sou · H5B351 · 2017-06-08 00:00:00 — Det särskilda stödet kan också inne- bära att lärarens undervisning och situationen i klassrummet föränd- ras för att bättre passa eleven som är i behov av särskilt stöd.19 Elever i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan omfattas också av rätten till särskilt stöd i 3 kap. skollagen, men det särskilda stödet ges på andra sätt jämfört med i eller motsvarande skol- former. En elev i gymnasieskolan kan under vissa förutsättningar ha rätt att gå om en kurs, få ett individuellt anpassat program, få ett program reducerat, få förlängd undervisning, få gå i specialklass eller få studiehandledning på modersmålet. 16Källa: officiella statistik. Siffrorna avser /17. 172 kap. 17 – 17 b §§ förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 181 kap. 4 § andra stycket och 3 kap. 3 § skollagen. 193 kap. 5 a – 12 §§ skollagen, allmänna råd (SKOLFS 2014:40) om arbete med extra anpassningar, särskilt stöd och åtgärdsprogram. I vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare gäller inte bestämmelserna om särskilt stöd.20 Behörig att bedriva undervisning som avser särskilt stöd är en lärare som har en speciallärarexamen eller en sådan specialpedagog- examen som jämställs med en speciallärarexamen. Vilka årskurser och skolformer en lärare är behörig att bedriva undervisning som av- ser särskilt stöd i avgörs av vilka årskurser hans eller hennes behörig- hetsgivande lärar- eller förskollärarexamen. Vilken typ av särskilt stöd lärare får ge avgörs av speciallärarexamens specialisering.21 Av tabellen ovan framgår att behörighetsläget är problematiskt i de skolformer som kräver en speciallärarexamen. Detta gäller särskilt i grundsärskolan och i gymnasiesärskolan. Andelen personal med pedagogisk högskoleexamen är däremot hög i dessa skol- och under- 203 kap. 6 § skollagen (E contrario). 212 kap. 36–43 §§ förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 22Källa: officiella statistik. Siffrorna avser /17. Med behörighet i detta avseende avses lärare med lärarlegitimation samt behörighet i aktuell skolform och minst ett undervisningsämne och för rätt nivå i ämnet. Med lärare som har pedagogisk högskoleexamen avses lärare som har lärarexamen, förskollärarexamen eller fritidspedagogexamen och som har fått examensbevis utfärdat. Det kan alltså omfatta såväl en legitimerad lärare som saknar behörighet för aktuell årskurs eller skolform som en lärare utan legitimation. Detta torde betyda att vägen till behörighet för dessa lärare inte nödvändigtvis behöver vara lång. För att hantera behörighetsläget inom grundsärskolan, gymnasie- särskolan, särskilt utbildning för vuxna och specialskolan har ett antal övergångsbestämmelser med undantag från krav på legitimation och/eller behörighet införts i behörighetsförordningen.23 Dessa har syftat till att ge huvudmännen för att kunna se över och organisera verksamheten på ett annat sätt samt ytterligare tid för lärare att t.ex. komplettera med speciallärarutbildning. Källa: NU-databas. Källa: NU-databas. var antalet speciallärare drygt 5 600 och antalet specialpeda- goger cirka 4 900. Med en genomsnittlig tjänstgöringsomfattning bland speciallärarna på av heltid och bland specialpeda- 23 Se avsnitt. gogerna av heltid motsvarar det drygt 4 400 speciallärar- tjänster och närmare 4 100 specialpedagogtjänster på heltid. beräknas rekryteringsbehovet av speciallärare eller specialpedagoger över samtliga skolformer till cirka 9 200 heltids- tjänster för perioden –2029. Examinationsbehovet beräknas till närmare 6 600 speciallärare och drygt 5 500 specialpedagoger. För speciallärarna och specialpedagogerna förväntas alltså ett mer balanserat läge mellan examinationsbehov och examination än för övriga lärarkategorier och förskollärare. Risken med prognosen är dock att de lärare som förväntas exa- mineras med stor sannolikhet till stor del utgörs av de som är verksamma i dessa skolformer. De som i prognosen ses som en tillgång som