sou · H5B325 · 2017-04-05 00:00:00 — När utreder den försäkrades förvärvsförmåga är en del i utredningen att överväga om rehabiliteringsinsatser kan vara ett alternativ.6 Om det finns indikationer i det medicinska underlaget på att förvärvsförmågan kan förbättras genom rehabili- teringsåtgärder ska inte bevilja livränta utan tids- gräns utan att först ha prövat olika åtgärder. Det normala i dessa fall är att beviljar tidsbegränsad livränta under 6 : Vägledning 2003:4 Förmåner vid arbetsskada Version 13 s. 154. Drivkrafter för återgång i arbete den tid som rehabiliteringen pågår.7 Det kan vara en samhälls- ekonomisk vinst att betalar full livränta i stället för att bevilja livränta som i så fall skulle gälla tills vidare. ska dock i sin bedömning av förvärvs- förmågan enligt 41 kap. 9 § SFB beakta vad som rimligen kan begäras med hänsyn till den försäkrades arbetsskada, utbildning och tidi- gare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra sådana omständigheter. Den försäkrade är skyldig att försöka avhjälpa de ekonomiska följderna av en arbetsskada, och kan alltså inte neka arbetslivs- inriktad rehabilitering som föreslår utan att riskera att rätten till eller omfattningen av livräntan kan komma att påver- kas. Det är dock inte säkert att alltid tar upp frågan om rehabilitering eller omskolning med den försäkrade. Om handläggaren bedömer att förvärvsförmågan stadigvarande är ned- satt i tillräcklig omfattning kan livränta beviljas utan att frågan om rehabilitering diskuteras med den försäkrade. När livränta har beviljats tills vidare För den som har fått livränta beviljad tills vidare men inte har sjuk- eller aktivitetsersättning och som själv vill pröva att arbeta, att arbeta fler timmar eller pröva nytt arbete och på så sätt minska behovet av livränta finns det inga bestämmelser som reglerar rätten att pröva arbete. Däremot finns en viss möjlighet att pröva arbete genom omprövningsbestämmelserna för livränta, som regleras i 41 kap. 22 § SFB. Den anger att ska ompröva rätten till livränta om den försäkrades möjlighet att skaffa sig in- komst genom arbete väsentligen har förbättrats. uppger i intervju att handläggarna tillämpar denna regel genom att låta de försäkrade i vissa fall pröva arbete innan en omprövning görs. Denna tillämpning görs i de fall när den försäkrade kontaktar och meddelar att hen ska byta arbete eller gå upp i arbetstid och undrar om livräntan på- verkas. kan då inte bedöma om den försäkrades 7 41 kap. 7 § SFB. : Vägledning 2003:4 Förmåner vid arbetsskada Version 13 s. 158. Drivkrafter för återgång i arbete förmåga att försörja sig väsentligen har förbättrats då den försäk- rade ännu inte visat på en ökad förmåga att försörja sig. Enligt är en prövotid på upp rimlig för att ska kunna göra en bedömning av den för- säkrades förvärvsförmåga. Prövotiden avgörs av den försäkrades situation, tidigare erfarenhet och hur sannolikt det verkar vara att den försäkrade kommer klara att öka sin förvärvsförmåga. uppbär den försäkrade både livränta och den lön som ges av arbetet. Det görs alltså inte någon avräkning av liv- räntan från den nya lönen . Även om livränta har beviljats tills vidare finns en möjlighet för att göra efterkontroll och förnyad utredning en- ligt 41 kap. 7 § SFB. Ett hinder för den som arbetar med mellanskillnadslivränta och vill pröva arbete hos en annan arbetsgivare kan vara att den försäk- rade inte har möjlighet till tjänstledighet hos sin ursprungliga arbets- givare. Om den försäkrade inte skulle klara av det nya jobbet skulle hen i så fall riskera att endast ha mellanskillnadslivräntan kvar som försörjning. De regler som finns för indexering av livräntan kan också i viss mån skapa drivkrafter till arbete (se avsnitt 18). Eftersom livräntan räknas upp med ett särskilt tal som grundas till hälften på inkomst- index och till hälften på prisbasbeloppet, kommer uppräkningen av livräntan efter hand att halka efter löneutvecklingen i samhället. Därtill finns ett tak i