyn av ledningsform och det kan även finnas behov för att internt se över ärendehandläggningen mot bakgrund av den utökade beslutanderätten. Mot bakgrund av förslagen om utökad beslutanderätt för såväl avseende konkurrensskadeavgifter som företagskoncentrationer behövs det ändringar i konkurrenslagen men även i vissa andra författningar. I de följande avsnitten kommer att föras en diskussion om de förändringar som utredningen anser behöver övervägas samt de slutsatser som kan dras av det. I avsnitt 9.4.7 kommer vidare att redogöras för vissa processuella regler som utredningen bedömer vara av särskild betydelse vid handläggningen av konkurrensrättsliga ärenden och som kan behöva ses över mot bakgrund av förslaget om utökad beslutanderätt för . 9.4.1Ändringar i konkurrenslagen kapitel 3 med anledning av den utökade beslutanderätten Enligt dagens regler måste väcka talan i domstol för att konkurrensskadeavgift ska åläggas ett företag. Konkurrens- verket har inte heller rätt att slå fast att en överträdelse föreligger Den närmare utformningen av regelverket utan även denna uppgift åligger domstolen i samband med dess prövning av konkurrensskadeavgiften. Utredningen föreslår en utökad beslutanderätt för i fråga om konkurrensskadeavgifter (se närmare överväganden i kapitel 8). Detta innebär att verket ska ges möjlighet att fatta beslut såväl i fråga om att fastställa att en överträdelse har ägt rum och vad denna har inneburit som att i enlighet med reglerna i 6 och 8–11 §§ fastställa avgiftens storlek. (Se angående bestämmelserna om eftergift och nedsättning nedan.) Innan väcker talan vid domstol har företaget enligt dagens regler en lagligt fastställd rättighet att yttra sig över verkets utkast till stämningsansökan.15 Även inom finns en motsvarande företeelse där kommissionen har en skyldighet att låta företag eller privatpersoner få en möjlighet att yttra sig över dess preliminära ställningstagande innan ett beslut fattas som negativt påverkar dessas rättigheter.16 Skyldigheten kommer av de berördas rätt att försvara sig, vilket kräver att de ges tillfälle att föra fram sina synpunkter på alla de invändningar som görs i beslutet. En SO måste innehålla alla invändningar som kommissionen har för avsikt att grunda sitt slutliga beslut på och är ett viktigt processuellt steg som kan förväntas i alla konkurrensrättsliga processer i vilka kommissionen har rätt att fatta beslut som är negativa för en part. De förändringar som föreslås berör befogenheter och de processuella reglerna. De materiella reglerna förblir desamma och målet under arbetet med författningstexten har varit att skillnaden, jämfört med , endast ska bestå i att det är i stället för domstol som är den första beslutsinstansen i konkurrensskadeavgiftsärenden samt eventuella följdändringar som kan behöva göras med anledning av detta. Genom att ges egen beslutanderätt behöver verket inte längre väcka talan vid domstol i konkurrenskadeavgifts- ärenden. Detta får betydelse för utformningen av den rutin som finns för att parterna ska få möjlighet att ta del av och yttra sig över en skriftlig sammanställning av verkets preliminära bedömning av 15Jfr 3 kap. 5 § tredje stycket konkurrenslagen. 16Denna skriftliga kommunikation av kommissionens preliminära ställningstagande kallas ”Statement of Objections” eller ”SO”. Den närmare utformningen av regelverket ärendet, utkast till stämningsansökan. Utredningen bedömer att det som bäst svarar mot att detta informations- lämnande fungerar på ett bra sätt även efter reformen är att verket skickar sitt ”utkast till beslut” till parterna för yttrande innan det slutliga beslutet meddelas. På detta sätt behåller man parternas möjlighet till inflytande innan verket avger sin slutliga bedömning, även vid en utökad beslutanderätt. Detta förfarande används, i enlighet med policy, avseende ålägganden, där verket ger företaget möjlighet att yttra sig över utkastet till beslut innan det slutgiltiga beslutet fattas. Möjligheten för företag att yttra sig skriftligen innan beslut fattas behålls alltså, men utredningens förslag är att det ska vara verkets utkast till beslut som företaget ska yttra sig över. Innebörden av detta blir att ”utkast till stämningsansökan” föreslås bytas ut mot ”utkast till beslut” i samtliga fall där det förekommer i lagtexten. (Se även i