ska fylla det framräknade rekryteringsbehovet kan alltså vara samma lärare som beräknas som en befintlig resurs. Det är av yttersta vikt att alla elever har tillgång till kvalificerade och kompetenta lärare med legitimation och behörighet. Elever med funktionsnedsättningar behöver dessutom ha tillgång till kompetens utöver den som lärare får i den ordinarie lärarutbildningen. För att komma tillrätta med det kritiska behörighetsläget i grundsärskolan, gymnasiesärskolan, särskild utbildning för vuxna, specialskolan samt i undervisning som avser särskilt stöd, behöver en rad åtgärder vid- tas. För att bättre kunna ta till vara på och utöka den specialpedago- giska kompetensen i skolväsendet föreslås förändringar i och tillägg till behörighetsregleringen för speciallärare. Det handlar dels om hur befintliga speciallärares kompetens tas tillvara, dels om att möjlig- göra för speciallärare att utöka sina behörigheter inom det special- pedagogiska fältet utan att detta sker på bekostnad av grundprincip- erna i legitimationsreformen, detta att barn och elever har rätt att undervisas av väl kvalificerade lärare och förskollärare. 24 (2015). Redovisning av uppdrag om prognos över behovet av olika lärarkategorier. även om att ta tillvara på den personal som har lång erfarenhet av att bedriva undervisning inom det specialpedagogiska fältet. 5.3.1Specialpedagogexamen ska alltid vara behörighetsgivande Utredningens förslag: Examensmålen, liksom behovet av två olika yrkesexamina inom det specialpedagogiska området, bör ut- redas. Till dess att en utredning har genomförts och en eventuell förändring av de två specialpedagogiska yrkesexamina har trätt i kraft ska en specialpedagogexamen i behörighetshänseende jämställas med en speciallärarexamen oavsett när specialpedagog- utbildningen har påbörjats eller examen utfärdats. Den tidsgräns som finns i behörighetsförordningen ska således tas bort. Stora likheter i utbildning och arbetsuppgifter mellan speciallärare och specialpedagoger finns det två yrkesexamina inom det specialpedagogiska området för utbildade lärare och förskollärare: speciallärarexamen och specialpedagogexamen. Båda är utbildningar på avancerad nivå och omfattar 90 högskolepoäng. Högskoleförordningens examens- mål skiljer sig, enkelt uttryckt, åt på så sätt att speciallärarexamen ges med olika specialiseringar och i högre grad inriktas på arbete med en enskild elev. I en rapport som presenterades visade dåvarande att utbildningarna i praktiken är mycket lika till sitt innehåll och att det fanns en omfattande samläsning mellan de båda programmen. Specialpedagoger och speciallärare har olika roller i skolväsendet där specialpedagogen, förenklat, i huvudsak är tänkt att vara en stödfunktion för andra lärare medan specialläraren är tänkt att vara en stödfunktion för den enskilda eleven. menade att yrkesrollerna i stora delar flöt samman även i yrkeslivet. I hela populationen angavs att av tiden används till under- visning (speciallärarrollen), medan i princip all övrig tid används till uppgifter som handledning, rådgivning, stöd till lärare m.m. (special- pedagogrollen). Det fanns dock en skillnad mellan yrkesgrupperna då speciallärarna menade att de ägnar av sitt special- läraruppdrag åt undervisning medan för specialpeda- gogerna var 52 procent.25 Specialpedagogexamen jämställs i vissa fall med speciallärarexamen För behörighet att undervisa som speciallärare krävs dels en behörig- hetsgivande lärar- eller förskollärarexamen, dels en speciallärarexa- men. En specialpedagogexamen kan enligt dagens regelverk jämstäl- las med en speciallärarexamen förutsatt att den har utfärdats och avser en utbildning som påbörjats före utgång- en av 2008. Denna begränsning i tiden för vilka specialpedagog- examina som är behörighetsgivande har motiverats med att det inte fanns någon speciallärarutbildning.26 Specialpedagoger vars utbildning inte omfattas av den tidsbe- gränsning som anges i behörighetsförordningen meddelas