sou · H5B360 · 2017-06-15 00:00:00 — 3.1.1Ett lokalt förankrat och inkluderande arbetssätt 3.1.3Särskilda åtgärder för barn och unga 3.1.4Fredade zoner för språket 3.1.5Samverkan mellan olika aktörer i samhället 3.1.7Kopplingen mellan språk och kultur 3.1.8Utbyte av idéer och erfarenheter 4Utvärdering av Samiskt språkcentrums arbete 2010–2016 4.1Har Samiskt språkcentrum uppfyllt sitt uppdrag? 4.1.3Samordnande av arbetet med andra institutioner och organisationer 4.2Språkcentrummetodiken som främjande av språkrevitalisering 4.2.1Stärkta möjligheter att lära sig samiska 4.2.2Nya domäner för de samiska språken 4.2.3Ökad vilja att lära sig och att använda samiska 4.2.4Vad vet vi om resultaten? 4.2.4.1Ökat antal talare, ökat intresse för samiska? 4.2.4.2Fler möjligheter att använda samiska? 4.2.4.3Ökad vilja att lära sig och använda samiska? 4.2.5.1Lokalt kontra nationellt arbete? 4.2.5.2Otydlig eller för rigid arbetsfördelning mellan Samiskt språk- centrum och andra aktörer 4.2.5.3Brist på fasta strukturer och resurser 4.2.5.4Brist på tillförlitliga mätmetoder i uppföljningen beslöt regeringen att tillsätta en utredning som skulle göra en översyn av lagen om nationella minoriteter och minori- tetsspråk. Den särskilde utredaren fick i uppdrag att analysera och föreslå hur efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter ska säkras. I uppdraget ingick även att utvärdera de samiska språkcentrumens resultat och språkcentrums- metodiken som främjande av revitalisering (Dir. 2016:73). I föreliggande rapport görs en sådan utvärdering. I kapitel 2 ges en bakgrund till inrättandet av Samiskt språkcentrum, och dess uppdrag presenteras. I kapitel 3 diskuteras språkrevitalisering som fenomen och presenteras ett antal faktorer som enligt aktuell forskning anses gynna språkbevarande och revitalisering. I samband med det ges också några exempel på framgångsrika revitaliseringsmetoder från andra länder. kapitel 4 innehåller två undersökningar som på var sitt sätt analyserar och utvärderar Samiskt språkcentrums verksamhet. I kapitel 4.1 studeras om Samiskt språkcentrum –2016 uppfyllt sitt uppdrag så som det beskrivs i regleringsbrevet 2016. I kapitel 4.2 analyseras språkcentrummetodiken som främjande av revitalisering. Det görs med hjälp av en språksociologiskt inriktad analys av verksamheten med hjälp av idé om fler- språkighetens förutsättningar. I kapitel 5 summeras och diskuteras resultaten från båda undersökningarna och Samiskt språkcentrums verksamhet diskuteras i ett vidare revitalisering. 2Inrättande av Samiskt språkcentrum Idén om samiska språkcentra i togs upp i utredningen ”Att återta mitt språk – Åtgärder för att stärka det samiska språket” (SOU 2006:19). Det konstaterades att det i saknades både finansiering och fasta strukturer för att kunna bedriva ett långsiktigt och medvetet revitaliseringsarbete – något som var nödvändigt för att vända den pågående språkbytesprocessen bland samerna (s. 224). De mindre lokala projekt som dittills förekommit räckte inte till, utan det behövdes samordnade parallella åtgärder på flera olika nivåer för att stärka och effektivisera revitaliseringen. För att för- bättra situationen föreslog man bland annat inrättande av två samiska språkcentra som skulle utgöra navet av det samiska språkarbetet och därigenom bidra till en fastare struktur för revitaliseringen. Centren skulle i första hand fungera som stöd för enskilda samer och samiska organisationer som ville arbeta med språkrevitalisering, men de kunde även fungera som ett stöd för exempelvis kommuner i uppgiften att uppfylla minoritetsspråkslagstiftningens intentioner (s. 421). föreslog regeringen etablering av två samiska språkcentra i propositionen ”Från erkännande till egenmakt. Reger- ingens strategi för de nationella minoriteterna” (prop. 2008/09:158). Det fastslogs att behovet av revitalisering var akut för att samiskan, inte minst syd- och lulesamiskan, inte skulle gå förlorad. Man betonade vikten av den traditionella kunskapen