sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — För att tydliggöra direktivets krav föreslår vi dock några kom- pletteringar av den nuvarande författningstexten i förundersöknings- kungörelsen. De föreslagna ändringarna innebär att barnet uttryckligen ska informeras om sin rätt att få sin vårdnadshavare – eller i förekom- mande fall annan nära vuxen – underrättad och kallad till förhör Rätt till information (artiklarna 4-5) under förundersökningen enligt vad som följer av 5 och 26 §§ LUL. På så sätt tillgodoses direktivets krav i artikel 4 a) i). Information om rätt till skydd av privatlivet Det saknas även bestämmelser om information som tar sikte på rätten till skydd av privatlivet. I syfte att uppfylla direktivet ska det därför även framgå av förundersökningskungörelsen att barnet ska informeras om att handläggningen ska präglas av respekt för hans eller hennes rätt till skydd av privatlivet. Sådan information bör vanligtvis omfatta att redogöra för vilka åtgärder som vidtas för att skydda barnets rätt till skydd av privatlivet i samband med polis- förhör, t.ex. på sätt som framgår av 17 § förundersökningskungö- relsen (1947:948). I den bestämmelsen anges bl.a. att förhör med någon som är och som är misstänkt för brott ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som för- hörs tar skada. Vidare bör informationen inbegripa en upplysning om att det finns sekretessregler som kan aktualiseras när det gäller uppgift i bild från inspelningar av förhör under förundersökningen. Informationen bör också omfatta en upplysning om vilka åtgärder som kan komma i fråga vid förhandlingar i domstol, t.ex. att rätten med stöd av 27 § LUL under vissa förutsättningar kan förordna om stängda dörrar. Även här finns sekretessbestämmelser av betydelse. Det kan t.ex. finnas skäl att nämna att även uppgift i bild från in- spelningar av förhör i domstol vanligtvis omfattas av sekretess enligt 43 kap. 4 § OSL. Informationens omfattning får naturligtvis anpassas efter om- ständigheterna i det enskilda fallet. Den föreslagna kompletter- ingen av informationsskyldigheten syftar framför allt till att barnet ska förstå att det finns särskilda åtgärder som aktualiseras eller kan komma att aktualiseras för att respektera rätten till skydd av hans eller hennes privatliv. Regleringen kan dock omöjligen göras uttöm- mande. Det kan t.ex. inte krävas att barnet informeras om varje sekretessbestämmelse som kan komma att aktualiseras. Detta vore varken lämpligt eller ändamålsenligt. Det viktigaste är att försöka ge en helhetsbild av förfarandet och barnets rätt till skydd av privatlivet. Rätt till information (artiklarna 4-5) 12.3.3Information som enligt direktivet ska lämnas till barnet vid första lämpliga tillfälle (delar av artikel 4.1 b) Huvuddragen enligt gällande rätt Förundersökningskungörelsen reglerar information som ska läm- nas i ett tidigt skede i utredningen. Regleringen i 12 § förundersök- ningskungörelsen reglerar t.ex. enbart vilken information som ska lämnas i samband med att den misstänkte underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott. Det finns därutöver vissa bestämmelser i förundersökningskungörelsen som tar sikte på in- formation som ska lämnas i samband med ett frihetsberövande (se närmare 12 a § och avsnitt 12.4 nedan). I övrigt omfattar förundersökningskungörelsen inte några sär- skilda krav på information i andra skeden av utredningen av den karaktär som förutses i direktivet. I stället ställs krav på viss infor- mation till den som är misstänkt eller tilltalad i och andra författningar som reglerar de olika skedena av en brottmåls- process. I finns t.ex. bestämmelser om vad en kallelse till en förhandling i domstol ska innehålla, se t.ex. 45 kap. 15 § RB. reglerar vidare bl.a. även vilken information en dom ska innehåll. Av 30 kap. 5 § RB framgår följaktligen att en dom t.ex. ska omfatta information om hur en part ska gå tillväga för att överklaga ett domslut som han eller hon är missnöjd med. Det finns