ingen behörighet att bedriva undervisning som avser särskilt stöd, detta trots att de har en utbildning som enligt kraven i examens- ordningen är densamma som de som påbörjade utbildningen . Utredningen menar att examensmålen för de två olika yrkesexamina inom det specialpedagogiska området bör ses över. Det är mycket angeläget att skolväsendet har tillgång till djup kunskap både vad gäller den elevnära liksom den rådgivande specialpedagogiska kom- petensen. En kommande utredning bör därför inte ha som huvud- sakligt uppdrag att se över hur någon av de två examina kan avskaffas utan i stället att föreslå hur skolväsendets behov av specialpedagogisk kompetens på bästa sätt kan tillgodoses givet olika skolors och för- skolors praktiska förutsättningar. Utredningen noterar dock att de två olika yrkesutbildningarna och de två yrkesgruppernas arbetsupp- gifter i stor utsträckning sammanfaller, även om det 25Högskoleverket (2012). Behovet av en särskild specialpedagogexamen och specialpedagogisk kompetens i den svenska skolan (rapport 2012:11 R). Legitimation och skärpta behörighetsregler. uppges finnas en rörelse vid ett antal lärosäten att i högre grad skilja utbildningarna åt. Dagens regelverk, där specialpedagogers behörighet för viss undervisning faller ut beroende på vilket datum en utbildning på- börjades eller examen utfärdades utan hänsyn till utbildningens inne- håll, är orimligt. Två identiska utbildningar kan med dagens reglering få olika utfall i behörighetshänseende. Utredningen föreslår därför att specialpedagogexamen vid tillämpningen av behörighetsförord- ningen jämställs med speciallärarexamen oavsett när utbildningen påbörjats eller examen utfärdats. Detta innebär att specialpedagoger kommer att kunna bli behöriga att bedriva undervisning som avser särskilt stöd. För det fall en sådan specialpedagog har läst med en viss inriktning i sin specialpedagogutbildning kommer detta innebära att han eller hon även ges behörighet att undervisa i aktuell skolform. I samband med en eventuell förändring av examensmålen för specialpedagog- respektive speciallärarexamen bör också behörig- hetsregleringen ses över i denna del. 5.3.2Ändringar gällande behörighet för grundsärskolan, gymnasiesärskolan och särskilt utbildning för vuxna Utredningens förslag: 1. Grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshem liksom den med en äldre examen avsedd för arbete i fritidshemmet ska vara behöriga att undervisa i ämnesområden inom träningsskolan om han eller hon också har en speciallärar- examen med specialisering mot utvecklingsstörning. 2.Grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshem liksom den med en äldre examen avsedd för arbete i fritidshemmet ska vara behöriga att undervisa även i grundsärskolans årskurs 7–9 samt i gymnasiesärskolan i det eller de praktiska eller estetiska ämnen de är behöriga att undervisa i grundsärskolans årskurs 1–6, om han eller hon också har en speciallärarexamen med speciali- sering mot utvecklingsstörning. 3.Ämneslärare med inriktning mot arbete i årskurs 7–9 liksom den med en äldre examen avsedd för undervisning i årskurs 7–9 ska vara behöriga att undervisa i grundsärskolans årskurs 7–9 och igymnasiesärskolan om han eller hon också har en special- lärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning. 4.Ämneslärare med inriktning mot arbete i gymnasieskolan liksom den med en äldre examen avsedd för undervisning i gymnasieskolan ska vara behöriga att undervisa i gymnasiesär- skolan om han eller hon också har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning. 5.Bestämmelser om kompletterande behörighet i enstaka naturorienterande eller samhällsorienterande ämne för grundsär- skolan ska tas bort. 6.Lärare med ämneskunskap i ett eller flera samhällsorien- terande ämnen ska vara behöriga att undervisa i detta eller dessa ämnen i gymnasiesärskolan även om de saknar behörighet i samhällsorienterande ämnen i grundsärskolan. 