författningskommentaren, kapitel 12.) Eftergift och nedsättning av konkurrensskadeavgift 12–15 §§ Den enda faktiska ändring som behöver göras i ovanstående paragrafer är en följdändring i 15 § mot bakgrund av beslutanderätt i fråga om konkurrensskadeavgifter enligt 5 §. En förklaring enligt 15 § innebär att lämnar besked om att en grundläggande förutsättning för eftergift är uppfylld. För att eftergift därefter ska kunna medges måste även förutsättningarna enligt 14 § vara uppfyllda. Innebörden av att förklaringen är bindande är att företaget som meddelats förklaring får ett bindande besked om att en grundläggande förutsättning för eftergift är uppfylld för företagets del. Förklaringen binder och domstolarna i förhållande till företaget, dvs. att förutsättningarna enligt 12 § första stycket är uppfyllda. Det kan noteras att genom den utökade beslutanderätten nu kan sägas få kontroll över eftergifts- programmet genom att verket får fatta beslutet om konkurrensskadeavgift och i sitt beslut kan och ska ta hänsyn till den eftergift eller nedsättning som ett företag ska ha. Vid ett överklagande utgör sedan verkets beslut samt de yrkanden som framställs av företaget grunden för domstolens prövning. Den närmare utformningen av regelverket Avgiftsföreläggande 16–19 §§ samt 8 kap. 3 § Möjligheten för att meddela avgiftsföreläggande infördes i och med att den nuvarande konkurrenslagen trädde i kraft, som ett alternativ till en beslutanderätt om konkurrensskadeavgifter. Regeringen uttalade i propositionen att även om det inte var påkallat att ge Konkurrens- verket en generell behörighet att fatta bindande beslut om konkurrensskadeavgift kunde det i vissa fall ändå vara angeläget att ge rätten att besluta om avgift. Det gällde fall där företaget medgav talan och där det därför inte var resurseffektivt att föra ett sådant mål till domstol. En möjlighet för att utfärda avgiftsförelägganden för godkännande borde därför införas. Utgångspunkten för systemet med avgiftsföreläggande skulle vara att det byggde på frivillighet; var och en fick fritt välja mellan en prövning i domstol eller ett godkännande av ett av utfärdat föreläggande.17 har, på utredningens uppdrag, redogjort för sin användning av avgiftsförelägganden från den tidpunkt då denna möjlighet infördes fram till och med . Det har visat sig att verket endast har använt sig av avgiftsföreläggande under de som undersökningsperioden omfattade (se avsnitt 4.6.2 och 4.6.5.). Verkets uppfattning är att användandet av avgiftsföreläggande har varit ett effektivt sätt att undvika domstolsprocesser med den tidsutdräkt och de kostnader en sådan innebär såväl för företagen som för verket. ser dock inget behov av att behålla avgiftsföreläggande för det fall att verket ges en egen beslutanderätt i fråga om konkurrensskadeavgifter.18 Av de samråd som har genomförts bland annat med ombud som arbetar med konkurrensrätt har framförts åsikter om att det finns en diskrepans mellan bedömning av hur stor konkurrensskadeavgiften ska vara och vad domstol dömer ut. Man menar att detta innebär att företagen inte är så benägna att acceptera avgiftsförelägganden , eftersom man ”tjänar på” att i 2007/08:135 s. 87. 18Se bl.a. skrivelse, med verkets dnr 385/2016. Den närmare utformningen av regelverket stället låta domstolen pröva målet. Det faktum att verket bara har meddelat totalt tre avgiftsförelägganden , kan sägas ge visst stöd för detta resonemang. Genom att avgiftsföreläggande infördes som en slags variant av möjligheten att besluta om konkurrensskadeavgift innebär det att det syfte som fanns bakom regleringen vid dess införande egentligen försvinner om ges beslutanderätt om konkurrens- skadeavgift fullt ut. Om företaget accepterar bedömning och verket fattar ett beslut i fråga om konkurrensskadeavgift som företaget låter bli att överklaga, bör detta förfarande i praktiken inte heller leda till någon ytterligare tidsåtgång jämfört med ett beslut om avgiftsföreläggande . I den gemensamma nordiska rapporten om konkurrens som utkom på svenska görs bland annat en översyn av konkurrensmyndigheternas befogenheter i fråga om konkurrens- skadeavgifter och företagskoncentrationer. Man konstaterar i rapporten att avgiftsföreläggandet inte berättigar det överträdande företaget till någon rabatt, vilket baseras på antagandet att företag som