sou · H5B311d2 · 2017-02-28 00:00:00 — Enligt första stycket ska omprövning begäras senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteperioden har gått ut eller den skattepliktiga händelsen har inträffat. Enligt andra stycket gäller en kortare tidsfrist för att begära om- prövning av vissa beslut. Det rör sig om beslut där en längre ompröv- ningsfrist skulle vara meningslös eller mindre lämplig. Även som anges i första stycket får, enligt tredje stycket, omprövning begäras av ett beslut som är till nackdel för den som beslutet gäller, om denne gör sannolikt att han eller hon inte före utgången av har fått kännedom om beslutet eller om ett skattebesked eller en annan handling som inne- håller uppgift om vad som ska betalas. Begäran ska ha kommit in från den dag då denne fick sådan kännedom. Enligt fjärde stycket ska en begäran om omprövning av ett beslut om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning, som har meddelats i samband med avgörandet av det ärende som kostnaderna hänför sig till, ha kommit in inom den tid som gäller för begäran om omprövning av avgörandet i ärendet. I annat fall ska begäran ha kommit in från den dag då den som beslutet gäller fick del av det. Med ”i annat fall” avses beslut om ersättning som inte har meddelats i samband med avgörandet av det ärende som kostnaderna hänför sig till. Paragrafen avhandlas i avsnitt 10.17.3. Omprövning på initiativ av Enligt bestämmelsen får på eget initiativ ompröva ett beslut till fördel för den som beslutet gäller. Bestämmelsen innebär alltså en befogenhet och inte en skyldighet att ompröva. Skatte- verkets befogenhet begränsas inte till vissa slags fel utan ska gälla generellt, det vill säga oavsett vilken fråga omprövningen gäller och oavsett vad som har föranlett den. Befogenheten är vidare inte tids- begränsad. Jämför 66 kap. 19 § skatteförfarandelagen (2011:1244) och prop. 2010/11:165 s. 605 f. och 1095 f. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.17.3. I bestämmelsen finns en tidsfrist för att fatta beslut om omprövning till nackdel för den som beslutet gäller. Ett sådant beslut ska inte få meddelas senare än under tredje året efter ut- gången av det kalenderår under vilket den aktuella skatteperioden har gått ut eller den skattepliktiga händelsen har inträffat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.17.3. Vad som avses med särskild avgift I denna bestämmelse, som inleder kapitlet, anges vad som menas med särskild avgift. Särskild avgift är sanktionsavgift, försenings- avgift och tilläggsavgift. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.1. Gemensam bestämmelse för särskilda avgifter Bestämmelsen är gemensam för de särskilda avgifter som tas ut enligt lagen och ger uttryck för principen att den enskilde inte ska drabbas av dubbla sanktioner (se avsnitt 8.11.2 och 10.16.1). Av bestämmelsen framgår därför att en särskild avgift inte får tas ut för en överträdelse som omfattas av ett vitesföreläggande. Kommittén har övervägt att införa ett andra stycke i bestämmel- sen som hindrar att två särskilda avgifter tas ut för en och samma överträdelse. Det kan nämligen inte uteslutas att en och samma överträdelse skulle kunna aktualisera flera sådana avgifter. Sanktions- avgift enligt 3 § första stycket 3 i detta kapitel ska tas ut av den som inte fullgjort skyldigheten att lämna deklaration för skattepliktig händelse och i rätt tid betala den skatt som deklarationen avser, men det skulle även kunna bli aktuellt med skönsbeskattning och tilläggs- avgift enligt 7 kap. 4 § och 9 kap. 5 § i samma situation. Att ta ut två särskilda avgifter för en och samma överträdelse skulle dock strida mot förbudet om dubbla straff. Det är alltså inte tillåtet. Kom- mittén anser att det är så självklart att en överträdelse inte får leda till två särskilda avgifter att en bestämmelse med ett sådant innehåll skulle vara överflödig. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.1. I bestämmelsen klargörs under vilka förutsättningar och på vilket sätt sanktionsavgiften tas ut. I första stycket anges att om den som är skattskyldig inte har fullgjort vissa skyldigheter så ska sanktions- avgift tas ut. De skyldigheter som vid bristande efterlevnad ska leda till sanktionsavgift är skyldigheten att lämna föranmälan eller änd- ringsanmälan, skyldigheten att föra en elektronisk logg och skyl- digheten att ha en giltig ruttbiljett. Om flera skyldigheter inte efterlevs ska en sanktionsavgift tas ut för var och en av dessa överträdelser. Således ska två avgifter tas ut om ett skattepliktigt fordon används på en väg där skatt tas ut utan vare sig föranmälan eller ruttbiljett. Enligt andra stycket får en ny sanktionsavgift tas ut för varje överträdelse för varje sjudagarsperiod. Det innebär att ännu en sanktionsavgift kan tas ut om en överträdelse fortfarande består . Avgiften kan därmed tas ut om över- trädelsen fortsätter att bestå. Observera dock att den första avgif- ten ska tas ut, medan ytterligare avgifter får tas ut. Det innebär en skyldighet för myndigheten att ta ut den första avgiften och en be- fogenhet för myndigheten att ta ut ytterligare avgifter. Av tredje stycket framgår att avgiften uppgår till . Valet av sanktionsavgift och utformningen av densamma be- handlas i avsnitt 10.16.2. Av bestämmelsen framgår när och på vilket sätt förseningssavgiften tas ut. Enligt första stycket ska en sådan avgift tas ut om den som ska lämna deklaration för skatteperiod (månadsdeklaration) inte har gjort det i rätt tid. Bestämmelsen gäller således inte för den som inte har lämnat en deklaration för skattepliktig händelse (ruttbiljett) i rätt tid. I andra stycket anges att en deklaration inte ska anses ha lämnats om uppgifterna i den är så bristfälliga att de uppenbarligen inte kan läggas till grund för beskattningen. Enligt tredje stycket är förseningsavgiften eller, om det är fråga om en deklaration som ska lämnas efter föreläggande, . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.3. Enligt bestämmelsens första stycke ska en tilläggsavgift tas ut vid skönsbeskattning. Enligt andra stycket framgår att tilläggsavgiften utgörs av dels ett fast belopp om , dels av den skatt som skönsbeskattningen medför utöver det belopp som annars skulle ha bestämts i enlighet med de lämnade uppgifterna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.4. Enligt bestämmelsens första stycke ska en tilläggsavgift som har påförts vid skönsbeskattning på grund av avsaknad av deklaration undanröjas, om deklarationen lämnas från ut- gången av den månad beslutet om tilläggsavgift meddelades. Bestäm- melsen är av ex officio-karaktär, vilket innebär att om villkoren för undanröjande är uppfyllda ska tilläggsavgiften undanröjas även om inte den enskilde har begärt det. Om den deklarationsskyldige gör sannolikt att han eller hon inte har fått kännedom om avgiften före fristens slut ska fristen, enligt andra stycket, i stället räknas då denne fick känne- dom om beslutet. Av tredje stycket följer att deklarationen ska ha kommit in till Transportstyrelsen, eller allmän förvaltningsdomstol inom fristen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.4. Av bestämmelsens första stycke följer att tilläggsavgift ska tas ut om en oriktig uppgift lämnas under förfarandet till ledning för beskatt- ningen eller i ett mål om beskattningen. Uppgiften ska ha lämnats på något annat sätt än muntligen. När det gäller en oriktig uppgift i ett mål om beskattningen fram- går det av andra stycket att avgiften bara får tas om uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. Tredje stycket anger vad som utgör en oriktig uppgift. I fjärde stycket finns dock vissa undantag från tredje stycket. Av femte stycket framgår att tilläggsavgiften utgörs av dels ett fast belopp om , dels av den skatt som inte skulle ha bestämts om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.4. Denna bestämmelse anger när tilläggsavgift inte får tas ut. Så är, enligt första stycket, fallet om den skattskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften (första punkten) eller om den oriktiga uppgiften framgår av sådana uppgifter som en tjänsteleverantör enligt 24 § lagen om tjänsteleverantörer för vägskatt har lämnat till Transportstyrelsen (andra punkten). Enligt 24 § lagen om tjänste- leverantörer för vägskatt ska en tjänsteleverantör till Transport- styrelsen lämna uppgift om det antal kilometer som fordonet har använts på de vägar och gator där skatt tas ut och det antal kilometer som fordonet har använts på andra platser i . Dessa uppgifter från tjänsteleverantören är så tydliga att de normalt och rutinmässigt kan läggas till grund för beslut. Därmed minskar risken för ett skatteundandragande på ett sådant sätt att det inte framstår som proportionerligt att ta ut tilläggsavgift. Andra stycket hänvisar till bestämmelserna i 49 kap. 10 a och 10 b §§ skatteförfarandelagen (2011:1244). Med skattetillägg ska då i stället avses tilläggsavgift. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.16.4. Befrielse från särskild avgift Denna bestämmelse, som är gemensam för de särskilda avgifterna i lagen, anger att ska besluta om hel eller delvis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Detta anges i första stycket. Genom andra stycket görs bestämmelsen i 51 kap. 1 § andra stycket skatteförfarandelagen (2011:1244) tillämplig här. Enligt tredje stycket ska frågan om befrielse beaktas även om den enskilde inte har begärt det. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.17.6. När ska skatt och avgifter betalas? Av bestämmelsen följer när betalning av skatt och avgift som har beslutats enligt lagen ska ske. Av första stycket följer att skatt som har beslutats för en skatte- period ska betalas senast den i andra kalendermånaden efter den månad som beslutet avser. Skatt som påförts genom ett beskattningsbeslut som avser januari ska således betalas . Skatt som har beslutats för en skattepliktig händelse ska dock i stället betalas innan skattskyldighet inträder. Detta följer av andra stycket. Det är den så kallade ruttbiljetten som avses här. Enligt tredje stycket ska skatt eller avgift som har beslutats genom rättelse eller omprövning betalas senast efter beslutsdagen. Bestämmelserna i lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid gäller i fråga om den dag då en betalning enligt första eller tredje stycket senast ska vara gjord. Enligt 2 § lagen om beräkning av lagstadgad tid får skatten betalas nästa vardag, om sista dag för betalning infaller på t.ex. , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton. Betalningstiderna motiveras i avsnitt 10.14.1. Hur ska betalningen göras? Paragrafen innehåller uppgift om att inbetalning av skatt och avgift ska ske till ett särskilt konto för inbetalningar enligt denna lag. Detta gäller oavsett på vilket sätt betalning sker. Transportstyrelsen admi- nistrerar det särskilda kontot för räkning. I paragrafen anges också när betalningen till kontot ska anses vara gjord. Bestämmelsen behandlas i 10.14.1. Av bestämmelsen framgår att den som är skattskyldig även är be- talningsskyldig, utom då det finns en EETS-betalningsförmedlare som är betalningsskyldig i stället för den skattskyldige. Bestämmelsen behandlas i 10.14.1. Paragrafen innehåller bestämmelser om dröjsmålsavgift och har sin förebild i 5 kap. 17 § vägtrafikskattelagen (2006:227) och 18 § lagen om vägavgift (1997:1137) för vissa tunga fordon. Dröjsmålsavgift tas enligt första stycket ut om skatt inte betalas inom den tid som anges i 1 § första eller tredje stycket. Dröjs- målsavgift tas alltså bara ut om skatt som beslutats för skatteperiod inte betalas i rätt tid. Om skatt för en skattepliktig händelse inte betalas i rätt tid tas i stället sanktionsavgift ut enligt 9 kap. 3 § första stycket 3. Dröjsmålsavgift ska betalas för varje separat fordon om en skattskyldig innehar flera fordon. Andra stycket innehåller ett undantag från första stycket som innebär att dröjsmålsavgift inte ska tas ut om en EETS-betalnings- förmedlare är betalningsskyldig i stället för den