7.Förskollärare, grundlärare med inriktning mot arbete i fri- tidshem liksom den med en äldre examen avsedd för arbete i fritidshemmet ska vara behöriga att undervisa i samtliga ämnes- områden i gymnasiesärskolans introduktionsprogram om han eller hon också har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning. Den som är behörig att undervisa i grund- eller gymnasie- särskolan enligt ovan ska också vara behörig att undervisa på mot- svarande nivå och i motsvarande ämne i särskild utbildning för vuxna. Behörighet att bedriva undervisning i grundsärskolan, gymnasiesär- skolan och i särskild utbildning för vuxna styrs av tre faktorer: in- riktning på behörighetsgivande examen, inriktning på speciallärar- examen och behörighet i ämnen. Krav på specialpedagogisk kom- petens samt på ämnesbehörighet ska fortsatt gälla för att få undervisa i dessa skolformer. Utredaren föreslår dock att behöriga lärare med ämneskompetens ska få undervisa i fler årskurser och skolformer. Genom att öppna upp för att fler inriktningar i en grund- eller ämneslärarexamen kan ge behörighet i grundsärskolan, gymnasie- särskolan och i särskild utbildning för vuxna förbättras möjlighet- erna att rekrytera den kompetens som behövs t.ex. vad gäller ämnes- djup i olika årskurser och skolformer. Vidare öppnas möjligheten för behöriga lärare att utöka sina behörigheter genom ämnesstudier, i stället för att behöva läsa in en ny examen eller inriktning. Behörig att undervisa i träningsskolan är dels lärare med behörighet att undervisa i ett eller flera ämnen i grundsärskolan som också har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning, dels förskollärare med en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning.27 Lärarna blir behöriga att undervisa i de ämnes- områden för vilket deras ämneskunskap är relevant. Förskollärarna blir behöriga att undervisa i samtliga ämnesområden i träningsskolan. Utredningen föreslår att fritidspedagoger med lärarlegitimation samt speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning bör få en generell behörighet i träningsskolan likt den förskollärare har . I träningsskolan utbildas eleverna i ämnesområden, vilka i mindre utsträckning än övriga delar av skolväsendet fokuserar på teoretiska ämnen. Det finns dock ingen behörighetsgivande examen som är inriktad mot träningsskolan eller ämnesområdena i tränings- skolan. Den bedömning som gjordes när legitimations- och behörig- hetssystemet infördes var därför att förskollärare skulle kunna bli behöriga i skolformen då styrdokumenten för träningsskolan i högre grad motsvarade förskolans än uppdrag.28 Detta be- döms fortfarande gälla. På samma sätt finns likheter med styrdoku- menten för fritidshemmet. Innehållet i de olika äldre fritidspedagog- examina och de äldre förskollärarexamina är i huvudsak lika varandra fast avsedda för olika åldrar. Utredningen bedömer därför att fritids- pedagoger är väl lämpade att undervisa i träningsskolan. Utredningen föreslår även att grundlärare med inriktning mot arbete i fritids- hemmet och en speciallärarexamen med specialisering mot utveck- lingsstörning ska kunna få en generell behörighet att undervisa i träningsskolans ämnesområden. Praktiska och estetiska ämnen i grund- och gymnasiesärskolan Grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshem som har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning är behöriga att undervisa i grundsärskolans årskurs 1–6 i de praktiska eller estetiska ämnen de har utbildning i. De är dock inte behöriga att 272 kap. 16 § förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. Legitimation och skärpta behörighetsregler. undervisa i detta eller dessa ämnen vare sig i grundsärskolans årskurs 7–9 eller i gymnasiesärskolan. Andra lärare som är behöriga i prak- tiska eller estetiska ämnen i grundsärskolans årskurs 1–6 är däremot även behöriga att undervisa i ämnet i grundsärskolans 7–9 och gym- nasiesärskolan. Det är orimligt att en grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshem, som