sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — 4 Med svenska och finska avgöranden menas här avgöranden som rör svensk-finska förhållanden. Internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden Makarna som avgörandet gäller har hemvist i men en av dem är finsk medborgare och den andra är svensk medborgare. Den av- gjorda frågan gäller därmed ett finsk-svenskt förhållande och den finska domstolen har prövat sin internationella behörighet i enlighet med artikel 5 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. Om talan om äktenskapsskillnad är väckt enligt artikel 7 i den nor- diska äktenskapskonventionen, dvs. motsvarande artikel 3 i II- förordningen, erkänns domen i enligt de internordiska be- stämmelserna. Enligt utredningens mening finns det en risk att ordet enligt, som används i 22 § NÄF, uppfattas på så sätt att endast be- stämmelser som är helt identiska med artikel 5 eller 8 i den nordiska äktenskapskonventionen ska ha tillämpats för att erkännande ska kunna ske. Bestämmelserna bör i stället utformas så att innebörden blir att danska, finska, isländska och norska avgöranden som har med- delats med tillämpning av bestämmelser om internationell behörig- het som motsvarar artikel 5 eller 8 i den nordiska äktenskapskonven- tionen, ska gälla i . Erkännande och verkställighet av avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död Förslag: Nuvarande bestämmelser om erkännande och verkställig- het av nordiska avgöranden om makars förmögenhetsförhållan- den vid en makes död ska behållas med vissa ändringar. Av bestämmelserna ska framgå att även lag om erkän- nande och verkställighet av dom som meddelats i tillämpas vid sidan om NEVL. Det ska också framgå att om NEVL eller 1932 års lag inte gäller, tillämpas svenska autonoma bestämmelser om erkännande och verkställighet, om inte annat följer av förord- ningen om makars förmögenhetsförhållanden. I 3 kap. 11 § IAL finns bestämmelser som föreskriver att i fråga om erkännande och verkställighet av avgöranden från de övriga nordiska länderna om bl.a. rätt på grund av arv eller testamente eller efterle- vande makes rätt, tillämpas i första hand NEVL. Frågan är vilka frågor som kan anses omfattas av begreppet efter- levande makes rätt. Klart är att efterlevande makes arvsrätt inte faller Internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden in under begreppet eftersom frågor om rätt till arv redan finns upp- räknade i paragrafen. Frågor om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död, t.ex. frågor om bodelning, får dock anses omfattas av begreppet (se utredningens bedömning i avsnitt 3.5.2). Kan andra frågor än frågor om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död omfattas av begreppet? I 14 kap. 7 § försäkrings- avtalslagen (FAL) regleras rätten till utfallande försäkringsbelopp när en förmånstagare finns insatt och försäkringstagaren har avlidit. Enligt första stycket ska försäkringsbeloppet då inte ingå i kvarlåten- skapen utan tillfalla förmånstagaren direkt. I praktiken är förmåns- tagarförordnanden oftast utformade till förmån för i första hand en efterlevande make. Den efterlevande maken kan då utan vidare upp- bära de belopp som utfaller på grund av försäkringen.5 bestämmelser om bodelning tillämpas inte på så- dana försäkringsbelopp (se 10 kap. 5 § ). Utredningen bedömer att frågor om utfallande försäkringsbelopp till förmån för en efterlevande make inte kan anses utgöra frågor om makes rätt till arv eller testamente och inte heller frågor om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död. Frågorna bör dock falla in under begreppet efterlevande makes rätt. Sålunda får begreppet anses omfatta även andra frågor än frågor om makars förmögenhets- förhållanden vid en makes död. Med hänsyn till att bestämmelserna som avser avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död i 3 kap. 11 § IAL fortsatt kommer att kunna tillämpas i förhållande till de övriga nordiska länderna, föreslås att de ska behållas. Det bör dock framgå av bestämmelserna