sou · H5B346 · 2017-06-01 00:00:00 — Säkerhetskontroll i domstol får genomföras om en sådan kontroll behövs för att begränsa risken för att det i en domstols lokaler eller i andra lokaler som används vid domstolsförhandling begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom (1 § lagen om säkerhetskontroll i domstol). Kontrollen omfattar dem som har kallats att närvara vid en förhandling och övriga besökare till de lokaler som beslutet om säkerhetskontroll avser (3 §). Kontrollen omfattar dock inte domstol- ens anställda eller nämndemän och andra som infinner sig i berörda lokaler när de utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag och inte heller advokater. Om det finns särskilda skäl får domstolens chef undanta andra personer från säkerhetskontrollen eller besluta att personer som annars skulle vara undantagna ska omfattas av kon- trollen. Vid säkerhetskontrollen ska vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid vissa allvarligare brott efter- sökas. För detta ändamål får kroppsvisitation utföras och väskor och andra föremål som påträffas i de lokaler som omfattas av säker- hetskontrollen undersökas (5 §). Kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål genomförs normalt med metalldetektor eller liknande. Vilka problem finns? Säkerhetskontrollerna i domstol fungerar på det hela taget väl. Risken för våld och annan allvarlig brottslighet minskar och dom- stolen blir en tryggare och säkrare plats för parter, vittnen, åhörare och domstolens anställda. Allt fler domstolar gör också bedöm- ningen att säkerhetskontroll behövs för att begränsa risken för våld och annan brottslighet i domstolens lokaler (se 3 kap.). Mycket talar för att den utvecklingen kommer att fortsätta. Vår bedömning är att de flesta av landets domstolar, även hovrätter och förvaltnings- rätter, på kommer att behöva säkerhetskontroll. och flera domstolar har framfört önskemål om att kontrollen bör vara mer omfattande än . Skälet för detta är främst att minska risken för att undantagen utnyttjas för att föra in farliga föremål i domstolens lokaler. Ett problem som utredningen uppmärksammat är att det inte finns enhetliga rutiner för undan- tagen. Vid vissa domstolar omfattas t.ex. tolkar och rättsliga biträ- den som inte är advokater av kontrollen, vid andra domstolar gör de det inte. Det finns också olika synsätt i fråga om vilka krav på tjänstelegitimation och liknande som bör ställas på den som hävdar att han eller hon omfattas av ett undantag. Flera domstolschefer har också betonat vikten av en mer enhetlig reglering, eftersom olika undantag leder till konflikter i själva kontrollen och till att olika grupper återkommande begär undantag. Det har, slutligen, förts fram önskemål om att beslut om säkerhetskontroll ska kunna gälla . Mer effektiv och enhetlig säkerhetskontroll Det är av grundläggande betydelse att domstolarna kan upprätt- hålla en hög säkerhetsnivå och hindra att vapen, sprängämnen och andra farliga föremål förs in i domstolens lokaler. Det inträffar all- varliga händelser i landets domstolar. Ett känt exempel är spräng- dådet i entrén till tingsrätts lokaler . Många farliga eller olämpliga föremål hittas också i säkerhetskontrollerna. Vid säkerhetskontrollen i hittades exempelvis sammanlagt omkring tvåtusen saxar, skruvmejslar, större para- plyer och andra föremål som kan användas för att skada sig själv och andra. gjordes i samband med kontrollen 16 polisanmälningar för innehav av knivar och andra föremål som omfattas av lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Detta ger en bild av förhållandena vid en större allmän domstol. Det förekommer också att farliga föremål påträffas gömda i väntrum och allmänna utrymmen, även om detta är ovan- ligt. Säkerhetskontrollen bör, som huvudregel, omfatta alla som be- söker domstolen. Detta minskar domstolarnas sårbarhet och risken för att undantagen utnyttjas av personer med uppsåt att begå brott. Ett exempel på hur undantagen