sou · H5B325 · 2017-04-05 00:00:00 — Utredningen anser att utrednings- underlaget i ärenden om livränta behöver förbättras, och då särskilt utredningen av om den försäkrade uppfyller grundkraven. Utredningen bedömer att bör förbättra sina handläggningsrutiner i sjukpenningärenden för att säkerställa att de försäkrade får information om arbetsskadeförsäkringen och inte ris- kerar att missa att ansöka om livränta. Utredningen föreslår att en ny förmån, rehabiliteringspenning vid arbetsskada, införs. Förmånen ska lämnas till försäkrad som hen genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering på grund av arbetsskada och uppbär rehabiliteringspenning enligt 31 kap. SFB. Ersättningen kan lämnas maximalt . Ersättningen ska som mest kunna lämnas med ett be- lopp som motsvarar den försäkrades SGI. Rehabiliteringspenning vid arbetsskada ska minskas med utgiven rehabiliterings- penning enligt 31 kap. 8 § SFB. För rehabiliteringspenning vid arbetsskada ska det inte krävas att förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete är nedsatt framåt. Syftet med förmånen är att öka drivkrafterna för de försäkrade att genomgå arbetslivsinriktad rehabilitering och på så sätt kunna återfå arbetsförmåga helt eller delvis. Utredningens be- dömning är att en effekt av att införa förmånen kan bli att fler för- säkrade får en prövning av sambandet mellan sina besvär och skadlig inverkan i arbetet, dvs. en prövning av om besvären kan godkännas som arbetsskada. Förtydligande av den s.k. undantagsbestämmelsen Utredningen föreslår att den s.k. undantagsbestämmelsen i 39 kap. 5 § SFB ges en ändrad beteckning i syfte att förtydliga bestäm- melsens funktion i förhållande till det generella arbetsskadebegreppet. Bestämmelsen ges även en ny lydelse som tydligt lyfter fram be- stämmelsens syfte så som detta kan utläsas av förarbetsuttalanden till nuvarande bestämmelse, vägledande praxis och tillämpning i dom- stol. Den föreslagna ändrade lydelsen innebär inte någon saklig förändring i förhållande till nuvarande 39 kap. 5 § SFB. Bestämmelsens syfte och funktion är att avgränsa arbetsskade- skyddet avseende omständigheter av en viss typ och de skador av psykisk och psykosomatisk natur som orsakas av dessa omständig- heter. Liksom tidigare föreslås en exemplifierande uppräkning i be- stämmelsen. Den föreslagna lydelsen medför dock att det tydligare framgår att undantagsbestämmelsens tillämpningsområde avgörs av en rättslig värdering av omständigheterna i målet. Utredningens förslag kan avhjälpa en del av gränsdragnings- problemen som rör tillämpningsområdet för nuvarande 39 kap. 5 § SFB och de otydligheter som dessa ger upphov till. Förändrat regelverk kring smitta Utredningen föreslår att arbetsskador som framkallats av smitta inte längre ska regleras i särskild ordning utan att det generella skade- begreppet inom arbetsskadeförsäkringen ska gälla även för smitt- samma sjukdomar. Utredningen föreslår även att de särskilda skyddade personkretsarna slopas. Jämfört med arbetsskadeskyddets nuvarande omfattning rörande smittsamma sjukdomar är bedömningen att ut- redningens förslag ger ett mer flexibelt och heltäckande skydd som omfattar samtliga arbetstagare. Med tillämpning av ett generellt skadebegrepp är det mest konse- kvent att inom försäkringen inte heller begränsa den skyddade person- kretsen vad gäller smittsamma sjukdomar. Flertalet smittsamma sjukdomar har ett kortvarigt sjukdomsförlopp och har läkt ut när passerat. På grund av det s.k. varaktighetskravet på förvärvs- förmågans nedsättning som måste vara uppfyllt för att den försäk- rade ska vara berättigad till livränta kommer vardagliga infektioner således inte att föras in i arbetsskadeskyddet. ett fåtal smittsamma sjukdomar i sitt normalförlopp leda till att förmågan att skaffa sig inkomst blir varaktigt nedsatt på sådant sätt att rätt till livränta aktualiseras. Mot denna bakgrund är bedöm- ningen att skäl saknas för att ha en särreglering för smittsamma sjukdomar i förhållande