alltså bestämmelser i svensk rätt som omfattar krav på information även i andra skeden än i samband med att misstänkta delges skälig misstanke om brott. Svensk rätt bör dock bedömas i ljuset av de krav som direktivet ställer på den information som vid första lämpliga tillfälle ska lämnas till ett barn som är misstänkt eller tilltalat. Våra överväganden och förslag Information om rätt till individuell bedömning Artikel 4 b) i) i direktivet föreskriver som framkommit t.ex. att barnet, vid första lämpliga tillfälle under förfarandet, ska få infor- mation om sin rätt till en individuell bedömning i enlighet med artikel 7. I svensk rätt finns inte någon sådan upplysningsskyldig- het uttryckligen reglerad. De bestämmelser som ändå finns och hur Rätt till information (artiklarna 4-5) situationen hanteras i praktiken torde dock motsvara detta krav på information. I avsnitt 7.4 har vi gjort bedömningen att regleringen i 11 § LUL om att åklagaren, innan beslut fattas i åtalsfrågan, som huvudregel ska inhämta yttrande från socialnämnden motsvarar kravet på att barnet ska ha rätt till en individuell bedömning. Vår bedömning är alltså att det yttrande som åklagaren eller annan undersöknings- ledare ska inhämta från socialnämnden kan likställas med en sådan individuell bedömning som ska inhämtas enligt direktivet. En sådan utredning kan i praktiken inte genomföras utan att den unge med- verkar och på förhand fått information om att utredning kommer att inhämtas och vad den innebär. Barn och unga som av olika skäl kom- mer i kontakt med har bl.a. därför t.ex. en lagstadgad rätt att få information om åtgärder som rör dem, se 11 kap. 10 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453), se även 3 kap. 5 § sam- ma lag. Att man från socialnämndens sida tydligt informerar om sin roll och vad som menas med ett yttrande till åklagare eller domstol, är ett tillvägagångssätt som förordar.11 Ur det per- spektivet framstår ytterligare reglering av informationskravet som överflödig ifråga om socialnämndens yttrande. Den information som bör lämna enligt lag uppfyller direktivets krav. Infor- mationen torde för övrigt lämnas vid ett första lämpligt tillfälle under förfarandet, dvs. i samband med att underlaget till yttrandet tas fram. Vi gör alltså bedömningen att det inte är nödvändigt med ytterligare krav på information i fråga om socialnämndens yttrande – det kan inte heller anses förutsättas enligt direktivet. Det vi föreslår ovan om att ett barn ska få information om den fortsatta handläggningen av ett ärende och myndigheternas roll m.m. bidrar även i denna del. En redogörelse av förfarandets olika aspekter omfattar, i förekom- mande fall, även frågor rörande personutredning m.m. och social- tjänstens roll. 11 Se , Barn och unga som begår brott, , s. 72. Rätt till information (artiklarna 4-5) Information om rätten att närvara vid sin egen rättegång Barn ska också, vid första lämpliga tillfälle, upplysas om sin rätt att närvara personligen vid rättegången i enlighet med artikel 16, se artikel 4 b) v). Även den informationsplikten menar vi i och för sig att redan skulle kunna anses vara uppfylld i svensk rätt. Av 21 kap. 2 § RB följer att en brottsmisstänkt som huvudregel är skyldig att komma personligen till huvudförhandling i tingsrätt eller hovrätt. I det syftet lämnas sådan information i kallelsen, se 45 kap. 15 § andra stycket RB. Även till andra eventuella sammanträden i ett brottmål ska den misstänkte eller tilltalade kallas. Att närvara vid sin egen rättegång är dock en sådan grundläggande rättighet som det kan finnas skäl att upplysa ett barn som är brottsmisstänkt om . Vi ser därför inte någon nackdel med att, redan i samband med att barnet delges skälig misstanke om brott, även får en upplysning om att han eller hon har rätt att närvara vid (eventuell) förhandling i domstol. Detta särskilt för att tillgodose det resultat som direktivet förutser, dvs. att barnet ska ges information i syfte att kunna till- varata sin rätt och kunna