sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — Skyldighet för tjänsteleverantörer att så snart de fått kännedom om olaglig information utan dröjsmål vidta åtgärder för att avlägsna informationen E-handelsdirektivet innehåller regler som avser bl.a. tjänstelevere- rande mellanhänders ansvar. Direktivet har genomförts genom e- handelslagen, som för vissa fall föreskriver frihet dels från skyldighet att ersätta skada och betala sanktionsavgift, dels från ansvar för oaktsamhetsbrott.240 Enligt förarbetena avses med elektronisk handel själva handeln av varor och tjänster över internet. Med informationssamhällets tjänster avses i e-handelslagen tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektronisk väg och på indivi- duell begäran av en tjänstemottagare (2 §). Detta begrepp är alltså vidare än begreppet elektronisk handel och inbegriper även övriga tjänster som är kopplade till handeln av varor och tjänster över inter- net eller andra nät. I begreppet informationssamhällets tjänster ingår 2001/02:150. Frågan om mellanhänders ansvar kan i vissa avseenden ha betydelse för det ansvar som finns för tillhandahållare enligt BBS-lagen, se avsnittet ovan. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … därför, förutom själva handeln, en mängd olika tjänster såsom infor- mationstjänster, finansiella tjänster, fastighetsmäklartjänster, webb- hotell och söktjänster. En förutsättning för att en tjänst ska omfattas av begreppet är att den tillhandahålls online, dvs. via en förbindelse som möjliggör direkt interaktiv kommunikation.241 Med tjänsteleve- rantör avses i e-handelslagen en fysisk eller juridisk person som tillhandahåller någon av informationssamhällets tjänster (2 §). Inom det samordnande regelområdet ska svensk rätt gälla för de informa- tionssamhällets tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer med som etableringsstat, även om tjänsterna helt eller delvis rik- tar sig mot tjänstemottagare i någon annan stat inom EES (5 §). Det territorium där en tjänsteleverantör är etablerad (ursprungslandet) är den ort eller stat där den faktiska näringsverksamheten bedrivs. Innebörden av bestämmelsen är att alla i etablerade tjänste- leverantörer ska följa svenska regler inom det samordnade regelom- rådet när de tillhandahåller informationssamhällets tjänster.242 Av särskild betydelse här är alltså sådana s.k. mellanhänder som regleras i e-handelslagen. Det är fråga om verksamhet som innebär överföring och lagring av information som tillhandahållits av andra. I förarbetena och i direktivet beskrivs mellanhänder utifrån tre olika kategorier; (1) ”mere conduit” (enbart vidarebefordran), (2) ”caching” (att lagring sker för att effektivisera vidare överföring av information) samt (3) ”hosting” (värdtjänster av olika slag).243 I för- arbetena anges följande beträffande vad värdtjänster kan innebära: Det finns även värdtjänster av olika slag, t.ex. webbhotell och chattjänster. Webbhotell är en tjänst som innebär uthyrning av lagringsutrymme. Den som vill göra en webbsida tillgänglig via Internet, men inte har en egen webbserver med permanent Internetuppkoppling, kan hyra ett sådant lagringsutrymme. Sådana tjänster tillhandahålls oftast av tele- operatörer, men även av andra tjänstetillhandahållare med s.k. portaler (webbsidor med ingångar till ett stort utbud av tjänster), som t.ex. MSN, Passagen, och Torget. En form av värdtjänst är de s.k. elektro- niska anslagstavlorna (på engelska , BBS). Elek- troniska anslagstavlor är ett sätt att möjliggöra kommunikation elektro- niskt. Gemensamt för dessa tjänster är att användare både kan föra in 2001/02:150 s. 19. 2001/02:150 s. 27 f. och 112 f. 243Se artiklarna 12–14 i e-handelsdirektivet och prop. 2001/02:150 s. 20 f. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … text eller annan information på ”anslagstavlan” och ta del av den infor- mation andra har fört in.244 I artiklarna 12–14 i e-handelsdirektivet anges att sådana mellan- händer, under vissa närmare angivna förutsättningar, ska vara fria från ansvar för den information de hanterar i verksamheten. Ett syfte med bestämmelserna är att säkerställa att mellanhänderna inte drab- bas av ett orimligt stort ansvar, vilket riskerar att hämma utveckling- en av informationssamhällets tjänster. Ett annat är att öka tryggheten och rättssäkerheten samt att avlägsna hinder för den fria rörligheten för tjänsterna genom att ha tydliga och framför allt gemensamma regler på den inre marknaden. I förarbetena till den svenska lagstift- ningen ansågs viktigt att poängtera att ansvarsfrihetsreglerna inte innebär att det skapas något slags immunitet för mellanhänder. Tvärt- om begränsas ansvarsfriheten genom en rad olika villkor och förut- sättningar som måste vara uppfyllda för att ansvarsfrihet ska komma ifråga. Dessa begränsningar ansågs vara väl avvägda och i linje med svensk rättsuppfattning. Det betonades också att reglerna inte på något sätt påverkar möjligheterna att hålla dem ansvariga som till- handahållit eller på annat sätt ligger bakom den olagliga informa- tionen.245 Således föreskrivs i en ansvarsfrihetsregel i 18 § e-handelslagen, som genomför artikel 14 i e-handelsdirektivet om värdtjänster, att en tjänsteleverantör som lagrar information som lämnats av en tjänste- mottagare inte på grund av innehållet i informationen ska vara skyl- dig att ersätta skada eller betala sanktionsavgift, under förutsättning att leverantören a)inte känner till att den olagliga informationen eller verksamheten förekommer och, när det gäller skyldighet att ersätta skada, inte är medveten om fakta eller omständigheter som gör det uppen- bart att den olagliga informationen eller verksamheten förekom- mer, eller b)så snart den får sådan kännedom eller medvetenhet utan dröjs- mål förhindrar vidare spridning av informationen. 2001/02:150 s. 21. 2001/02:150 s. 87 f. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Det innebär att för att en tjänsteleverantör som lagrar information ska kunna utnyttja ansvarsbegränsningen, måste leverantören så snart den fått kännedom eller blivit medveten om olaglig verksamhet skyndsamt vidta åtgärder för att avlägsna den berörda informationen eller göra den oåtkomlig. Ansvarfrihet förutsätter alltså att mellan- handen helt saknar kännedom om viss olaglig verksamhet eller infor- mation eller att mellanhanden, så snart informationen blivit känd, utan dröjsmål avlägsnat den eller gjort den oåtkomlig.246 Artikel 14 i e-handelsdirektivet (liksom 18 § e-handelslagen) reg- lerar ansvarsfrihet och påverkar inte, vilket framgår av artikel 14.3, möjligheten för domstolar eller administrativ myndighet att i enlig- het med medlemsstaternas rättssystem kräva att tjänsteleverantören upphör med eller förhindrar en överträdelse. I artikel 14.3 sägs även att reglerna inte påverkar medlemsstaternas möjlighet att inrätta förfaranden för att avlägsna information eller göra den oåtkomlig. Vid genomförandet av barndirektivet ansågs 18 § e-handelslagen som en del av genomförandet av artikel 25 i det direktivet.247 Mot- svarande bedömning kan göras här. Svensk rätt får alltså genom an- svarsfrihetsregeln i 18 § e-handelslagen som medför en skyldighet för en tjänsteleverantör att, för att undvika skadeståndsskyldighet och sanktionsavgift, så snart den fått kännedom om olaglig infor- mation (offentlig uppmaning till terroristbrott) utan dröjsmål vidta åtgärder för att avlägsna den berörda informationen, åtminstone del- vis anses uppfylla åtagandet i artikel 21.1 i direktivet. Härigenom tydliggörs alltså att internetinnehåll som finns på servrar på svenskt territorium och som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott utan dröjsmål avlägsnas. Medlemsstaten ska enligt direktivet också sträva efter att sådant innehåll på servrar utanför dess territorium avlägsnas. Som framgått ska alla i etablerade tjänsteleveran- 2001/02:150 s. 91. 