är behörig att undervisa i sitt eller sina ämnen i grundsärskolans årskurs 1–6, inte ges samma behörighet som andra lärare med motsvarande ämnesutbildning. Utredningen föreslår där- för att dessa ska vara behöriga att undervisa i hela grundsärskolan samt i gymnasiesärskolan i de ämnen de har utbildning för. 3 och 4. Grundsärskolans årskurs 7–9 och gymnasiesärskolan För behörighet att bedriva undervisning i grundsärskolans årskurs 7–9 krävs, utöver adekvat speciallärarexamen, en lärarexamen avsedd för arbete i minst en av åk 4–6. Ämneslärare med inriktning mot arbete i årskurs 7–9 och de med en äldre examen avsedd för undervisning i årskurs 7–9 är inte behöriga att undervisa i dessa årskurser förutom i praktiska eller estetiska ämnen.29 Lärare med en speciallärarexamen med specialisering mot utveck- lingsstörning och en lärarexamen som ger behörighet att undervisa i årskurs 7–9 eller gymnasieskolan är dock undan- tagna kravet på behörighet och får bedriva undervisning i grundsär- skolans årskurs 7–9, i gymnasiesärskolan i ämnen som inte är yrkes- ämnen och på motsvarande nivåer i den särskilda utbildningen för vuxna förutsatt att de per var anställda som lärare i grundsärskolan, gymnasiesärskolan eller särskild utbildning.30 Dessa lärare har goda ämneskunskaper och rätt påbyggnadsut- bildning och bör därför också ges behörighet att undervisa i grund- och gymnasiesärskolan. Utredningen föreslår därför att lärare med examen avsedd för undervisning i årskurs 7–9 och en speciallärar- examen med specialisering mot utvecklingsstörning ska vara behö- riga att undervisa i grundsärskolans årskurs 7–9 och i gymnasie- särskolan i de ämnen de har utbildning för. 292 kap. 13–15 a §§ förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 30Punkten 19 i Ikraftträdande och övergångsbestämmelser till förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. För behörighet att bedriva undervisning i gymnasiesärskolan i andra ämnen än yrkesämnen krävs, utöver adekvat speciallärarexamen, en lärarexamen avsedd för arbete i minst en av åk 4–6.31 Elever i gymnasiesärskolan har rätt att undervisas av lärare med relevanta ämneskunskaper. Lärare med en examen avsedd för arbete i gymnasieskolan har en gedigen ämnesbakgrund och utredningen menar att det saknas skäl till att de inte ska kunna ges behörighet att undervisa i de ämnen de har utbildning för i gymnasiesärskolan, förutsatt att de även har en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning. Behörighet i samhällsorienterande- respektive naturorienterande ämnen i grundsärskolans årskurs 1–9 En lärare som är behörig att undervisa i någon av grundsärskolans årskurs 1-9 kan, enligt nuvarande bestämmelser, komplettera sin behörighet i enskilda samhällsorienterande (SO) respektive naturori- enterande (NO) ämnen32 i grundsärskolans årskurs 1–6 respektive 7–9.33 Eftersom undervisning i grundsärskolan sker i SO och NO som sammanhållna ämnen34 och inte i enskilda ämnen stämmer inte regleringen i behörighetsförordningen överens med skollagens ämnesindelning för grundsärskolan. Detta innebär att en lärare de facto inte kan bli behörig att undervisa i enstaka NO- eller SO- ämnen i grundsärskolan, tvärtemot vad som anges i behörighets- förordningen. Denna, till innehållet missvisande, bestämmelse ska därför tas bort. Detta innebär ingen skärpning av kraven utan att behörighetsförordningens bestämmelser stämmer överens med skol- lagens ämnesindelning för grundsärskolan. 