sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Som allmänna krav för all kameraövervakning som omfattas av kameraövervakningslagen gäller att övervakningen ska bedrivas lag- ligt, enligt god sed och med tillbörlig hänsyn till enskildas person- liga integritet (7 §). När kameraövervakning är laglig framgår av bestämmelserna i lagen men kan också utläsas av andra bestämmel- ser, t.ex. straffbestämmelsen om kränkande fotografering (4 kap. 6 a § ). Vad som är god sed kan exempelvis framgå av allmänna råd och branschöverenskommelser. 3.3.3Kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde Lagen skiljer mellan kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde och kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde. För kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde gäller mer detaljerade bestämmelser, som bl.a. innebär att det som huvudregel krävs tillstånd för att övervakningen ska vara tillåten (8 §). Denna skiljelinje har funnits och begreppet plats dit allmänheten har tillträde har blivit föremål för en omfattande praxis. Till platser dit allmänheten har tillträde räknas exempelvis gator, torg, parker, butiker, banker, restauranger, biografer och badhus. Även bussar i allmän kommunikation och taxibilar har ansetts vara platser till vilka allmänheten har tillträde. De flesta utrymmen inne i skolor och gemensamhetsutrymmen i flerfamiljshus anses däremot inte vara platser dit allmänheten har tillträde. Detsamma gäller många arbetsplatser (prop. 2012/13:115 s. 28). Tillstånd till kameraövervakning ska ges om intresset av sådan övervakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad (9 §). Vid bedömningen av intresset av kameraövervak- ning ska det särskilt beaktas om övervakningen behövs för att före- bygga, avslöja eller utreda brott, förhindra olyckor eller andra där- med jämförliga ändamål. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli övervakad ska det särskilt beaktas hur övervakningen ska utföras, om teknik som främjar skyddet av den enskildes per- sonliga integritet används och vilket område som ska övervakas. Utgångspunkten är att kamerövervakning endast ska utgöra ett komplement till andra åtgärder, särskilt brottsförebyggande åtgär- der. Kameraövervakning bör alltså inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra säkerhetsåtgärder eller förebygg- ande insatser (a. prop. s. 148). Det finns vissa undantag från tillståndsplikten (10 §). Tillstånd krävs inte vid övervakning som sker med en övervakningskamera som för säkerheten i trafiken eller arbetsmiljön är uppsatt på ett fordon, en maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller an- vändaren. Vidare är viss övervakning som bedrivs av tillståndsfri. Det gäller vägtrafikövervakning och övervakning vid betalstationer för trängselskatt och infrastrukturavgifter. Tillstånd krävs inte heller vid trafikövervakning i en vägtunnel som bedrivs av någon annan tunnelhållare än , vid över- vakning som bedriver vid automatisk hastighets- övervakning eller vid övervakning till skydd för vissa skyddsobjekt. Undantag från tillståndsplikten gäller vidare vid övervakning som Försvarsmakten bedriver från fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan övervakning. Slutligen krävs det inte tillstånd vid övervakning i kasinon, om övervakningen har till syfte att förebygga, avslöja eller utreda brott eller lösa tvister om spel mellan spelare och den som anordnar spelet. Tillfälliga undantag från tillståndsplikten I några fall får kameraövervakning bedrivas under högst en månad utan att ansökan om tillstånd har gjorts (11 §). Det gäller övervak- ning som bedrivs av eller räddningsledare, om övervakningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en inträffad olycka. Det gäller också övervakning som bedrivs av räddningsledare, om övervakningen är av vikt för att efterforska en försvunnen person. Slutligen gäller det övervakning som bedrivs av eller Säkerhetspolisen, om det av särskild anledning finns risk för att allvarlig brottslighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom kommer att utövas på en viss plats och syftet med övervakningen är att förebygga eller förhindra brott. Om ansökan om tillstånd görs inom en månad från det att övervakningen inleds, får övervakningen bedrivas utan tillstånd till dess att ansökningen har prövats. Kameraövervakning av vissa särskilda platser dit allmänheten har tillträde är tillåten efter endast anmälan (12–15 §§). För kamera- övervakning av dessa platser krävs alltså inte något tillstånd. En övervakningskamera får efter anmälan sättas upp i en banklokal, en lokal hos ett kreditmarknadsföretag eller ett postkontor eller i om- rådet utanför in- och utgångar