väljer att försvara sig i domstol inte bör straffas genom ett högre bötesbelopp. Denna princip tillämpas inte på EU-nivå, där man i vissa fall tillämpar ett förfarande som kallas ”settlement”, vilket är en form av förlikningsförfarande.19 Detta innebär att större företag som träffar avtal om förlikning med EU- kommissionen drar nytta av en sådan rabatt medan mindre företag som godtar ett avgiftsföreläggande från inte gör det. Trots att ingen rabatt tillämpas liknar ett bötesföreläggande ett förlikningsförfarande i viss mån eftersom det ger företagen fördelen av att undvika ett kostsamt domstolsförfarande och att minska den negativa publicitet som förknippas med en rättegång.20 Utredningen menar att även om accepterandet av ett avgifts- föreläggande kan göra att ett företag undviker kostnader och negativ publicitet, vilket talar för att denna möjlighet ska behållas, kan det beskrivna alternativet att företaget väljer att inte överklaga ett beslut om konkurrensskadeavgift från Konkurrens- verket antas leda till i stort sett samma positiva resultat. 20Rapport från de nordiska konkurrensmyndigheterna, svensk version 2014, En vision för konkurrenspolitiken Med blicken mot 2020, s. 51 ff. Den närmare utformningen av regelverket för att det inte krävs att avgiftsföreläggande finns kvar av denna anledning. Reglerna om avgiftsföreläggande har inte utformats efter funktionen hos eller syftet med reglerna om ”settlements” och det finns inte heller något kring regleringen om ”settlements” som egentligen har bäring på avgiftsförelägganden utöver vad som redogjorts för i föregående stycke. Inte heller i övrigt har vi kunnat hitta några EU-rättsliga överväganden som talar för att avgifts- föreläggande bör behållas. Mot bakgrund av att nu föreslås få egen beslutanderätt i fråga om konkurrensskadeavgifter och med hänsyn till den genomgång som har gjorts ovan, vilken har visat att det inte finns några avgörande skäl för att avgiftsföreläggande bör behållas, anser utredningen att det inte längre finns behov av att ha kvar denna möjlighet. Samtliga bestämmelser i konkurrenslagen som avser avgiftsföreläggande bör därför utgå. Inom gäller som huvudregel en femårig preskriptionstid för åläggande av böter för överträdelser av artikel 101 och 102 i EUF-fördraget. Preskriptionsregeln återfinns i artikel 25 i förordning nr 1/2003. Preskriptionstiden räknas från och med den dag överträdelsen begicks. Vid fortsatta eller upprepade överträdelser räknas dock tiden från och med den dag då överträdelsen upphörde. Vissa i artikeln upprepade åtgärder, som t.ex. skriftliga tillstånd att genomföra inspektioner, kan avbryta preskriptionstiden. Det finns en absolut preskriptionstid . Utformningen av dagens regler gjordes när nuvarande konkurrenslag tillkom. Utredningen hade med inspiration från artikel 25 i förordning 1/2003 lämnat ett förslag på en ny preskriptionsbestämmelse. Regeringen gick på utredningens linje och lagbestämmelsen utformades i enlighet med förslaget. Förslaget innebar att konkurrenslagens tidigare regel om en femårig preskriptionstid kompletterades med en bestämmelse av innebörd att vissa åtgärder vidtagna av under dess utredning av den misstänkta överträdelsen innebar att Den närmare utformningen av regelverket preskriptionstiden skulle börja löpa på nytt, dock med en absolut preskriptionstid om tio år.21 Syftet med de ändringar som görs avseende preskriptionen är endast att anpassa reglerna så att de står i överensstämmelse med de EU-rättsliga även efter det att getts utökad beslutanderätt (se även under författningskommentaren, kapitel 12). Betalning av konkurrensskadeavgift 22 och 23 §§ De ändringar som behöver göras i bestämmelserna har framför allt bäring på avgiftsföreläggande som föreslås utgå ur konkurrens- lagen. Det behövs även förändringar mot bakgrund av att det nu blir fråga om eller domstols beslut som ska vinna laga kraft och inte längre en dom. Det har under utredningens gång bland annat förts fram synpunkter om att det, i syfte att uppnå en ökad effektivitet i handläggningen av konkurrensskadeavgiftsärenden, kan finnas ett värde i att bestämmelsen i 3 kap. 22 § föreskriver att fordran på konkurrensskadeavgift ska betalas efter Konkurrens- verkets beslut, det vill säga utan att invänta laga kraft. Ett avgörande som inte har vunnit laga kraft får inte