till det generella arbetsskadebegreppet. Utredningen föreslår att arbetsskadelivränta ska räknas om med förändring i inkomstindex. indexeras arbetsskadelivräntan med ett särskilt tal, som förenklat uttryckt består av av den reala förändringen i inkomstindex och av föränd- ringen i prisbasbeloppet. Syftet med försäkringen vid arbetsskada är att den skadade ska få full kompensation för den ekonomiska förlust som arbetsskadan lett till för den försäkrade. Utredningen bedömer att denna princip, som har sin grund i skadeståndsrätten, skulle följas mer konsekvent om indexeringen av livräntan görs med förändringen i inkomstindex i enlighet med 58 kap. 12 § SFB. Utredningen bedömer att de förslag som lämnas i detta betänkande är relevanta, realistiska och genomförbara. De syftar till att stärka rättssäkerheten och jämställdheten i arbetsskadeförsäkringen, och bedöms kunna bidra till att åtgärda de problem vi tror är grunden till att försäkringen får ett ojämställt utfall och att det finns risk för rättsförluster i försäkringen. är arbetsskadeförsäkringens utfall en konsekvens inte bara av försäkringens regelverk och orga- nisation, utan även av hur samhället ser ut. Den segregerade arbets- marknaden, lönenivåerna, arbetsfördelningen i hemmet och den histo- rik som finns med större fokus inom forskningen på mansdomi- nerade yrken och svagare arbetsmiljöarbete inom kvinnodominerade yrken har bidragit till att kvinnor och män har olika förutsättningar att beviljas arbetsskadeersättning. Dessa skillnader i samhället kan inte hanteras inom ramen för denna utredning, och de kan fortsatt bidra till att arbetsskadeförsäkringen får ett ojämställt utfall. lag om ändring i socialförsäkringsbalken Enligt beslut föreskrivs i fråga om socialförsäkrings- balken dels att 39 kap. 6 § ska upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 39 kap. 5 och 6 §§ ska utgå, dels att nuvarande 39 kap. 5 § ska betecknas 39 kap. 4 § och nuvar- ande 39 kap. 4 § ska betecknas 39 kap. 5 §, dels att 24 kap. 3 §, den nya 39 kap. 4 §, 40 kap. 1 §, 41 kap. 21 § 106 kap. 20 § samt rubriken närmast före 39 kap. 4 § ska ha följ- ande lydelse, dels att det ska införas sju nya paragrafer, 40 kap. 13–19 §§ och närmast före 40 kap. 13 § ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse grundande inkomst ligger också grundande inkomst ligger också till grund för beräkning av följ- till grund för beräkning av följ- ande förmåner enligt denna balk: ande förmåner enligt denna balk: – föräldrapenning på sjuk- – föräldrapenning på sjuk- – tillfällig föräldrapenning, – tillfällig föräldrapenning, – smittbärarpenning, och – smittbärarpenning, och Vissa psykiska eller psykosomatiska skador Som arbetsskada anses inte en skada av psykisk eller psyko- somatisk natur som är en följd av en företagsnedläggelse, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med ar- betsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga förhåll- anden. En skada av psykisk eller psyko- somatisk natur som uppkommit till följd av skadlig inverkan i arbetet ska inte anses som en arbets- skada om orsaken till skadan är sådana förhållanden som är en normal del av arbetslivet oavsett arbetsplats eller arbetet som sådant. Med detta avses skador till följd av en företagsnedläggelse, brist- ande uppskattning av den för- säkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbets- kamrater, meningsmotsättningar eller liknande förhållanden. I detta kapitel finns allmänna I detta kapitel finns allmänna bestämmelser i 2 och 3 §§. bestämmelser i 2 och 3 §§. Vidare finns bestämmelser om Vidare finns bestämmelser om – arbetsskadesjukpenning i 4– – arbetsskadesjukpenning i 4– – återinsjuknande i 10 §, och – återinsjuknande i 10 §, – sjukvårdsersättning i 11 och – sjukvårdsersättning i 11 och 12 §§, och – rehabiliteringspenning vid ar- betsskada i 13–19 §§. En försäkrad som beviljats re- habiliteringspenning enligt 31 kap. 2 § p. 1 har vid arbetslivsinriktad rehabilitering i anledning av en