sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Det kan konstateras att förordningen innehåller omfattande rättig- heter för registrerade och fler än vad som följer av kameraöver- vakningslagen men ger visst utrymme för en medlemsstat att göra undantag från dessa rättigheter. Kameraövervakningslagens upplysningsplikt och tider för bevarande av bild- och ljudmaterial Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen från kameraövervakning är i huvudsak förenlig respektive är fören- liga med förordningens rättigheter för registrerade och möjligheter att begränsa dessa rättigheter. Bestämmelserna om tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter i lagen och i OSL är förenliga med förordningen. Förordningens rättigheter kommer att gälla direkt i , om inte svensk rätt innehåller andra bestämmelser. Vissa bestämmelser på kameraövervakningsområdet om upplysningsplikt och bevarandetider samt andra bestämmelser som innebär undantag från rättigheterna för de registrerade kan behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. 7.1.11Skyldigheter för personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden Bedömning: Kameraövervakningslagens skyldigheter avseende säkerhet vid kameraövervakning enligt 30 och 31 §§ överens- stämmer med förordningens motsvarande skyldigheter för person- uppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden enligt artiklarna 24– 43. Skyldigheterna enligt förordningen är fler än vad som följer av lagen. De innefattar inte något generellt krav på tillstånd eller anmälan men innebär bl.a. att en konsekvensbedömning ska göras och att ett samråd med tillsynsmyndigheten ska ske i vissa fall. Ett tillståndskrav för vissa särskilda fall får dock ställas upp i svensk rätt. Bestämmelser på kameraövervakningsområdet om skyldig- heter som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Lagstiftningen kan innehålla ett visst tillståndskrav. Kapitel IV i förordningen, artiklarna 24–43, innehåller långtgående skyldigheter för personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden. Begreppen personuppgiftsansvarig och personuppgiftsbiträde defi- nieras i artikel 4. I kapitlet finns bestämmelser om allmänna skyldig- Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen heter, säkerhet för personuppgifter, konsekvensbedömning och sam- råd med tillsynsmyndigheten, dataskyddsombud samt uppförande- koder och certifiering. Av skyldigheterna i kapitlet kan skyldig- heten enligt artikel 34, som gäller information om en inträffad per- sonuppgiftsincident, begränsas i nationell rätt med stöd av arti- kel 23.1. Denna begränsningsmöjlighet har behandlats i avsnitt 7.1.10 ovan. Av intresse i detta sammanhang är främst de artiklar som be- handlas i de två följande avsnitten. Skyldigheter avseende säkerhet vid personuppgiftsbehandling Artiklarna 25 och 32 innehåller relativt detaljerade bestämmelser om säkerhet vid behandling av personuppgifter. Vidare innehåller artikel 28 bestämmelser om vad som gäller när behandling av person- uppgifter ska genomföras på en personuppgiftsansvarigs vägnar. I kameraövervakningslagen finns skyldigheter avseende säkerhet vid kameraövervakning i 30 och 31 §§. Där föreskrivs bl.a. att den som bedriver kameraövervakning ska vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda bild- och ljudmaterial från övervakningen. Vidare anges vad som gäller om någon bedriver kameraövervakning för någon annans räkning. Bestämmelserna överensstämmer med förordningens motsvarande skyldigheter för personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden. Skyldigheterna enligt förordningen är dock fler än vad som följer av lagen. Dessa kommer att gälla direkt i . Bestämmelser på kameraövervak- ningsområdet om skyldigheter som enbart upprepar eller som av- viker från skyldigheterna enligt förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Skyldigheter att göra en konsekvensbedömning och samråda I artiklarna 35 och 36 finns bestämmelser om skyldighet att göra en konsekvensbedömning och skyldighet att samråda med tillsyns- myndigheten i vissa fall samt en möjlighet att i nationell rätt ställa upp ett tillståndskrav för vissa särskilda fall. Bestämmelserna har behandlats ingående i avsnitt 7.1.8 ovan och det hänvisas till det Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen avsnittet vad gäller innehållet i dessa. Här ska endast framhållas följande. I kameraövervakningslagen finns inte några motsvarigheter till skyldigheterna i förordningen att i vissa fall göra en konsekvens- bedömning och, beroende på utfallet av bedömningen, samråda med tillsynsmyndigheten. Däremot innehåller lagen ett generellt tillstånds- krav