försäkringen vid 7,5 prisbasbelopp. Inkomster över detta tak ersätts inte i den allmänna försäkringen, men kan ersättas i den kollektivavtalade försäkringen. Den senare indexeras med förändringen i prisbasbeloppet, vilket generellt ger lägre omräk- ningar. Dessa regler innebär att den som får en arbetsskada , den som har haft relativt hög lön och den som efter skadan helt eller i hög grad saknar förvärvsförmåga har mer att vinna på att åter- gå till arbetslivet. Drivkrafter för återgång till arbete fungerar olika för olika grupper av försäkrade, eftersom olika regelverk gäller. För de försäkrade som har både livränta och sjuk- eller aktivitetsersättning finns redan Drivkrafter för återgång i arbete regelverk som ger goda drivkrafter att pröva arbete för den som har återfått del av sin förvärvsförmåga. Regelverken om vilande sjuk- och aktivitetsersättning och livränta ger både god trygghet att pröva arbete eller studier utan att riskera att ersättningen omprövas och goda finansiella incitament för den som arbetar. För den som har ansökt om livränta finns möjligheter att genomgå rehabilitering eller utbildning och få ett beslut om livränta som är anpassat till dessa planer och som då tidsbegränsas. Den försäkrade har inte rätt att neka sådan rehabilitering som bedömer ska genomföras. För den försäkrade som har fått ett beslut om livränta tills vidare så tillämpar reglerna om omprövning så att det för den som är osäker på om hen återfått någon förvärvs- förmåga finns möjlighet att pröva arbete utan att riskera omprövning av ersättningen. Eftersom livräntan inte räknas av mot den inkomst som den försäkrade får är denna tillämpning relativt generös för den försäkrade. Tidsperioden är relativt kort men bedöms tillräcklig för den grupp som står nära arbetsmarknaden. Som jämförelse har personer med sjuk- eller aktivitetsersättning möjlighet att pröva arbete med vilande ersättning. Det är rimligt att denna senare grupp, som står längre från arbetsmarknaden, också har en längre prövotid. Det kan behövas för den försäkrade att kunna bedöma om arbetssituationen är hållbar. 13.5Överväganden och bedömning om drivkrafter för återgång i arbete Utredningens bedömning: Det finns relativt goda drivkrafter för återgång i arbete i arbetsskadeförsäkringen, givet att prin- cipen om full ersättning gäller och ska fortsätta gälla. Om driv- krafterna ska förbättras ytterligare bedömer utredningen att ett sådant förslag bör ta sin utgångspunkt i dels att den försäkrade ska kunna pröva arbete utan att rätten till förmånen ifrågasätts, dels att det bör vara ekonomiskt fördelaktigt för den försäkrade att pröva arbete. Drivkrafter för återgång i arbete Skälen för utredningens bedömning: Det förslag som utredningen lämnar i avsnitt 12 är delvis ämnat att förbättra möjligheterna till rehabilitering, och därmed även återgång i arbete. Något mer över- gripande förslag för att stärka drivkrafterna för återgång i arbete har inte varit möjligt att ta fram inom ramen för utredningstiden. Utredningen har inte heller kunnat ta ställning fullt ut till om det vore lämpligt att införa ytterligare drivkrafter för återgång i arbete inom arbetsskadeförsäkringen. Förväntningarna på vilka drivkrafter som går att skapa i arbetsskadeförsäkringen måste utgå från de förutsättningar som ges av principen om full ersättning. Utredningen kan dock peka på vilka utgångspunkter en kom- mande utredning bör ha, för det fall regeringen vill gå vidare med en utredning med syfte att förstärka drivkrafterna för återgång i arbete. En viktig möjlighet att återgå i arbete finns vid ansökan om livränta. Utredningen har inte gjort någon bedömning av i vilken utsträckning använder sig av verktyget att göra en rehabiliteringsplan för den försäkrade och förena detta med tidsbegränsad livränta för att kunna göra en förnyad prövning av förvärvsförmågan , men utredningen vill be- tona att detta är ett viktigt verktyg för de försäkrades återgång i arbete som bör användas i de fall det är