arbetsskada rätt till rehabiliterings- penning vid arbetsskada Rehabiliteringspenning vid ar- betsskada lämnas –från och med den dag då den försäkrade i anledning av den aktuella skadan beviljats rehabi- literingspenning, och –till och med den dag då rätten till rehabiliteringspenningen upp- hör i enlighet med 31 kap. 3 §. Vad som föreskrivs om rehabi- literingsersättning i 31 kap. 4–5 §§ gäller även för rehabiliterings- penning vid arbetsskada. Rehabiliteringspenning vid ar- betsskada enligt 13 § lämnas un- der sammanlagt högst tolv måna- der inom en sammanhängande period . Rehabiliteringspenning vid ar- betsskada betalas ut i motsvarande omfattning som den försäkrade be- viljats rehabiliteringspenning en- ligt 31 kap. 8 §. Hel rehabiliteringspenning vid arbetsskada beräknas på ett under- lag som motsvarar den försäkrades fastställda sjukpenninggrundande inkomst enligt 25 och 26 kap., delad med 365. Rehabiliteringspenningen vid arbetsskada ska avrundas till närmaste hela krontal. Rehabiliteringspenning vid ar- betsskada ska minskas med de be- lopp som den försäkrade får som rehabiliteringspenning enligt 31 kap. 8 §. Om rehabiliteringspenningen minskas enligt 31 kap. 12 § ska rehabiliteringspenning vid arbets- skada minskas i motsvarande mån. En fastställd livränta ska för En fastställd livränta ska för räknas om med ledning av ett särskilt tal. som anges i 58 kap. 12 §. visa den årliga procentuella för- ändringen av halva den reala in- 1 Senaste lydelse SFS 2015:676. Bestämmelserna i 12–14 §§ tillämpas även i fråga om sjuk- penning och rehabiliteringspenning vid arbetsskada enligt 40, 43 och komstförändringen med tillägg för den procentuella förändringen i det allmänna prisläget före det år livräntan omräknas och det allmänna prisläget i juni året när- mast före . Den reala in- komstförändringen ska beräknas på det sätt som anges i 58 kap. 12 § med den ändringen att när inkoms- terna beräknas ska den årliga för- ändringen i det allmänna pris- läget , räknat , räknas bort. Livräntan får räknas om till högst ett belopp som utgör samma andel av 7,5 gånger det för året fastställda prisbasbeloppet som den andel av livränteunderlaget som svarar mot nedsättningen av för- värvsförmågan enligt 8 §. Bestämmelserna i 12–14 §§ tillämpas även i fråga om sjuk- penning enligt 40, 43 och 44 kap. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter i den upphävda 39 kap. 6 § gäller för skador som inträffat före ikraftträdandet. 3.De nya bestämmelserna i 40 kap. 13–19 §§ tillämpas även i de fall där den försäkrade före ikraftträdandet påbörjat en period med rehabiliteringsersättning enligt 31 kap. som fortsätter efter ikraft- trädandet. 4.Den ändrade bestämmelsen i 41 kap. 21 § tillämpas första gången vid omräkning av livränta för . förordning om ändring i förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd Regeringen föreskriver i fråga om förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd dels att 5 §, 272 § och bilagan3 till förordningen ska upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 5 § ska utgå, dels att 13 § och 24 § ska ha följande lydelse. läkarutlåtande när en arbetsskada har anmälts om det behövs för be- – vid bedömningen av rätten dömningen av rätten till ersätt- till livränta enligt 41 kap. 2 § socialförsäkringsbalken, om det inte enligt 38–42 och 86–88 kap. social- – vid bedömningen av rätten till ersättning från arbetsskadeför- säkringen i övrigt enligt 38–42 och 86–88 kap. socialförsäkrings- balken om det behövs. Bestämmelser om utbetalning av sjukpenning finns i förord- ningen (1982:366) om utbetal- ning av dagersättningar från För- säkringskassan. 2Senaste lydelse 2010:1655. 3Senaste lydelse av bilagan 2004:493. 4Senaste lydelse 2010:1655. 5Senaste lydelse 2004:885. Livränta betalas ut en gång . Livränta betalas ut en gång . 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter i 5 § och bilagan till förordningen gäller för skador som inträffat före ikraftträdandet. 