skattskyldige. I bestämmelsens tredje stycke regleras på vilket belopp dröjs- målsavgiften ska räknas när anstånd med betalning av skatt har be- viljats. Fjärde stycket anger att ska medge hel eller delvis befrielse från dröjsmålsavgift om det finns särskilda skäl. Det inne- bär att får besluta om befrielse av dröjsmålsavgift exempelvis i samband med att den omprövar ett beslut, även om det är Transportstyrelsen som har beslutat om avgiften. Med sär- skilda skäl avses i huvudsak omständigheter som den betalnings- skyldige inte har kunnat förutse eller råda över, exempelvis sjuk- dom eller olyckshändelse. Däremot bör det inte anses vara fråga om särskilda skäl om betalningsförsummelsen beror på betalnings- oförmåga. I femte stycket finns en hänvisning till att dröjsmålsavgiften tas ut enligt bestämmelser i lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.16.5. Enligt hänvisningen till skatteförfarandelagen (2011:1244) ska vissa av den lagens bestämmelser om anstånd med betalning tillämpas på skatt och avgifter som har beslutats med stöd av vägskattelagen. Vid tillämpning av skatteförfarandelagens bestämmelser ska med skattetillägg i stället avses tilläggsavgift och med kontrollavgift ska i stället avses sanktionsavgift. Beslut om anstånd fattas av Skatte- verket. En särskild bestämmelse om på vilket belopp dröjsmålsavgift ska tas ut om anstånd har beviljats enligt denna paragraf finns i 10 kap. 4 § tredje stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.14.2. Befrielse och återbetalning av skatt Det kan finnas situationer där det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut vägskatt. I dessa fall ska besluta att skatten inte ska tas ut eller att betald skatt ska återbetalas. Möjlig- heten att befria bilens ägare från skatt, alternativt att återbetala redan betalat belopp, bör dock användas restriktivt och främst i situationer då fel har begåtts från myndigheternas sida eller då om- ständigheter har inträffat som den enskilde inte har kunnat råda över. Som exempel på fall där det skulle framstå som uppenbart oskä- ligt att ta ut skatten kan nämnas att ett fel i något hänseende har begåtts från Transportstyrelsens eller annan myndighets sida i fråga om hanteringen av systemet, t.ex. vid informationen till trafikan- terna. Om det gäller en ruttbiljett vars giltighetstid har inträtt bör befrielse eller återbetalning främst bli aktuellt i situationer där den skattskyldige på grund av omständigheter som denne inte kunnat råda över har blivit förhindrad att använda biljetten, exempelvis att fordonet har stulits eller gått sönder. Fråga om befrielse från eller återbetalning av skatt kan väckas antingen av eller av den enskilde. I det senare fallet krävs en ansökan till myndigheten från den som beslutet gäller. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.17.5. Förskottsbetalning av sanktionsavgift vid en vägkontroll I bestämmelsen regleras i första stycket en polismans och en bil- inspektörs skyldighet att besluta om förskott för sanktionsavgift för den ska påföras sådan avgift och som inte har hemvist i . Vid bedömningen av fordonsägarens hemvist är det naturligt att fordonets registrering får en stark presumtiv verkan. Motbevisning måste dock tillåtas genom att t.ex. föraren visar att den person som är ansvarig för avgiften har hemvist i trots att fordonet inte är registrerat här. Vid bedömningen bör betydelse tillmätas det regi- streringsbevis som en förare vid färd i internationell vägtrafik i är skyldig att medföra, jfr 6 kap. 11 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Det finns inte något skönsmässigt eller annat utrymme för att avstå från att ta ut förskottet. Inte heller ger de bestämmelser som enligt andra stycket ska tillämpas för beräkningen av förskottet möjlighet för polismannen eller bilinspektören att besluta om ned- sättning eller befrielse av en sanktionsavgift. Sådana omständig- heter som kan göra det oskäligt att ta ut sanktionsavgiften får i stället göras gällande hos Transportstyrelsen. Det