kan utnyttjas är om någon som inte omfattas av kontrollen utsätts för hot i syfte att förmå honom eller henne att smuggla in ett vapen i domstolens lokaler. Föremål kan också smugglas in med hjälp av en ovetande person. De undantag som finns bör begränsas så långt det är möjligt. Säkerhetsintresset måste dock vägas mot andra intressen och en proportionalitets- bedömning ska alltid göras. Att låta kontrollen omfatta de centrala rättsaktörerna – rätten, advokaten och åklagaren – skulle föra för långt med hänsyn till den begränsade risk som man i den delen före- bygger med kontrollen. En sådan lösning skulle också, som vi ut- vecklar strax, orsaka problem med hänsyn till hur kontrollerna är organiserade och domstolarnas lokaler. En reglering som inte tar fasta på detta har sämre förutsättningar att bli effektiv och upp- fattas som legitim. Säkerhetskontrollen kan dock i vissa avseenden utökas utan några större negativa konsekvenser. Vår bedömning är att säkerhetskontrollen bör vara mer omfattande än , men med hänsyn till hur kontrollerna är organiserade och domstolarnas lokaler är det inte möjligt att helt gå från den ordning som tillämpas och som innebär att vissa grupper inte omfattas av kontrollen. Det bör alltså fortfarande finnas undantag för i första hand domstolens anställda, nämndemän, advokater och åklagare. Detsamma gäller polismän. De undantag som finns bör dock avgrän- sas på ett tydligare sätt. Vilka undantag bör finnas? Vi vill till en början understryka att förslag som innebär att fler ska gå igenom säkerhetskontrollen inte innebär att någon särskild per- son eller grupp pekas ut som särskilt benägen att föra in otillåtna föremål. Huvudregeln är att alla bör omfattas av säkerhetskontrollen. Vi kan konstatera att det inte finns någon enhetlig praxis när det gäller tolkar. Tolkar har i och för sig ett sådant offentligt uppdrag som kan ge dem rätt till undantag enligt dagens regler (3 §). Flera större tingsrätter har dock beslutat att tolkar ska omfattas av kon- trollen. Frågan har lett till återkommande tillämpningsproblem och bör därför klargöras. Vi anser inte att det finns skäl att undanta tolkar från säkerhetskontrollen. Vid de större domstolarna tjänst- gör ett stort antal tolkar och domstolen har ofta inte någon närmare kännedom om vilka de är. Domstolen ska visserligen göra en lämp- lighetsprövning när personen utses att vara tolk, men domstolen har ingen reell möjlighet att göra en bedömning av tolkens tillför- litlighet i säkerhetshänseende. Uppdraget i sig bör därför inte leda till att personen undantas från säkerhetskontrollen. Tolkar är inte heller en enhetlig grupp med liknande utbildning och kompetens. Även om tolkar som har auktoriserats av Kammarkollegiet står under viss tillsyn anser vi inte att det finns skäl att generellt undanta tolkar från kontrollen. Det är också den ordning som redan tillämpas vid flera av landets större tingsrätter. Vi föreslår därför att tolkar ska omfattas av säkerhetskontrollen. Även i övrigt undantas alltför många personer som utövar all- män tjänst eller ett offentligt uppdrag. I förarbetena uttalas att det är rimligt att den som på grund av en myndighets förordnande ska utföra en uppgift i domstolen är undantagen från säkerhetskontroll. Till stöd för detta anförs bl.a. att förordnandet ska grundas på en lämplighetsbedömning vilken även måste innefatta personernas till- förlitlighet i säkerhetshänseende (prop. 2000/01:32 s. 46). fattning är att det synsättet inte längre har fog för sig. På de större domstolarna utses ett stort antal personer till olika offentliga upp- drag och domstolen har inte något underlag för att ta ställning till om personen är betrodd ur säkerhetssynpunkt. I praktiken görs det inte heller någon sådan bedömning vid förordnandet annat än i undantagsfall. Förordnandet i sig bör därför inte avgöra om personen ska omfattas av säkerhetskontrollen eller inte. Vid flera av landets större tingsrätter undantas inte rättsliga biträden