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att ge en särskild utred- are i uppdrag att se över försäkringen vid arbetsskada. Syftet med översynen var att kvinnor och män ska ha lika möjligheter att få skador godkända som arbetsskada. Vidare skulle utredaren se över och förtydliga vissa försäkringsregler. Uppdraget omfattar en översyn av hur be- hov av kunskap om arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjuk- dom ska kunna tillgodoses, om ett stöd för bedömning och beslut i ärenden om arbetsskada kan öka tydligheten och transparensen i arbetsskadeförsäkringen samt, om utredaren finner ett sådant stöd lämpligt att införa, att lämna förslag om hur ett stöd för bedöm- ning och beslut ska förvaltas. I uppdraget ingår också att se över hur det kan förhindras att människor gör rättsförluster på grund av att det inte prövas om en skada är en arbetsskada, bestämmelserna om arbetsskada vid psykisk ohälsa, reglerna om arbetsskada till följd av smitta, indexeringen av arbetsskadelivränta, om en person som har en arbetsskada ska ha möjlighet till rehabiliteringsersättning utöver vad som gäller vid annan sjukdom och om drivkrafterna för återgång i arbete kan förbättras. Av direktiven framgår vidare att och andra myndigheter med uppdrag inom området ska ges goda möjligheter att lämna synpunkter och få information om utredningens arbete. Utredaren ska vidare samråda med företrädare för arbetsmarknadens parter, forskare, myndigheter och organisationer. Utredaren har samrått med utredarna i A 2016:01 (Utredningen om arbetsmiljöregler för ett modernt arbetsliv) och A 2016:02 (Utred- Utredningens uppdrag och arbete ningen om ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö). Även på sekretariatsnivå har visst samarbete förekommit med A 2016:02 (Utredningen om ett nationellt centrum för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö). gavs relevanta myndigheter och organisationer möjlighet att nominera personer till en referens- grupp och i denna grupp har följande personer ingått: Utredaren , LO, förhandlaren och försäkrings- experten , , docenten , , projektledaren och vik. avdelningschefen , cinsk och social utvärdering (SBU), enhetschefen , , docenten , Inspek- tionen för socialförsäkringen (ISF), kammarrättsrådet , Kammarrätten i , verksamhetsutvecklaren , , avdelningschefen , För- säkring, sakkunnige handläggaren , och professorn, överläkaren och enhetschefen , Arbets- och miljömedicin . Utredningen har hållit fem möten med referensgruppen. Utredningen har besökt följande myndigheter: , , , , , , och . Utredningen har inhämtat information från berörda fackliga förbund, och . Utredningen har vidare inhämtat information från arbetsgivar- organisationerna och kommuner och landsting. Utredningen har intervjuat handläggare vid arbetsskadekontor i och samt den nationelle försäk- ringsmedicinske koordinatorn för arbetsskador. Skriftliga synpunk- ter har i vissa delar även inhämtats från handläggare vid Försäk- ringskassans arbetsskadekontor i . Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har gjort ett studiebesök till . Fördjupad information om den danska arbetsskadeförsäkringen har därvid in- hämtats genom besök vid Arbejdsmarkedets Erhvervssikring, Anke- styrelsen och . Utredningen har hållit en hearing med repre- sentanter från inbjudna organisationer, bl.a. fackförbund som inte representerats i referensgruppen och vissa intresseorganisationer. Betänkandet är indelat i 22 kapitel. Eftersom utredningen har haft i uppdrag att behandla flera olika frågor som sinsemellan är av olika karaktär skiljer sig strukturen åt i de kapitel som behandlar respek- tive delfråga. De olika delfrågorna i direktivet berör även skilda delar av arbetsskadeförsäkringen. En stor del av den bakgrunds- information som är relevant för respektive delfråga i direktivet åter- finns därför i anslutning till det avsnitt där utredningen behandlat motsvarande delfråga. Efter de inledande kapitlen innehåller betänkandet i kapitel 3 en beskrivning av