delta effektivt i det straffrättsliga för- farandet. Förundersökningskungörelsen bör därför kompletteras med en upplysningsplikt gällande rätten att närvara vid rättegången. Information om rätten att åtföljas av person med föräldraansvar under rättegången Direktivet kräver dock inte bara att barn som är misstänkta eller tilltalade informeras om sin rätt att närvara vid sin egen rättegång. Enligt artikel 4 b) iv) ska barn som är misstänkta eller tilltalade också om sin rätt att åtföljas av den person som har föräldraansvar (eller, i vissa fall, annan lämplig vuxen) vid domstolsförhandlingar, i enlighet med artikel 15.1. Även denna information ska lämnas vid första lämpliga tidpunkt. Krav på att sådan information lämnas till barnet regleras inte särskilt av gällande rätt. För att tillgodose detta krav krävs därför författning. Vi gör ovan bedömningen att det är lämp- ligt att reglera information om barnets rätt att närvara vid sin egen rättegång i förundersökningskungörelsen. Barnet kommer därigenom att få information om detta redan när han eller hon delges skälig misstanke om brott. Det är lämpligt att han eller hon får informa- Rätt till information (artiklarna 4-5) tion om rätten att åtföljas av vårdnadshavare – eller i förekommande fall annan nära vuxen – vid samma tillfälle. Information om rätt till effektivt rättsmedel Enligt artikel 4 b) vi) ska information lämnas om barnets rätt till effektivt rättsmedel. Barn som är misstänkta eller tilltalade för brott ska alltså underrättas om att de har rätt till effektiva rättsmedel om någon av deras rättigheter enligt direktivet skulle åsidosättas. I av- snitt 11.3 har vi gjort bedömningen att de rättsmedel som svensk rätt tillhandahåller är tillräckliga för att tillgodose direktivet. Någon skyl- dighet att generellt informera misstänkta eller tilltalade barn om vilka rättsmedel som är tillgängliga finns dock inte . För att uppfylla direktivet bör det därför införas en sådan upplysningsplikt. Vad gäller specifika beslut under förfarandet kan dessa oftast överklagas i särskild ordning. Besluten innehåller i sådana fall inte sällan en överklagandehänvisning eller andra instruktioner om hur klaganden ska gå till väga för att få beslutet omprövat/överprövat. Den före- slagna informationsskyldigheten kommer därför i praktiken att avse främst möjligheten att göra anmälan till t.ex. JO eller JK.12 Dessa båda myndigheter har, som framkommit även i avsnitt 11.2, till upp- gift att utöva tillsyn över tillämpningen av lagar och andra författ- ningar i offentlig verksamhet och att värna om den enskildes intresse av att bli föremål för en lagenlig och även i övrigt korrekt behand- ling från myndigheternas sida. Formulerad i författning kan den föreslagna informationsskyldigheten uttryckas som att barnet ska upplysas om vart han eller hon kan vända sig för att framföra klago- mål på handläggningen. Sådan information bör lämpligen lämnas så snart möjligt, dvs. redan i samband med att barnet delges skälig miss- tanke om brott. Således bör även krav på sådan informationsskyldig- het föras in i förundersökningskungörelsen. 12 Se även resonemanget i Ds 2014:14, s. 65 f. Rätt till information (artiklarna 4-5) 12.3.4Situationer där någon underrättelse om skälig misstanke enligt 23 kap. 18 § RB inte lämnas De allra flesta förslag som vi lämnar i föregående avsnitt går ut på att reglera informationsskyldigheten gällande barn som är miss- tänkta tillsammans med övriga rättighetsupplysningar i förunder- sökningskungörelsen. Detta är, mer specifikt, fallet i de situationer där vi inte anser att svensk rätt uppfyller direktivets krav. Redan av gällande reglering följer att vid summariska utred- ningsförfaranden enligt 23 kap. 22 § RB, i de fall en förundersökning inte genomförs, ska den misstänkte underrättas om sina rättigheter senast när åtal väcks. Alternativt ska det ske i samband med att en klagan om undanröjande av strafföreläggande eller ett föreläggande av ordningsbot ges in till domstol. Motsvarande bör gälla i fråga om den utökade informationsplikt som föreslås. Gällande rätt, i kombination med de föreslagna ändringarna i förundersöknings- kungörelsen, är tillräcklig för att tillgodose detta. 