till en sådan lokal. Detsamma gäller vid uttagsautomater eller liknande anordningar. Vidare får en övervakningskamera sättas upp efter anmälan i en butikslokal eller i en yta i en butikslokal där det bedrivs bankverk- samhet genom ombud eller postverksamhet. Motsvarande gäller för kameraövervakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation samt i parkeringshus. Kameraövervakning efter anmälan är dock bara tillåten om vissa särskilt angivna förutsättningar är uppfyllda. Till exempel måste kameraövervakningen ha till enda syfte att förebygga, avslöja eller utreda brott eller, vad gäller övervakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation, att förhindra olyckor eller begränsa verk- ningarna av en olycka. För butiker krävs vidare bl.a. att den som avser att bedriva övervakning har ingått en skriftlig överenskom- melse om övervakningen med skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Ansökan och beslut om tillstånd En ansökan om tillstånd till kameraövervakning ska göras hos läns- styrelsen i det län där övervakningen ska ske (16 §). En ansökan ska innehålla vissa uppgifter, bl.a. om vem ska bedriva kameraövervak- ningen, ändamålen med övervakningen och det område som kan övervakas (17 §). Om övervakningen avser en arbetsplats, ska ett yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén, eller en organisa- tion som företräder de anställda på arbetsplatsen lämnas in till- sammans med ansökan. Innan beslutar om tillstånd till kameraövervakning ska den kommun där övervakningen ska ske få tillfälle att yttra sig, om det inte är onödigt (18 §). Ett tillstånd ska förenas med villkor om hur kameraövervak- ningen får anordnas (19 §). Villkoren ska avse övervakningens ända- mål, den utrustning som får användas och det område som får över- vakas. ska också besluta om de övriga villkor som behövs för tillståndet. Sådana villkor får avse upplysningar om över- vakningen, upptagning, användning, bevarande eller annan behand- ling av bilder, avlyssning eller upptagning av ljud samt andra för- hållanden som har betydelse för att skydda enskildas personliga integritet. Ett tillstånd får meddelas för en begränsad tid. Om förutsättningarna för ett tillstånd ändras, får besluta om nya villkor eller, om förutsättningarna för tillstånd inte längre uppfylls, återkalla tillståndet (20 §). En anmälan om kameraövervakning ska göras hos i det län där kameraövervakningen ska ske (21 §). Anmälan ska innehålla vissa uppgifter, bl.a. om vem som ska bedriva kameraövervak- ningen, i vilken typ av verksamhet som övervakningen ska före- komma samt huruvida bilder ska spelas in och bevaras. Om de förhållanden som har redovisats i en anmälan ändras, ska underrättas om förändringen. 3.3.4Kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde För kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde krävs varken tillstånd eller anmälan. Däremot gäller lagen i övrigt även vid sådan övervakning. Den som planerar att bedriva kamera- övervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde måste därför bl.a. se till att övervakningen uppfyller lagens allmänna krav för kameraövervakning (7 §). Kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde är tillåten i två olika situationer. För det första får sådan över- vakning bedrivas, om den som ska övervakas har samtyckt till det (22 §). Med samtycke avses varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vilken någon efter att ha fått information godtar att bli kameraövervakad (2 §). Samtycket behöver inte vara skriftligt. Den övervakade har rätt att när som helst återkalla sam- tycket. Om ett samtycke återkallas, får ytterligare övervakning inte ske. För det andra får sådan kameraövervakning bedrivas utan sam- tycke, om övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott, förhindra olyckor eller för andra berättigade ändamål och övervakningsintresset väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad (23 §). Vid denna bedömning ska särskilt beaktas hur övervakningen ska utföras, om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet används och vilket område som ska övervakas. Exempel på andra berättigade ändamål är skolors arbete med att förebygga och förhindra kränkningar av elever samt tillverkningsföretags kontroll av produktionsprocesser (prop. 2012/13:115 s. 154). Den som bedriver kameraövervakning av en plats dit allmän- heten inte har tillträde ska se till att övervakningen endast sker för särskilda och berättigade ändamål, att ändamålen med övervakningen dokumenteras och att övervakningen inte sker i större omfattning än vad som behövs för att tillgodose ändamålen (24 §). Dessa krav gäller övervakning i båda de situationer som