sou · H5B316 · 2017-03-03 00:00:00 — Detta innebar en säkerhetsmässigt utsatt situation och kunde leda till inblandning i strider tillsammans med ANSF. Chefen för regionkommando (ISAF RC-N) hade taktisk befälsrätt över OMLT i norra medan den fulla befälsrätten låg hos chefen för . Den svenska kontingentschefen hade nationell befälsrätt över svensk OMLT-personal avseende främst logistik, men styrde inte dess verksamhet.61 hade som nationella förbehåll att svensk OMLT-personal enbart fick verka i ISAF:s norra regionala operationsområde, och i Gormachdistriktet i ISAF:s västra regionala kommando. 5.7.3Polis, milis och CIPP i PRT-MeS Försök till reformer av polisen i har inte givit önskvärda resultat. Det internationella stödet till polisen har varit fragmentiserat och utbildningar har skett på olika sätt beroende på vilken aktör som stått för dessa. Nödlösningar i form av polisstrukturer som närmast liknar miliser har ofta blivit fallet. Mot slutet av det omfattande internationella engagemanget kring 2013/2014 bedömdes den nationella polisen vara inkapabel att upprätthålla lag och ordning i landet.62 Det gjordes ett antal insatser till stöd för reformer av polisen i de fyra PRT-provinserna. Dessa var i huvudsak amerikanska och tyska, samt insatser från Natos träningsmission i och EUPOL. Insatserna saknade fungerande samordning och levde i hög grad sina egna liv. Den nationella polisen, ANP, hade inte i någon större utsträckning befolkningens förtroende i norra . 60INS ERF (2012): Erfarenhetsanalys OMLT Kandak FS18-20 (REV): En rapport från INS ERF . Försvarsmakten, Högkvarteret. (2013): Transition in . Special Report 322; Planty, . – Perito, . (2013): ’s : The Weak Link in Security Sector Reform. Special Report 227. visade också bristande polisiär förmåga. Lokala makthavare, särskilt guvernör , har haft otillbörligt inflytande på och kontroll över de olika polisstrukturerna. Successivt skedde en ökning av antalet miliser i norra . har haft polisrådgivare i PRT-MeS 2006–2007 och 2011–2013. Luckan 2008–2010 fick negativa effekter för kontakter med polisreformarbetet. Den svenska militären har också deltagit i träning av AUP63 vid Camp i . I övrigt hade personal inom EUPOL som var placerad i Mazar-e Sharif.64 De svenska polisrådgivarnas uppgifter –2007 var att samverka med polischeferna i de fyra provinserna. Polischeferna var mer intresserade av samverkan med ISAF. –2013, då de internationella insatserna ökade i PRT-MeS när det gällde att reformera polisen, var polisrådgivarnas huvudsakliga syssla att rapportera om läget och att söka påverka andra aktörer inom polisreformarbetet. övervägde en förstärkt bilateral polisinsats inom ramen för PRT-MeS, men valde att ge personalstöd till EUPOL. PRT-MeS undvek samröre med milisstrukturer i PRT-provinserna, men kom 2011 att involveras i det så kallade CIPP.65 CIPP var ett afghanskt program för att rekrytera och skapa en lokal milis som kunde verka i de så kallade problemområdena väster om . CIPP fanns också i andra provinser. Den rekryterade milisen fick ingen utbildning, hade egna vapen, och fick väsentligt högre betalt än polisen. PRT-MeS fick order av ISAF:s norra regionkommando att stödja i rekrytering och utbetalning av löner till personal inom CIPP, vilket också skedde. finansierade inte CIPP. Från PRT-MeS sida bedömde man att ordern kom genom ISAF och således måste genomföras, och att man utifrån detta förhållande måste försöka se till att i möjligaste mån minimera skadan av att etablera detta slags milis. Stödet från ISAF:s sida till miliser och CIPP var exempel som underminerade försöken till reformer av polisen. Fel aktörer skapades och byggdes in i rättsapparaten. 64Se kapitel 6 om EUPOL. 65Critical Infrastructure Protection Program. 