som finns bevarad i språket och även språkets allmänna betydelse som kulturförmedlare. Risken av att hamna utanför gruppen för individer som inte har tillgång till gruppens språk lyftes också fram (s. 34). I propositionen konstaterades: Det är möjligt att bryta och vända en pågående språkbytesprocess bl.a. genom aktiva åtgärder från majoritetssamhällets sida och en stark medvetenhet och vilja att bevara det egna språket hos minoriteterna själva. Forskning visar att ett minoritetsspråk kan revitaliseras, dvs. den negativa processen kan vändas så att språket börjar återvinna mark som tidigare gått förlorad. (s. 35). Regeringen bedömde att två samiska språkcentra borde inrättas i det sydsamiska området, med som huvudman (s. 116). Språk- centren skulle arbeta innovativt och framåtsyftande för att stimulera till ökad användning av det samiska språket och att tillgodose alla samiska språkvarieteter som används i regionen. I uppgifterna ingick attitydförändrande och statushöjande arbete, och centren skulle även bistå kommuner, myndigheter med flera med språkutvecklings- insatser. Möjligheter till samarbete med samiska språkcentra och andra samiska institutioner på norsk sida skulle tas till vara för att stärka revitaliseringsarbetet inom Sápmi (117). Ett samiskt språkcentrum, med placering i respektive , inrättades 2010. Enligt regleringsbrevet 2016 för Same- tinget1 ingår i dess uppdrag följande: Metodutveckling: utveckla metoder för att stärka enskildas förut- sättningar att bruka och återta det samiska språket; aktivt främja och stimulera ökad användning av samiska i samhället Kunskapsspridning: bistå med sakkunskap; sprida kunskap om revitalisering; utvecklingsinsatser som utarbetas ska dokumenteras och kunskap om dessa ska spridas. Samråd och samordning: samråda med andra samiska institutioner och organisationer för att samordna, komplettera och effektivisera arbetet med att revitalisera det samiska språket Det nämns också i regleringsbrevet att Samiskt språkcentrums arbete ska utgå från samernas behov av revitaliseringsinsatser, och att insatser som riktar sig till barn och ungdomar ska prioriteras särskilt. 3 Om revitalisering av hotade språk Med språklig revitalisering avses vanligtvis stärkande av ett språk som under tidens lopp gradvis försvagats eller som riskerar att för- svinna helt. Revitalisering kan innebära att man vänder ett pågående språkbyte genom att öka antalet talare eller att öka de befintliga språkkunskaperna hos talarna. Ett sätt är också att vidga de domäner där språket kan användas. En viktig del av revitaliseringen är att engagemanget och intresset väcks hos talare och potentiella talare eftersom forskning och erfarenhet har visat att revitalisering knap- past kan åstadkommas utan deras egen aktiva insats. Studier som handlar om språkbyte och språkförlust fokuserar vanligtvis på situationer där underordnade språk ger vika för språk med mer makt och prestige, medan revitalisering innebär att denna process bromsas eller vänds och tidigare underordnade språk får mer status och prestige. Många studier från olika håll i världen vittnar om den uthållighet med vilken minoritetsspråkstalare strävar att bevara och stärka sina ursprungsspråk. Detta slags uthållighet, som ofta betraktas med förvåning och till och med misstro av utomstående, är karakteristiskt för lokalt förankrade revitaliseringsrörelser. Revitalisering av minoritets- och urfolksspråk är en ständigt växande global rörelse. Man kan se den som en reaktion mot en tidigare assimilationspolitik eller som en del av dekoloniseringen. I många etniska rörelser är det egna språket viktigt, inte minst som kulturbärare och symbol för sammanhållningen inom gruppen.2 I många länder har den öppna assimilationspolitiken fokuserat på just språket och man har strävat efter att förmå minoriteterna att anta majoritetssamhällets språk och lämna sitt eget språk och sin egen kultur bakom sig. Majoritetsspråket har fått framstå som vägen till 2 Smolicz 1992. framgång