sou · H5B337 · 2017-05-05 00:00:00 — När det gäller myndigheternas utökade möjligheter att inhämta uppgifter om företag kan detta ske genom inhämtande från tredje man. Vi bedömer att ett sådant uppgiftsutlämnade inte bör inne- bära några administrativa kostnadsökningar för den som lämnar uppgiften. När det gäller förslaget om spårbara betalningsmedel kan nämnas att utredningens förslag kan påverka de företag som har skäl att utbetala löner kontant eller ta emot kontant betalning för utförda arbeten. Detta torde i första hand vara mycket små företag eller arbetsgivare. När det gäller kontanta löneutbetalningar kan det också handla om företag i branscher där det förekommer mycket kontan- ter. Utredningen anser emellertid att de negativa konsekvenser som detta kan föra med sig uppvägs av de positiva effekter förslaget får för seriösa företag (se också kapitel 13). 15.2.8Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män Utredningen har identifierat vad som kan sägas känneteckna brottsligheten utifrån objektiva kriterier och har inte gjort någon närmare undersökning som tar sikte på vem som begår brotten. Av statistik från Brå framgår dock att andelen kvinnor som lagförts för bidragsbrott är hög jämfört med exempelvis andelen kvinnor som lagförts för brott mot . Könsfördelningen för lagförda bidragsbrott är kvinnor och män, jämfört för samtliga brott mot och för brottsbalksbedrägerier. Ikraftträdande m.m. och konsekvenser av förslagen grovt bidragsbrott är skillnaden ännu större jämfört med den andra brottsligheten, kvinnor och män gällande grovt bidragsbrott, och kvinnor och män när det gäller brottsbalksbedrägerier. Även om könsfördelningen är mer jämn mellan män och kvinnor när det gäller bidragsbrott än för annan jämförd brottslighet är det totalt sett fler män än kvinnor som lagförs för bidragsbrott. Utbetalningar från välfärdssystemen utgör en del av inkomsten för både kvinnor och män i olika skeden av livet. Vid införandet av bidragsbrottslagen redovisade regeringen i sin konsekvensanalys att det är fler kvinnor än män som får del av utbetalningar från väl- färdssystemen och även om ersättningsnivåerna genomsnittligt är högre för män utgör transfereringar en större andel av kvinnors inkomster jämfört med mäns. Mot denna bakgrund ansåg regeringen att kvinnor är mer beroende än män av väl fungerande välfärds- system. Kvinnor skulle således drabbas hårdare av framtvingade sänkningar av ersättningsnivåer till följd av en utbredd brottslighet. I det ljuset ansåg regeringen att ett värnande av välfärdssystemen genom skärpt lagstiftning innebär att kvinnors möjligheter till ekonomisk självständighet främjas. Enligt utredningens uppfattning är ovanstående alltjämt gällande och vi bedömer att våra förslag inte påverkar jämställdheten mellan kvinnor och män negativt. Tvärtom värnas välfärdssystemen i än högre grad med en ökad lagföringsprocent och ökade återkrav. 16.1Förslaget till lag om brottsbekämpande verksamhet Paragrafen reglerar vilka brott som får handläggas av Försäkrings- kassans brottsbekämpande verksamhet. Endast utredningar om brott mot bidragsbrottslagen (2007:612) får självständigt handläggas i verksamheten. Med begreppet utredningar avses såväl åtgärder under förundersökning som åtgärder innan förundersökning är inledd. Paragrafen innebär inte någon begränsning i andra brottsbekäm- pande myndigheters befogenheter att utreda brott enligt bidrags- brottslagen. Av första stycket följer att särskilda befattningshavare inom För- säkringskassan får inleda förundersökning om brott mot bidrags- brottslagen. Dessa ska vara särskilt förordnade av myndigheten. Bestämmelsen måste läsas mot bakgrund av den närmare regleringen av förundersökningar i 23 kap. . Den nu föreslagna lagen kan därför sägas vara accessorisk till regler. Paragrafens andra stycke begränsar i vilka situationer en för- undersökning kommer att ledas av . Ledningen av en förundersökning ska övertas av åklagare så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet om saken inte är av enkel beskaffenhet. Åklagaren ska även annars överta ledningen, när detta är påkallat av Bestämmelsen har sin motsvarighet i 23 kap. 3 § första stycket . Vid bidragsbrottslighet finns i princip alltid en skäligen misstänkt person redan vid inledandet av förundersökningen. Det innebär att åklagare regelmässigt kommer att leda förundersökningar som inte är av enkel beskaffenhet eller om förundersökningen inletts av För- säkringskassan överta ledningen av förundersökningen om ärendet kan anses vara av enkel beskaffenhet eller om det är påkallat av särskilda skäl. Precis som enligt innebär ett övertagandebeslut att åklagaren övertar ansvaret för hela för- undersökningen. Det är inte lämpligt att i lagen närmare bestämma när ett ärende är av enkel beskaffenhet. Huruvida ett förundersökningsärende är av enkel beskaffenhet eller inte måste avgöras från fall till fall. Vid denna bedömning får hänsyn främst tas till sådana omständigheter som hur omfattande de återstående utredningsåtgärderna kan väntas bli, deras karaktär, behovet av att använda tvångsmedel samt hur allvarlig brottslighet det är fråga om. Huruvida det annars finns sär- skilda skäl får bedömas med utgångspunkt i motsvarande omständig- heter. Av paragrafens tredje stycke framgår att bara får besluta om tvångsmedel i vissa angivna fall som framgår av 4 och 5 §§. Av paragrafen framgår att åklagare får anlita biträde av Försäkrings- kassan för undersökningens verkställande. får också medverka vid undersökning av andra brott när en förunder- sökning leds av åklagare och denne finner det lämpligt. En sådan för- undersökning kan avse närliggande brott som t.ex. osant intygande eller urkundsförfalskning. Av andra stycket följer att åklagaren kan begära hjälp av För- säkringskassan i fråga om utredning av brott innan förundersökning inletts, dvs. vid s.k. förutredningar. Genom paragrafen ges befogenhet att besluta om och verkställa beslut om beslag i de fall verkställigheten kan ske utan att våld mot person behöver användas. Förundersökningsledaren får i det enskilda fallet göra en bedömning av om det finns risk för att tjänstemannen kommer att mötas av våld eller hot om våld vid förrättningen eller om tvång kommer att behövas för att genomföra åtgärden. Genom paragrafen ges befogenhet att besluta om och verkställa beslut om kroppsbesiktning enligt 28 kap. 12 a § i de fall våld mot person inte behöver användas. Bestämmelsen innebär en möjlighet för att verkställa s.k. registertopsning, dvs. tagande av salivprov för DNA- analys och registrering i eller utredningsregistret. Förundersökningsledaren får i det enskilda fallet göra en bedömning av om det finns risk för att tjänstemannen kommer att mötas av våld eller hot om våld vid förrättningen eller om tvång kommer att behövas för att genomföra åtgärden. I paragrafen ges befogenhet att efter beslut av åklagare biträda polisman vid husrannsakan. Vid medverkan som sker med stöd av 3 § ska det vara möjligt för tjänstemannen vid att aktivt medverka vid husrannsakan även om den verkställs av en polisman. Tjänstemannen ska i princip ha samma befogenhet som polismannen, dock med det undantaget att han eller hon inte får använda våld vid förrättningen. Bestämmelsen är utformad som en möjlighet för åklagaren att i fall där flera myndig- heter samverkar ge en tjänsteman vid i uppdrag att medverka vid husrannsakan. Förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet Paragrafen innehåller bestämmelser om brotts- bekämpande uppgifter utanför en förundersökning eller förutred- ning. Det som avses med att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet är framför allt den s.k. underrättelseverksam- heten. Sådan verksamhet utförs med anledning av misstankar om pågående brottslig verksamhet som inte kan konkretiseras, eller allmänna misstankar om framtida brott. Verksamheten avser in- samling, bearbetning och analys av information och syftar bl.a. till att ta fram underlag för analyser som kan läggas till grund för vilken inriktning en verksamhet i stort ska ha eller för att initiera konkreta brottsutredningar. Bestämmelsen omfattar också uppgift att verka för att förebygga brott genom bl.a. informations- insatser. Lagen träder i kraft . De befogenheter som För- säkringskassan får enligt lagen kommer dock att kunna tas i anspråk först sedan kompetens och organisation . 