och ett krav på anmälan i vissa fall som inte innefattas i för- ordningens skyldigheter. Skyldigheterna i förordningen kommer att gälla direkt i i den utsträckning det inte i stället ställs upp ett tillståndskrav i svensk rätt. Ett sådant kan gälla för viss kameraövervakning, nämligen sådan kameraövervakning som sker för att en uppgift av allmänt intresse ska kunna utföras. Vid kamera- övervakning som inte kan omfattas av ett eventuellt svenskt till- ståndskrav men som är särskilt integritetskänslig måste alltså den personuppgiftsansvarige göra en konsekvensbedömning av den pla- nerade kameraövervakningen och eventuellt samråda med tillsyns- myndigheten om denna enligt förordningens bestämmelser. Myndig- heten kan vidta åtgärder, t.ex. förbjuda övervakningen, om denna skulle strida mot förordningen. Bestämmelser på kameraövervakningsområdet om skyldigheter som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förord- ningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. 7.1.12Rättsmedel, ansvar och sanktioner m.m. Bedömning: Kameraövervakningslagens bestämmelser i 44–48 §§ om överklagande, skadestånd och straffansvar överensstämmer delvis med förordningens bestämmelser om rättsmedel, ansvar och sanktioner enligt artiklarna 77–84. Förordningens bestäm- melser är mer omfattande än lagens. Bestämmelser på kameraövervakningsområdet som enbart upp- repar eller som avviker från innehållet i förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar för- ordningen. Vissa kompletterande processuella bestämmelser kan finnas i svensk rätt. Förordningens bestämmelser om särskilda situationer av per- sonuppgiftsbehandling enligt artiklarna 85–91 ger utrymme för Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen svensk lagstiftning eller saknar relevans på kameraövervaknings- området. Med stöd av artikel 88 kan bestämmelser om kamera- övervakning i anställningsförhållanden behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Rättsmedel, ansvar och sanktioner I kapitel VIII i förordningen, artiklarna 77–84, finns bestämmelser om rättsmedel, ansvar och sanktioner. Även i bl.a. kapitel VII finns vissa bestämmelser om rättsmedel, artikel 58.4. Bestämmelserna är omfattande och innebär bl.a. följande. En registrerad ska ha rätt att framföra klagomål hos tillsyns- myndigheten. Vidare ska fysiska och juridiska personer ha rätt till ett effektivt rättsmedel mot beslut av tillsynsmyndigheten som rör dem. En registrerad ska också ha rätt till ett effektivt rättsmedel direkt mot en personuppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde, om den registrerade anser sig ha fått sina rättigheter enligt för- ordningen åsidosatta. Dessutom ska den som har lidit materiell eller immateriell skada till följd av en överträdelse av förordningen ha rätt till ersättning av den personuppgiftsansvarige eller person- uppgiftsbiträdet under vissa förutsättningar. I förordningen reg- leras i vilken medlemsstat en talan om skadestånd ska väckas medan nationell rätt styr vilken domstol i den medlemsstaten som är be- hörig. Vid överträdelser av förordningen ska administrativa sank- tionsavgifter kunna påföras. Dessutom kan sanktioner för överträ- delser, särskilt för sådana som inte är föremål för administrativa sanktionsavgifter, fastställas genom nationell rätt. Dessa sanktioner ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. I 44–48 §§ kameraövervakningslagen finns vissa bestämmelser om överklagande, skadestånd och straffansvar. Enligt dessa får till- synsmyndighetens beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Dessutom får beslut om tillstånd till kameraövervakning och om undantag från upplysningsplikten i vissa fall överklagas av den kommun där övervakningen ska ske och, om kameraövervakningen ska avse en arbetsplats, av en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Vidare ska den som bedriver kamera- övervakning ersätta den övervakade för skada och kränkning av den Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen personliga integriteten som kameraövervakning i strid med lagen har orsakat. Slutligen ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot exempelvis någon av bestämmelserna om tillståndsplikt, anmälningsplikt eller upplysningsplikt dömas till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som bryter mot villkor i ett till- ståndsbeslut. Kameraövervakningslagens bestämmelser om överklagande, skade- stånd och straffansvar överensstämmer alltså endast delvis med förordningens bestämmelser om rättsmedel, ansvar och sanktioner. Förordningens bestämmelser är mer omfattande än lagens. Sam- tidigt kräver förordningen t.ex. inte ett straffrättsligt