i samhället medan minoritetsspråket fått symbolisera ett bakåtsträvande, isolerat och torftigt liv. har man vanligtvis inte lyft fram möjligheten att satsa på både minoritets- och majori- tetsspråket – något som ses som en mycket gynnsam situation för språkliga minoriteter, inte minst barn och unga, som på det viset får växa upp som flerspråkiga. Språklig revitalisering sker världen över i mycket varierande omständigheter. Det kan handla om utsatta minoriteter som lever i extrem fattigdom och aktivt förföljs av myndigheterna, eller minoriteter som har tillgång till i princip samma levnadsstandard och som lever under samma villkor som majoriteten. Önskan att behålla eller ta tillbaka sitt ursprungsspråk kan vara lika starkt i båda fallen, och det är inte självklart att språkrevitalisering är lättare i det senare fallet. Ett stort antal talare kan inte heller alltid garantera över- levnaden av ett språk eftersom språkbytet kan ske mycket snabbt, ibland under en och samma generation. I sista hand bestäms språkens och revitaliseringsrörelsernas öden av de språkval som fattas av enskilda människor och familjer. Som historien har visat har assimilationspolitiken inte alltid kunnat utplåna minoritetsspråken, lika lite som en stödjande minoritets- språkspolicy alltid kunnat garantera deras överlevnad. Talarnas och de potentiella talarnas egen roll i sammanhanget och deras personliga tankar, känslor och uppfattningar kring språk har ofta en större betydelse än man kan ana.3 Därför är det viktigt att båda sidorna, samhället och minoriteterna själva, är med och samarbetar för att nå ett bestående resultat. En framgångsrik revitalisering förutsätter en stark vilja inom gruppen att stärka det försvagade språket. Man har betonat vikten av ett ideologiskt klargörande,4 exempelvis en medvetenhet om varför språket är hotat och en övertygelse om att något måste göras för att rädda det. Det är också mycket viktigt att man inser att man själv måste engagera sig och bidra till revitaliseringen, och inte lita på att andra ska åstadkomma det. För att revitaliseringen ska kunna ge bestående resultat krävs i regel också att samhället stöder den genom en pluralistisk politik, lagar och bestämmelser som garanterar vissa 3Pavlenko 2005; Sallabank 2013; (manuskript). 4Fishman 1991; Kroskity 2009. Utan något samhälleligt stöd har de svagare språken mycket svårt att överleva på sikt.5 Förutom att ursprungsspråket spelar en viktig roll för många grupper är minoriteternas språkliga rättigheter en del av de mänsk- liga rättigheterna som stater som är skyldiga att respektera. I en del fall kan man också se det som en del av försoningen mellan staten och minoriteterna vilkas kultur tidigare aktivt motarbetats av statsmakterna. Nya forskningsrön verkar också kunna bekräfta ett samband mellan bibehållna språk- och kulturkunskaper och hälsa.6 Det har gjorts många försök att skapa en sammanhängande teori kring varför vissa språk försvinner och andra inte trots att alla är lika hotade, men har det inte lyckats. Det som finns är ett stort antal fallstudier från mycket varierande omständigheter, och genom att analysera dem på olika sätt har man kunna ringa in ett antal faktorer och arbetssätt som verkar viktiga när man ska stärka och revitalisera försvagade och hotade språk. Några sådana beskrivs närmare här nedan. 3.1.1 Ett lokalt förankrat och inkluderande arbetssätt Erfarenheter från många länder har visat att det är viktigt att förankra revitaliseringsarbetet lokalt och bland de berörda. För att vara effektivt måste arbetet utgå ifrån de behov som uttrycks av minoritetsspråkstalarna eller de potentiella talarna själva. Därför måste det också vara så mångsidigt att det kan fånga intresset hos en heterogen befolkning: barn, unga, vuxna och äldre. Behoven måste kartläggas och mötas för att revitaliseringen kan stärkas på många olika plan. Språkliga minoriteter är sinsemellan olika, men även inom samma grupp finns många olika behov och önskemål. Det finns personer som vuxit upp med minoritetskulturen men senare förlorat språket, 5I 2008 diskuteras rollen av minoritetsspråksstadga i den svenska minoritets- språkspolitiken. 