som inte är advo- kater. Mot bakgrund av det föreslår vi att personer som utövar allmän tjänst och offentligt uppdrag inte längre ska vara generellt undantagna från säkerhetskontrollen. Bör kontrollen omfatta även domare, åklagare och advokater? Det kan hävdas att alla – även domstolens anställda, nämndemän, advokater och åklagare – bör omfattas av kontrollen. Det främsta argumentet är att alla undantag innebär en säkerhetsrisk, även om personen står under tillsyn, har ett disciplinansvar och i övrigt är tillförlitlig ur säkerhetssynpunkt. Det kan inte uteslutas att även sådana personer utsätts för hot eller att något föremål dem ovet- andes läggs i t.ex. en väska som de har med sig. Vad utredningen känner till har detta dock inte förekommit i något fall. Som kon- trollerna är organiserade skulle detta också kunna få oönskade konsekvenser. Att åklagare och nämndemän skulle hänvisas till att stå i samma kö till säkerhetskontrollen som den tilltalade och hans eller hennes kamrater är inte lämpligt. Om säkerhetskontrollen inte ska kunna kringgås genom att använda personalingången skulle domstolen behöva ha kontroller vid personalingångar och liknande. Ett möjligt alternativ kan vara att alla som går genom en entré där det anordnas säkerhetskontroll omfattas av kontrollen, men detta skulle innebära att advokater i högre utsträckning än åklagare kon- trolleras eftersom åklagare vid många domstolar använder en sär- skild ingång. För en advokat som t.ex. är offentlig försvarare för många personer kan upprepade kontroller också leda till onödig tidsspillan. Det kan också ifrågasättas om det är lämpligt att låta kontrollen omfatta nämndemän utan att kontrollera juristdomare. Vår bedömning är att det inte är motiverat att låta säker- hetskontrollen omfatta dessa grupper. Det är svårt att på förhand förutse alla undantag som kan behövas. Såväl säkerhetsskäl som praktiska hänsyn kan motivera andra undan- tag. De möjligheter till undantag för andra grupper som finns enligt nu gällande lag bör därför finnas kvar. Detta gäller inte minst i takt med att de allmänna förvaltningsdomstolarna inför säkerhetskontroll. Här kan som exempel nämnas processförare vid , och eller kommunjurister. Ett annat exempel kan vara rättsliga biträden som inte är advokater. Det är dom- stolen som bäst kan bedöma behovet av undantag. Liksom bör det krävas särskilda skäl för att medge undantag. Vilka krav bör ställas på den som omfattas av ett undantag? Frågan om vilka krav på tjänstelegitimation och liknande som bör ställas på den som hävdar att han eller hon omfattas av ett undantag behandlas i författningskommentaren till 3 § lagen om säkerhets- kontroll i domstol. 8.2Giltighetstiden för säkerhetskontrollen förlängs Förslag: Giltighetstiden för beslut om säkerhetskontroll förlängs till som längst . Giltighetstiden för säkerhetskontrollen förlängs Ett beslut om säkerhetskontroll ska avse , dock längst , eller en viss förhandling (2 § lagen om säkerhetskontroll i domstol). Det är dock möjligt att direkt ersätta ett beslut med ett nytt. Detta sker regelmässigt vid en del domstolar där det i prak- tiken således är fast säkerhetskontroll. Utgångspunkten bör även i fortsättningen vara att domstolen löpande ska ompröva förutsättningarna för kontroll. Vid den bedöm- ningen kan domstolen, förutom omständigheter som är relaterade till mål eller ärenden vid domstolen, beakta risker av mer generell karaktär. Det kan exempelvis vara att det finns anledning att miss- tänka att ungdomar som uppehåller sig i domstolen bär med sig kniv eller andra farliga föremål. Ett annat exempel är om det all- männa samhällsklimatet på orten skapar oro för våldsamma inci- denter, erfarenheter från tidigare säkerhetskontroller eller att dom- stolspersonal eller andra domstolsaktörer utsatts för hot eller trakas- serier (prop. 2011/12:63 s. 29–30). Det är osannolikt att den över- gripande risken för att någon begår brott i domstolarna ändras på något avgörande sätt från en månad till en annan. Detta har också blivit tydligt i den praktiska tillämpningen. Vår bedömning är att giltighetstiden kan förlängas något, utan att man gör avkall på prin- cipen att domstolen löpande ska ompröva förutsättningarna för kon- troll. Vår samlade bedömning blir att giltighetstiden för beslut om säkerhetskontroll bör förlängas till som längst . I detta kapitel föreslår vi åtgärder som syftar till att höja säker- hetsnivån vid muntliga förhandlingar i psykiatrimål som hålls på sjuk- vårdsinrättning. 