sou · H5B34 · 2017-01-31 00:00:00 — Eftersom vi är en statlig kommission och med beaktande av den kommunala självstyrelsen ligger tyngdpunkten i förslagsdelen på förslag riktade till aktörer på statlig nivå. En stor del av förslagen har dock bäring på förutsättningarna för kommuner, landsting och regioner att arbeta för en god och jämlik hälsa. Ett antal förslag riktar sig också direkt till kommuner, landsting och regioner. Genomgående har Kommissionen lagt särskilt fokus på hur jämlik hälsa kan bli en integrerad del i styrningen och uppföljningen på såväl nationell, som på regional och lokal nivå. När det gäller mer generella frågor om styrning och uppföljning som sträcker sig utanför det folkhälsopolitiska ramverket (t.ex. frågor om hur ettåriga budgetprocesser påverkar långsiktighet och förebyggande arbete, frågor om kompetensförsörjning, samverkan, målkonflikter etc.) kommer dessa frågor, liksom förslag på åtgärder för att skapa mer jämlika villkor på för hälsan centrala livsområden, att behandlas i Kommissionens slutbetänkande. 1Begreppet det civila samhället beskriver en arena skild från staten, marknaden och det enskilda hushållet, där människor, grupper och organisationer agerar tillsammans för gemensamma intressen. Inom denna arena verkar organisationer, sammanslutningar och andra aktörer, t.ex. nätverk, som är fristående från såväl stat, kommun och landsting som från det privata näringslivet (prop. 2009/10:55). 2Styrning genom utnämningar (t.ex. av generaldirektörer) berörs dock inte. Varför en analys av frågor om styrning och uppföljning av folkhälsopolitiken? 1.2Frågor om styrning och uppföljning har genomgående lyfts som viktiga i Kommissionens arbete Ett återkommande tema i Kommissionens arbete med att kartlägga problem och identifiera möjliga lösningar för att åstadkomma en mer jämlik hälsa är att det ofta tycks uppstå glapp mellan samhällets ambitioner och vad som faktiskt uppnås. Vi ser detta tydligt inom det folkhälsopolitiska ramverket och i Kommissionens första delbetänkande identifierades ett antal utvecklingsområden (se SOU 2016:55, avsnitt 3.4). Kommissionen har också enligt utredningsdirektiven i uppgift att ”överväga i vilken mån den nuvarande sektorsövergripande strukturen för uppföljningen av det samlade folkhälsoarbetet är ändamålsenlig för regeringens mål om att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation” (dir. 2015:60, s. 7). Kommissionen konstaterade redan i ett tidigt skede att det inte är möjligt att enbart analysera uppföljningssystemet, och då mer specifikt dess ändamålsenlighet för att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation, utan att också göra en bredare analys av såväl styrningen som uppföljningen av folkhälsopolitiken mer generellt. Kommissionen menar också, som anges ovan, att ett välfungerande styr- och uppföljningssystem i sig är en viktig förutsättning för att nå det långsiktiga målet om att sluta hälsoklyftorna. Frågor om styrning och uppföljning har sedan inledningen av Kommissionens arbete lyfts som viktiga i dialogen med olika aktörer, inte minst av företrädare för kommuner, landsting och regioner. Frågorna har vidare lyfts fram som viktiga av de svenska lokala och regionala kommissionerna för jämlik hälsa och social hållbarhet. Även Marmotkommissionen3 betonade vikten av styrnings- och uppföljningsfrågor och lade förslag på området (WHO 2008). Att hälsan är ojämlik i och att hälsoskillnaderna inte har minskat sedan dagens folkhälsopolitiska ramverk utvecklades /03 har förstås olika orsaker där många ligger långt utanför det som kan påverkas av en nationell folkhälsopolitik och hur den styrs 3 Den av WHO tillsatta Commission on Social Determinants of Health (CSDH), som leddes av och som har blivit en föregångare till andra kommissioner för jämlik hälsa på internationell, nationell, regional och lokal nivå. Kommissionen publicerade 2008 sin slutrapport the Gap in a Generation. Varför en analys