5.7.4Svensk specialförbandsinsats i norra De svenska specialförbandens huvudsakliga insats ägde rum och bestod i att ge stöd till uppbyggnaden av specialpolis i norra . Den svenska insatsen kom till mot bakgrund av det försämrade säkerhetsläget i PRT-MeS. Regeringen fattade beslut om insatsen , inom förstärkningsramen för truppbidrag till ISAF. Det första specialförbandet inledde sin insats . ISAF hade projekt för att genom specialförband ge stöd till afghansk specialpolis, PRC (). PRC skulle genomföra svåra uppgifter som den reguljära polisen inte klarade av, som att gripa personer ur det väpnade motståndet eller kriminella.66 Specialpolisgruppen i skulle omfatta cirka 150 personer. Uppgiften för det svenska specialförbandet var att utbilda, träna och utvärdera PRC i . Man skulle också samoperera med PRC, vilket kunde innebära stridsverksamhet. Det svenska förbandet bestod som mest av cirka 80 soldater , för att mot slutet av insatsen bestå av cirka 20 personer. Den svenska specialförbandsinsatsen avslutades . Från Försvarsmakten görs bedömningen att insatsen fungerade väl och bidrog till säkerheten i PRT-MeS. Genomförandet av insatsen innebar också att de svenska specialförbanden utvecklade samverkan med andra svenska myndigheter, främst Polisen. ISAF:s ledning fastställde nya insatsregler . Dessa innefattade att ISAF-styrkor kunde angripa en motståndare om denne uppfattades hota ISAF:s rörelsefrihet eller med realistiska och identifierbara hot motsatte sig att ISAF kunde genomföra sitt mandat. hade förbehåll till dessa regler. Den svenska styrkan tilläts utöva våld med risk för eventuell dödlig utgång vid insatser som handlade om att: 66INS ERF (2015): bidrag till ISAF 2002-2014 – en insatshistorik: en rapport från INS ERF . Försvarsmakten, Högkvarteret. 67Utredningens intervjuer med relevanta befattningshavare. skydda liv och förhindra allvarlig kroppsskada förhindra frihetsberövad från att fly förhindra upplopp och kravaller. Från svensk sida var bedömningen att ISAF:s förändrade insatsregler endast kunde tillämpas vid en väpnad konflikt. Regeringen hade , att döma av propositionerna, inte uppfattningen att det pågick en intern väpnad konflikt i , och i vart fall inte i landets norra delar.68 De svenska styrkorna skulle ägna sig åt stabiliserande och icke-stridsrelaterad verksamhet. De svenska förbehållen innebar även att vissa andra delar av inte kunde tillämpas, nämligen de som gällde möjligheten att använda våld mot en motståndare som uppvisade en fientlig avsikt eller genomförde en fientlig handling mot ISAF eller ANSF, utan att den utgjorde en faktisk stridshandling. När den väpnade konflikten skärptes och säkerhetssituationen påtagligt försämrades, som ISAF ökade tillämpningen av COIN-konceptet, så innebar detta ett ökat skyddsbehov för den svenska styrkan. Överbefälhavaren beslutade att ta bort de svenska förbehållen till . Detta tillät en mer proaktiv våldsanvändning. Överbefälhavarens beslut kan ses mot bakgrund av propositionen 2009/10:38 . I denna skrev regeringen att det förelåg en väpnad konflikt i hela landet: Den interna väpnade konflikten i mellan den afghanska regeringen med stöd av internationell militär närvaro och taliban och andra regeringsfientliga grupper är fortsatt tydligast i de södra och östra delarna av landet […] Regeringen sade vidare i propositionen att: I de provinser i norra där har ledningsansvar för den regionala enheten för säkerhet och återuppbyggnad i Mazar-e liksom i övriga delar av norra är den långsiktiga trenden att säkerhetssituationen successivt försämras och att motståndsgruppernas förmåga samt våldsanvändning förstärks. 68 Se kapitel 3. 