6Hallett et al ; Whalen et al . och de som aldrig fått chansen att tillägna sig det. En del av dem som själva gått miste om sitt minoritetsspråk vill göra något åt det när möjligheten finns. Många av dem vill att deras barn eller barnbarn ska lära sig det förlorade språket. En speciell grupp är de som har en del kunskaper i språket men som inte vågar använda det – här kan det röra sig om psykologiska spärrar som följd av tidigare negativa erfarenheter. Trots att detta är ett mycket känt fenomen beskrivet i många studier7 har det varit svårt att tackla problemet med positiva språkpolitiska insatser och allmän uppmuntran att ta chansen och lära sig språket. Ett undantag är arbetet på i Nesseby, Nordnorge8, där uppmärksammat problemet och utvecklat en metod, baserad på kognitiv beteendeterapi, för att komma över ”språkspärren” och våga börja använda sitt eget språk (se även 4.1.1). Det är också typiskt för historiska minoriteter att det finns många som kan tala men inte läsa eller skriva på sitt minoritetsspråk fast de gärna skulle vilja. I det moderna samhället är skriftspråket viktigt, och att kunna använda det betyder mycket för självkänslan. En del av revitaliseringen är därför att erbjuda intresserade möjlig- heter att lära sig språket både muntligt och skriftligt. För barn och ungdomar gäller det åter att erbjuda språkliga aktiviteter i en så varie- rad och attraktiv form som möjligt så att det känns roligt och meningsfullt att både lära sig och använda minoritetsspråket. Behoven varierar alltså stort och sätten att tillhandahålla språk- och kulturstöd måste skräddarsys därefter. Att erbjuda alla intresserade reella möjligheter att tillägna sig och att använda språket är naturligtvis inte så enkelt. Det är viktigt att revitaliseringsarbetet utförs på ett öppet och respektfullt sätt för att inte skrämma bort de intresserade och för att ta hänsyn till att många, särskilt äldre personer, bär med sig svåra erfarenheter som kan skapa hinder för revitaliseringen. Att skapa en atmosfär där språket hos dem som håller på att lära sig inte kritiseras utan får positiv uppmärksamhet främjar revitaliseringen. Många rörelser bromsas av det motsatta: att de kvarvarande modersmålstalarna inte godkänner de ”nya talarnas” språk och därigenom skapar en negativ 7Se exempelvis Dauenhauer & Dauenhauer 1998. 8https://varjjatgiella.custompublish.com/ språkinlärningsmiljö.9 Alla ska vara välkomna att uttrycka sin mening när det gäller sätten att arbeta med metodutveckling, infor- mation och olika arrangemang. Det viktigaste målet måste vara att aktivera och engagera minoritetsmedlemmarna själva eftersom styrkan i revitaliseringsarbetet måste komma inifrån gruppen. 3.1.2 Samarbete över generationsgränserna I hotade språksamhällen är det viktigt att arbeta generationsöver- skridande och skapa revitaliseringsmetoder som på olika sätt förenar de äldre och de yngre. De äldre generationerna har vanligtvis kun- skap och kompetens som redan förlorats av andra, och de kan i vissa fall utgöra en viktig, om inte avgörande resurs i revitaliseringen. Detta uppmärksammades på , där man konstaterade att kunskaperna i maorispråket nästan försvunnit hos föräldragenerationen medan många mor- och farföräldrar fort- farande talade språket som modersmål. Deras idé om Kohanga Reo,10 språkbo eller language nest, innebär att man bygger en bro mellan den äldsta och den yngsta generationen, över den språkligt assimilerade mellangenerationen. Förskolebarnen får tillfälle att träffa personer från far- och morföräldragenerationen som fortfarande behärskar maorispråket och -kulturen och därigenom får lära sig och utveckla det språk som deras föräldrar kan ge dem. Ett annat sätt att återskapa en del av den naturliga språköver- föringen som på många ställen gått förlorad är att man arbetar med hela familjen, anordnar