av frågor om styrning och uppföljning av folkhälsopolitiken? och följs upp. har exempelvis efter den folkhälsopolitiska propositionen antogs av 2003 gått igenom och levt med efterdyningarna av den finanskris som tog sin början 2008. Det har också skett olika förändringar inom flera av de politikområden som inkluderas i folkhälsans bestämningsfaktorer som har lett till större snarare än mindre skillnader (et al. 2012; 2015). Andra faktorer som påverkar den samhälleliga utvecklingen i stort är miljöaspekter och inkomstojämlikheter globalt (2016; 2016). Faktorer som den demografiska utvecklingen med en åldrande befolkning och stora flyktingströmmar i liksom i hela världen är andra aspekter som påverkar förutsättningarna för god och jämlik hälsa. Ett fungerande ramverk för folkhälsopolitiken är naturligtvis i sig inte en garanti för konkreta förbättringar av enskilda människors och familjers vardag som kan leda till en god och jämlik hälsa. Däremot ökar det förutsättningarna för att mer systematiska förbättringar ska kunna komma till stånd. Förslagen i detta delbetänkande lägger därför en grund för de förslag som Kommissionen avser att presentera i sitt slutbetänkande på mer substantiella förändringar för att skapa mer likvärdiga villkor, möjligheter och miljöer för kvinnor och män, flickor och pojkar, i olika sociala grupper. Ett väl fungerande arbete på det folkhälsopolitiska området bör också kunna utgöra ett bidrag till det strategiska arbetet för en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling och till genomförandet av exempelvis Agenda 2030. 1.3Upplägg av delbetänkandet och underlag Kommissionen har analyserat dagens system för styrning och uppföljning av folkhälsopolitiken i syfte att, vid behov, lägga förslag till förändringar för att få ett ökat genomslag för politiken och uppnå en god och jämlik hälsa. Denna analys och de förslag som är resultaten av analysen presenteras i detta delbetänkande. Beredningsunderlaget för delbetänkandet utgörs av de enkätundersökningar som Kommissionen har genomfört april–bland samtliga kommuner, landsting och regioner, samtliga länsstyrelser samt 40 myndigheter som har bedömts som särskilt relevanta för arbetet med en god och jämlik hälsa (se bilaga 2). Fokus för enkäterna har varit frågor om styrning, Varför en analys av frågor om styrning och uppföljning av folkhälsopolitiken? organisering, uppföljning, stöd och utvecklingspotential i folkhälsoarbetet. Vissa av frågorna rörde jämlik hälsa mer specifikt. Svarsfrekvensen bland kommuner var , bland landsting, regioner och länsstyrelser samt bland de tillfrågade myndigheterna på nationell nivå. En översiktlig redovisning av enkätsvaren går att hitta på Kommissionens hemsida.4 Vi utgår i analysen även från dokumentstudier av styrande dokument för folkhälsopolitiken, tidigare rapporter med bäring på styrning och uppföljning av folkhälsopolitiken från bl.a. Statskontoret, Kommuner och Landsting (SKL) och /, viss implementeringsforskning samt dokumentation från internationella, nationella, regionala och lokala kommissioner för jämlik hälsa. Vi har även använt oss av underlag från Kommissionens breda dialog med relevanta aktörer. Frågor om styrning och uppföljning har diskuterats bl.a. vid Kommissionens regionala konferenser och vid ett dialogseminarium med ett sextiotal civilsamhällesorganisationer. Dessa frågor och det aktuella betänkandet har vidare diskuterats med Kommissionens referensgrupp för kommuner, landsting och regioner respektive för riksdagspartierna samt med företrädare för bl.a. i ett nätverk för jämlik hälsa där cirka 20 enheter från nästan samtliga departement är representerade. Frågorna har även behandlats i Kommissionens löpande dialog med och i olika forum. I tillämpliga delar har vi slutligen gjort jämförelser med andra tvärsektoriella politikområden såsom t.ex. jämställdhets-, miljö- och ungdomspolitiken samt i viss mån andra länders folkhälsopolitik, främst