arbetsskadeförsäkringens framväxt. I kapitel 4 beskrivs försäkringsordningarna vid arbetsskada. I kapitel 5 behandlas begrep- pen rättssäkerhet och jämställdhet. Kapitel 6 innehåller en beskriv- ning av förmånens utveckling. I kapitel 7 redogörs för Försäkrings- kassans behov av kunskap och utredningens överväganden och förslag i denna del. I kapitlen 8 och 9 finns en redogörelse för be- hovet av stöd för bedömning och beslut i ärenden om arbetsskada och utredningens överväganden i denna fråga. Kapitel 10 innehåller en redogörelse för behovet av forskning av relevans för arbets- skadeförsäkringen och utredningens överväganden och förslag i denna del. Kapitel 11 behandlar prövning av rätt till livränta och utred- ningens överväganden och förslag i denna del. Utredningen redo- gör i kapitel 12 för frågan om rehabilitering och rehabiliterings- ersättning vid arbetsskada och för utredningens överväganden och förslag i denna del. Kapitel 13 behandlar frågan om drivkrafter för återgång i arbete. Kapitlen 14 och 15 innehåller redogörelse för be- hovet av förtydligande av den s.k. undantagsbestämmelsen i 39 kap. 5 § SFB respektive utredningens överväganden och förslag i denna del. Kapitlen 16 och 17 rör översynen av regelverket för arbetsskada Utredningens uppdrag och arbete på grund av smitta respektive utredningens överväganden och för- slag i denna del. Kapitel 18 behandlar frågan om översynen av reg- lerna om indexeringen av arbetsskadelivränta och innehåller utred- ningens överväganden och förslag i denna del. Kapitel 19 handlar om förbättrad handläggning hos . I de avslutande kapitlen 20–22 återfinns konsekvensbeskrivning, ikraftträdande- och övergångsbestämmelser samt författningskommentar. Utredningens direktiv finns i bilaga. Redan innan det fanns någon praktiskt fungerande och lagreglerad arbetsskadeförsäkring ansågs det i flera europeiska länder, däribland , att den som drabbades av en arbetsskada skulle ha rätt till särskild ersättning.1 En grundläggande utgångspunkt för en allmän arbetsskadeförsäkring är att arbete leder till välstånd och att med- borgarnas arbetsinsats bör prioriteras. Det leder i sin tur till slut- satsen att den som arbetar för allas bästa ska ha rätt till ett extra skydd. I detta kapitel redogörs först översiktligt för hur den svenska arbetsskadeförsäkringen har vuxit fram. Därefter redogörs för fram- växten av den kollektivavtalsbaserade trygghetsförsäkringen vid arbets- skada. Den svenska arbetsskadeförsäkringen har sin grund i industrialismens genombrott. Industrialismen innebar stora förändringar för den arbet- ande befolkningen med avseende på anställningsformer och ersätt- ning för utfört arbete jämfört med det tidigare bondesamhället. I och med industrialiseringen infördes lönearbetet, vilket resulterade i att redan kortare frånvaro på grund av sjukdom medförde reducerad lön för arbetstagaren. Allvarliga olyckor eller sjukdomar som inne- bar långvarig eller bestående frånvaro från arbetet kunde leda till att en familjs försörjningsförmåga upphörde, med fattigdom och misär som följd. Frivilliga sjukkassor växte fram som ett 1 SOU 1975:84, SOU 1985:54 och prop. sätt att försöka minska de negativa ekonomiska effekterna för arbets- tagarna vid sjukdom. Under den senare delen av började krav resas på stat- liga socialförsäkringar och på att arbetare skulle vara försäkrade på arbetsplatsen. Fackföreningarna ansåg att förlorad arbetsinkomst vid olycksfall i arbetet skulle ersättas av arbetsgivaren eftersom arbetsgivaren betraktades som ansvarig för olyckan oberoende av vållande. var annars den gängse uppfattningen att enbart den som visats vara vållande till arbetsskadan skulle betala ersättning. Det fanns ett starkt motstånd bland industriledare och storbönder mot att införa ersättningsskyldighet för arbetsgivare oberoende av vållande. Vid domstolsprövningar var det mycket svårt att visa att arbetsgivaren varit vållande till skadan varför de skadade eller efterlevande sällan fick någon