verksamheter där barn, föräldrar och mor/far- föräldrar möts, umgås och lär sig sida vid sida. Speciellt när det gäller språk som talas av en handfull personer och där alla generationer behöver lära sig språket på nytt, kan enskilda familjers strävanden leda till förvånansvärt positiva resultat. Inspirerande exempel på revitalisering som börjar från noll och där hela familjen är engagerad ges i boken , redigerad av , som länge bedrivit revitaliseringsarbete tillsammans med 9Dorian 1994; Hornsby 2015. talare av ett antal extremt hotade urfolksspråk i och annorstädes.11 En idé som visat sig fungera bra i små, hotade språksamhällen är de kaliforniska indianernas Master-Apprentice-program, också det utvecklat i samarbete med . Här sammanför man äldre, språk- och kulturkunniga ”språkmästare” med ”lärlingar”, oftast unga personer som vill lära sig tala språket i vardagliga sam- manhang. 12 Denna metod har fått stor uppmärksamhet på många olika håll i världen, även i (se även 4.11).13 3.1.3 Särskilda åtgärder för barn och unga Det är typiskt för hotade språk att de talas mest av vuxna och äldre, och mindre bland barn och unga. För att vända ett pågående språkskifte behövs därför särskilda åtgärder för att stärka barns och ungas möjligheter och lust att tillägna sig språket. En del av detta är att man på olika sätt stärker deras föräldrars strävan att överföra minoritetsspråket till sina barn. Många som arbetar med revitalisering ser ungdomarna som ett problem: de anses vara lätt påverkade av majoritetssamhället, dess ungdomskultur och dess språkliga ideologier. De anses också vara ivriga att lämna det lokala samhället och anpassa sig till det livet vilket i sin tur ofta betraktas som det största hindret för revita- liseringen. Många språkarbetare känner sig handfallna när de inte känner att de kan locka med de yngre generationerna så mycket som de skulle vilja göra. Det har dock visat sig att ungdomarna numera inte nödvändigtvis ställs inför det val som tidigare sågs som det enda möjliga: antingen att stanna kvar i lokalsamhället och behålla språket och kulturen, eller att välja majoritetsspråket och det livet för mobilitetens, utbildningens och arbetsmöjligheternas skull. För dagens unga finns också möjligheten att välja både och: behålla och utveckla minoritetsspråket i skiftande miljöer, som en del av sin övriga flerspråkighet.14 Men för att det ska fungera och vara ett attraktivt alternativ behövs åtgärder planerade och utförda i sam- 13Olthuis 2013; Pasanen 2015. arbete med ungdomarna själva eftersom de lever i en delvis annan värld och under andra kulturella villkor än vad deras föräldrar och andra vuxna gör. Fredade zoner för språket Talare av språk som är hotade till sin existens känner sig ofta mycket ensamma och behöver tillfällen då det är naturligt och förväntat att använda minoritetsspråket. De behöver också vara i kontakt med andra som befinner sig i samma situation. I stället för att man som minoritetsspråkstalare alltid ska utgöra ett undantag kan man vid sådana tillfällen känna att man inte är ensam, att det finns stunder då ens eget språk och egen kultur är det förväntade och att det till och med är önskvärt och uppskattat att man använder språket. I de svenskspråkiga områdena i har man länge talat om behovet av skapa och bibehålla ”svenska rum”, fredade zoner för svenskan, för att minska trycket från majoritetsspråket finska. På liknande sätt har man tagit upp vikten av att skapa ”samiska rum” i Sápmi.15 Att skapa fredade zoner för ett minoritetsspråk är speciellt viktigt när det gäller barn och unga. De behöver få uppleva att det finns andra barn och unga som delar samma erfarenheter och kunskaper och att dessa är värdefulla precis som majoritetsspråket och –kulturen också är värdefulla. Sådana fredade zoner kan vara föreningsaktiviteter, språkläger, särskilda lokaler eller tillfällen där minoritetsspråket och - kulturen är de som gäller. Att skapa sådana möjligheter är att ”norma- lisera” språket