de nordiska ländernas. I delbetänkandet görs inledningsvis en sammanfattande beskrivning av det nuvarande folkhälsopolitiska ramverket och hur det har utvecklats (kapitel 2). Beskrivningen följs sedan av en analys av hur läget ser ut och Kommissionens bedömning av var det finns utvecklingsmöjligheter (kapitel 3). Efter det presenteras Kommissionens förslag kring hur det folkhälsopolitiska ramverket skulle kunna utvecklas för att ge bättre förutsättningar för att uppnå en god och jämlik hälsa (kapitel 4). Slutligen redovisas kostnadsberäkningar och en konsekvensanalys av Kommissionens förslag (kapitel 5). Folkhälsofrågorna och jämlikhetsaspekter av dessa har varit på den politiska dagordningen i . 1984 presenterades propositionen Om utvecklingen för hälso- och sjukvården m.m. (prop. 1984/85:181, bet. 1984/85:28 SoU, rskr. Förslagen i propositionen utgick från betänkanden från den s.k. (Hälso- och sjukvården inför 90-talet).1 Bland annat föreslog regeringen att hälsopolitiska jämlikhetsstrategier skulle utvecklas för att öka möjligheterna till ett mer hälsosamt liv för de grupper som var utsatta för de största hälsoriskerna. Vidare föreslogs att periodiska folkhälsorapporter skulle utarbetas för att belysa såväl utvecklingen av hälsans bestämningsfaktorer som hälsoutvecklingen inom olika befolkningsgrupper. Med hänvisning till rekommendationer från WHO föreslogs även att samordningen av det tvärsektoriella folkhälsoarbetet på nationell nivå skulle koordineras i ett nationellt hälsopolitiskt råd. lade regeringen fram den första renodlade folkhälsopolitiska propositionen Om vissa folkhälsofrågor (prop. 1990/91:175, bet. 1990/91:SoU23, rskr. 1990/91:376). I denna, som byggde vidare på den ovan nämnda propositionen, belystes förutsättningar för en hållbar utveckling ur ett folkhälsoperspektiv. Det föreslogs att ökad jämlikhet skulle vara det överordnade målet vid prioriteringar i folkhälsoarbetet och att insatser som medför att de sämst ställdas situation förbättrades skulle prio- 1 Tre rapporter var centrala: Hälsorisker – en kunskapssammanställning (SOU 1981:1), Hälsopolitiska mål och behovsbaserad planering (SOU 1984:41) och Hälsopolitik i samhällsplaneringen – boende, arbetsmiljö, arbetslöshet och kost (SOU 1984:44). I propositionen aviserade regeringen sin avsikt att ge statliga myndigheter i uppdrag att utarbeta hälsopolitiska jämlikhetsstrategier samt inrättandet av ett nationellt folkhälsoinstitut. inrättades med uppgift att på nationell nivå driva hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripande karaktär. Bakgrunden till inrättandet av var att det, trots att hälsoutvecklingen bland befolkning i stort varit positiv, fanns stora skillnader i sjuklighet och dödlighet mellan olika åldrar, mellan könen, mellan olika sociala grupper, mellan personer med utländsk bakgrund och övriga befolkningen och mellan olika delar av landet. Huvudinriktningen för det nya institutet skulle därför vara att nå särskilt utsatta grupper i samhället och att minska hälsans ojämlika fördelning (prop. 2000/01:99, bet. 2000/01:SoU16, rskr. 2000/01:233). slogs samman med Alkoholinspektionen och bildade . Institutet hade ansvar för sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser inom folkhälsoområdet, att vara nationellt för metoder och strategier på området och ansvara för övergripande tillsyn inom alkohol-, narkotika- och tobaksområdena. har ansvaret för folkhälsofrågorna (se vidare avsnitt 2.5.2). 