ansvar. Fler- talet av förordningens bestämmelser kommer att gälla direkt i . Bestämmelser på kameraövervakningsområdet som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Vissa kompletterande processuella bestämmelser kan finnas i svensk rätt. I kapitel IX i förordningen, artiklarna 85–91, finns bestämmelser om särskilda situationer av behandling av personuppgifter, bl.a. be- handling i förhållande till yttrande- och informationsfriheten och behandling i anställningsförhållanden. Dessa bestämmelser bedöms sakna relevans på kameraövervakningsområdet utom vad gäller artik- larna 85, 86, 88 och 90. Artiklarna 85 och 86 ger utrymme för en nationell reglering om förhållandet mellan, å ena sidan, skyddet för personuppgifter och, å andra sidan, yttrande- och informationsfri- heten och offentlighetsprincipen. Artikel 90 behandlas i avsnitt 7.1.14. Enligt artikel 88 får medlemsstaterna i lag eller i kollektivavtal fastställa mer specifika regler för att säkerställa skyddet av rättig- heter och friheter vid behandling av personuppgifter i anställnings- förhållanden, särskilt när det gäller t.ex. säkerhet på arbetsplatsen eller skydd av arbetsgivarens eller kundens egendom. Dessa regler ska innehålla lämpliga och specifika åtgärder för att skydda den registrerades mänskliga värdighet, berättigade intressen och grund- läggande rättigheter, varvid hänsyn särskilt ska tas till insyn i be- handlingen, överföring av personuppgifter inom en koncern eller Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen en grupp av företag som deltar i gemensam ekonomisk verksamhet samt övervakningssystem på arbetsplatsen. En medlemsstat ska an- mäla sådana bestämmelser till kommissionen och även anmäla eventuella senare ändringar av bestämmelserna. I kameraövervakningslagen finns vissa bestämmelser som tar sikte på kameraövervakning i anställningsförhållanden. Kameraövervak- ning får enligt 23 § ske efter en intresseavvägning eller, såvitt avser platser dit allmänheten har tillträde, efter tillstånd eller anmälan enligt 8 och 12–15 §§, se avsnitt 7.1.7. Enligt 17 § andra stycket ska en ansökan om tillstånd till kameraövervakning av en arbetsplats innehålla ett yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Det- samma gäller enligt 27 § tredje stycket vid en ansökan om undantag från upplysningsplikten. Enligt 47 § tredje stycket får beslut om tillstånd till kameraövervakning och om undantag från upplysnings- plikten som avser en arbetsplats överklagas av en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. För att kameraövervakning av butiker ska vara tillåten efter anmälan krävs enligt 13 § första stycket 3 att den som avser att bedriva övervakning har ingått en skriftlig överenskommelse om övervakningen med skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Bestämmelserna i kameraövervakningslagen bedöms vara fören- liga med artikel 88. Med stöd av den artikeln kan bestämmelser om kameraövervakning i anställningsförhållanden behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. 7.1.13Överföring till tredjeland eller internationella organisationer Bedömning: Kameraövervakningslagens bestämmelser i 34–36 §§ om överföring av bild- och ljudmaterial till tredjeland överens- stämmer delvis med förordningens bestämmelser om överföring av personuppgifter till tredjeländer eller internationella organisa- tioner enligt artiklarna 44–50. Bestämmelser på kameraövervakningsområdet om överföring som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förord- Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen ningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Skälen för bedömningen: I kapitel V i förordningen, artiklarna 44– 50, regleras under vilka förutsättningar personuppgifter får över- föras till tredjeland eller till internationella organisationer. Huvud- regeln är att en överföring är tillåten, om det mottagande tredje- landet eller den mottagande organisationen kan säkerställa en adekvat skyddsnivå för uppgifterna. Det är kommissionen som beslutar om ett tredjeland eller en organisation uppfyller detta krav eller inte. Om kommissionen inte har fattat något sådant beslut, är det tillåtet att överföra personuppgifter förutsatt att den som ska överföra uppgifterna vidtar vissa lämpliga skyddsåtgärder, t.ex. använder standardiserade dataskyddsbestämmelser. Därutöver får överföring av personuppgifter ske i vissa undantagssituationer. Det gäller bl.a. när den registrerade har samtyckt till överföringen och när överföringen är nödvändig i vissa avtalssituationer, av viktiga skäl som rör ett allmänintresse som är erkänt i unionsrätten eller i natio- nell rätt, för att göra gällande rättsliga