5.9ISAF och OEF: riskerna för sammanblandning OEF var en amerikanskt ledd militär insats och var en del i ”kriget mot terrorismen” i . ISAF och OEF hade olika mandat för agerande i . OEF:s närvaro i landet hade enligt en folkrättslig grund i säkerhetsrådsresolutionerna , 1373, 1377 och 1378 , samt i inbjudan från den afghanska regeringen.69 Enligt svensk uppfattning gav inte de nämnda resolutionerna en tillräcklig folkrättslig grund för OEF att agera i Afghanistan.70 fick förfrågningar om att delta i OEF, men avstod. Riskerna för sammanblandning mellan ISAF och OEF blev en uppmärksammad fråga kring det svenska engagemanget i . De båda insatserna var helt åtskilda men koordinering mellan dem skedde, bland annat för att undvika operativa missförstånd. En av de tre ställföreträdarna till ISAF:s chef () var en amerikansk officer som också ingick i OEF:s befälskedja. blev den amerikanske befälhavaren för ISAF också chef för . Denna så kallade dubbelhattning var ett uttryck för en amerikansk vilja att utöva en mera enhetlig ledning över de amerikanska styrkorna, som var det i särklass största styrkebidraget i . De två insatsernas befälskedjor under befälhavaren slogs inte ihop.71 ISAF hamnade med tiden under tydligare amerikanskt ledarskap. innebar också ISAF:s ökade numerär och förändrade inriktning att ansvar för upprorsbekämpning och träning av den afghanska armén72 övergick till ISAF från OEF. Förändringarna innebar inte att ISAF överskred eller bröt mot sitt mandat från säkerhetsrådet. De två insatserna har agerat efter sina skilda mandat och blev aldrig en och samma insats. För den afghanska befolkningen var det ändå nästintill omöjligt att urskilja vilka utländska trupper som var ISAF och vilka som var OEF. 2005/06:34; S/RES/1776; S/RES/1943; S/RES/2120. 70Prop 2003/04:71. 71Rynning, (2012): NATO in : the liberal disconnect. Personal ur styrkebidrag till ISAF har , enligt Försvarsmakten, inte frihetsberövat några personer. Utredningens samtal med relevanta befattningshavare har givit vid handen att frihetsberövanden har skett vid ISAF-operationer där svensk militär har deltagit och att de har genomförts av afghanska säkerhetsstyrkor. ISAF:s fastlagda policy gällande frihetsberövade personer, var att dessa skulle överlämnas till afghanska myndigheter . Mot bakgrund av alarmerande uppgifter om hur frihetsberövade kunde hanteras av vissa afghanska myndigheter fanns behov att sluta avtal i syfte att söka värna att de som överlämnades inte blev utsatta för tortyr, annan omild behandling, eller riskerade dödsstraff. Natos försök att för ISAF som helhet sluta ett avtal med rörande behandlingen av frihetsberövade som ISAF överlämnade gav inget resultat. Några länder, bland andra , , , , och hade därför slutit bilaterala avtal som angav vissa minimistandarder för behandlingen av frihetsberövade som överlämnades. försökte få till stånd ett motsvarande bilateralt avtal, med början . Enligt uppgift ska det svenska avtalsutkastet ha strandat hos afghanska myndigheter då dessa inte ville acceptera skrivningar som innebar att delar av avtalet skulle gälla även efter en eventuell uppsägning. gjorde ett nytt försök med vissa ändrade avtalsformuleringar , men inte heller detta ledde till något resultat. Enligt uppgifter till utredningen fanns –2010 ingen vilja från den afghanska sidan att ingå ett avtal, och inget bilateralt avtal kom heller till stånd under resten av tiden. Utredningen anser att det har varit en brist att inte haft något avtal med gällande överlämning av frihetsberövade. Det hade varit angeläget att få till stånd ett avtal med tanke på uppgifter från bland andra UNAMA och om tortyr, kränkningar och missförhållanden för frihetsberövade i . Det är oklart hur pass envetet drev avtalsfrågan . Ett bilateralt avtal hade förvisso inte varit någon garanti mot dålig behandling av eventuella gripna som hade överlämnats av den svenska ISAF-styrkan, men ett avtal hade varit bättre än ett avtalslöst tillstånd. Det kan noteras att regeringen i propositionen om ISAF 2009/10:38 deklarerade vad som borde gälla vid överlämnande av frihetsberövade, utan att nämna avsaknaden av ett avtal. Den svenska militära insatsen har haft behov av lokalanställda som fyllt olika funktioner. Det har gällt tolkar, vakter, städpersonal, köks- och serveringspersonal och vaktmästare.74 Den lokala personalen var i huvudsak direktanställd av de svenska kontingenterna. har personalen varit anställd genom en kontraktor i , företaget . Mest offentlig uppmärksamhet har ägnats de lokalanställda tolkarna, vilka har arbetat