2.2En sektorsövergripande målstruktur med ett övergripande mål och elva målområden Grunden för dagens folkhälsopolitik lades i och med beslut om regeringens proposition Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35, bet. 2002/03:SoU7, rskr. 2002/03:145). Genom detta beslut fastställdes ett övergripande mål för den nationella folkhälsopolitiken: ”Att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen”. I propositionen fastställdes även en sektorsövergripande målstruktur för det samlade folkhälsoarbetet med elva målområden. fattade beslut (prop. 2007/08:110, bet. 2007/08:SoU11, rskr. 2007/08:226) om att formulera om rubrikerna på vissa av folkhälsopolitikens målområden och de lyder som följer (innehållet förblev dock detsamma): 1.Delaktighet och inflytande i samhället 2.Ekonomiska och sociala förutsättningar 3.Barns och ungas uppväxtvillkor 6.Hälsofrämjande hälso- och sjukvård 8.Sexualitet och reproduktiv hälsa 11.Alkohol, narkotika, dopning, tobak och spel Propositionen Mål för folkhälsan baserades på det arbete som hade bedrivits –2000 av den parlamentariska . Kommittén hade i uppgift att utarbeta nationella mål för hälsans utveckling (dir. 1995:158) och lade fram sitt slutbetänkande Hälsa på lika villkor – nationella mål för folkhälsan (SOU 2000:91). Ett grundläggande och centralt element i arbete och förslag var att de utgick från hälsans så kallade bestämningsfaktorer: ”Den nationella folkhälsopolitiska strategi som presenteras i de följande kapitlen tar primärt sin utgångspunkt i hälsans bestämningsfaktorer. Denna utgångspunkt utgår från en bedömning från kommitténs sida att människors livsvillkor och levnadsvanor är bidragande orsaker till sjukdomar, skador och annan ohälsa. Folkhälsopolitikens fokus bör vara att inom olika sektorer av samhället och med olika metoder påverka dessa orsaker och därmed förekomsten av ohälsa och ohälsans olika konsekvenser” (Ibid., s. 47). Detta utgör även en central utgångspunkt i den svenska folkhälsopolitiken – dvs. att en god hälsa baseras på en rad olika förhållanden som människor lever under och möter under livets gång. En annan utgångspunkt i propositionen var att folkhälsopolitiken är sektorsövergripande. Det konstaterades att ”ett övergripande nationellt folkhälsomål behövs för att klargöra att ett folkhälsoperspektiv skall genomsyra samtliga politikområden” (prop. 2002/03:35, s. 26). Vidare fastslogs att ”Regeringens förslag till övergripande mål för folkhälsopolitiken innebär att de myndigheter som har uppgifter eller verksamhet som direkt påverkar folkhälsan också skall beakta dessas effekter på folkhälsan samt aktivt arbeta för att den egna verksamheten eller ansvarsområdet bidrar till en positiv hälsoutveckling” (Ibid., s. 30). Mot denna bakgrund knöts initialt även mål på 31 berörda politikområden till folkhälsopolitiken som en viktig utgångspunkt för det samlade folkhälsoarbetet. Tanken var att folkhälsoperspektivet skulle kunna tydliggöras ytterligare genom att delmål och preciserade etappmål beslutades av regeringen. tog på regeringens uppdrag fram förslag till delmål och indikatorer för dessa i samråd med berörda myndigheter, och (2003). Några delmål kom dock inte att beslutas av regeringen. När det gäller kopplingen till målen på 31 politikområden försvann den i och med att indelningen av utgiftsområden i statsbudgeten i s.k. politikområden upphörde 2009.2 Jämlikhetsaspekten var tydlig redan i propositionen . Den finns med i det övergripande målet och det uttalades också att: ”Utgångspunkten för allt folkhälsoarbete är alla människors lika värde. Den rådande ojämlikheten i hälsa mellan olika grupper i befolkningen måste motverkas. Barns, ungdomars, äldres och invandrares förutsättningar att på lika villkor utveckla och bibehålla en så god hälsa som möjligt bör särskilt uppmärksammas” (prop. 2002/03:35, s. 34). presenterade regeringen propositionen En förnyad folkhälsopolitik som sedan antog (prop. 2007/08:110, bet. 2007/08:SoU11, rskr. 2007/08:226). Förändringar som gjordes i samband med detta var bl.a. som nämnts ovan en omformulering av rubrikerna på vissa målområden. Propositionen innebar ett förstärkt fokus på människans behov av integritet och valfrihet som grund för att bygga på sambandet mellan 2007/08:100, verksamhetsstrukturen skulle utgå. närmare i Budgetpropositionen (prop. 2008/09:1, avsnitt 10.4.1, volym 1). Beslutet innebar att utgiftsområden inte längre skulle indelas i