att lag om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i tillämpas vid sidan om NEVL efter- som NEVL inte gäller i förhållande till . Från NEVL:s tillämpningsområde har undantagits avgöranden om bl.a. efterlevande makes rätt, om inte den avlidne var medborgare i , , , eller och hade hemvist i någon av dessa stater (7 § andra stycket 5 NEVL). Något sådant undantag finns däremot inte lag. I fråga om erkännande och verkställighet av ett danskt eller norskt avgörande om makars förmö- genhetsförhållanden som undantas från NEVL:s tillämpningsområde ska svenska autonoma bestämmelser om erkännande och verkställig- 5 Agell och , Äktenskap Samboende Partnerskap, 5:e uppl., 2011, s. 232 f. Internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden het tillämpas (se kapitel 12). Avseende ett finskt avgörande tillämpas i samma situation bestämmelserna om erkännande och verkställighet i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. Detta bör kom- ma till uttryck i lagtext. 10.6.4Förtydligande av hur de internordiska bestämmelserna ska tillämpas införs Förslag: Bestämmelser ska införas som uttömmande anger vilka bestämmelser som ska tillämpas i fråga om erkännande och verk- ställighet av nordiska avgöranden om makars förmögenhetsförhål- landen. Av bestämmelserna ska framgå att NEVL eller lag ska tillämpas i dessa situationer. Det ska även framgå att om dessa lagar inte gäller tillämpas svenska autonoma bestämmelser om erkännan- de och verkställighet om inte något annat följer av förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. I avsnitt 10.6.3 föreslår utredningen bl.a. att nuvarande bestämmelser i och IAL angående erkännande och verkställighet ska behållas. Det gäller bestämmelserna i 22 § NÄF om erkännande av avgöran- den som meddelats jämlikt behörighetsbestämmelserna i 5 och 8 §§ NÄF samt bestämmelserna i 3 kap. 11 § IAL som anger vilka bestäm- melser om erkännande och verkställighet som ska tillämpas avseende avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden vid en makes död. saknas bestämmelser i och IAL som tydliggör vilka internordiska bestämmelser som ska tillämpas i fråga om erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden om makars förmögenhets- förhållanden i övrigt. Det kan t.ex. gälla erkännande och verkställighet av ett avgörande angående en självständig fråga om bodelning i an- ledning av äktenskapsskillnad eller av ett avgörande om makars för- mögenhetsförhållanden utan att det handlar om bodelning. Utred- ningen menar att det bör införas bestämmelser som förtydligar vilka bestämmelser om erkännande och verkställighet som ska tillämpas på dessa avgöranden. I första hand ska bestämmelserna om erkännande och verkställig- het i NEVL eller lag tillämpas. NEVL tillämpas på avgöran- Internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden den från , och medan lag tillämpas på avgöranden från . Från NEVL:s och lags tillämpningsområden undantas dock vissa avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden, bl.a. av- göranden om boskillnad och bodelning med anledning av äktenskaps- skillnad (7 § andra stycket 1 NEVL och 10 § andra stycket 1 lag). Det framgår dock av NEVL att bestämmelserna om verkstäl- lighet är tillämpliga om det är fråga om verkställighet av en dom som ska gälla i enligt 22 § NÄF (7 § andra stycket 1 NEVL). Mot den bakgrunden bör det införas bestämmelser som anger att om NEVL eller 1932 års lag inte gäller, tillämpas i stället svenska auto- noma bestämmelser om erkännande och verkställighet (se kapitel 12) om inte något annat följer av förordningen om makars förmögenhets- förhållanden. Det innebär att de autonoma bestämmelserna om er- kännande och verkställighet tillämpas på avgöranden från , och medan bestämmelserna om erkännande och verk- ställighet i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden tilläm- pas på avgöranden från . 