mycket nära de svenska kontingenterna, såväl på förläggningar som vid operationer i fält. Två lokalanställda afghanska tolkar har stupat när de har arbetat för de svenska kontingenterna. Hot har riktats mot lokalanställda tolkar.75 Frågan om ansvar att skydda lokalanställda i de svenska insatserna och deras eventuella rätt till asyl har varit mycket uppmärksammad, och lett till debatt i svenska medier och i . Frågan har behandlats av regeringen. En så kallad ”särskild ordning” har utarbetats av Försvarsmakten och när det gäller tolkarna. Denna särskilda ordning har inneburit att 23 lokalanställda med familjer76 med skyddsbehov har fått uppehållstillstånd i på flyktingkvoten. Debatten har dock fortsatt eftersom ett antal tidigare lokalanställda tolkar inte omfattades av den särskilda ordningen. 73Ordalydelse i prop 2009/10; 38: ”I ISAF:s mandat ligger även möjligheten att omhänderta personer som hotar insatsens säkerhet. Det kan vara nödvändigt för att uppfylla det mandat säkerhetsrådet ålagt insatsen. En grundläggande förutsättning för att en individ som omhändertagits av ISAF ska kunna överlämnas till afghanska myndigheter är att det kan ske med full respekt för folkrätten, inklusive de mänskliga rättigheterna och den internationella humanitära rätten.” 74FOI (2016): Det är på riktigt nu! Hur det svenska Isaf-deltagandet har påverkat Försvarsmakten. 76Sammanlagt 68 personer (Interpellation 2015/16:639 Skyddsbehövande tolkar). Ett antal fall har hanterats av och i några fall prövats av Migrationsdomstolen. Utredningen noterar att det har saknats en fastlagd policy för hanteringen av lokalanställd personal i Afghanistan.77 5.12Kostnaderna för de militära insatserna Sammanlagda kostnader för de svenska militära insatserna i varierar beroende på vilka utgifter som räknas in. Utredningen gör i det följande en uppdelning mellan grundläggande (lägsta) kostnader för insatsen och ytterligare kostnader, som kan eller bör hänföras till insatsen, beroende på hur man vill räkna. Försvarsmaktens uppgifter till utredningen innehåller kostnader för ISAF för åren 2002–2014. De kostnader som redovisats kommer i huvudsak från utgiftsområde 6 anslaget 1:2 Fredsfrämjande förbandsinsatser och uppgår till . Därtill kommer kostnader från anslaget 1:1 förbandsverksamhet för åren 2011–2014, vilka uppgår till , och anslagen 1:3 och 1:4 för materielanskaffning och vidmakthållande för åren 2008–2014, som uppgår till . Kostnader för personalbidrag till UNAMA om har också redovisats. Sammantaget ger detta en kostnad om . Uppgifter saknas om kostnaderna på anslaget 1:1 förbandsverksamhet för åren 2008–2010. Baserat på kostnadsförhållandena mellan 1:1 och 1:2 för perioden –2014 uppskattar utredningen kostnaden på 1:1 till . Med dessa kostnader inräknade uppgår den totala grundläggande kostnaden för ISAF-insatsen till för perioden –2014.78 77Se också om lokalanställda i FOI:s utvärdering ”Det är på riktigt nu! Hur det svenska ISAF-deltagandet har påverkat Försvarsmakten.”, s. 5–6. 78Försvarsmaktens underlag till utredningen. Vissa personalkostnader på hemmaplan ISAF-insatsen har också medfört stora ansträngningar för Försvarsmakten genom att personal i haft i uppgift att ge stöd till och leda insatsen i . Kostnaderna för denna hemmavarande personal redovisas inte i Försvarsmaktens kostnader för insatserna. Försvarsmakten har på begäran av utredningen redovisat en uppskattning av det antal årsarbetskrafter i som har krävts för att hantera insatserna och kostnaderna för detta. Försvarsmakten har i sitt svar utgått från ett förhållande 2:1 mellan antal befattningar i fält och antal årsarbetskrafter som krävdes på hemmaplan för stödet. Således uppskattas antalet årsarbetskrafter som åtgått i till 4 663 utifrån sammanlagt 9 326 befattningar i de svenska kontingenterna för perioden –2014. Kostnaden för en årsarbetskraft har av Försvarsmakten uppskattats till . Sammantaget blir då denna kostnad cirka 4,6 miljarder. Om kostnaden läggs till de grundläggande