beskrivits ovan. Vid all kameraövervakning enligt kameraövervakningslagen, oavsett platsen för övervakningen, gäller som huvudregel en upplysnings- plikt. Upplysning om kameraövervakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt (25 §). Upplysning ska också lämnas om vem som bedriver kameraövervakningen, om detta inte framgår av förhållandena på platsen. Om ljud kan av- lyssnas eller tas upp vid övervakningen, ska det lämnas en särskild upplysning om detta. Upplysningsplikten inträder när övervaknings- utrustningen sätts upp. Den som bedriver övervakningen ska på begäran även informera den övervakade om ändamålet med över- vakningen (26 §). I vissa fall behöver det inte lämnas någon upplysning om kamera- övervakningen (27 §). Det gäller vid övervakning som Polismyndig- heten bedriver vid automatisk hastighetsövervakning, vid övervak- ning till skydd för vissa skyddsobjekt och vid viss övervakning som bedrivs av räddningsledare. Det behöver inte heller lämnas någon upplysning vid sådan övervakning som Försvarsmakten bedriver från fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan övervakning. Det finns också en möjlighet för att medge undantag från upplysningsplikten, om det finns synnerliga skäl. Undantagen från upplysningsplikten gäller dock inte övervak- ning som omfattar avlyssning eller upptagning av ljud. 3.3.6Behandling av bild- och ljudmaterial från kameraövervakning och överföring till tredjeland Kameraövervakningslagen innehåller ett antal bestämmelser som när- mare reglerar hur bild- och ljudmaterial från kameraövervakning får behandlas. Flera av bestämmelserna motsvarar bestämmelser i person- uppgiftslagen. Bestämmelserna innebär att den som bedriver kameraövervak- ning inte får behandla bild- och ljudmaterial från övervakningen för något ändamål som är oförenligt med det som materialet samlades in för (28 §). Dessutom får tillgång till bild- och ljudmaterial från kameraövervakning inte ges till fler personer än vad som behövs för att övervakningen ska kunna bedrivas (29 §). Vidare ska den som bedriver kameraövervakning vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda bild- och ljud- materialet (30 §). Åtgärderna ska åstadkomma en säkerhetsnivå som är lämplig med beaktande av de tekniska möjligheter som finns, kostnaden för åtgärderna, de särskilda risker som finns med behand- lingen av materialet och hur känsligt materialet är. Det regleras också vad som gäller när någon bedriver kameraövervakning för någon annans räkning (31 §). Dessutom regleras hur länge bild- och ljudmaterial från kamera- övervakning får bevaras (32 §). Material från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde får bevaras , om inte beslutar om en längre bevarandetid. Material från övervakning av en plats dit allmänheten saknar till- träde får inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Normalt bör materialet inte behöva bevaras än vid övervakning av platser dit allmänheten har tillträde, dvs. högst (prop. 2012/13:115 s. 124). När bild- eller ljudmaterial inte längre får bevaras ska det förstöras. Om bild- eller ljud- material från kameraövervakning används i någon annan verksam- het hos den som bedriver kameraövervakningen, ska dock i stället regleringen i personuppgiftslagen eller annan författning som gäller för behandling av personuppgifter i den verksamheten, exempelvis polisdatalagen, tillämpas (33 §). I kameraövervakningslagen anges också under vilka förutsättningar det är tillåtet att till tredjeland föra över bild- och ljudmaterial från kameraövervakning som innehåller personuppgifter (34–36 §§). 3.3.7Tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter I kameraövervakningslagen finns en bestämmelse om tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter (37 §). I bestämmelsen anges att den som tar befattning med en uppgift som har inhämtats genom kameraövervakning inte obehörigen får röja eller utnyttja det som han eller hon på detta sätt har fått veta om någon enskilds person- liga förhållanden. För det allmännas verksamhet hänvisas i stället till bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Datainspektionen har det centrala ansvaret för tillsyn enligt kamera- övervakningslagen och utövar dessutom den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde (38 och 40 §§ samt 1 § kameraövervakningsförordningen [2013:463]). I Datainspektionens centrala tillsynsansvar ingår bl.a. att utvärdera rättstillämpningen och ge råd och stöd till länsstyrelserna. Dessa utövar den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde och ska se till att tillståndskravet och anmälningsplikten för uppsatta övervakningskameror som inte har tagits i bruk följs (39 §). Tillsynsmyndigheterna får inom ramen för sin tillsynsverksam- het meddela förelägganden, som får förenas med vite (41 och 42 §§). Tillsynsmyndigheterna har också rätt att för tillsynen få tillträde till kontrollrum och andra delar av en övervakningsanläggning. Polis- myndigheten är skyldig att på begäran lämna den handräckning som tillsynsmyndigheterna behöver för att få tillträde. Den som bedriver kameraövervakning eller som för någon annans räkning har hand om övervakningen ska lämna de upplysningar som till- synsmyndigheterna begär. Tillsynsmyndigheterna har också rätt att få tillgång till och granska bild- eller ljudmaterial (43 §). 