möjligt. Vad gäller regler för att skapa drivkrafter för de försäkrade med livränta beviljad tills vidare bedömer utredningen att principen om att den som skadar sig i arbetet ska ha starkare skydd än den som skadar sig utanför arbetet och principen om full ersättning i arbets- skadeförsäkringen är viktiga att vidmakthålla. Det kan därför inte vara något alternativ att försämra försäkringens ersättningsnivåer för att skapa drivkrafter till arbete. Eftersom skyddet i arbetsskade- försäkringen är så pass starkt behövs relativt generösa incitament för att göra det fördelaktigt att pröva arbete för den som fått liv- ränta beviljad tills vidare. får incitamenten inte vara så pass generösa att de kan upplevas som orättvisa av de som inte har livränta. Reglerna bör endast omfatta de livräntetagare som inte har sjuk- eller aktivitetsersättning, eftersom det redan finns särskilda regler för att skapa drivkrafter för återgång i arbete i dessa system. Utredningens bedömning är att om regeringen vill förstärka drivkrafterna för återgång i arbete bör i så fall ett system skapas som påminner om systemet för vilande sjuk- och aktivitetsersätt- ning, dvs. som innehåller både inslag av trygghet i att man kan Drivkrafter för återgång i arbete pröva arbete utan att rätten till förmånen ifrågasätts, men även någon form av bidrag som gör det ekonomiskt fördelaktigt för den försäkrade . Som riktlinje kan användas det belopp om av sjuk- eller aktivitetsersättningen som beta- las ut till den som arbetar med vilande sjuk- eller aktivitetsersätt- ning. Systemet med steglös avräkning är troligen mindre lämpligt då det innebär att ersättningen ges med ett preliminärt belopp som sedan ska slutregleras. Eftersom förvärvsförmågan bedöms i samband med att livränta beviljas är det inte rimligt att rätten att pröva arbete inträder från med livränta. Som jämförelse kan sjuk- eller aktivi- tetsersättning förklaras vilande först efter att den försäkrade fått ersättningen . För livränta bör ha förflutit för att rätt att pröva arbete eller studier ska börja gälla. Om man ser till gruppen av försäkrade som uppbär livränta men inte sjuk- eller aktivitetsersättning så kan de stå lite olika långt från arbetsmarknaden. Det finns personer som fortfarande arbetar men arbetar färre timmar eller med enklare uppgifter än före skadan. De kan vilja pröva ett bättre betalt arbete, eller att gå upp i arbetstimmar, eller att studera för att kunna byta yrke. Andra försäkrade som enbart har livränta kan ha mellanskillnadslivränta för att Försäk- ringskassan har bedömt att de har förvärvsförmåga kvar efter skadan, men det är inte säkert att de arbetar. De kan vara sjukskrivna av annan anledning än arbetsskadan eller arbetslösa. För denna grupp handlar det om att pröva att arbeta överhuvudtaget. Då kan en prövotid kännas något kort. För den som vill studera kan det behövas en full termin för den försäkrade att bedöma om hen klarar av studierna. Utredningen bedömer att prövotidens längd bör vara tillräckligt lång för att även de livräntetagare som står långt från arbetsmarknaden ska ha en möjlighet att pröva sin förvärvsförmåga. Enligt utredningens bedömning är minst sex måna- der en rimlig prövotid. Med sex månaders prövotid är det möjligt för den försäkrade att även pröva studier under en hel termin innan hen måste ta beslut om att fortsätta eller avbryta studierna. Eftersom det ekonomiska skyddet i arbetsskadeförsäkringen är så pass högt innebär det att systemet ger låga drivkrafter för åter- gång i arbete. Om man vill skapa bättre drivkrafter för den som tror sig ha återfått en del av sin förvärvsförmåga kan det förmod- ligen inte bara behövas att man har tryggheten i att rätten till för- Drivkrafter för återgång i arbete månen inte omprövas för tiden man prövar arbete, utan även någon form av ekonomisk fördel för den försäkrade. Det kan också moti- veras med att det samhällsekonomiskt är mer lönsamt att låta den försäkrade behålla en del av förmånsbeloppet, eftersom