kostnaderna på 11,6 miljarder, blir den sammantagna kostnaden . Försvarsmakten poängterar dock att de angivna kostnaderna för stödet hemmavid inte per automatik kan räknas in för insatserna i eftersom personalen i alternativt fall skulle vara allokerad till annan verksamhet. Vissa större materielanskaffningar och modifieringar av viss utrustning hänför sig till insatsen i . Det gäller bland annat , Terrängbil 16 (Galten) och Kroppsskydd 12.79 Utredningen har valt att se på anskaffningskostnaderna för . anskaffades för att fylla det förmågegap som uppstått till följd av förseningar som gällde anskaffningen av . Anskaffningen av motiverades särskilt utifrån behovet av en god MEDEVAC-förmåga80 i . 79FOI (2016): Det är på riktigt nu! Hur det svenska Isaf-deltagandet har påverkat Försvarsmakten. hade upprepade gånger kommit upp i riksdagen.81 Kostnaden för anskaffningen av var 4,7 miljarder kronor82, och den användes i . Om kostnaden för hänförs till insatsen i , blir det sammanlagda kostnaden för styrkebidragen till ISAF . används i , efter insatsen i Afghanistan83 varför det kanske inte är rimligt att föra hela kostnaden till ISAF-insatsen. Materielanskaffning – som – och modifiering av materiel har medfört betydande undanträngningseffekter för Försvarsmakten. FOI har på uppdrag av regeringen gjort en särskild analys 2016, om hur det svenska deltagandet i ISAF har påverkat Försvarsmakten, och där framgår att insatserna har medfört stora behov av återställning av materiel samt att forskning och utveckling riktades mot frågor som var kopplade till insatserna. Studien anger att det skulle kunna röra sig om miljardbelopp.84 2008/09:119; Prot. 2009/10:138. 82Kostnaden inkluderade vidmakthållande till 2020. 83Detsamma gäller Galten och Kroppsskydd 12. Ett visst antal Galtar används av det svenska styrkebidraget till MINUSMA i . 84FOI (2016): Det är på riktigt nu! Hur det svenska Isaf-deltagandet har påverkat Försvarsmakten. SOU 2017:16 militära insatser Kostnader för ISAF från Försvarsmaktens underlag (kronor) 1 015 000 000 1 548 000 000 1 616 199 000 1 896 701 000 1 595 000 000 1 760 000 000 1 360 000 000 -31 794 375 1 344 000 000 10 995 295 000 9 737 606 000 11 133 486 448 Källa: Försvarsmaktens underlag till utredningen. 5.12.3Utredningens iakttagelser om kostnaderna Kostnaderna för de militära insatserna i har tidigare studerats av respektive av FOI.85 Utredningens beräkning och bedömning av de grundläggande kostnaderna för de militära insatserna skiljer sig inte nämnvärt från dessa bedömningar. Som har visat finns det betydande svårigheter när det gäller att fastställa vad svenska internationella militära insatser kostar. Det är än svårare att fastställa de faktiska kostnaderna för en specifik insats. tillämpar regeringen den så kallade särkostnadsmodellen. Denna modell innebär att endast de kostnader redovisas, som uppkommer i samband med en internationell insats och som Försvarsmakten annars inte skulle ha haft.86 Särkostnader redovisas på anslaget 1:2. 85Riksrevisionen (2011): Svenska bidrag till internationella insatser. ; FOI (2016): Det är på riktigt nu! Hur det svenska Isaf-deltagandet har påverkat Försvarsmakten. 86Riksrevisionen (2011): Svenska bidrag till internationella insatser. Försvarsmakten redovisar kostnader för internationella insatser på tre olika sätt. Förutom ovan nämnda särredovisning av kostnader på anslaget 1:2, redovisas kostnader för Försvarsmaktens verksamhetsgren internationella insatser i budgetpropositionen och kostnader för produktgrupp internationella insatser i enlighet med myndighetens produktredovisning i årsredovisningen. I redovisningen av anslaget 1:2 kan specifika insatser urskiljas, i övriga två redovisningar kan specifika insatser inte urskiljas. Detta gör att det finns flera bilder av kostnaderna för internationella insatser. Utredningen finner att det råder osäkerhet om vilka de faktiska sammanlagda kostnaderna har varit för de militära insatserna i –2014. Utredningen kan med säkerhet påstå att dessa har kostat . Det finns anledning att tro att de faktiska kostnaderna har varit högre, kanske avsevärt högre, särskilt med tanke på viss materielanskaffning och andra kostnader knutna till insatserna som inte redovisas som hänförliga till dessa. 