förskott som ska tas ut ska vara det avgiftsbelopp som Transportstyrelsen kan för- väntas påföra. Av tredje stycket följer att förskottet ska betalas till Polismyndig- heten. Övervägandena finns i avsnitt 10.19.4. I bestämmelsens första stycke regleras att betalningen av ett förskott för sanktionsavgift ska ske och följderna av utebliven betalning. Om betalning inte sker ska polismannen eller bil- inspektören besluta att fordonet eller fordonskombinationen inte får fortsätta färden. Om det finns synnerliga skäl får dock polis- mannen eller bilinspektören avstå från att fatta ett sådant beslut, men den möjligheten ska tillämpas med stor restriktivitet. Som ett exempel på vad som utgör synnerliga skäl kan nämnas att lasten helt eller delvis utgörs av levande djur, vilka skulle fara illa av att den fortsatta färden hindras. Situationen torde vara mycket ovanlig i sig och den lär, om den förekommer, kunna und- vikas genom olika arrangemang och därigenom inte utgöra ett synnerligt skäl. Ett ytterligare exempel på ett synnerligt skäl är att lasten av någon anledning är farlig för omgivningen och att fordonet eller fordonskombinationen inte kan uppställas på ett säkert vis. Det förhållandet att lasten kan fara illa eller förstöras vid hinder av fortsatt färd utgör däremot i normalfallet inte ett synnerligt skäl. Inte heller kan en uppgift om betalningssvårigheter på grund av likviditetsproblem eller liknande anses vara ett synnerligt skäl. Av andra stycket framgår att polismannens eller bilinspektörens beslut enligt första stycket gäller till dess betalning har skett an- tingen av förskottet eller av en påförd sanktionsavgift. Till skillnad från många andra beslut enligt vägskattelagen, som kan omprövas av och sedan överklagas, kan polisman- nens eller bilinspektörens beslut enligt denna bestämmelse varken omprövas av eller överklagas. Sådana beslut ska dock enligt 10 § skyndsamt underställas Transportstyrelsen som omedel- bart ska pröva om de ska bestå. Inte heller Transportstyrelsens beslut får omprövas av eller överklagas, se 12 kap. 1 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.19.4. Av bestämmelsen framgår att ett beslutat förskottsbelopp utgör ramen för den avgift som Transportstyrelsen kan påföra. Regeln är motiverad av såväl verkställighetsmässiga som pedagogiska skäl. Det skulle nämligen vara verkningslöst att påföra en högre avgift än förskottet, eftersom förskott endast beslutas i de fall där det finns verkställighetsproblem med utländska trafikanter och utsikterna att få betalt för ett tillägg som Transportstyrelsen påför en utländsk fordonsägare som tidigare betalat sitt förskott på plats kan förvän- tas vara ytterst små. Om en trafikant blir avkrävd ett förskott för en sanktionsavgift av en polisman eller bilinspektör i samband med en vägkontroll kan trafikanten alltså i praktiken anse ärendet av- slutat genom att betala förskottet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.19.4. En polismans eller bilinspektörs beslut om förskott eller om att fordonet inte får fortsätta färden ska skyndsamt underställas Transportstyrelsen, som då ska pröva om beslutet ska bestå. Detta framgår av bestämmelsens första stycke. Underställ- ningen ska avse såväl förskotts- som kvarhållandefrågan. Transportstyrelsen ska bara göra överprövningen av förskottet om beslutet om hinder av fortsatt färd alltjämt gäller. Om så inte är fallet, t.ex. för att förskottet har betalats, ska styrelsen inte sätta ned förskottet, även om sanktionsavgiften sannolikt skulle bli lägre än förskottet. En återbetalning av mellanskillnaden får då i stället ske när beslutet om sanktionsavgift har fått laga kraft. Om en polisman eller bilinspektör har beslutat att fordonet eller fordonskombinationen inte får fortsätta färden ska Transportstyrel- sen, så länge beslutet fortfarande gäller, handlägga ärendet om sank- tionsavgift utan dröjsmål. Om styrelsen vid sin handläggning av ärendet helt sätter ned ett förskott eller om ett förskott betalas under handläggningen