verkställas annat än om det finns en särskild bestämmelse om detta (se 3 kap. 4 § utsökningsbalken, UB). I UB finns det flera bestämmelser som medför relativt långtgående möjligheter att få verkställighet även för ett sådant avgörande som inte har fått laga kraft (se 3 kap. 5– 11 §§ UB). I ärendelagen 31 § hänvisar man avseende omedelbar verkställighet till 17 kap. 14 §. I den bestämmelsen ges domstolen en allmän befogenhet att ”när det finns skäl till det” besluta att en dom i tvistemål (eller som i vårt fall ett beslut i ett ärende) får verkställas utan hinder av att den inte har vunnit laga kraft. I motiven till bestämmelsen anförde Processlagberedningen att rätten vid bedömningen av frågan om omedelbar verkställighet skulle medges hade att beakta såväl den vinnande partens intresse av att kunna realisera sitt anspråk som den skada och olägenhet som genom verkställigheten skulle kunna åsamkas den förlorande parten. Stor betydelse måste, anförde beredningen, tilläggas den 2007/08:135 s. 102 ff. Den närmare utformningen av regelverket större eller mindre sannolikheten av en ändring av domen vid fullföljd av målet till högre rätt.22 Utredningen har mot bakgrund av ovanstående övervägt införandet av en bestämmelse i konkurrenslagen om att betalning ska ske innan laga kraft. Vad avser betalningen av konkurrens- skadeavgift kan man konstatera att det ofta är fråga om höga belopp som ett företag ska betala, vilket man på något sätt behöver finansiera och som det kan ta att hitta lösningar för. Vidare kan konstateras att det i flera fall varit så att domstolen dömt ut ett lägre belopp i konkurrensskadeavgift än det har yrkat.23 Mot denna bakgrund anser utredningen att det är rimligt att behålla den nuvarande tiden efter lagakraftvunnet avgörande, som huvudregel för när betalning ska ske och att det inte finns skäl att överväga frågan ytterligare. Som redogjorts för ovan finns det också vissa möjligheter för beslut att verkställas utan laga kraft. Syftet bakom de ändringar som föreslås av utredningen i denna del är att det i huvudsak ska råda samma förutsättningar för betalning som det gör , med den skillnaden att det är som meddelar beslut i frågan och inte en domstol som meddelar dom. 9.4.2Ändringar i konkurrenslagen kapitel 4 med anledning av den utökade beslutanderätten Inledningsvis kan nämnas att det föreslås vissa ändringar även i andra paragrafer i kapitel 4 än de som förekommer under detta avsnitt. Dessa ändringar har dock bäring på en skrivelse som inkom från och kommer att redogöras för i samband med att skrivelsen behandlas under avsnitt 9.5. 22Se Fitger m.fl., (, Zeteo), kommentaren till 17 kap. 14 §. 23Se under avsnitt 4.6.5; t.ex. målen avseende m.fl. och Aleris Diagnostik m.fl. Den närmare utformningen av regelverket Beslut om åtgärd mot företagskoncentration 13–16 §§ 13 § avser hur får väcka talan vid domstol efter det att verket beslutat om särskild undersökning och under denna kommer fram till att det bör meddelas förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § mot företaget/företagen. Bestämmelsen ändras genom att ges rollen som beslutsfattare i stället för den som väcker talan i fråga om förbud samt ålägganden i koncentrationsärenden. Det kommer, som redogjorts för närmare under beskrivningen av 3 kap. 5 § ovan, att vara verkets utkast till beslut som skickas ut till parterna för yttrande i stället för utkast till stämningsansökan, vilket är fallet . Samma tidsfrist som tidigare kommer att vara gällande mot bakgrund av att det är av intresse att processen fram till det första beslutet går snabbt samt även då det stämmer väl överens med motsvarande tidsfrist för kommissionen (; se artikel 10.3 i förordning nr 139/2004). 14 § kommer, efter de ändringar som föreslås inom ramen för denna utredning, att behandla förlängning av fristen till dess att måste meddela sitt beslut enligt 13 § andra stycket. I och med att ges egen beslutanderätt i fråga om förbud eller ålägganden framstår det också som rimligt att frågan om fristförlängning läggs på verket. Det kan här noteras att en fristförlängning liksom kommer att kräva samtycke från parterna. Det införs vidare regler i 7 kap. 1 §, jfr nedan, om att beslut i enlighet med 14 § ska kunna överklagas till domstol. 