16.2Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Genom tillägget i första stycket i paragrafen utvidgas uppgifts- skyldigheten som följer av bestämmelsen. ges därmed möjlighet att utöver uppgifter som avser en namngiven person också inhämta uppgifter om juridiska personer när det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av socialför- säkringsbalken. Den möjlighet till informationsinhämtning som uppgiftsskyldig- heten leder till ska endast tillämpas när det behövs för handlägg- ningen av ett enskilt ärende. I dessa fall ska endast den information som är av betydelse för handläggningen inhämtas. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.3. Uppgiftsskyldigheten som följer av bestämmelsen utvidgas till att avse samtliga ärendeslag som handläggs enligt socialförsäkringsbalken av , och allmän förvalt- ningsdomstol. Myndigheterna ges med stöd av bestämmelsen möjlig- het att inhämta uppgifter från banker och andra penninginrättningar som är av betydelse för tillämpningen av socialförsäkringsbalken. För del innebär ändringen även en möjlighet att begära sådana uppgifter om juridiska personer. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.4. 16.3Förslaget till lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223) Paragrafen gör undantag för exekutiva verksamhet och för , , , och brottsbekämpande verksamhet när det gäller bestämmelserna i 8–30 §§ i samma lag. Lydelsen i paragrafen har ändrats för att också omfatta uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Ändringen i paragrafen är en följd av utredningens förslag i kapitel 11. 16.4Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) I paragrafen, som är ny, införs en möjlighet för att avregistrera ett personnummer från folkbokföring då uppgifter i folkbokföringsdatabasen är uppenbart felaktiga. att bestämmelsen ska tillämpas då avregistreringen är av admi- nistrativ karaktär. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 7.4.2. I paragrafen, som är ny, anges att får göra besök på den adress där den enskilde är bosatt, har uppgett sig vara bosatt eller där denne kan antas vara bosatt. Besök få bara ske om det behövs för beslut om folkbokföring och åtgärden ska tillämpas restriktivt. Syftet med besöket ska vara att få ett bättre underlag för beslut om folkbokföring. Skälen ska normalt vara individuella och finnas i det enskilda ärendet. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 7.6.1. Paragrafen och brottsrubriceringarna är nya. Straffbestämmelsen tar sikte på den som uppsåtligen lämnar en oriktig uppgift till grund för beslut om folkbokföring eller den som inte fullgör sin anmälnings- skyldighet enligt 25–27 §§ i lagen. För ansvar krävs dock att åtgärden innebär fara i bevishänseende. Med oriktig uppgift avses såväl en osann uppgift som en ofull- ständig uppgift. Det är endast sådana uppgifter som har betydelse för beslut om folkbokföring som avses i paragrafen. Bestämmelsen omfattar såväl skriftliga som muntliga uppgifter och oavsett på vilket sätt de lämnas. De kan således lämnas över internet, via service- telefon, i brev eller vid samtal med folkbokföringen. Straffansvar träffar även den som inte fullgör sin anmälnings- skyldighet enligt 25–27 §§ i lagen. I paragraferna anges i vilka situa- tioner det åligger en person att göra en anmälan till . Anmälningsskyldighet gäller vid flytt, ändrad postadress samt vid inflyttning till och utflyttning från landet. I paragraferna anges de tidsfrister om gäller för när en anmälan senast ska göras till Skatte- verket. När det gäller rekvisitet att åtgärden ska innebära fara