312 kap. 27 § förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 32Med SO-ämnen avses geografi, samhällskunskap, historia och religionskunskap. Med NO- ämnen avses biologi, fysik och kemi. 332 kap. 11 a § respektive 2 kap. 14 a § förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 3411 kap. 6 § skollagen. Behörighet i enstaka samhällsorienterande ämne(n) i gymnasiesärskolan. Regleringen av behörighet i gymnasiesärskolan hänvisar tillbaka till behörighetsregleringen för grundsärskolans årskurs 7–9. Lärare som är behöriga i ett ämne i grundsärskolan är behöriga att undervisa i motsvarande ämne i gymnasiesärskolan.35 Ämnena i gymnasiesär- skolan motsvarar inte fullt ut ämnena i grundsärskolan. I gymnasie- särskolan läser eleverna de enskilda SO-ämnena geografi, historia, religionskunskap och samhällskunskap. I grundsärskolan läser ele- verna SO som ett ämne (se ovan). Behörighet i SO kräver ämnes- studier i samtliga ämnen som ingår i ämnesgruppen. Det betyder att en lärares utbildning alltid måste omfatta alla fyra ämnen, även om läraren endast undervisar i geografi i gymnasiesärskolan. Utredning- en föreslår därför att en självständig reglering för gymnasiesärskolan införs för dessa ämnen. Därmed blir även lärare med utbildning för ett eller flera, men inte samtliga, SO-ämnen behöriga att undervisa i ämnena i gymnasiesärskolan, trots att de inte är behöriga att under- visa i ämnet SO i grundsärskolan. I både träningsskolan och i gymnasiesärskolans individuella program bedrivs undervisningen i ämnesområden (se ovan). I båda skolfor- merna är det vanligt med klasslärare, det vill säga att samma lärare undervisar i samtliga ämnesområden. Den pedagogiska utbildning som förskollärare har, i kombination med rätt speciallärarexamen, passar ofta väl för den grupp elever som undervisas i ämnesområden, dvs. i träningsskolan och gymnasiesärskolans individuella program. Utredningen erfar också att många av de som undervisar i tränings- skolan och på gymnasiesärskolans individuella program är förskol- lärare. Förskollärare med en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning är behöriga att bedriva undervisning i samtliga ämnesområden i träningsskolan, se ovan. Behörigheter i gymnasie- särskolans individuella program bygger på vilka behörigheter lära- ren eller förskolläraren har i grundsärskolan. Detta innebär att lär- 35 2 kap. 27 § förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. are och förskollärare blir behöriga att bedriva undervisning i gym- nasiesärskolans individuella program i motsvarande ämnesområden som de är behöriga att undervisa i grundsärskolan.36 Vilka ämnesområden i träningsskolan som ämnesområden i gym- nasiesärskolans individuella program motsvaras av framgår av ta- bell 5.6. Eftersom två av de ämnesområden som finns i gymnasiesärskolans individuella program inte helt motsvaras av ämnesområden inom träningsskolan blir förskollärare behöriga i fyra av sex ämnesom- råden i gymnasiesärskolans individuella program. De enda som kan bli behöriga att undervisa i de två ämnesområ- dena hem- och konsumentkunskap samt individ och samhälle är lärare, vilka i regel inte är verksamma på gymnasiesärskolans individuella program. Detta beror bl.a. på att tjänsteomfattningen i många fall blir för begränsad om inte läraren har möjlighet att vara verksam inom flera skolenheter. Utredningen föreslår att förskollärare ska ges behörighet att undervisa i samtliga ämnesområden i gymnasiesärskolans individuella program. Genom att förskollärarna får en generell behörighet även i gymnasiesärskolans individuella program ges bättre förutsättningar för att planera och bedriva undervisningen i denna skolform. 362 kap. 30 § förordning om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. 37Det är som utifrån kunskapsinnehållet i kursplaner och ämnesområdesplaner bedömer vilka ämnen som är relevanta för ett visst ämnesområde. hänsyn till vad som anförts kring fritidspedagoger och grundlärare med inriktning mot arbete i fritidshemmet i avsnitt 5.3.2 om Trä- ningsskolan bör även denna kategori ges en sådan generell be- hörighet. 5.3.3Ändrad reglering kring särskilt stöd Utredningens förslag: Behörighet att bedriva undervisning som avser särskilt stöd ska, utöver specialiseringen på speciallärarexa- men, grundas på vilka årskurser lärare är behörig att undervisa i. Behörighetsförordningen reglerar vilka årskurser, ämnen och skol- former en lärare är behörig att bedriva undervisning i.