5.13Resultat av den svenska militära insatsen befinner sig i en fortsatt svår säkerhetssituation. Att döma av situationen i landet har det internationella militära engagemanget inte lyckats bistå den afghanska regeringen i att upprätthålla säkerheten i landet i önskad utsträckning. De afghanska säkerhetsstyrkorna uppvisar betydande brister i förmåga. Båda dessa omständigheter gäller också för de fyra provinser i norra som ingick i det av ledda PRT-MeS. Säkerhetsläget i har allmänt sett fortsatt att försämras, efter ISAF:s avslutande. FN redovisade 22 634 säkerhetsincidenter under 2015.87 3 545 civila har dödats och 7 457 civila har skadats.88 De afghanska säkerhetsstyrkornas förluster har ökat, men siffrorna 87A/70/775–S/2016/218. 88UNAMA (2016): Annual Report on Protection of Civilians in Armed Conflict, 2015. Talibanrörelsen har utökat sin territoriella närvaro och kontroll och har bland annat temporärt tagit kontroll över distriktscentra i Sar-e Pul och . Den temporära regeringsförlusten av kontroll över Kunduz samt den säkerhetsmässigt svåra situationen i har varit mest uppmärksammade. Den afghanska regeringen saknade vid slutet av 2016 kontroll över en ansenlig del av territoriet. Det är tydligt att ISAF inte har lyckats att hållbart stabilisera och att de afghanska säkerhetsstyrkornas förmåga att upprätthålla säkerheten i landet varit, och är, bristande. Det prekära säkerhetsläget har förvärrats under 2016.89 Merparten av säkerhetsincidenterna har skett i södra , men norra har inte varit förskonat. I en studie från European Asylum Support Office redovisas statistik över säkerhetsincidenter januari–i de tidigare PRT- provinser som hade ledningsansvaret för. Sammanlagt inträffade 574 incidenter, varav 281 var så kallade ”väpnad konfrontation och luftangrepp”.90 Våldsamheter i de fyra provinserna har fortsatt . Afghanska myndigheter har inte kontroll över vissa distrikt och rörelsefriheten i provinserna har minskat. Svenska bedömningar från av det militära engagemanget i norr talar om ett relativt stabilt säkerhetsläge, men också att situationen stod och vägde. Oro uttrycktes för risken för påverkan från säkerhetsmässigt mer instabila grannprovinser i öster och väster. Guvernör har cementerat sin position i och sin roll som central maktspelare i norra . Den negativa utveckling som kännetecknar säkerhetsläget i de fyra tidigare PRT-provinserna pekar på att de svenska insatserna inte har lyckats bidra till hållbar säkerhet i provinserna. 89A/71/682–S/2016/1049. 90European Asylum Support Office (2016): EASO Country of Situation. 5.13.2Effekter på de afghanska säkerhetsstyrkorna och den 209:e kåren i norra har genom deltagande i ISAF bidragit till kapacitetsuppbyggnad av de afghanska säkerhetsstyrkorna (ANSF), främst till den nationella arméns 209:e kår i norra . ISAF har bidragit till uppbyggnad av de afghanska säkerhetsstyrkorna i sin helhet men de uppvisar betydande brister nationellt. Detsamma gäller den 209:e kåren. Den afghanska armén () i sin helhet har av ISAF:s närvaro, och åren därefter, visat betydande brister, tydligt åskådliggjort av den temporära förlusten av Kunduz till taliban och av de hårda striderna i . Förutom det besvärande faktum att ANSF nästan helt finansieras av utländska givare, i första hand , finns brister i logistikförmåga, samordning och ledning. saknar tung utrustning, lider av korruption och drabbas av omfattande deserteringar.91 Sedan ISAF lämnade vid slutet av 2014 har de afghanska säkerhetsstyrkorna lidit ökade förluster. Förlustsiffrorna är i hög grad osäkra men en uppskattning talar om 7 000 soldater . Säkerhetsstyrkorna har dragit sig tillbaka till och vägnätet. De har förlorat kontrollen över 30–40 distrikt.92