så förlorar ärendet direkt sin speciella för- turskaraktär och ska handläggas i samma ordning som tidigare, efter- som beslutet om hinder av fortsatt färd inte längre gäller. Om det finns synnerliga skäl får Transportstyrelsen upphäva polismannens eller bilinspektörens beslut om hinder av fortsatt färd. Detta får Transportstyrelsen göra både under och efter under- ställningsförfarandet. Det innebär att Transportstyrelsen har den möjligheten även efter att den har beslutat i ärendet om sanktions- avgift. Både i underställningsförfarandet och under handläggningen av ärendet om sanktionsavgift bör med synnerliga skäl i princip förstås detsamma som vid polismannens eller bilinspektörens be- slutsfattande, se därför kommentaren till 8 §. I det fallet att Trans- portstyrelsen redan har fattat beslut om sanktionsavgift, kan ett synnerligt skäl för att upphäva beslutet vara att den tid det gällt, och därigenom de men den enskilde utsatts för, framstår som opro- portionerliga i förhållande till storleken av den sanktionsavgift som beslutet avser att framtvinga. Det bör överlämnas till rättstillämp- ningen att närmare avgöra vad som kan utgöra synnerliga skäl i sist- nämnda avseende. Denna bestämmelse behandlas i avsnitt 10.19.4. Paragrafen innehåller en bestämmelse om återbetalning för det fall att någon sanktionsavgift inte påförs eller avgiften påförs med ett reducerat belopp. I så fall ska det belopp som betalats som förskott för sanktionsavgiften återbetalas helt eller delvis. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.19.4. Betalning av förfallna skatte- och avgiftsbelopp vid en vägkontroll Bestämmelsens första stycke innebär att en utländsk fordonsägare får krävas på betalning av förfallna skatter och avgifter i samband med att fordonet stoppas i en vägkontroll. Bestämmelsen medför en befogenhet, men inte någon skyldighet, för den polisman eller bilinspektör som utför vägkontrollen att ta upp betalningen. Vid bedömningen av fordonsägarens hemvist är det naturligt att fordonets registrering får en stark presumtiv verkan. Motbevisning måste dock tillåtas genom att t.ex. föraren visar att den person som är ansvarig för avgiften har hemvist i trots att fordonet inte är registrerat här. Vid bedömningen bör betydelse tillmätas det regi- streringsbevis som en förare vid färd i internationell vägtrafik i är skyldig att medföra, jfr 6 kap. 11 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Betalningen ska göras till . Enligt andra stycket ska bestämmelsen inte tillämpas om en EETS- betalningsförmedlare, det vill säga en sådan betalningsförmedlare som avses i 4 § första stycket lagen (2013:1164) om elektroniska vägtullssystem, är betalningsskyldig enligt 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.19.4. Av första stycket i denna bestämmelse framgår att om det belopp som anges i 12 § inte betalas i samband med kontrollen, får polismannen eller bilinspektören besluta att motorfordonet eller fordonskombinationen inte får fortsätta färden. Polismannen eller bilinspektören som utför vägkontrollen ges genom bestäm- melsen en befogenhet, men inte en skyldighet, att besluta att for- donet eller fordonskombinationen inte får fortsätta färden när be- talning av det förfallna beloppet inte sker. Om ett beslut enligt första stycket fattas gäller det, enligt andra stycket, tills beloppet betalats. Övervägandena finns i avsnitt 10.19.4. Enligt bestämmelsen ska polismannens eller bilinspektörens beslut om att fordonet eller fordonskombinationen inte får fortsätta fär- den skyndsamt underställas Transportstyrelsens prövning, varpå Transportstyrelsen ska pröva om beslutet ska bestå. Övervägandena finns i avsnitt 10.19.4. I paragrafen regleras när användningsförbud inträder. Paragrafen behandlar även undantag från användningsförbud. Bestämmelsens första stycke innebär att ett fordon inte får an- vändas om skatt eller särskild avgift enligt lagen inte har betalats i rätt tid. Användningsförbudet gäller till dess att hela skulden har betalats.