10.7Konventionsstater i stället för fördragsslutande stater Förslag: De stater som deltar i de nordiska äktenskaps- respek- tive arvskonventionerna ska genomgående benämnas konven- tionsstater i de internordiska bestämmelserna om internationell behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet. De nuvarande svenska bestämmelserna som införlivar den nordiska äktenskapskonventionen benämner genomgående de deltagande sta- terna fördragsslutande stater. Utredningen anser att benämningen är lång. Överenskommelserna som de nordiska staterna har ingått med varandra på det aktuella området benämns konventioner och utred- ningen anser därför att en lämpligare benämning på de deltagande sta- terna är konventionsstater. De internordiska bestämmelserna bör där- för genomgående benämna de deltagande staterna konventionsstater. 11Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden tillämpas samma svenska autonoma bestämmelser om inter- nationell behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställig- het på såväl makars som sambors förmögenhetsförhållanden (se 1 § LIMF). För makar börjar dock nya internationellt privaträttsliga bestämmelser att tillämpas enligt förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. Frågor om sam- bors förmögenhetsförhållanden faller utanför förordningens tillämp- ningsområde. De faller även utanför tillämpningsområdet för förord- ningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Eftersom de nya bestämmelserna i förordningen om makars för- mögenhetsförhållanden kommer att ersätta bestämmelserna avseende makar i LIMF uppstår frågan vilka svenska autonoma bestämmelser som fortsättningsvis ska gälla för sambor. Frågan är inte direkt moti- verad av förordningarna men får anses näraliggande till de frågor som utredningen ska behandla enligt utredningsdirektiven. Av utrednings- direktiven framgår att utredaren är oförhindrad att ta upp näraliggan- de frågor och om utredaren under arbetet gör bedömningen att det finns behov av andra ändringar än sådana som är direkt motiverade av förordningarna, står det utredaren fritt att föreslå sådana ändringar. I-förordning och Luganokonvention finns internationellt processrättsliga bestämmelser om internationell behörighet samt erkännande och verkställighet som utredningen be- dömer är tillämpliga i fråga om sambors förmögenhetsförhållanden. Det finns dock ett fortsatt behov av svenska autonoma bestämmel- ser angående sambors förmögenhetsförhållanden. Frågan i vilken ut- sträckning ett sådant behov finns behandlas i avsnitt 11.2. Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden Avsnitt 11.3 innehåller utredningens överväganden och förslag i fråga om vilka autonoma bestämmelser som i fortsättningen ska gälla för internationell behörighet, lagval samt erkännande och verkställig- het angående sambors förmögenhetsförhållanden. I avsnittet finns överväganden och förslag som går ut på att nuvarande bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden i huvudsak ska behållas. Den lagtekniska frågan om bestämmelserna ska behållas i LIMF eller föras över till en ny lag behandlas i stället i kapitel 14. 11.2Behovet av svenska autonoma bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden Bedömning: Det behövs fortsättningsvis svenska autonoma be- stämmelser angående tillämplig lag för frågor om sambors förmö- genhetsförhållanden. Vidare behövs fortsättningsvis svenska auto- noma bestämmelser om internationell behörighet samt erkännande och verkställighet för frågor om sambors förmögenhetsförhållan- den för det fall en sådan fråga inte regleras I-för- ordning eller Luganokonvention. Som redogjorts för i avsnitt 3.3.2 bedömer utredningen att I-förordning och Luganokonvention är tillämpliga på frågor om sambors förmögenhetsförhållanden. Enligt grundregeln i dessa instrument ska talan mot den som har hemvist i en deltagande stat väckas vid domstol i den staten (artikel 4 I-för- ordning och artikel 2 Luganokonvention). I de fall parterna har ingått ett enligt instrumenten gällande avtal om behörig domstol, dvs. ett prorogationsavtal, är det dock vid den enligt avtalet utpekade domstolen som talan ska väckas (artikel 25 I-för- ordning och artikel 23 Luganokonvention). Skillnaden mellan instrumenten när det gäller prorogationsavtal är att avtalet enligt I-förordning gäller oberoende av var parterna har hemvist, medan avtalet enligt Luganokonven- tion endast gäller om minst en av parterna har hemvist i en konven- tionsstat. För det fall svaranden inte har hemvist i någon av de deltagande staterna och något gällande prorogationsavtal som ger behörighet till en domstol i en deltagande stat inte har ingåtts mellan parterna, Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden tillämpas i stället de deltagande staternas autonoma bestämmelser om internationell behörighet (artikel 6 I-förord- ning och artikel 4 Luganokonvention). blir alltså bestämmelserna i om internationell behörighet tillämp- liga i dessa fall. Varken I-förordning eller Luganokon- vention reglerar frågor om lagval. tillämpas bestämmelserna i för att bestämma tillämplig lag i fråga om sambors förmögen- hetsförhållanden. Bestämmelserna om erkännande och verkställighet I-förordning och Luganokonvention tillämpas på av- göranden angående sambors förmögenhetsförhållanden som har med- delats i någon av de stater som är bundna av instrumenten. Enligt Luganokonvention krävs att en dom som har meddelats i en deltagande stat förklaras verkställbar i en annan deltagande stat för att den ska kunna verkställas där (artikel 38.1). Enligt I- förordning krävs inte någon sådan verkställbarhetsförklaring för verk- ställighet (artikel 39). När avgöranden om sambors förmögenhets- förhållanden har meddelats i stater som inte är bundna av I-förordning eller Luganokonvention, blir de delta- gande staternas autonoma bestämmelser om erkännande och verkstäl- lighet tillämpliga. blir alltså bestämmelserna om erkän- nande och verkställighet i LIMF tillämpliga i dessa situationer. Enligt LIMF krävs alltid en verkställbarhetsförklaring för att en dom som meddelats i en annan stat ska kunna verkställas här (16 § LIMF). Av ovanstående redogörelse framgår att det finns ett fortsatt be- hov av svenska autonoma bestämmelser om internationell behörig- het, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet när det gäller frågor om sambors förmögenhetsförhållanden. Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden 11.3Vilka svenska autonoma bestämmelser bör gälla för sambors förmögenhetsförhållanden? 11.3.1Nuvarande bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden behålls Förslag: Nuvarande bestämmelser om internationell behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet för frågor om sambors förmögenhetsförhållanden ska behållas med mindre språkliga och redaktionella ändringar. När det gäller formell och materiell giltighet av lagvalsavtal ska nuvarande bestämmelser dock ändras. Som redogjorts för i avsnittet ovan kommer det att finnas behov av svenska autonoma bestämmelser för frågor om sambors förmögen- hetsförhållanden. Frågan är dock hur dessa bestämmelser bör se ut. Bör motsvarande bestämmelser gälla för sambor som för makar enligt förordningen om makars förmögenhetsförhållanden eller bör nuva- rande bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden fortsätta att gälla? Lagen innehöll då endast internationellt privaträttsliga bestämmelser angående makars förmögenhetsförhållan- den. Redan i betänkandet som föregick införandet av LIMF (Inter- nationella familjerättsfrågor SOU 1987:18) hade dock Familjelagssak- kunniga uttalat att de förslag som lämnades för makar i stor utsträck- ning skulle kunna tillämpas analogt avseende sambor.1 Trots detta kom aldrig några bestämmelser angående sambors förmögenhets- förhållanden att införas i LIMF 1990. Det var först som sådana bestämmelser infördes i LIMF efter förslag i departementspromemo- rian Vissa internationella frågor rörande sambors förmögenhetsförhål- landen (Ds 1997:60). Genom införandet gjordes i princip samma be- stämmelser som gällde för makars förmögenhetsförhål- landen också tillämpliga på sambors förmögenhetsförhållanden. Sedan införandet av bestämmelser avseende sambor i tyder allt på att bestämmelserna också har fungerat väl för sambor. 