247Ds 2012:45 s. 235 f. När det gäller barnpornografiskt material har medlemsstaterna, med e-handelsdirektivet som grund, infört förfaranden för anmälan och avlägsnande av olagligt innehåll genom att inrätta nationella telefonjourer till vilka internetanvändare kan rapportera barnpornografiskt material som de hittar på internet. Telefonjouren rapporterar till det natio- nella brottsbekämpande organet varefter leverantören av värdtjänsten informeras. Efter att ha underrättats om förekomsten av olagligt material på sina servrar kan leverantören hållas ansvarig om denne inte tar bort materialet i enlighet med de nationella genomförandebestäm- melserna, se Rapport från kommissionen till och rådet med en utvärde- ring av genomförandet av de åtgärder som avses i artikel 25 i direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi s. 7 f. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … törer följa svenska regler inom det samordnade regelområdet när de tillhandahåller informationssamhällets tjänster. De avlägsnandeåtgär- der som avses är slutligen omgärdade av lämpliga rättsäkerhetsgaran- tier, inbegripet möjlighet till rättslig prövning (för tjänsteleveran- tören), varför även åtagandet i artikel 21.3 om skyddsmekanismer uppfylls i denna del. Svensk rätt är förenlig med direktivet på det grundlagsskyddade området I RF finns bestämmelser som syftar till att skydda den fria opinions- bildningen, bl.a. yttrandefriheten och informationsfriheten.248 Be- stämmelsen till skydd för yttrande- och informationsfriheten finns i 2 kap. 1 § RF. Här anges att var och en gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet (frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor). Vidare anges att var och en gentemot det allmänna är till- försäkrad informationsfrihet (frihet att inhämta och ta emot upplys- ningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden). Av 2 kap. 1 § andra stycket RF följer att tryckfriheten enligt TF och motsvarande yttrandefrihet enligt YGL undantas från RF:s tillämpningsområde. TF och YGL innehåller ett mycket detaljerat skyddssystem för tryck- och yttrandefriheten. Systemet vilar på ett antal grundprin- ciper som syftar till att ge ett särskilt starkt skydd för tryckta skrifter och vissa andra medieformer. En viktig komponent i skyddet är också att inga andra begränsningar i tryck- och yttrandefriheten får göras än de som följer av de två grundlagarna. Andra begränsningar förutsätter alltså grundlagsändring. En grundläggande förutsättning för grundlagsskydd är att det finns en identifierbar person som straff- och skadeståndsrättsligt ansvarar för innehållet i det som publiceras. Det finns alltså ingen möjlighet att offentligt uppmana till terroristbrott i grundlagsskyd- dade medier utan att någon också straffrättsligt kan hållas ansvarig för gärningen. Risken för att grundlagsskyddade medier skulle använ- das för spridning av sådana budskap som omfattas av direktivet kan därför antas vara mycket begränsad. Skulle så ändå ske finns i arti- kel 23 i direktivet en allmän bestämmelse om grundläggande fri- och 248 Se mer i avsnitt 8.1.3 nedan. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … rättigheter, se mer om bestämmelsen i avsnitt 7.10 nedan. Medlems- staterna får med stöd av artikeln fastställa villkor som är nödvän- diga till följd av, och är förenliga med, grundläggande principer som rör pressfrihet och andra mediers frihet och som reglerar pressens eller andra mediers rättigheter och ansvar samt processrättsliga skyddsregler för dem, när dessa villkor hör samman med fastställan- de och begränsning av ansvar (artikel 23.2). Bestämmelsen får för- stås som att bestämmelsen om åtgärder mot internetinnehåll (som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott) inte behöver tilläm- pas på det