utbetal- ningen ändå kommer att bli lägre än om den försäkrade inte hade börjat arbeta. För den som prövar arbete som tillåts finns redan en sådan vinst, men om prövotiden skulle sträckas ut skulle det inte vara rimligt att behålla en sådan generositet. En jämförelse kan göras med systemet för vilande sjuk- och aktivitetsersättning där den försäkrade får behålla 25 pro- cent av förmånsbeloppet . För det fall den försäkrade vill fortsätta med arbete eller studier på samma nivå som efter det att prövotiden har löpt ut, bör göra en ny bedömning av förvärvs- förmågan och fatta nytt beslut om livränta. För den som har prövat arbete på en tidsbegränsad tjänst och inte har möjlighet att fortsätta på samma tjänst, och där är osäker i sin bedömning av den försäkrades framtida förvärvsförmåga, bör det vara möjligt att ta beslut om tidsbegränsad livränta. Om den som studerar vill fortsätta studierna kan beslut om tidsbegränsad liv- ränta fattas för den tid som studierna löper. En förutsättning för beviljande är att har gjort bedömningen att studier- na kommer att leda till att den försäkrades behov av livränta kom- mer att minska eller upphöra efter studierna. En eventuell kommande utredning om att stärka drivkrafterna för återgång i arbete bör beakta om reglerna bör omfatta både rätt att pröva arbete och rätt att pröva studier. Eftersom en studie- period innebär att den försäkrades inkomster begränsas till studie- bidrag kommer de troligen minska snarare än öka, och om livränte- underlaget ska räknas om för prövoperioden skulle det innebära ökade kostnader för livräntan till den försäkrade. Därtill kan det vara svårare för handläggare att bedöma om studierna kommer att leda till att den försäkrade förbättrar sin för- värvsförmåga och blir mindre beroende av livränta. Utredningen bedömer även att ett regelverk med drivkrafter för återgång i arbete bör innehålla begränsningar som reglerar hur den försäkrade kan pröva arbete eller studier. Efter- som drivkrafterna i regelverket förmodligen kommer att innebära att den försäkrade får en relativt hög sammanlagd Drivkrafter för återgång i arbete inkomst är det viktigt att det inte går att sätta i system att man enbart för ekonomisk skull prövar arbete och sedan går tillbaka i försäkringen däremellan. 14Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken Enligt 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken, SFB, anses inte en skada av psykisk eller psykosomatisk natur vara en arbetsskada om den är en följd av en företagsnedläggelse, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbets- kamrater eller därmed jämförliga förhållanden. Däremot kan en sådan skada om den är en följd av mobbning anses som arbetsskada. I utredningens direktiv anges att det i det enskilda fallet kan vara svårt att avgöra om en skada av psykisk eller psykosomatisk natur har uppkommit till följd av någon av de omständigheter som gör att den inte ska anses som arbetsskada eller om det t.ex. är fråga om mobbning. Utredaren ska se över nuvarande bestämmelse. Avsikten är inte att utvidga arbetsskadebegreppet. Däremot ska utredaren pröva om gränsdragningen kan förtydligas. I följande kapitel redogörs först för gällande rätt och historik för 39 kap. 5 § SFB. Därefter redogör vi för tillämpningen av be- stämmelsen i rättspraxis. Fall som rör kränkande särbehandling och mobbning behandlas i ett separat avsnitt. Avslutningsvis redogör vi bl.a. för statistik rörande arbetsskador av psykisk och psykosoma- tisk natur och då särskilt för statistik rörande skador på grund av kränkande särbehandling och mobbning. Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken 14.2Gällande rätt och historik 14.2.1Nuvarande lydelse av 39 kap. 5 § SFB Det generella arbetsskadebegreppet täcker även skador av psykisk natur. Dock finns en särskild regel i 39 kap. 5 § SFB, enligt vilken vissa skador av psykisk eller psykosomatisk natur inte omfattas av arbetsskadeförsäkringens skydd, den s.k. undantagsbestämmelsen. Som arbetsskada anses inte en skada av psykisk eller psykosomatisk natur som är en följd av en företagsnedläggelse, bristande uppskatt- ning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga förhållanden. (39 kap. 5 § SFB) 14.2.2Principen för undantagsbestämmelsen i lag Skador av psykisk natur omfattas av arbetsskadeskyddet alltsedan det generella arbetsskadebegreppet infördes i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, LAF. Bakgrunden till principen om att vissa omständigheter dock undantas från arbetsskadeskyddet återfinns i betänkandet från SOU 1975:84, vilken menade att vissa arbetsmiljö- faktorer borde falla utanför den nya lagens tillämpningsområde.1 Vissa med arbetet eller arbetsförhållandena sammanhängande omstän- digheter som otvivelaktigt kan ge upphov till psykiska besvär hos arbetstagare anser kommittén dock vara av den arten att den skadliga inverkan som de kan medföra inte bör falla in under den nya bestäm- melsen. Det ligger enligt kommitténs mening i sakens natur att psy- kiska störningar till följd av företagsnedläggelse, arbetstvist, byte av arbetsuppgifter, svikna befordringsförhoppningar, bristande uppskatt- ning av arbetsinsatser och allmän vantrivsel med arbetsuppgifter och arbetskamrater inte skall kunna föranleda ersättning från arbetsskade- försäkringen. Propositionen års LAF anslöt i specialmotiveringen till 2 kap. 1 § LAF till vad kommittén anfört.2 Förarbetsuttalandena ledde emellertid inte fram till att principen reglerades i lagtext. 1SOU 1975:84 s. 94. 1975/76:197 s. 91. Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken De undantag som fastslagits i förarbetsuttalandena från prop. 1975/76:197 fördes in i lagtext först i och med den lydelse av 2 kap. 1 § LAF som trädde i kraft den 1 januari 1993.3 Lagrådet framhöll under lagstiftningsprocessen att det var angeläget att denna grund- sats kom till uttryck i lagtexten. Uppräkningen av undantagna omständigheter som görs i 2 kap. 1 § LAF lag skiljer sig från förarbetsuttalandet i prop. 1975/76:197 på så sätt att ”byte av arbetsuppgifter” och ”svikna befordringsförhoppningar” inte finns med i lagtexten. Uppräkningen avslutas i stället med uttrycket ”eller därmed jämförliga förhåll- anden”. I specialmotiveringen anförs att undantaget avser samma skador som inte ersatts av försäkringen enligt uttalanden i prop. 1975/76:197.4 SOU 1998:37, ut- talade dock att lagändringen rent faktiskt skulle kunna tolkas som en utvidgning av undantagsbestämmelsen.5 Lydelsen av 2 kap. 1 § LAF ändrades åter 2002 i samband med reformen av arbetsskadeförsäkringen som ägde rum vid denna tid- punkt. beslutade att från lagtexten ta bort det uppräk- nade undantaget ”arbetstvist”. I specialmotiveringen till bestäm- melsen anförs följande.6 I bestämmelsen görs inte längre undantag för arbetstvist i form av rättslig tvist. En person som har en arbetsrelaterad psykisk skada skall nämligen inte behöva avstå från att driva en arbetstvist för att slippa riskera att gå miste om förmåner från arbetsskadeförsäkringen. I samman- hanget bör dock framhållas att en grundförutsättning för att en arbets- skada skall föreligga är att skadan är en följd av skadlig inverkan i arbetet. En rättslig arbetstvist i sig är normalt inte att anse som en arbetsmiljöfaktor. Meningsmotsättningar och ansträngda relationer räk- nas däremot dit och hör enligt praxis till undantagen, så länge det inte övergår till trakasserier och kränkningar. 1992/93:30. s. 31. 1992/93:30. s. 35. 5SOU 1998:37 s. 131. 2001/02: 81 s. 104. Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken 14.2.4Tidigare utredningsarbete – SOU 1998:37 föreslog i SOU 1998:37 att följande tillägg skulle göras till undantagsbestämmelsen.7 Vad nu sagts gäller inte om skadan har sin grund i trakasserier eller andra kränkningar av den försäkrade eller i andra liknande, påtagliga brister i arbetsmiljön. Bakgrunden till utredningens förslag i denna del var att Riksför- säkringsverket, RFV, i rättsfallsöversikten RFV Anser 1990:6 hade gjort en praxisgenomgång från försäkringsdomstolarna som fanns . RFV observerade att det i försäkringsdomstolarna lagts fast en praxis med innebörden att trakasserier och mobbning var en typ av skadlig inverkan som inte utgjorde sådana omstän- digheter som skulle undantas från LAF:s tillämpningsområde. Arbets- skadeutredningen fann inte belägg för att det senare skett någon ändring i domstolspraxis i detta avseende. Utredningen hade tagit del av kritik som framförts om att tillämpade undantagsbestämmelsen slentrianmässigt och i den även tolkade in fall av mobbning och utfrysning. Den föreslagna ändringen i 2 kap. 1 § LAF syftade till att tydliggöra rättsläget och inskärpa att undantagsbestämmelsen inte fick tillämpas slentrianmässigt. Remisskritiken till utredningens förslag i denna del var blandad och flera tunga remissinstanser ställde sig negativa till en ändrad lydelse av lagrummet. Remissinstanserna menade bl.a. att praxis var klar- lagd, att en lagreglering skulle leda till besvärlig gränsdragnings- problematik samt kritiserade att det i bestämmelsen skulle finnas ett undantag till undantaget. Förslaget från berördes därefter i pm Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen, se nedan. 7 SOU 1998:37 s. 130–131. Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken 14.2.5Promemorian Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen Promemorian Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen8 utarbetades av en arbetsgrupp inom som fått i uppdrag att granska tillämpningen av bevisreglerna i LAF och ge förslag till en ny bevisregel. Där behandlades även ovan nämnda förslag från Arbets- skadeutredningen om ett tillägg i 2 kap. 1 § LAF. Arbetsgruppen ansåg inte att ett tillägg skulle införas. Tillägget skulle enbart inne- bära en kodifiering av redan gällande praxis och skulle kunna skapa nya tillämpningsproblem. Lagtekniskt var det också tveksamt, eftersom tillägget skulle utgöra undantag från undantaget. I promemorian föreslogs att en särskild bevisregel skulle införas för undantagstagsbestämmelsen: för att tillämpa undantagsbestäm- melsen skulle krävas att övervägande skäl talade för att den psyk- iska eller psykosomatiska skadan främst har orsakats av i bestäm- melsen angivna faktorer. Avsikten med förslaget var att begränsa tillämpningsområdet för undantagen från arbetsskadebegreppet i det här avseendet. Den föreslagna ändringen fanns med i lagrådsremissen års LAF. Lagrådet avstyrkte förslaget och anförde följande.9 För tillämpning av undantagsregeln i nuvarande lydelse torde – i avsak- nad av någon till undantaget kopplad bevisregel – krävas att det av ut- redningen i det särskilda fallet framgår att den psykiska eller psyko- somatiska skadan orsakats av något sådant förhållande som nämns i bestämmelsen, dvs. det förutsätts att ett förhållande som leder till undan- tag i princip skall vara styrkt. Om det i lagrådsremissen föreslagna tillägget infogas får det således enligt Lagrådet anses som en lättnad i lagens krav för att tillämpa undantaget och därmed en utvidgning av undantagets tillämpningsområde. Regeringen delade Lagrådets uppfattning och föreslog ingen änd- ring i denna del. 8Socialdepartementet, Socialförsäkringsenheten, Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen. Pm s. 33. 2001/02:81 s. 122. Förtydligande av 39 kap. 5 § socialförsäkringsbalken 14.3Tillämpningen av 39 kap. 5 § SFB 14.3.1Rättspraxis rörande 39 kap. 5 § SFB Uppräkningen av undantagna omständigheter i 39 kap. 5 § SFB är inte uttömmande. Utöver vad som uttalas i förarbeten till ledning i frågan har den närmare innebörden av undantagsbestämmelsen ut- mejslats i praxis. En utförlig genomgång av relevanta rättsfall finns i lagkommentaren till SFB.10 Utredningens uppdrag är att förtydliga 39 kap. 5 § SFB. I syfte att klargöra var det finns behov av förtydliganden har utredningen kartlagt rättspraxis och inhämtat synpunkter om var i tillämpningen det uppstår oklarheter.