12.4Särskild information till barn som är frihetsberövade (delar av artikel 4.1 b–c och artikel 4.3) Bedömning: Svensk rätt uppfyller i flera avseenden direktivets krav när det gäller den information som ska lämnas till miss- tänkta eller tilltalade barn som är frihetsberövade, men behöver kompletteras på några punkter. Förslag: Ett barn som anhålls eller häktas ska utan dröjsmål skrift- ligen informeras om sina rättigheter. Han eller hon ska även utan dröjsmål särskilt informeras om förutsättningarna för frihets- berövande enligt 24 kap. RB och 23 § LUL. Av häktesförordningen (2010:2011) ska uttryckligen framgå att information om verkställighet av ett frihetsberövande ska läm- nas skriftligen när den intagne är . Rätt till information (artiklarna 4-5) Huvuddragen enligt gällande rätt Av gällande rätt följer att misstänkta eller tilltalade som frihetsbe- rövas har rätt till särskild information som ska lämnas skriftligt. Dessa krav regleras till övervägande del i 12 a § förundersöknings- kungörelsen. Kraven enligt 12 a § innebär t.ex. att om en person anhålls eller häktas på grund av brottsmisstanken ska en underrät- telse också lämnas om att han eller hon har rätt att få en anhörig eller annan nära person underrättad enligt vad som följer av 24 kap. 21 a § RB eller 5 § LUL. Han eller hon ska, enligt den aktuella be- stämmelsen i förundersökningskungörelsen, också informeras om de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande eller häktning i enlighet med vad som följer av 24 kap. 9 a § RB. Dessutom ska han eller hon få information om sin rätt att få hälso- och sjukvård enligt 5 kap. 1 § häkteslagen. Han eller hon ska vidare upplysas om sin rätt att inom den tid som anges i 24 kap. rätte- gångsbalken få ett anhållningsbeslut prövat vid en häktningsför- handling och få frågan om häktning omprövad av domstol. Informa- tionen ska lämnas till den som anhålls eller häktas utan dröjsmål, i förekommande fall ska informationen överlämnas vid anhållandet.13 Det är de brottsutredande myndigheterna som ansvarar för att den som frihetsberövas underrättas om sina processuella rättigheter, inte domstolen eller Kriminalvården.14 I normalfallet sker därför överläm- nande av den skriftliga informationen av polisen efter åklagarens anhållningsbeslut.15 Ytterligare reglering som tar sikte på information till frihetsbe- rövade finns bl.a. i häktesförordningen (2010:2011). Förordningen är bl.a. tillämplig när någon är gripen, anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott. Av 2 § följer t.ex. att varje intagen ska informeras om verkställighetens innebörd på ett språk som han eller hon förstår i anslutning till att han eller hon tas in i förvarings- lokal. Vad som avses med denna informationsskyldighet tydliggörs t.ex. i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte, KVFS 2011:2. Av dessa framgår bl.a. att en intagen ska informeras 2013/14:157, s. 20. 14Se vid föregående not a. prop., s. 19 f. Se även RättsPM av , Misstänktas rätt till insyn vid frihetsberövande m.m., Utvecklingscentrum , (uppdaterad ), RättsPM 2014:1, s. 6. 15Se vid föregående not a. RättsPM, s. 6. Rätt till information (artiklarna 4-5) om de rättigheter och skyldigheter som han eller hon har i anslut- ning till att han eller hon tas in i häkte. Om det inte är obehövligt med hänsyn till frihetsberövandets karaktär och varaktighet ska han eller hon också informeras bl.a. om häktets sjukvårdsverksam- het. Av de allmänna råden framgår att information bör lämnas på ett språk som den intagne förstår, företrädesvis skriftligen. Även föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7, omfattar liknande bestämmelser. Varje intagen ska t.ex. informeras om verkställighetens innebörd, inbegripet de rättigheter och skyldigheter han eller hon har enligt