9.1Det införs bindande säkerhetskrav Bedömning: Det finns ett behov av att förbättra säkerheten vid muntliga förhandlingar i psykiatrimål. Förslag: Det införs bindande krav på säkerheten vid muntliga förhandlingar som hålls på sjukvårdsinrättning. Det ska tydligt framgå att kraven på god säkerhet i verksamheten som gäller för vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) även gäller vid en muntlig förhandling som hålls på sjukvårdsinrättningen. Skälen för bedömningen och förslaget Psykiatrisk tvångsvård ges på en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting. Vården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på god säkerhet i verksamheten. Vid sjukvårdsinrättningen ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att en god säkerhet ska kunna tillgodoses i verksamheten (15 a § LPT). I mål enligt LPT prövas vissa frågor av allmän förvaltningsdom- stol. Det gäller bl.a. frågan om vården ska upphöra. Förvaltnings- rätten ska hålla muntlig förhandling, om det inte är uppenbart att detta inte behövs (36 §). Förhandlingen hålls på sjukvårdsinrätt- ningen, om inte särskilda skäl talar för något annat (37 §). Motsvarande bestämmelser gäller i mål som rör rättspsykiatrisk vård (6 och 21 b §§ LRV). Det införs bindande säkerhetskrav En närmast samstämmig synpunkt från förvaltningsrättsdomare är att säkerheten vid muntliga förhandlingar i psykiatrimål ibland är bristfällig. Även om rutinerna på många orter och sjukhus fungerar väl förekommer också brister. Kritiken tar bl.a. sikte på att förhand- lingslokalerna inte är säkra och ändamålsenliga, att det inte finns fungerande överfallslarm och att personal från vårdavdelningen inte gör någon bedömning av patienten innan förhandlingen eller sitter med under förhandlingen om patienten riskerar att vara stökig eller bråkig. En del förvaltningsrätter upplever också att man har svårt att få gehör för sina önskemål på förbättringar i dessa och andra avseenden. Utlovade förbättringar genomförs . Några exempel kan illustrera problemen. Förvaltningsrätten får ibland hålla förhandlingar i lunchrum, bibliotek och andra lokaler där säkerheten är dålig. Det kan t.ex. saknas utrymningsvägar som rätten kan använda utan att behöva passera patienten om det upp- står en farlig eller hotfull situation och knivar, bestick, tillbringare och andra föremål som kan användas som tillhyggen finns ibland tillgängliga i salen. Ingången som patienten använder är på vissa sjukhus placerad bakom rätten. Det finns inte rutiner för att patienter som har permission eller genomgår öppen psykiatrisk tvångsvård och som kommer till sjukhuset enbart för att delta i förhandlingen träffar någon från vårdavdelningen innan förhandlingen. Det görs därför sällan någon kontroll av patientens stämningsläge eller om de har med sig farliga föremål till förhandlingen. Det förekommer att patienten burit hammare och kniv under förhandlingen. Det har också förekommit att rätten vid utpassering hamnat i ett låst ut- rymme tillsammans med patienten. Brister av detta slag hade inte accepterats i andra slags förhandlingar och ska inte heller behöva godtas i psykiatriförhandlingar. Vår bedömning är att det finns ett behov av att förbättra säkerheten vid muntliga förhandlingar i psyki- atrimål. Problemet är inte nytt. Frågan har tidigare diskuterats mellan och kommuner och landsting (SKL). SKL klargjorde då, , vilka säkerhetskrav som gäller vid domstolsförhandlingar i