område som skyddas av TF och YGL. Svensk rätt är således även på detta område förenlig med direktivet. Sammanfattningsvis innebär det sagda att svensk rätt, med god mar- ginal, genom befintlig reglering i , , BBS-lagen och e-handelslagen (möjlighet till förverkande och beslag samt skyldighet för tillhandahållare av elektroniska anslagstav- lor/tjänsteleverantörer att avlägsna brottsligt internetinnehåll) upp- fyller åtagandet i artikel 21.1 om avlägsnande av internetinnehåll. Alla de avlägsnandeåtgärder som avses är omgärdade av lämpliga rättsäkerhetsgarantier, inbegripet möjlighet till rättslig prövning, varför även åtagandet i artikel 21.3 om skyddsmekanismer uppfylls i denna del. Det finns emellertid anledning att, av tydlighetsskäl, låta bestämmelsen om offentlig uppmaning i 3 § rekryteringslagen omfattas av regleringen om bl.a. skyldighet att ta bort vissa med- delanden och straff i BBS-lagen. Även på det grundlagsskyddade området är svensk rätt, med stöd av bestämmelsen om grundläg- gande fri- och rättigheter, förenlig med direktivet. Enligt den andra punkten i artikel 21 kan medlemsstaterna, när det inte är genomförbart att avlägsna det innehåll som avses i den första punkten vid källan, vidta åtgärder för att blockera åtkomsten till sådant innehåll för internetanvändarna inom sitt territorium. Lik- som i barndirektivet är bestämmelsen om blockering fakultativ, jfr ordet kan (”may”). Till skillnad från barndirektivets bestämmelse Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … gäller den andra punkten dessutom endast i de fall det inte är genomförbart att avlägsna innehållet enligt den första punkten. Vid genomförandet av barndirektivet gjordes bedömningen att uppfyller bestämmelsen om blockering i artikel 25 i det direktivet genom ett samarbete på frivillig basis mellan Rikspolis- styrelsen, numera , och ett antal ISP (””), det s.k. blockeringsprojektet. När polisen får information om barnpornografiska hemsidor, t.ex. från , Europol, barnrättsorganisationer och allmänheten eller direkt från internet, verifieras information och därefter kontaktar polisen som vidtar de tekniska åtgärderna för att blockera hemsidan för slut- användaren. Det innebär att den som försöker gå in på hemsidan i , oavsett var servern finns, i stället får ett meddelande som anger att hemsidan blockerats på grund av att den innehåller barn- pornografi. När det gäller skrivningarna om skyddsmekanismer i barndirektivet, bl.a. att blockeringsåtgärderna ska ske i enlighet med transparenta procedurer och vara omgärdade av tillräckliga rätts- säkerhetsgarantier, gjordes bedömningen att detta uppfylls genom polisens arbete med att bl.a. verifiera innehållet på anmälda hemsidor. Av det meddelande som visas i samband med att en hemsida block- erats framgår också att den som har synpunkter eller motsätter sig blockeringen är välkommen att kontakta polisen. Kommissionen har i sin rapport uttryckt viss tveksamhet när det gäller upp- gifter om skyddsmekanismer vid blockeringsåtgärder.249 Av terrorismdirektivets inledande skäl 22 följer, som framgått, att direktivet inte påverkar vare sig frivilliga åtgärder som internet- branschen vidtar för att förhindra att dess tjänster missbrukas eller medlemsstaternas stöd till sådana åtgärder, t.ex. upptäckt eller rap- portering av terroristinnehåll. Oavsett vilken grund för åtgärderna eller metod som väljs bör medlemsstaterna säkerställa att den ger en adekvat nivå vad gäller rättssäkerhet och förutsebarhet för använ- dare och tjänsteleverantörer och möjlighet till rättslig prövning (”judical redress”) i enlighet med nationell rätt. Alla sådana åtgärder måste ta hänsyn till slutanvändarnas rättigheter och vara förenliga 249 Rapport från kommissionen till och rådet med en utvärdering av genomförandet av de åtgärder som avses i artikel 25 i direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barn- pornografi, s. 12: ”I […] SE var uppgifterna om skyddsmekanismer vid blockeringsåtgärder inte tillräckliga för att dra några slutsatser och kräver ytterligare undersökning”. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … med befintliga lagstadgade förfaranden och rättsliga förfaranden och med EU-stadgan. Mot denna bakgrund är det tveksamt om en utvidgning av det frivilliga blockeringsprojekt som gäller för barnpornografi (och som ISP:erna allvarligt kritiserat i olika sammanhang som rättsosäkert) till att även omfatta offentlig uppmaning skulle kunna säkerställa de garantier för rättssäkerhet som måste upprätthållas enligt artikel 21.3. Att åstadkomma en sådan utvidgning av projektet som gäller för barnpornografi – ett innehåll som är relativt enkelt att konstatera om det är olagligt – till att omfatta även brottet offentlig uppmaning skulle dessutom sannolikt visa sig vara mycket svårt. Bestämmelsen om blockering är emellertid fakultativ och gäller endast i de fall det inte är genomförbart att avlägsna internetinne- hållet enligt den första punkten i artikel 21. Som framgått ovan upp- fyller svensk rätt med god marginal genom befintlig reglering åta- gandet i den första punkten. Bestämmelsen om blockering kan mot den bakgrunden inte anses vara av sådan karaktär att den fordrar lagstiftning eller andra åtgärder. har naturligtvis ett starkt intresse av att förhindra sprid- ning av och tillgång till internetinnehåll som utgör en offentlig uppmaning till terroristbrott och i övrigt förebygga terrorism. Det pågår ett nationellt arbete med att förhindra, förebygga och för- svåra terrorism (se närmare redogörelsen i regeringens skrivelse 2014/15:146, Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska stra- tegin mot terrorism250). Om detta arbete leder fram till slutsatsen att lagstiftning eller andra åtgärder krävs i denna del, t.ex. genom att en ordning som möjliggör blockering inrättas i förvaltningsrätts- lig kontext, måste sådant övervägas i särskild ordning. 250 Av skrivelsen framgår (på s. 10 f.) bl.a. att måste vara rustat för att bemöta pro- paganda och antidemokratiska budskap även när de sprids på internet eller i sociala medier och att regeringen anser att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extre- mism och terrorism är med kunskap. har tidigare på uppdrag av regeringen tagit fram ett digitalt utbildningsmaterial i syfte att öka barns och ungas medie- och informationskunnighet och därigenom stärka deras förmåga att ifrågasätta antidemokratiska och våldsbejakande budskap på internet och i sociala medier som uppmanar till hot och våld för en ideologisk sak. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Bedömning: Svensk rätt uppfyller genom befintlig reglering åtagandet i tilläggsprotokollet om informationsutbyte och direk- tivets ändringar i beslut /671/RIF. Det behövs därför inte någon särskild lagstiftning för att bestämmelserna ska vara genom- förda. Säkerhetspolisen bör utses till kontaktpunkt enligt artikel 7 i tilläggsprotokollet. Både tilläggsprotokollet och direktivet innehåller bestämmelser som rör informationsutbyte och samarbete när det gäller terroristbrotts- lighet. Av artikel 7 i tilläggsprotokollet följer att varje part, i enlighet med sin nationella lagstiftning och gällande internationella förplik- telser, ska vidta de åtgärder som fordras för att öka parternas rättidiga utbyte av relevant information om personer som gör utlandsresor för terrorismsyften. För detta ändamål ska varje part utse en kontakt- punkt som kan nås dygnet runt, . En part får välja att utse en redan befintlig kontaktpunkt. En parts kontaktpunkt ska ha kapacitet att kommunicera med en annan parts kontaktpunkt utan dröjsmål. Vad som avses med ”utlandsresor för terrorismsyften” följer av definitionen i protokollets artikel 4, se avsnitt 7.3.7. An- givna åtgärder ska vidtas utan att det påverkar tillämpningen av