häktesförordningen. Av föreskrifter följer också att informationen ska lämnas skriftligen om inte särskilda skäl talar emot detta. Våra överväganden och förslag Information om förutsättningar för frihetsberövande m.m. Direktivets krav gällande rätt till information innebär till en början att barn som är frihetsberövade ska informeras om flera rättigheter än de som inte är frihetsberövade. De ska som framgår ovan få in- formation om rätten till läkarundersökning och rätt till sjukvård vid första lämpliga tillfälle. Vid första lämpliga tillfälle ska de också få information om rätten till begränsning av frihetsberövandet och användning av alternativa åtgärder, inklusive rätten till regelbunden prövning av häktningar (i enlighet med artiklarna 10 och 11). Vidare ska de, vid frihetsberövande, upplysas om rätten till särskild be- handling under frihetsberövandet enligt artikel 12. Direktivet förutsätter också att information till barn som anhålls eller häktas lämnas skriftligen – i samband med att de erhåller övrig rättighetsinformation enligt EU-direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden. Bestämmelsen i 12 a § förundersökningskungörelsen infördes som en direkt följd av att EU-direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden genomfördes i svensk rätt och innehåller särskilda krav på skriftlig rättighetsinformation i förhållande till frihetsberövade. Därigenom är vissa av direktivets krav i fråga om in- formation till frihetsberövade redan tillgodosedda. Ett barn som anhålls eller häktas får som framkommit information om sin rätt till hälso- och sjukvård. Detta får anses uppfylla direktivets krav i arti- Rätt till information (artiklarna 4-5) kel 4.1 b) ii). De får också skriftlig information om att häktningar omprövas av domstol regelbundet m.m., något som tillgodoser delar av kraven enligt artikel 4.1 b) iii). Däremot saknar förundersökningskungörelsen uttryckliga be- stämmelser om att barnet ska få skriftlig information om de övriga rättigheter som direktivet förutser. Visserligen uppmanas t.ex. åklagaren att ge polisen instruktioner om att ge tydlig in- formation till den unge i samband med att ett anhållningsbeslut fattas: Ett barn som har blivit frihetsberövat befinner sig inte sällan i en mycket stressad situation.16 För att direktivets krav ska ges ökat genomslag bör dock förundersökningskungörelsen kompletteras. För att uppfylla direktivets krav enligt artikel 4.3 bör framgå att den in- formation som ska lämnas till alla barn, ska lämnas skriftligt till de barn som anhålls eller häktas. Vi gör alltså bedömningen att kraven som gäller information till barn som frihetsberövats, i denna del, kan lämnas i samband med anhållande eller häktning. Detta får an- ses vara en första lämplig tidpunkt enligt direktivet. Det bör också införas krav på att barn som anhålls eller häktas ska informeras om förutsättningarna för frihetsberövande enligt 24 kap. RB och 23 § LUL. Detta bör bl.a. omfatta en underrättelse om att häktning enbart får ske om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan anordnas på annat sätt och det dessutom före- ligger synnerliga skäl för häktning. Information om rättigheter under verkställigheten När det gäller kraven i artikel 4.1 c) om att barn, vid frihetsberö- vandet, ska informeras om rätten till särskild behandling gör vi följande överväganden. Denna informationsskyldighet gäller först och främst verkställigheten av ett frihetsberövande. Det framstår därför som mindre ändamålsenligt att reglera krav på den typen av information i förundersökningskungörelsen. Det kräver inte heller direktivet. En lämpligare ordning är att denna typ av information lämnas av de myndigheter som ansvarar för verkställigheten, dvs. RättsPM 2013:7, Unga lagöverträdare och , Utvecklingscentrum , uppdaterad , s. 26 ff. Rätt till information (artiklarna 4-5) som och Kriminalvården har enligt bl.a. häktes- förordningen skulle – tillsammans med vad som föreslås ovan om att barnet ska få generell