en skrivelse till bl.a. verksamhetschefer, chefsöverläkare inom psykiatrin samt till de säkerhetsansvariga. På lokal nivå har säkerhetsfrågor tagits upp i samverkansgrupper och liknande mellan förvaltningsrätten och sjukvårdsinrättningarna i dom- kretsen. Även om vissa åtgärder vidtagits har säkerhetssituationen inte förbättrats på något avgörande sätt. En hög säkerhetsnivå är en grundläggande förutsättning för en rättssäker och förtroendeingivande domstolsprövning. Detta gäller även förhandlingar som hålls utanför domstolens lokaler. Säker- heten ska vara lika hög, oavsett om förhandlingen hålls i domstol- ens egna lokaler eller på sjukvårdsinrättningen. Säkerheten ska heller inte i så hög grad bero på vilket sjukhus förhandlingen hålls på. Trots de insatser som gjorts förekommer det fortfarande brister. Såväl domstolar som SKL har sett fördelar med en tydligare reglering i lag. Vi föreslår mot denna bakgrund att det ska införas bindande krav på säkerheten vid muntliga förhandlingar som hålls på sjukvårds- inrättningar. På så sätt blir det tydligt att sjukvårdsinrättningen är skyldig att se till att det finns förutsättningar för säkra och trygga förhandlingar i sjukhusets lokaler. Detta är en obligatorisk uppgift för vårdgivaren. Rättens ordförande ansvarar även i fortsättningen för ordningen och säkerheten under förhandlingen. Det är emellertid inte rimligt att det, som , ska vara upp till rättens ordförande att t.ex. se till att föremål som kan användas som tillhyggen inte ligger framme i lokalen. Det ska finnas fungerande rutiner för detta. De bindande säkerhetskraven ger ordföranden bättre förutsättningar att axla an- svaret för säkerheten. kommer detta att förbättra säker- hetsrutinerna och minska problemet med att domstolarna inte upp- lever att man får gehör för krav på grundläggande säkerhetsåtgärder. Hur bör reglerna vara utformade? En hög säkerhetsnivå kräver ett systematiskt arbete på en rad olika områden. Särskilt viktigt är att lokalerna är ändamålsenliga och säkra, att det finns tillgång till utbildad personal, att samverkan mellan domstolen och sjukvårdsinrättningen fungerar och att säkerhetsrutin- erna kontinuerligt analyseras och förbättras. Sådana frågor bör inte detaljregleras i lag. Vi ser det heller inte som ett alternativ att lägga större ansvar för säkerheten på domstolen, t.ex. att domstolen ska se till att det finns tillräcklig personal eller att besluta om säker- hetskontroll för att säkerställa att farliga föremål inte tas med in till förhandlingen. Vårdgivaren får besluta om allmän inpasseringskontroll (23 b § LPT) till sjukvårdsinrättningen, men en sådan kontroll om- fattar inte dem som ska närvara vid en domstolsförhandling (prop. 2013/14:119 s. 52). Sjukvårdsinrättningen ska bedriva verksamheten så att den upp- fyller kraven på god säkerhet i verksamheten (15 a § LPT, 6 § LRV). Med nuvarande regler är det oklart om rättens och eventuella åhörares säkerhet och arbetet med att få till stånd väl fungerande säkerhetsrutiner vid domstolsförhandlingar innefattas i begreppet god säkerhet i verksamheten (jfr prop. 2005/06:63 s. 24). Det finns inga skäl att ställa lägre krav på säkerheten vid den domstolsför- handling som är en nödvändig förutsättning för vården än på säker- heten i andra delar av verksamheten. Vi föreslår därför att det tyd- ligt ska framgå att kraven på god säkerhet i verksamheten som gäller för vård enligt de psykiatriska tvångsvårdslagarna även gäller vid en muntlig förhandling som hålls på sjukvårdsinrättningen. Vad händer om säkerheten brister? Inspektionen för vård och omsorg () utövar tillsyn över säker- heten vid sjukvårdsinrättningar där det får ges vård enligt LPT och LRV samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning, se 7 kap. 7 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Intresset av en tydlig och enhet- lig reglering talar för att säkerhetsbrister, oavsett om de inträffar på vårdavdelningen eller i samband med en