politikområden och i förekommande fall inte heller i verksamhetsområden. hälsans villkor och individens förutsättningar. Det betonades att det hälsofrämjande inslaget i det förebyggande folkhälsoarbetet borde stärkas. Barn, unga och äldre uttalades som särskilt angelägna målgrupper. Det aviserades även att särskilt fokus skulle läggas på att stärka och stödja föräldrar i deras föräldraskap, att intensifiera det självmordsförebyggande arbetet, att främja bra kostvanor och fysisk aktivitet samt att minska tobaksbruket. Kommuner och landsting lyftes fram som nyckelaktörer inom folkhälsoarbetet och att de i egenskap av detta borde förbättra och utveckla sina metoder och verktyg. överlämnade regeringen skrivelsen En folkhälsopolitik med människan i centrum (skr. 2011/12:166) till . I skrivelsen fastställdes att folkhälsopolitiken bör vara framåtsyftande, stimulerande och inspirerande. Det fastslogs att människor bör få möjlighet att själva definiera sin hälsa, att formulera sina eventuella problem och få möjlighet att finna lösningar på dessa. I skrivelsen konstateras att det borde finnas såväl verktyg för den enskilde som samhälleliga förutsättningar för att stödja en sådan utveckling. Den enskildes ansvarstagande skulle stödjas genom en effektiv samverkan mellan offentliga, privata och civilsamhällets aktörer. I skrivelsen pekades fem viktiga byggstenar ut som förverkligandet av en sådan politik skulle vila på: Start – Barns och ungas uppväxtvillkor Stöd – För att underlätta hälsosamma val Skydd – Ett effektivt och säkert skydd mot hälsohot Samverkan – Det gemensamma ansvaret för en god hälsa Stärkt kunskapsstyrning – För ett effektivare folkhälsoarbete Grunden för folkhälsopolitiken, såsom den definierades i samband med propositionen 2003 med utgångspunkt i hälsans bestämningsfaktorer och att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen, ligger alltså fast. Däremot har inriktningen och prioriteringarna i arbetet varierat . Detta utvecklas ytterligare i kapitel 3. Ett nytt långsiktigt mål om jämlik hälsa presenterades 2014 I regeringsförklaringen uttalades det långsiktiga målet för det folkhälsopolitiska arbetet att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation. Fokus på en mer jämlik hälsa och att minska hälsoklyftorna mellan olika grupper i samhället togs också upp i Budgetpropositionen (prop. 2014/15:1, utgiftsområde 9). I Budgetpropositionen skrevs följande: ”De påverkbara hälsoklyftorna ska slutas inom en generation. Regeringens folkhälsopolitik syftar till att långsiktigt utjämna de skillnader som finns mellan olika grupper. Hela befolkningen ska ha goda förutsättningar till en god hälsa.” (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 9, s. 111). I Budgetpropositionen fastslogs att regeringen, utöver det övergripande målet för folkhälsopolitiken, även arbetar utifrån sitt långsiktiga mål om att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9). Strategier på vissa målområden På två områden finns det särskilda strategier som har beslutats av ; en för ANDT-arbetet och en för arbetet med hiv/aids och andra smittsamma sjukdomar. Den första ANDT-strategin En samlad strategi för alkohol, narkotika, doping och tobakspolitiken (prop. 2010/11:47, bet. 2010/11:SoU8, rskr. 2010/11:203) antogs av . antog även ett övergripande mål för politiken: ”ett samhälle fritt från narkotika och dopning, med minskade medicinska och sociala skador orsakade av alkohol och med ett minskat tobaksbruk” (Ibid., s. 1). Strategin innehöll sju långsiktiga mål och syftade till att underlätta statens styrning av utvecklingen inom ANDT-området genom att till det övergripande målet koppla en sektorsövergripande målstruktur för inriktning och prioriteringar för samhällets insatser –2015. Regeringen fattade 2013 beslut om ett enhetligt uppföljningssystem för uppföljning av respektive mål (dnr S2013/2377/FST). En ny strategi för perioden –2020 presenterades (skr. 2015/16:86). I