information om den fortsatta handläggningen m.m. – kunna anses som tillräcklig. Detta inte minst i ljuset av hur myndigheternas föreskrifter och allmänna råd är utformade. För att fullt ut tillgodose det resultat som direktivet förutser föreslår vi dock att det av häktesförordningen uttryckligen ska framgå att informa- tion om verkställighetens innebörd ska lämnas skriftligt när den intagne är . Hur omfattande informationen bör vara är däremot beroende av omständigheterna i det enskilda fallet, inte minst av vilken typ av frihetsberövande det rör sig om. En del rättigheter är visserligen av mera grundläggande karaktär, som t.ex. att barn inte får placeras så att de vistas tillsammans med vuxna, om det inte är till deras bästa. Rätten att utöva sin religion är också grundläggande. Flera av de rättigheter som direktivet garanterar i artikel 12 som t.ex. rätt till särskild programverksamhet torde dock aktualiseras främst vid längre frihetsberövanden. Även förutsättningarna och formerna för rätten att utöva sitt familjeliv kan skilja sig åt beroende på vilken typ av frihetsberövande det rör sig om. Det är därför inte ändamål- senligt att i häktesförordningen föra in några mera detaljerade krav på informationsskyldighet. Häktesförordningen bör alltså enbart omfatta en mera allmän upplysning om att en intagen som är ska informeras skriftligen om verkställighetens innebörd. Av både och Kriminalvårdens föreskrifter på om- rådet framgår att intagna ska informeras om sina rättigheter m.m. i anslutning till frihetsberövandet. Kriminalvårdens föreskrifter om- fattar vidare t.ex. också ett krav på upprättandet av en plan för häk- tesvistelsen (häktesplan), som ska fastställas från häktningen. Häktesplanen ska vara individuellt utformad efter om- ständigheterna i det enskilda fallet. Även häktesplanen för att ett barn informeras om rättigheter som häktad på ett tydligt sätt. Ett barn som är frihetsberövat informeras således om sina rättigheter . Under alla förhållanden är det i föreskrifterna som infor- mationsskyldigheten även fortsättningsvis bör preciseras. Polismyn- digheten och Kriminalvården är som framkommit bemyndigade att meddela föreskrifter om verkställighet av häkteslagen, se 30–31 §§ häktesförordningen. Rätt till information (artiklarna 4-5) 12.5Sättet att informera m.m. (artikel 4.2) Bedömning: Svensk rätt uppfyller, med de kompletteringar som föreslås ovan, kraven enligt direktivet när det gäller sättet att informera och kravet på att det ska dokumenteras att misstänkta och tilltalade barn har informerats om sina processuella rättig- heter. Några författningsåtgärder är inte påkallade inom ramen för detta arbete. I den praktiska hanteringen ligger närmast till hands att in- formationsskyldigheten fullgörs genom att särskilda blanketter eller broschyrer lämnas över. 12.5.1Direktivets krav om information på ett enkelt och lättillgängligt språk Artikel 4.2 gäller, som framkommit även ovan, sättet att informera. Enligt den första delen av artikeln ska den information som barnet har rätt till lämnas skriftligt, muntligt eller på båda sätten – på ett enkelt och lättillgängligt språk. Denna del av artikeln medför – bortsett från de kompletteringar som föreslagits ovan – inte något krav på författningsändringar. Av 12 § förundersökningskungörel- sen följer att information till misstänkta ska lämnas på ett språk som han eller hon förstår. En liknande regel finns i 2 § häktesförordningen – som kompletteras av både och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd på området. Det ska också nämnas att det i , under det senaste decen- niet, formulerats tydliga målsättningar och bedrivits omfattande arbete i syfte att åstadkomma begripliga myndighetstexter.17 Detta omfattar bl.a. att arbeta med att få till stånd ett klart och mottagar- anpassat myndighetsspråk. finns en särskild språklag som befäster denna målsättning. I 11 § språklagen (2009:600) stad- gas att språket i offentlig verksamhet ska vara vårdat, enkelt och begripligt.