3.3.9Skadestånd, straff och överklagande, m.m. Enligt kameraövervakningslagen ska den som bedriver kameraöver- vakning ersätta den övervakade för skada och kränkning av den personliga integriteten som kameraövervakning i strid med lagen har orsakat (44 §). Ersättningsskyldigheten kan jämkas i den utsträck- ning det är skäligt, om den som har bedrivit övervakningen visar att felet inte berodde på honom eller henne. Lagen innehåller också bestämmelser om straff vid vissa över- trädelser av lagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot exempelvis någon av bestämmelserna om tillståndsplikt, anmäl- ningsplikt eller upplysningsplikt döms till böter eller fängelse i högst (45 §). Detsamma gäller den som bryter mot villkor i ett tillståndsbeslut. I ringa fall döms dock inte till ansvar. Övervak- ningsutrustning som har använts vid brott enligt lagen kan förklaras förverkad (46 §). Tillsynsmyndigheternas beslut enligt lagen får överklagas till all- män förvaltningsdomstol. Datainspektionen har rätt att överklaga ett beslut om kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde. I vissa fall får beslut också överklagas av den kommun där övervakningen ska ske eller, om kameraövervakningen ska avse en arbetsplats, av en organisation som företräder de anställda på arbets- platsen (47 § samt 3 § kameraövervakningsförordningen). Tillsyns- myndigheterna får bestämma att deras beslut ska gälla omedel- bart (48 §). I lagens avslutande bestämmelse lämnas ett bemyndigande som avser avgifter för ansökan om tillstånd och anmälan (49 §). 3.3.10Särskild lagstiftning om kameraövervakning i och Viss särskild lagstiftning om kameraövervakning finns i våra nordiska grannländer och . I saknas särskild lagstift- ning på området. I finns en lov om tv-overvågning. Lagen har en huvud- regel som innebär att andra än myndigheter inte får bedriva tv- overvågning av gator, vägar, platser och liknande områden. I lagen definieras tv-overvågning som ”vedvarende eller regelmæssigt gen- tagen personovervågning ved hjælp af fjernbetjent eller automatisk virkende tv-kamera, fotografiapparat eller lignende apparat”. På svenska motsvarar definitionen närmast ”varaktig eller regelmässigt upprepad personövervakning med hjälp av fjärrstyrd eller automatiskt verkande TV-kamera, fotografiapparat eller liknande apparat”. I finns i loven om behandling av personopplysninger ett särskilt kapitel med bestämmelser om kameraovervåking. Med kameraovervåking avses ”vedvarende eller regelmessig gjentatt per- sonovervåking ved hjelp av fjernbetjent eller automatisk virkende overvåkningskamera eller annet lignende utstyr som er fastmontert”. På svenska motsvarar definitionen närmast ”varaktig eller regel- mässigt upprepad personövervakning med hjälp av fjärrstyrd eller automatiskt verkande övervakningskamera eller annan liknande ut- rustning som är fast monterad”. Huvudregeln är att samma bestäm- melser som vid annan personuppgiftsbehandling gäller med vissa preciseringar och tilläggsvillkor. Det är inte känt om och hur dessa regleringar i och kommer att ändras till följd av EU:s nya data- skyddsreglering. 4Syften med och effekter av kameraövervakning Kameraövervakning har många användningsområden både i offent- liga och i privata miljöer. Förekomsten av kameror och använd- ningen av kameror ökar också snabbt i samhället. Inte minst har teknikutvecklingen inneburit att kameror har blivit en självklar del av varje mobiltelefon. Ett annat exempel är användningen av kamera- utrustade drönare, som har blivit allt vanligare . Tek- niken har många potentiella användningsområden inom både offent- lig och kommersiell verksamhet. Några viktiga exempel är inom jord- och skogsbruk, för jakt, för räddningsarbete och för under- sökningar, inspektioner och tillsynsarbeten av olika slag. Även inom tjänsteindustrin har tekniken stor potential. På allmänna platser är ett av de viktigaste syftena med kamera- övervakning fortfarande brottsbekämpning. I de följande avsnitten diskuteras särskilt kameraövervakning som brottsbekämpande åtgärd och allmänhetens inställning till kameraövervakning i det syftet. 