1 SOU 1987:87 s. 45. Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden Internationell behörighet, erkännande och verkställighet När det gäller frågor om internationell behörighet, erkännande och verkställighet kan konstateras att bestämmelserna i och förord- ningen om makars förmögenhetsförhållanden inte innehåller några avgörande skillnader i sak, förutom på en punkt.2 Enligt förordningen finns möjlighet att ingå prorogationsavtal (artikel 7) medan denna möjlighet saknas i LIMF. Makar kommer alltså enligt förordningen att under vissa förutsättningar kunna välja att svensk domstol ska vara behörig att avgöra frågor om deras förmögenhetsförhållanden medan de saknar en sådan möjlighet enligt LIMF. För sambors del finns dock redan möjlighet att ingå prorogations- avtal enligt bestämmelserna I-förordning. En skill- nad är dock att valet av domstol enligt artikel 7 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden är begränsat till vissa domstolar medan det för sambor enligt I-förordning saknas krav på anknytning till den valda domstolen (se artikel 25 I-förordning). Enligt LIMF är tillämplig lag vid avsaknad av lagvalsavtal som huvud- regel lagen i den stat där samborna tog hemvist när de inledde sambo- förhållandet. Om båda samborna senare tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där , tillämpas dock i stället den statens lag (4 § LIMF). Lagvalsreglerna i LIMF grundar sig på en föränderlighetsprincip som innebär att tillämplig lag som huvudregel är lagen i den stat där samboförhållandet inleddes men att den kan förändras beroende på sambornas senare hemvist. Föränderlighetsprincipen skiljer sig från oföränderlighetsprincipen som innebär att den lag som vid sambo- förhållandets inledande blir tillämplig på parets förmögenhetsförhål- landen fortsatt ska gälla oavsett vilka förändringar i fråga om hemvist eller nationalitet som därefter inträffar (se vidare avsnitt 3.3.5 för en genomgång av dessa principer). 2 Förfarandereglerna vid ansökan om verkställbarhetsförklaring skiljer sig åt mellan de två regel- verken (se artiklarna 44–57 i förordningen jämfört med 16–17 §§ LIMF). Detta har dock inte någon betydelse för den nu aktuella frågan. Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden Lagvalsreglerna i förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen bygger på oföränderlighetsprincipen. Enligt förordningen är nämligen huvudregeln vid avsaknad av lagvalsavtal att tillämplig lag är lagen i den stat där makarna hade gemensamt hemvist när äkten- skapet ingicks (artikel 26.1). Endast undantagsvis och om vissa sär- skilda förutsättningar är uppfyllda kan tillämplig lag vara lagen i en annan stat dit makarna flyttat efter äktenskapets ingående. En sådan förutsättning är att makarna hade sitt senaste gemensamma hemvist i den andra staten under en betydligt än i den stat där de hade hemvist vid äktenskapets ingående (artikel 26.3). Frågan som utredningen ställer sig är om det kan anses lämpligt att beträffande sambor tillämpa lagvalsregler som grundar sig på oföränderlighetsprincipen. Ett äktenskaps ingående planeras normalt av de blivande makarna före själva giftermålet. Nor- malt registreras också ingåendet av äktenskapet av myndigheter i ett land . För makar är det därför enkelt att förutse att bestämmelser som tar sin utgångspunkt i tidpunkten för äkten- skapets ingående, förr eller senare kan komma att tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. På motsatt sätt förhåller det sig med sambor. Det är inte ovanligt att tidpunkten för ett samboförhållandes inledande är flytande och svårbestämbar. Par sammanbor ofta under längre eller kortare perio- der innan själva samboförhållandet blir varaktigt och dessa par är omedvetna om exakt när deras samboförhållande in- leds. Det är också svårt för par att förutse att bestämmelser som tar sin utgångspunkt i en sådan tidpunkt kan komma att tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Som