och dess användning i samhället. Det gör det lättare för talarna att komma över tröskeln och använda sitt språk men även att bli medvetna om värdet i kulturen och språket som man ärvt. Många undersökningar har visat att det inte är lätt att revitalisera språk endast med hjälp av formell skolundervisning, där stöd för ett minoritetsspråk dessutom ofta ges i en för liten omfattning.16 Ett sätt att i skolans och förskolans värld ge ett starkare stöd och att skapa fredade zoner för hotade språk är att använda språkbadsmetodik, något som ursprungligen utvecklades i . I revitaliseringssam- manhang innebär det att barn utan tidigare kunskaper eller med svaga 16Todal 2002; et al ; Hornberger et al . kunskaper i sitt ursprungsspråk undervisas på det språket från allra första början. Lärarna är tvåspråkiga och använder språkbadsspråket konsekvent, medan barnen får använda sitt starkare språk så länge de behöver det. Språkbadet erbjuder barnen en trygg miljö där de tillägnar sig sitt ursprungsspråk.17 3.1.5 Samverkan mellan olika aktörer i samhället Revitaliseringen är en så stor uppgift att alla goda krafter måste sam- verka för att nå resultat. I svenska sammanhang kan det röra sig om kommuner och lokala föreningar, församlingar, skolor och fritids- hem, förskolor, företag och andra som alla på sitt sätt kan dra sitt strå till stacken. För revitaliseringen är det viktigt att även utomstående och personer utan språkkunskaper får delta i arbetet. Särskilt när det gäller språk som talas av extremt få personer kan en sådan öppenhet vara avgörande. , som studerat den enaresamiska revitaliseringen, anser att den varit så framgångsrik på grund av den öppenhet och tolerans bland enaresamerna själva som möjliggjort att så många icke-samer fått delta i revitaliseringsprogrammet och senare börjat använda enaresamiska på sina arbetsplatser.18 Genom samarbetet mellan olika aktörer sprids information och positiva attityder skapas kring språken. Då når man också fler potentiella intresserade och skapar en kritisk massa som behövs för att revitaliseringen av minoritetsspråken ska kunna komma igång på allvar. 3.1.6 Kontinuitet och långsiktighet Många utmärkta språkprojekt leder aldrig till varaktiga resultat utan faller i glömska efter att finansieringen tagit slut och eldsjälarna tröttnat på att ständigt söka nya medel. Om minoritetsspråken ska överleva och språköverföreningen mellan generationerna tryggas , måste arbetssättet bli kontinuerligt och långsiktigt. Det tar också tid att påverka attityder och uppmuntra människor som tidigare farit illa att åter våga satsa på sitt eller sina barns minoritets- 17Grenoble & Whaley 2006: 51-55. 18Pasanen (under utgivning). språk och -identitet. Det tar tid att utveckla arbetssätt som lockar de yngre generationerna att delta. Därför behövs fasta strukturer och personer som har som sin speciella uppgift att just arbeta med språk- bevarande och revitalisering. Sådant är resurskrävande och ofta har inte minoriteterna själva tillgång till nödvändiga medel, utan måste sätt sin tillit till samhället och dess goda vilja samt en policy som tryggar möjligheten att bygga upp strukturer som gagnar språk- bevarande på lång sikt. 3.1.7 Kopplingen mellan språk och kultur Språket är inte bara ett kommunikationsmedel utan det hör intimt ihop med den kultur det är del av. Språket används för att bevara och överföra kultur till nästa generation och speglar de värderingar och den världssyn som talarna delar. Mycket av urfolkens traditionella kunskap är inbäddad i språket. För att revitaliseringen ska vara framgångsrik och hållbar behöver därför språk och kultur gå hand i hand. 3.1.8 Utbyte av idéer och erfarenheter Typiskt för vår tid är ökade gränsöverskridande kontakter mellan minoriteter och urfolk som utbyter erfarenheter av lyckade revita- liseringsmetoder med varandra. De nordiska samerna har aktivt deltagit i internationellt urfolkssamarbete, och på olika håll i Sápmi har man inspirerats av det som görs på annat håll.