4.2Kameraövervakning som brottsbekämpande åtgärd 4.2.1Allmänt om brottsbekämpande effekter av kameraövervakning De åtgärder som kan vidtas för att förebygga brott delas ibland in i situationella respektive sociala åtgärder. Med situationella åtgärder avses brottsförebyggande arbete som riktas mot situationen som sådan och som exempelvis ska öka upptäcktsrisken, göra brotten Syften med och effekter av kameraövervakning svårare att utföra eller minska utbytet av brotten. Sociala brotts- förebyggande åtgärder är åtgärder, ofta långsiktiga, som ska minska individers benägenhet att begå brott. Kameraövervakning är enligt denna uppdelning att betrakta som en situationell åtgärd, liksom exempelvis belysning eller andra fysiska förändringar i miljön. Kameraövervakning kan förebygga brott på flera sätt. Kamera- övervakning kan fungera direkt avskräckande genom att potentiella gärningsmän bedömer upptäcktsrisken som större i kameraöver- vakade områden. I sådana fall är det alltså risken att bli upptäckt, antingen på bar gärning eller i efterhand på en inspelning, som av- skräcker från att begå brott. Forskning tyder på att den avskräck- ande effekten av kameraövervakning är störst när det gäller planerade brott, framför allt olika typer av egendomsbrott som inbrott, stöld och skadegörelse. När det gäller mer impulsiva brott som exempel- vis våldsbrott tycks kameraövervakning inte ha någon större av- skräckande effekt. I de fall där kamerabilder övervakas i realtid finns vidare möjlig- heter för polisen eller andra aktörer att ingripa för att avstyra före- stående eller avbryta pågående brottslighet. När polisen kan följa utvecklingen på utsatta platser på distans kan polisingripanden också bättre förberedas och anpassas till den rådande situationen. Att in- gripanden i förväg kan anpassas till aktuella förhållanden på platsen kan bidra både till minskad risk för hot och våld mot polismän och till minskat behov av polisiär våldsanvändning. Inspelat bild- och ljudmaterial från kameraövervakning kan också användas i brottsutredningar och i rättegångar i domstol. Att brottslighet kan utredas och lagföras med hjälp av kamerabilder bi- drar i förlängningen till att straffsystemet som sådant får avsedd generell brottsavhållande verkan. Slutligen kan kameraövervakning skapa en positiv utveckling i det övervakade området. Övervakningen kan bidra till att öka män- niskors trygghetskänsla och leda till att fler människor vistas där. På så sätt kan den informella sociala kontrollen förstärkas, vilket i sin tur kan minska brottsligheten. I det följande redovisas fyra undersökningar som gäller kamera- övervakningens brottsförebyggande effekter. I betänkandet En ny kameraövervakningslag (SOU 2009:87, s. 101 ff.) finns sammanfatt- ningar av ytterligare några undersökningar. Syften med och effekter av kameraövervakning Avslutningsvis ska framhållas att kameraövervakning medför effekter för människors integritet. En avvägning mellan in- tresset av kameraövervakning och integritetsintresset måste därför göras i det enskilda fallet. – Kameraövervakning och brottsprevention lät för göra en sys- tematisk och omfattande genomgång av den befintliga internatio- nella forskningen om brottsförebyggande effekter av kameraöver- vakning. Genomgången publicerades i en rapport Kamera- övervakning och brottsprevention (Brå 2007:29). Genomgången visade att kameraövervakning totalt sett ledde till en viss minskning av antalet anmälda brott. Brottsligheten minskade i genomsnitt i kameraövervakade områden jämfört med kontrollområden där kameror inte användes. Brottsligheten tycktes i huvudsak inte heller ha omfördelats till andra platser på grund av kameraövervakningen. Av genomgången framgick att kameraövervakning som brottsförebyggande åtgärd hade varierande effekter beroende på platsen för övervakningen. I vissa fall var effekten mycket god och i andra fall var effekten osäker. Störst brottsförebyggande effekt hade kameraövervakning på parkeringsplatser. Där sjönk brottsligheten jämfört med kontrollområden där kameraövervakning inte användes. I stadskärnor i städer och stora tätorter ledde kameraöver- vakning till en liten men inte signifikant minskning av brottslig- heten. Antalet brott i de kameraövervakade områdena minskade jämfört med kontrollområdena. I flera fall fanns belägg för att omfördelning av brottsligheten inte förekommit. Vad gällde utsatta bostadsområden ledde kameraövervakning till en liten men inte signifikant minskning av brottsligheten. Brottslig- heten sjönk jämfört med kontrollområdena. I kollektivtrafiken ledde kameraövervakning till en ganska stor men inte signifikant minskning av brottsligheten.