i bevishän- seende avses konkret fara. Sådan föreligger om den oriktiga upp- giften sannolikt inte skulle upptäckas vid den normala rutinmässiga kontroll som folkbokföringsverksamheten vidtar. Någon konkret fara föreligger alltså inte om den oriktiga uppgiften t.ex. avser ett förhållande som framstår som uppenbart felaktigt. I andra stycket anges att om brottet med hänsyn till att det ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning eller annars är att anse som grovt, ska dömas för grovt folkbok- föringsbrott. Ett exempel på detta kan vara att en person har skaffat ett flertal falska identiteter som denne försöker få folkbokförda. Ett annat exempel kan vara att en person skaffat sig tillgång till utländska identiteter som i och för sig är riktiga, men försöker få dem folkbokförda i trots att personerna bakom identiteterna inte har för avsikt att bosätta sig i landet. Av tredje stycket framgår att ansvar inte ska ådömas i ringa fall. Straffet är böter eller fängelse för brott av I flera fall av folkbokföringsbrott torde straffet kunna stanna vid böter. Om det däremot är fråga om allvarliga fall, utan att gärningen för den skull är att bedöma som grovt brott, bör fängelse komma i fråga. För det grova brottet är straffskalan angiven till fängelse i högst . De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 7.7. I paragrafen, som är ny, anges en anmälningsskyldighet för Skatte- verket. Skyldigheten har formulerats på motsvarande sätt som för övriga verksamhet. Det innebär att så snart det finns anledning att anta att någon har gjort sig skyldig till brott mot folkbokföringslagen ska myndigheten anmäla detta. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 9.3. 16.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Paragrafen, som är ny, reglerar den enskildes återbetalningsskyldig- het av felaktigt eller med för högt belopp utbetalt ekonomiskt bistånd. Med bistånd avses de i 13 § uppräknade formerna, dvs. bostadsersättning, dagersättning och särskilt bidrag. Migrations- verkets krav på att få tillbaka ett utbetalt ekonomiskt bistånd förut- sätter att det har skett en eller flera utbetalningar. Till grund för en utbetalning ligger alltid ett förvaltningsbeslut, i vilket den enskilde har beviljats någon form av ekonomiskt bistånd. I bestämmelsens första stycke anges att om någon genom oriktiga uppgifter eller genom underlåtenhet att lämna uppgifter eller på annat sätt för- orsakat att ekonomiskt bistånd utbetalats obehörigen eller med för högt belopp får återkräva vad som har utbetalats för mycket. Den enskilde blir ersättningsskyldig om denne har för- orsakat den felaktiga utbetalningen. I detta fall behöver den enskilde inte ha insett eller bort inse konsekvenserna av sitt handlande. Återbetalningsskyldighet föreligger även om den enskilde på annat sätt har förorsakat att ekonomiskt bistånd utbetalats felaktigt. Denna grund för återbetalningsskyldighet bör dock tillämpas restriktivt. När det väl har konstaterats att den enskilde förorsakat den felaktiga utbetalningen föreligger strikt ansvar. Det ska dock här erinras om bestämmelsen i 19 c § enligt vilken kan efterge ersättningsskyldigheten. I paragrafens andra stycke anges att om någon i annat fall än som avses i första stycket obehörigen eller med för högt belopp uppburit ekonomiskt bistånd och denne skäligen bort inse detta får Migra- tionsverket också återkräva vad som betalats ut felaktigt. I dessa fall blir alltså den enskilde återbetalningsskyldig endast om denne har insett eller skäligen bort inse att belopp utbetalts felaktigt. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.2.3. En enskild person kan enligt 19 a § bli återbetalningsskyldig för felaktigt utbetalt bistånd. Föreligger ersättningsskyldighet bör sättet och tiden för betalning regelmässigt prövas i samråd med den ersätt- ningsskyldige och med beaktande av dennes betalningsförmåga. Det kan t.ex. finnas anledning att dela upp betalningen . Krav ska således föregås av en bedömning av den enskildes ekonomiska förhållanden. bör inte vidhålla sina ersättningsanspråk om det leder till att den ersättningsskyldige kom- mer att sakna medel för sin eller familjens försörjning eller annars synnerliga skäl talar mot att göra anspråket gällande. Detta får mot- sättningsvis anses framgå av förutsättningarna för bifall till en ersätt- ningstalan i andra stycket av bestämmelsen. I sådana situationer kan överväga om kravet i stället bör efterges i enlighet med bestämmelsen i 19 c §. Om den enskilde inte återbetalar frivilligt får väcka talan i förvaltningsrätten. Rättens prövning kommer att om- fatta frågan om ersättningsskyldighet föreligger i enlighet med bestämmelsen i 19 a §. Som framgår av andra stycket ska emellertid prövningen även omfatta frågan om den enskildes förhållanden är sådana att han bör åläggas ersättningsskyldighet. Anspråk på ersätt- ning får alltså inte bifallas, om den ersättningsskyldige genom att återbetala kostnaden eller någon del av den kan antas bli ur stånd att klara sin försörjning eller sin dagliga livsföring i övrigt eller annars synnerliga skäl talar mot ersättningsanspråket. Som framgår av paragrafen ska talan väckas från det fordran uppkom. Detta innebär således en ovillkorlig treårig preskrip- tionstid för de fordringar som det här är fråga om. Preskriptionen kan avbrytas endast genom ansökan till förvaltningsrätten. Har talan inte väckts föreligger alltså ingen rättslig skyldighet för den enskilde att ersätta kostnader för ekonomiskt bistånd. Har förvaltningsrätten fastställt betalningsskyldighet, helt eller delvis, torde reglerna för tioårig preskription gälla därefter. Har förvaltningsrätten funnit att ersättningsskyldighet föreligger men ogillat talan på sociala skäl innebär detta att ford- ran mot den enskilde har fallit bort. Ett beslut om ersättnings- skyldighet som fattats av förvaltningsrätten hindrar inte att ersätt- ningsskyldigheten senare kan efterges i enlighet med bestämmelsen i 19 c §. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.2.3. Paragrafen, som är ny, innebär att får efterge ersättningsskyldigheten, även om det föreligger sådana förhållanden som grundar ersättningsskyldighet enligt 19 a §. prövning av frågan om ersättning har inte knutits till några särskilda Myndigheten får alltså fritt pröva om eftergift ska ske eller inte. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.2.3. 16.6Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) I paragrafen, som är ny, anges att det som villkor för att skatte- reduktion ska medges krävs att det utförda hushållsarbetet har betalats elektronisk. Villkoret omfattar skattereduktion när ut- föraren är en sådan utförare som anges i 67 kap. 16 § 1 och 17 § inkomstskattelagen som får begära utbetalning från enligt 8 § lagen (2009:194) om förfarandet vid skattereduktion för hushållsarbete. Med elektronisk betalning avses en transaktion som gör sådana elektroniska avtryck att det ur den går att utläsa uppgifter om betalare, betalningsmottagare, betalt belopp och tidpunkt för betalningen. Exempel på sådana är betalning med inbetalningskort på bank, betal- ning med betalkort eller betalning via internetbank eller Swish. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 13.5. 16.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program Genom paragrafen, som är ny, införs en uppgiftsskyldighet för myndigheter och försäkringsinrättningar att på begäran av lämna myndigheten uppgifter som är av betydelse för tillämpningen av de olika författningar om arbetsmarknadspolitiska program som pekas ut i förordningen om den arbetsmarknads- politiska verksamheten. Uppgifter om såväl fysiska som juridiska personer omfattas. Genom bestämmelsen kan Arbetsförmedlingen inhämta infor- mation när den behövs för att kunna handlägga ärenden enligt ut- Det är endast information som är av betydelse för handläggningen i det konkreta fallet som får begäras. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.5. Genom paragrafen, som är ny, införs en uppgiftsskyldighet för banker och andra penninginrättningar att på begäran av Arbetsför- medlingen lämna sådana uppgifter som avses i 6 a § när det gäller juridiska personer och enskilda näringsidkare. Det är således fråga om uppgifter som är av betydelse för tillämpningen av de olika för- fattningar om arbetsmarknadspolitiska program som framgår av för- ordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. På motsvarande sätt som gäller i 6 a § omfattas uppgifter endast när de behövs för handläggningen av ärenden enligt utpekade regel- verk och det får bara handla om uppgifter som är av betydelse för handläggningen i det konkreta fallet. När det gäller andra fysiska personer än enskilda näringsidkare gäller uppgiftsskyldigheten endast uppgift om vem som är inne- havare av ett visst konto. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.5. 16.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av personuppgifter i beskattningsverksamhet Paragrafen anger för vilka ändamål som uppgifterna i beskattnings- databasen får användas. Ett tillägg har gjorts i andra stycket som innebär att uppgifter som har samlats in för de primära ändamålen i lagen även får behandlas för att tillhandahålla information som behövs i folkbokföringsverksamhet. Med stöd av denna bestämmelse kan direktåtkomst till uppgifter i beskattnings- databasen tillåtas för folkbokföringsverksamheten. inte de uppgifter som på grund av sekretesslagstiftningen inte får lämnas ut till folkbokföringsverksamheten. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 7.5.2. 16.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet Ändringen i punkten 13 är en följd av den nya bestämmelsen i 22 § folkbokföringslagen (1991:481) om att får avregistrera ett personnummer från folkbokföringen om den registrerade upp- giften är uppenbart felaktig. Bestämmelsen i punkten 18, som är ny, innebär att även uppgifter om passnummer får behandlas i folkbokföringsdatabasen. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 7.4.2 och 7.4.3. 16.10Förslaget till lag om ändring i bidragsbrottslagen (2007:612) Genom paragrafens andra och tredje stycken, som är nya, utvidgas lagens tillämpningsområde. I paragrafens andra stycke anges att lagen också gäller sådant eko- nomiskt stöd som beslutas av eller Arbetsförmed- lingen och som avser viss enskild person men inte utbetalas direkt till den enskilde. Genom användandet av begreppet ekonomiskt stöd markeras att inte endast bidrag, ersättningar, pensioner och lån avses i detta stycke utan även sådana stöd som ges i form av skatte- krediteringar. Ett exempel på detta är sådana ekonomiska stöd för anställning av viss enskild person som Arbetsförmedlingen beslutar om. Även om det således inte är fråga om en direkt utbetalning, blir konsekvensen densamma i fråga om överföring av medel från det offentliga till mottagaren. Vidare anges i andra stycket att det är ekonomiska stöd som avser viss enskild person som omfattas av tillämpningsområdet. Med detta markeras att inte endast stöd för personligt ändamål avses i detta stycke, utan även utbetalningar som avser en viss individ men som i stället utbetalas till någon annan, exempelvis en juridisk person. Därmed faller t.ex. flera av Arbetsförmedlingens stöd in under lagens tillämpningsområde. Detsamma gäller beslut om tandvårdsstöd och assistansersättning för det fall utbetalning sker till annan än brukaren. Som anges i stycket är det dock bara sådant eko- nomiskt stöd som beslutas av och som omfattas i denna del. Det läggs också till ett tredje stycke i paragrafen som innebär att lönegaranti som beslutas med stöd av lönegarantilagen omfattas av bidragsbrottslagens tillämpningsområde. De närmare övervägandena redovisas i avsnitt 10.4.1. Paragrafen reglerar det grova bidragsbrottet. Ändringen innebär att straffskalan skärps till fängelse och är en anpassning till det utvidgade tillämpningsområdet för lagen. Någon generell straff- skärpning är dock inte avsedd.