15 §, som avser handläggningen i domstol (första instans), ändras genom att fristen för avgörande knyts till att överklagandetiden för beslut har gått ut, i stället för till väckande av talan. Tidsperioden blir alltså 6 månader från det att överklagandetiden har gått ut. Ambitionen har varit att ändra så lite som möjligt på befintliga regler. Även domstolen har rätt att förlänga fristen för avgörande på motsvarande sätt som kan enligt 14 §. Den maximala tiden för meddelande av ett förbud eller ett åläggande i ett koncentrations- ärende kommer även fortsättningsvis att vara . 16 § ändras endast i konsekvens med att det blir ett beslut i ett ärende som överklagas och inte en dom i ett mål. Den närmare utformningen av regelverket Vad avser samtliga dessa bestämmelser, se även författnings- kommentaren, kapitel 12. Tillfälligt stopp av löptider för frister 16 a § Reglerna om tillfälligt stopp av löptider ändras endast på så sätt att man knyter prövningen av ett sådant beslut av till domstolsprövningen i samband med prövningen av ett överklagat ärende enligt 13 §. (Jfr författningskommentaren. Förbud i väntan på slutlig prövning 19 § Hävandet av ett förbud i väntan på slutlig prövning enligt 17 § ska, i de fall då rättegång inte pågår, ske om inte väcker talan enligt 13 §. I och med verkets utökade beslutanderätt får hävningen i stället knytas till beslutet om åläggande eller förbud enligt 13 §. åläggs en skyldighet att meddela domstolen när verket väljer att inte besluta om förbud eller åläggande. Rättskraft och omprövning 20 och 21 §§ Båda dessa paragrafer föreslås bli ändrade genom att blir den ”agerande parten” som får pröva frågan på nytt (20 §) respektive ompröva ett förbud eller ett åläggande (21 §). Vad avser 20 § införs ett nytt andra stycke för att möjlighet ska finnas att pröva frågan på nytt även för det fall att part eller annan medverkande har lämnat oriktiga uppgifter till domstol efter överklagande, vilket har lett till att domstol har upphävt verkets beslut. I ett sådant fall blir det som får väcka talan i domstol, men det ska fortfarande vara fråga om ett ärende som ska handläggas enligt ärendelagen. Vad avser möjligheten till omprövning enligt 21 § är det i enlighet med instansordningens princip som bör fatta beslut om omprövning. Den närmare utformningen av regelverket I och med att ges beslutanderätt införs även regler om möjlighet till överklagande av dessa paragrafer i kap. 7, se nästföljande avsnitt. 9.4.3Ändringar i konkurrenslagen kapitel 7 med anledning av den utökade beslutanderätten I 7 kap. 1 § konkurrenslagen görs en uppräkning av de beslut av som får överklagas. Med anledning av verkets utökade beslutanderätt ska såväl beslut enligt 3 kap. 5 § avseende konkurrensskadeavgift som beslut enligt 4 kap. 13 § avseende förbud och ålägganden mot företagskoncentrationer läggas till den uppräkning som finns i 1 §. Genom en lagändring som träder i kraft (SFS 2016:224) kommer dessa beslut att överklagas till Patent- och . Även de övriga bestämmelser i vilka ges beslutanderätt som en konsekvens av beslutanderätten avseende konkurrensskadeavgift och företagskoncentrationer läggs till uppräkningen i 7 kap. 1 §; 4 kap. 14 §, 20 § första stycket och 21 § andra stycket. 9.4.4Ändringar i konkurrenslagen kapitel 8 med anledning av den utökade beslutanderätten Tillämpligt regelsystem 1 och 2 §§ kommer 1 § i kapitlet att innehålla en uppräkning av de mål där Patent- och marknads- domstolen ska vara rätt domstol. Nuvarande mål om konkurrensskadeavgift och företagskoncentrationer kommer med anledning av utökade beslutanderätt att övergå till att vara ärenden och behöver därmed tas bort ur bestämmelsens uppräkning. Även bestämmelserna i 2 § som gäller från bör ändras genom att 3 kap. 5 § och 4 kap. 13 § och 20 § samt 21 § andra stycket tas bort från uppräkningen av de mål där reglerna om indispositiva tvistemål ska tillämpas. Detta mot bakgrund av att ärendelagen genom utökade Den närmare utformningen av regelverket beslutanderätt blir gällande processlag i dessa ärenden. (Se vidare överväganden i den delen i avsnitt 9.3). Vad avser 4 kap. 20 §, och det nu föreslagna nya andra stycket, framstår det (liksom konstaterats ovan i avsnittet som behandlar den paragrafen) som rimligast att en sådan talan av handläggs enligt samma regler i domstol som ett överklagande av verkets beslut enligt första stycket skulle göra.