artikel 3.2 a i konventionen, som reglerar förebyggande handlings- program på nationell nivå och där det särskilt föreskrivs att varje part ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förbättra och utveckla samarbetet mellan nationella myndigheter i syfte att före- bygga terroristbrott och deras negativa verkningar genom att utbyta information. Av direktivets artikel 22 följer att rådets beslut /671/RIF, som beskrivits i avsnitt 3.1.6, ska ändras i några avseenden. Beslu- tets artikel 1, som innehåller definitioner, ska ändras på så sätt att begreppet terroristbrott knyts till de brott som avses i terrorism- direktivet. Vidare ska artikel 2, som innehåller de centrala bestäm- melserna om tillhandahållande av information till Europol, Eurojust och andra medlemsstater, ändras i vissa avseenden. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … 6, som anger att varje EU-land ska säkerställa att viss angiven infor- mation görs tillgänglig för andra EU-länder , ska ersättas med skrivningen Varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säker- ställa att relevant information som samlats in av dess behöriga myndig- heter inom ramen för ett straffrättsligt förfarande med anknytning till terroristbrott görs tillgänglig för de behöriga myn- digheterna i en annan medlemsstat, antingen på begäran eller spontant, och i enlighet med nationell rätt och relevanta internationella rättsliga instrument, när informationen skulle kunna användas för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott enligt direktiv (EU) 2017/541 i den medlemsstaten.251 Vidare ska artikeln kompletteras med två ytterligare punkter. Punkt 7 anger att punkt 6 inte är tillämplig om informationsutbytet skulle äventyra pågående utredningar eller enskilda personers säkerhet eller strida mot väsentliga säkerhetsintressen i den berörda medlems- staten. Punkt 8 anger att medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att deras behöriga myndigheter, när de erhåller den information som avses i punkt 6, i vederbörlig tid vidtar åtgärder i enlighet med nationell rätt, beroende på vad som är lämpligt. Rådets beslut /671/RIF om informationsutbyte och sam- arbete när det gäller terroristbrott har beskrivits i avsnitt 3.1.6. Vid genomförandet av rådets beslut i svensk rätt synes bedöm- ningen ha gjorts att beslutet inte medförde något behov av lagänd- ringar. I en rådspromemoria från daterad angavs att polisärt samarbete och informations- utbyte främst regleras i dåvarande Polisdatalagen (1998:622) och lag (2000:343) om polisärt rättsligt samarbete och att internationellt rättsligt samarbete i allmänhet regleras i lag (2000:562) om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. Härefter konstaterades att rådets beslut (då förslag) inte bedömdes medföra behov av ändringar i svensk lagstiftning. Rådets beslut torde ha genomförts genom bl.a. 9 kap. 6 § i föreskrifter om internationellt samarbete, ÅFS 2007:12 (konsoliderad version). Av den bestämmelsen, som 251 Det bör här noteras att den svenska lydelsen av punkt 6 enligt såväl den hittillsvarande som den nya lydelsen föreskriver att det ska säkerställas att informationen ”görs tillgänglig”, medan den engelska lydelsen genom direktivets artikel 22 ändras från ”can be made acces- sible” till ”is made accessible”. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … rör nationell kontaktperson för terrorism inom det europeiska rätts- liga nätverket, följer att riksåklagaren utser sådan och att det i upp- giften ingår att fullgöra de uppgifter som tillkommer kontaktperso- nerna enligt artikel 2 i rådsbeslutet. För att verkningsfullt kunna bekämpa terrorism är det avgörande att det finns ett effektivt utbyte mellan behöriga myndigheter och unionsbyråer av information som de behöriga myndigheterna anser vara relevant för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lag- föra terroristbrott.