domstolsförhandling på sjukhuset, hanteras på samma sätt. Eftersom har tillsyn över säkerheten vid sjukvårdsinrättningarna i övrigt är det naturligt att låta myndighetens tillsyn omfatta de yttre förutsätt- ningarna för säkerheten vid domstolsförhandlingar som hålls där. Att hantera en anmälan om att en kniv påträffats under en förhand- ling som hålls på sjukvårdsinrättningen skiljer sig inte på något av- görande sätt från om samma kniv hade hittats på vårdavdelningen. Rätten och domstolens personal omfattas inte av tillsynen. De för- tydliganden som görs hindrar inte domstolen från att rapportera eventuella incidenter vid psykiatriförhandlingar till (se 10 kap.). Det kan finnas ett behov av föreskrifter på området. Socialstyr- elsen får meddela de föreskrifter som behövs för verkställighet av LPT och LRV, se 19 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. har meddelat föreskrifter om säkerhet vid sjukvårdsinrättningar som ger psyki- atrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning (SOSFS 2006:9). Vår bedömning är att behovet av föreskrifter kan tillgodoses inom ramen för de be- myndiganden som finns. Förslag: Det ska uttryckligen framgå av de psykiatriska tvångs- vårdslagarna att patienten, chefsöverläkaren och andra personer får delta i förhandlingen genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Närvaro genom videokonferens ska inte få ske om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens in- ställelse och övriga omständigheter. Rättens ordförande ska få besluta i frågor som rör närvaro genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Bedömning: Huvudregeln bör även i fortsättningen vara att en muntlig förhandling hålls på sjukvårdsinrättningen. Skälen för bedömningen och förslaget Enligt 14 § FPL får sökanden eller klaganden och den som har att svara i målet delta i en muntlig förhandling genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring under samma förutsättningar som gäller enligt 5 kap. 10 § RB. Muntliga förhandlingar i psykiatrimål hålls dock på sjukvårdsinrättningen, om inte särskilda skäl talar för något annat (37 § LPT, 21 b § LRV). Tydliga regler om videokonferens i psykiatrimål Enligt lagmotiven är det möjligt att använda videokonferens i alla typer av mål och förhandlingar. Inga parter, vittnen eller sakkunniga är i sig uteslutna från möjligheten att delta med hjälp av video- teknik. Detta gäller oavsett vilken fråga som ska behandlas vid för- handlingen (prop. 2007/08:139 s. 19 och 29–30). används i viss omfattning i psykiatrimål. Rätten är då i domstolens lokaler medan patienten, chefsöverläkaren och det offentliga biträ- det närvarar genom videokonferens från sjukvårdsinrättningen.1 Som nämnts ska muntliga förhandlingar hållas på sjukvårdsinrätt- ningen, om inte särskilda skäl talar för något annat. Gällande rätt kan tolkas på det sättet att förhandlingen hålls där rätten befinner sig, dvs. i domstolens lokaler om patienten närvarar genom video- konferens från sjukhuset. I rättslitteraturen har det av den anled- ningen ifrågasatts om det är möjligt att använda videokonferens i psykiatrimål (m.fl., Förvaltningsprocesslagen, 14 §, , Zeteo). Vid utredningens domstolsmöten har man också sett positivt på att gällande rätt förtydligas på den punkten. Videokonferenstekniken är ett viktigt hjälpmedel i en moderni- sering av domstolarnas verksamhet (prop. 2007/08:139 s. 18–19). I de utvärderingar som gjorts av EMR-reformen har regeringen och konstaterat att reformen har fallit väl ut och underlättat arbetet i domstolarna. Utrustningen fungerar väl och den tekniska kvaliteten upplevs som god (se avsnitt 5.3 med hänvisningar). Inten- tionen med lagstiftningen är att videokonferens ska kunna användas i alla slags mål, även psykiatrimål. Mot denna bakgrund föreslår vi att det tydligt ska framgå av lagstiftningen att videokonferens får användas i psykiatrimål. Huvudregeln att en muntlig förhandling hålls på sjukvårdsinrätt- ningen bör ligga fast.