kompensation.2 Till stöd för att arbetsgivarna oberoende av vållande skulle åläggas att svara för ersättning till de arbetare som skadade sig i deras tjänst anfördes att arbetsgivarna disponerade över rörelsevinsten. Arbets- givarna ansågs därför vara närmast att bära produktionsrisken när arbetstagare genom olycksfall förlorade sin arbetsförmåga och där- med sin försörjning för kortare eller längre tid.3 Frågan om en försäkring gällande arbetsolycksfall för arbetare väcktes formellt första gången , i samband med en motion till . Frågan utreddes därefter i flera omgångar under . gjordes flera försök att nå enighet. antogs den första lagen om arbetsrelaterade olycksfall.4 Lagen brukar benämnas ”lag angående ersättning till följd av olycksfall i arbetet” och omfattade industrin inklusive skogsbruk och gruvdrift. Genom lagen förpliktigades arbetsgivare som utövade vissa i lagen angivna verksamheter inom industrin att själva direkt utge ersättning till arbetstagare som skadades genom olycksfall i arbetet. Lagen utformades på så sätt i anslutning till skadeståndsrätten och motsvarade inte en försäkring. Ersättningen var låg och utgick med fasta belopp oberoende av hur stor den ekonomiska skadan faktiskt var. Lagen kunde betecknas som en slags kompromisslösning och det uttrycktes ett starkt missnöje med den redan från början från Arbetsskadeförsäkringen – en historia om sambandet mellan arbete och sjuk- dom, Arbete och Hälsa NR 2010;44 (1), 2010, s. 4 f. 3SOU 1951:25 s. 13. bl.a. fackföreningarna och liberala politiker. Det stora missnöjet föranledde att arbetet med att ta fram ny lagstiftning påbörjades relativt snabbt efter ikraftträdandet av lag. infördes lagen (1916:235) om försäkring för olycksfall i arbetet, varigenom försäkringen till stora delar blev obligatorisk.5 Lagen var en del av socialförsäkringen och byggde på inkomst- bortfallsprincipen. Sjukpenning och livränta vid olycksfall i arbetet knöts till den skadades årsinkomst. Lagen grundades på arbetsgiv- arens försäkringsplikt och omfattade med några få undantag alla arbetstagare. Försäkringen var annorlunda utformad jämfört med lag och uppfattades som modern när den infördes, även i ett internationellt perspektiv. Kopplingen till inkomstbortfallsprin- cipen gjorde försäkringen mer attraktiv för välavlönade. Konstruk- tionen av olycksfallsförsäkringen gjorde också att den fyllde en skadeståndsliknande funktion. Företrädare för både arbetsgivare och arbetstagare såg fördelar med det nya systemet. Arbetstagarnas tillgång, arbetsförmågan, blev försäkrad och ersättningen vid skada blev mer generös . Arbetsgivarnas kostnader för olycks- fallsförsäkring steg i kollektivavtalen års lag gällde, vilket gjorde att även arbetsgivarna förordade ett nationellt skatte- finansierat system. En annan fördel med ett obligatoriskt system som arbetsgivarna framhöll var att riskerna kunde spridas ut över hela arbetsmarknaden. Försäkringen utökades till att även omfatta färdolycksfall, olycksfall under resa till och från arbetet. Genom införandet av lagen (1929:131) om försäkring för vissa yrkessjukdomar kom även sjuk- domar att accepteras som arbetsskada.6 Denna första lag om arbets- sjukdomar omfattade till en början sju farliga exponeringar som kunde ge upphov till sjukdom. ökades förteckningen över exponeringar och sjukdomar ett stort antal gånger.7 infördes allmän obligatorisk sjukförsäkring i . ersattes de tidigare lagarna om arbetsolycksfall och yrkessjukdomar med lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäk- ring, YFL, där reglerna för arbetsolycksfall och arbetssjukdomar samlades. Sjukförsäkringsreformen innebar att sjukpenning inom ramen för sjukförsäkringen skulle utgå även vid arbetsskador. (samordningstiden) utgick ersättning för yrkesskada enbart med sjukpenning. Det innebar en lägre ersätt- ning än vad som tidigare hade utgått i inledningen av en period av arbetsoförmåga orsakad av arbetsskada. Yrkesskadeförsäkringen blev ett komplement till sjukförsäkringen.