anspråk eller för att skydda enskildas grundläggande intressen. Vissa av dessa undantag får dock inte åberopas av myndigheter. I 34–36 §§ kameraövervakningslagen finns vissa bestämmelser om överföring till tredjeland av bild- och ljudmaterial från kamera- övervakning som innehåller personuppgifter. Även vissa bestäm- melser i personuppgiftsförordningen (1998:1191) är av intresse. Av bestämmelserna följer bl.a. att en överföring får ske, om det finns en adekvat nivå för skyddet av personuppgifterna i det mottagande landet, om samtycke från den övervakade föreligger eller om över- föringen är nödvändig med avseende på vissa avtalssituationer, rätts- liga anspråk eller vitala intressen för den övervakade. Bestämmel- serna reglerar inte överföringar till internationella organisationer. Kameraövervakningslagens bestämmelser om överföring av bild- och ljudmaterial till tredjeland överensstämmer endast delvis med förordningens bestämmelser om överföring av personuppgifter till tredjeländer eller internationella organisationer. Förordningens artik- lar om överföring kommer framöver att gälla direkt i . Bestämmelser på kameraövervakningsområdet om överföring som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förordningen Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Bedömning: Kameraövervakningslagens bestämmelser i 38–43 §§ om tillsyn överensstämmer delvis med förordningens bestäm- melser om tillsyn och samarbete mellan tillsynsmyndigheter enligt artiklarna 51–76 och artikel 90. Förordningens bestämmelser är mer omfattande än lagens. Bestämmelser på kameraövervakningsområdet om tillsyn som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som komplet- terar förordningen. Vissa svenska kompletterande bestämmelser om tillsyn måste behållas eller införas. Svenska bestämmelser om ytterligare befogenheter för en tillsynsmyndighet utöver de som följer av förordningen får behållas eller införas. Skälen för bedömningen: I kapitel VI i förordningen, artiklarna 51– 59 finns bestämmelser om tillsyn. Bestämmelserna innebär att medlemsstaterna ska utse en eller flera självständiga tillsynsmyn- digheter som ska ansvara för att övervaka tillämpningen av för- ordningen. Bestämmelserna innehåller en detaljerad reglering av tillsynsmyndighetens oberoende ställning och myndighetens behörig- het samt uppgifter och befogenheter, såväl utredningsbefogenheter som korrigerande befogenheter. I några avseenden förutsätter eller tillåter förordningen kompletterande nationell reglering. Det gäller exempelvis tillsynsmyndighetens befogenheter. Det är också upp till medlemsstaterna att inom vissa ramar reglera bl.a. tillsynsmyn- dighetens organisation och utnämning respektive avsättande av myn- dighetens medlemmar. Vidare finns i kapitel VII i förordningen, artiklarna 60–76, bestäm- melser som förpliktar en nationell tillsynsmyndighet att samarbeta med och assistera tillsynsmyndigheterna i andra medlemsstater. Slutligen finns i artikel 90 i kapitel IX en bestämmelse som ger utrymme för nationella regler om hur tillsynsmyndighetens befogen- heter förhåller sig till personuppgiftsansvariga som omfattas av tyst- nadsplikt. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen Även i kameraövervakningslagen finns i 38–43 §§ vissa bestäm- melser om tillsyn. Till dessa anknyter bestämmelser i kameraöver- vakningsförordningen (2013:463). Enligt bestämmelserna är det Data- inspektionen som har det centrala ansvaret för tillsynen enligt lagen. Datainspektionen utövar vidare den operativa tillsynen över kamera- övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Däremot är det enligt lagen länsstyrelserna som utövar den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde och som ska se till att tillståndskravet och anmälningsplikten för upp- satta övervakningskameror som inte har tagits i bruk följs. Vidare ger lagen tillsynsmyndigheterna vissa befogenheter exempelvis en rätt att meddela förelägganden och en rätt att få tillträde till över- vakningsanläggningar. Några bestämmelser om samarbete med andra länders tillsynsmyndigheter på kameraövervakningsområdet finns inte i lagen. Kameraövervakningslagens bestämmelser om tillsyn överens- stämmer följaktligen endast delvis med förordningens bestämmel- ser om tillsyn och samarbete mellan tillsynsmyndigheter. Förord- ningens bestämmelser är mer omfattande än lagens. Flertalet av dessa kommer att gälla direkt i . Bestämmelser på kamera- övervakningsområdet om tillsyn som enbart upprepar eller som avviker från innehållet i förordningen kan inte behållas eller införas i svensk lagstiftning som kompletterar förordningen. Vissa svenska kompletterande bestämmelser om tillsyn måste behållas eller in- föras. Det gäller bl.a. bestämmelser om vilken myndighet eller vilka myndigheter som ska utöva tillsyn på kameraövervakningsområdet. Vidare får svenska bestämmelser om ytterligare befogenheter för en tillsynsmyndighet utöver de som följer av förordningen behållas eller införas. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen Bedömning: Förordningen, som kommer att gälla direkt i , innebär att många av kameraövervakningslagens bestämmelser inte kan behållas alls eller inte kan behållas i sin nuvarande form vad gäller kameraövervakning som omfattas av förordningens tillämpningsområde. Skälen för bedömningen: Av avsnitten ovan har framgått att kamera- övervakning kan utgöra behandling av personuppgifter som om- fattas av förordningen. Vidare har framgått att förordningen kom- mer att gälla direkt i och att bestämmelser om kamera- övervakning som upprepar eller avviker från innehållet i förord- ningen därför inte kan behållas i svensk lagstiftning som komplet- terar förordningen annat än om förordningen lämnar utrymme för sådana bestämmelser. Som också framgått kan många av kamera- övervakningslagens bestämmelser inte behållas alls eller inte behållas i sin nuvarande form vad gäller kameraövervakning som omfattas av förordningens tillämpningsområde. 7.2.1Allmänt om direktivet och kameraövervakningslagen Bedömning: Kameraövervakning enligt kameraövervaknings- lagen (2013:460) kan utgöra personuppgiftsbehandling som omfattas av dataskyddsdirektivet. Eftersom direktivet ska genom- föras i svensk rätt, måste kameraövervakning som faller in under direktivets tillämpningsområde omfattas av bestämmelser i svensk lagstiftning som uppfyller direktivets krav. Det måste därför analyseras hur bestämmelserna i kameraövervakningslagen för- håller sig till kraven enligt direktivet. Skälen för bedömningen: EU-direktiv ska genomföras i medlems- staternas nationella rätt. Enligt artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är direktiv bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås. Det överlåts i princip åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen Det innebär att medlemsstaterna inte är bundna av ett direktivs terminologi eller systematik, om det avsedda resultatet kan uppnås på annat sätt. Det nya dataskyddsdirektivet, som presenterats i avsnitt 6.3, ska alltså genomföras i svensk rätt. Det betyder att det i svensk rätt måste finnas bestämmelser om behandling av personuppgifter som uppfyller direktivets krav. Genomförandet ska ha skett . Kameraövervakning enligt kameraövervakningslagen (2013:460) kan utgöra personuppgiftsbehandling som omfattas av direktivet. Eftersom direktivet ska genomföras i svensk rätt, måste kamera- övervakning som faller in under direktivets tillämpningsområde omfattas av bestämmelser i svensk lagstiftning som uppfyller direk- tivets krav. Det måste därför göras en analys av hur bestämmel- serna i kameraövervakningslagen förhåller sig till kraven enligt direktivet. Denna analys görs i de följande avsnitten. Däremot görs inte några uttryckliga bedömningar av om lagens olika bestämmelser kan behållas eller måste ändras. Det är inte givet att ett svenskt genomförande av direktivet på kameraövervakningsområdet måste ske genom att bestämmelserna i kameraövervakningslagen behålls i de delar som de uppfyller direktivets krav och ändras i de delar som direktivet kräver det. Ett alternativ kan vara att allmänna bestäm- melser om behandling av personuppgifter i andra författningar om personuppgiftsbehandling helt eller delvis får reglera sådan kamera- övervakning som omfattas av direktivets tillämpningsområde. En annan variant är att särskilda bestämmelser om kameraövervakning tas in i en helt ny lag. Dessa frågor diskuteras i avsnitt 9.1. Oavsett vilket alternativ som väljs måste sådan kameraövervakning som träffas av direktivet omfattas av svenska bestämmelser som är förenliga med kraven i direktivet. Redan här ska nämnas att direktivet enligt artikel 1.3 inte hindrar medlemsstaterna från att föreskriva starkare skyddsåtgärder än de som fastställs i direktivet. Detta innebär att direktivets bestäm- melser utgör en miniminivå som medlemsstaternas nationella rätt ska nå upp till vad gäller skyddet för personuppgifter. Det finns alltså ett utrymme att behålla eller införa bestämmelser i svensk rätt som ställer upp strängare krav än de som följer av direktivet. Ut- rymmet begränsas av att sådana bestämmelser inte får komma i konflikt med direktivets bestämmelser. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen Bedömning: Kameraövervakningslagens syfte enligt 1 § är fören- ligt med direktivets syfte enligt artikel 1.