den nya strategin betonas särskilt att ett jämlikhets-, jämställdhets- och barn- och ungdomsperspektiv ska genomsyra allt ANDT-arbete. I hiv/aids-strategin, Nationell strategi mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar (prop. 2005/06:60, bet. 2005/06:JuSoU1, rskr. 2005/06:218), anges att ”målet för samhällets insatser är att begränsa spridningen av hivinfektion och andra sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar samt att begränsa konsekvenserna av dessa infektioner för samhället och för den enskilde” (Ibid., s. 30) samt att arbetet skulle organiseras kring tre delmål. Vidare finns det två ytterligare strategier med bäring på folkhälsa som regeringen har beslutat om. Den första är en Nationell strategi för ett utvecklat föräldrastöd – En vinst för alla (S 2013:010). Syftet med strategin var dels att inspirera kommuner och landsting att utveckla stöd och hjälp till föräldrar i deras föräldraskap, dels utgöra ett praktiskt stöd i det organisatoriska planerings- och utvecklingsarbetet. Strategin innehåller det övergripande målet att ”Alla föräldrar ska erbjudas föräldrastöd under barnets uppväxt 0– ” (Ibid., s. 5) samt tre delmål. Den andra är en Strategi för arbetet mot antibiotikaresistens (S 2016/02971/FS) som regeringen beslutade om . I strategin anges att det övergripande målet är ”att bevara möjligheten till effektiv behandling av bakteriella infektioner hos människa och djur” (Ibid., s. 3) samt sju delmål. 2.3Ett system för uppföljning av folkhälsan och dess bestämningsfaktorer I folkhälsopropositionen konstaterades att ”I ett mål- och resultatstyrningssystem är uppföljning och utvärdering av avgörande betydelse för att bedöma hur folkhälsoutvecklingen och folkhälsoarbetet fortskrider” (prop. 2002/03:35, s. 29). Hur detta uppföljningssystem skulle utformas beskrevs också i propositionen. I samband med antagandet av propositionen utarbetade på regeringens uppdrag indikatorer för att följa upp folkhälsan och dess bestämningsfaktorer (2003). Uppföljningen av folkhälsopolitiken efter propositionen 2003 har utvecklats . Den huvudsakliga redovisningen har skett i Folkhälsopolitisk rapport som togs fram av respektive 2010, i ett antal folkhälsorapporter framtagna av , samt genom databasen Uppföljningen har dels fokuserat på utvecklingen av hälsoläget i befolkningen, dels på utvecklingen av hälsans bestämningsfaktorer. De folkhälsopolitiska rapporterna hade även som syfte att redovisa resultat av genomförda åtgärder samt att ge rekommendationer till framtida satsningar. Ett antal myndigheter hade i uppdrag att bidra till de folkhälsopolitiska rapporterna såväl 2005 som 2010. har i enlighet med sin instruktion huvudansvaret för uppföljningen av utveckling av folkhälsan och dess bestämningsfaktorer (SFS 2013:1020). 2.4Lagar och internationella överenskommelser inom folkhälsoområdet Det finns ingen enskild folkhälsolag som styr folkhälsoarbetet i . Den föreslog en folkhälsolag. Förslaget innebar att kommuner och landsting skulle ha ansvar för att främja folkhälsan. Varje kommun och landsting skulle utarbeta en folkhälsoplan med planerade åtaganden för att uppnå en bättre folkhälsa. Vidare omfattade förslaget ett uppföljningsförfarande där kommuner och landsting på begäran av myndighet skulle lämna uppgifter om fullgörandet av kommunens och uppgifter enligt lagen (SOU 2000:91). Den förslag diskuterades i den folkhälsopolitiska propositionen , där regeringen vägde för- och nackdelar med förslaget. Regeringens samlade bedömning, mot bakgrund av remissinstansernas svar, var då att nackdelarna vägde tyngre än fördelarna med en folkhälsolag. I stället finns det finns flera olika lagar som påverkar de samhälleliga förutsättningarna för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. I regeringsformen 1 kap. 2 § står: ”Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa.” Detta återspeglas i ett flertal lagar och regler som har betydelse för folk-