exempel kan ges ett svenskt par som i inledningen av sitt förhållande bor i både och på grund av den ena part- nerns arbete. Paret bor tillsammans i kortare och i båda länderna för att slutligen bosätta sig permanent tillsammans i , där de också tar hemvist. De har dock i även haft hemvist och inlett sitt samboförhållande där, utan att vara medvetna om detta. När frågor om deras förmögenhetsförhållanden uppstår i kommer det med stor sannolikhet att komma som en överraskning för dem att spansk lag ska vara tillämplig lag på de- ras förmögenhetsförhållanden. Med hänsyn till ovanstående anser utredningen att det inte är lämpligt att för sambor ha bestämmelser som innebär att tidpunkten Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden för samboförhållandets inledande i princip alltid blir bestämmande för lagvalet (oföränderlighetsprincipen). Detta talar för att nuvarande bestämmelser även fortsättningsvis bör gälla beträffande sambor. Frågan är dock om det skulle försvåra alltför mycket för rätts- tillämpningen om olika lagvalsregler gällde för makar och sambor på det aktuella området. De svenska materiella bestämmelserna om ma- kars respektive sambors förmögenhetsförhållanden innehåller redan många olikheter. De största olikheterna gäller bestämmelserna om sambors respektive makars egendom och om bodelning (se vidare av- snitt 3.2.1 och 3.2.3). Även om de rättstillämpande myndigheterna skulle tillämpa samma lagvalsregler på makars respektive sambors för- mögenhetsförhållanden, skulle de, om svensk lag blir tillämplig, såle- des ändå behöva tillämpa olika svenska materiella bestämmelser bero- ende på om frågan gällde makar eller sambor. Utredningen gör därför bedömningen att det inte skulle försvåra alltför mycket för rätts- tillämpningen om olika lagvalsregler gällde för makar och sambor. Vid en sammanvägd bedömning anser utredningen att bestämmelser motsvarande dem i LIMF, som utgångspunkt, ska fortsätta att gälla för sambor. Det betyder att de flesta bestämmelser som gäller för sambors förmögenhetsförhållanden enligt LIMF ska behållas. Det gäller bestämmelserna om internationell behörighet i 2 § 2–5, 2 a § och 15 § LIMF, bestämmelserna om tillämplig lag i 4 §, 5 § första och andra styckena, 5 a §, 6 § första stycket, 7 § och 9–12 §§ LIMF, bestämmelserna om erkännande och verkställighet i 13–14 och 16–17 §§ LIMF, bestämmelserna om reservforum i 18 § LIMF, bestämmelserna om hemvist i 19 § LIMF samt bestämmelserna om ordre public i 20 § LIMF. Endast vissa språkliga och redaktionella ändringar krävs. Bl.a. behöver lydelsen av andra stycket i 16 § LIMF ändras i syfte att stämma överens med motsvarande lydelse i 2 kap. 9 § och 4 kap. 4 § andra stycket IAL. Även bestämmelser motsvarande lagvalsbestämmelserna i 3 § LIMF (tillämplig lag vid lagvalsavtal) är angelägna att behålla. I 3 § LIMF regleras dock inte bara frågan om tillämplig lag utan även kra- ven för ett lagvalsavtals formella giltighet. Utredningen föreslår i av- snitt 11.3.2 vissa ändringar i förhållande till 3 § LIMF vad gäller for- Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden mell och materiell giltighet av lagvalsavtal mellan sambor. Med dessa föreslagna ändringar är utredningens uppfattning att även bestäm- melser motsvarande lagvalsbestämmelserna i 3 § LIMF ska behållas. 11.3.2Ändringar införs avseende bestämmelserna om giltighet av lagvalsavtal Förslag: Nuvarande bestämmelser om formell giltighet av lagvals- avtal mellan sambor ska ändras på så sätt att ett sådant lagvalsavtal i fortsättningen ska vara skriftligt, daterat och undertecknat av båda samborna. Bestämmelser om materiell giltighet av lagvalsavtal mellan sam- bor ska införas. Enligt bestämmelserna ska förekomsten och giltig- heten av ett lagvalsavtal eller av ett villkor i ett sådant avtal faststäl- las enligt den lag som skulle vara tillämplig på det om avtalet eller villkoret var giltigt. har som enda krav för formell giltighet av lagvalsavtal gällt att avtalet ska vara skriftligt (3 § LIMF).