sou · H5B377 · 2017-10-17 00:00:00 — Det innebär att sekretessbelagda uppgifter som in- hämtats i ett verksamhetsområde inte utan vidare kan lämnas till ett annat verksamhetsområde i en gemensam nämnd.39 I vad mån kravet på självständighet är uppfyllt inom en nämnd i denna situation har ifrågasätts.40 Detta är dock inte ett problem som specifikt rör ge- mensamma nämnder utan generellt kan aktualiseras i den kommunala organisationen när verksamheter slås samman. Enligt utredningens mening är frågor om hur man ser till att sekretessbelagd information inte sprids i onödan något som alltid behöver övervägas i den kommu- 37JO 1983/84 s. 258. 2008/09:150 s. 356–360. 2002/03:20 s. 25. 40Höök, , Sekretess mellan myndigheter, 2015 s. 23 f. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan nala organisationen och inte något som specifikt berör gemensamma nämnder. Det saknas därför anledning att gå in närmare på frågan. Enligt statistik från hade totalt 144 kommuner gemensamma nämnder. Det innebär att alltså närmare hälften av landets kommu- ner samverkar på detta sätt. Såväl stora kommuner, t.ex. och små kommuner som hade gemensamma nämnder. Utredningen utgår i detta betänkande ifrån en definition av avtals- samverkan som bl.a. innebär att en eller flera kommuner eller lands- ting genom ett civilrättsligt avtal förpliktar sig att utföra frivilliga eller obligatoriska kommunala uppgifter för en eller flera andra kom- muner eller landsting (se avsnitt 3.1). Förenligheten med de kommunala befogenheterna av samverkan i avtalsform bedöms utifrån den allmänna regeln i 2 kap. 1 § KL. Lokaliseringsprincipen innebär alltså en begränsning av hur kom- muner eller landsting kan samverka med varandra genom avtal. Detta gäller oavsett om uppgiften innefattar myndighetsutövning eller inte. En kommun är nämligen genom lokaliseringsprincipen förhindrad att vidta åtgärder uteslutande eller väsentligen i en annan kommuns intresse.41 Det är alltså generellt sett inte möjligt för kommuner och landsting att med stöd av avtal med andra kommuner och landsting vidta åtgärder som i första hand riktar sig mot andra kommuners eller landstings medlemmar eller geografiska område.42 Det måste finnas ett ömsesidigt kommunalt intresse av samarbetet som regleras i avtalet.43 Omfattningen av det egna deltagandet måste dessutom stå i proportion till nyttan för den egna kommunen.44 Samverkansavtal som innebär rena beställarutförarförhållanden, där en kommun åtar sig att sköta en verksamhet på uppdrag av en annan kommun, är därför generellt sett inte tillåtna enligt nuvarande regler. 41SOU 2007:72 s. 288. 42SOU 2007:72 s. 294. 43SOU 2012:30 s. 221 och 301. 44Agnevik, , m.fl., a.a. s. 69. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Det finns exempel ur rättstillämpningen där en kommun genom avtal har åtagit sig att utföra uppgifter för andra kommuner i strid med lokaliseringsprincipen. JO har t.ex. i ett ärende som gällde djur- skyddstillsyn konstaterat att det saknades stöd för en kommun att hyra in en djurskyddsinspektör från en annan kommun för att sköta djurskyddstillsynen i kommunen. Detta gällde även för uppgifter som inte omfattade myndighetsutövning.45 En ytterligare begränsning av möjligheterna till samverkan i avtals- form är att om en uppgift enligt lag ska utföras av just en nämnd (t.ex. av styrelsen) kan den inte överlämnas till någon annan kom- mun om detta inte sker genom bildandet av en gemensam nämnd. Nuvarande undantag från lokaliseringsprincipen I speciallagstiftning har undantag gjorts från lokaliseringsprincipen på flera områden för att möjliggöra samverkan i avtalsform. Utred- ningen redogör i detta avsnitt för dessa undantag. Enligt 7 kap. 8 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, ska landsting samverka i frågor om hälso- och sjukvård som berör flera landsting. Bestämmelsen syftar till att möjligöra samverkan om regionsjukvård. Det handlar alltså om att exempelvis vissa sjukdoms- tillstånd hanteras av ett landsting som inte har detta inom sin egen organisation.46 Det finns sex stycken sjukvårdsregioner i landet där denna samverkan sker. Viss sjukvård ska samordnas nationellt. Den särskilda rikssjuk- vårdsnämnden som organisatoriskt är placerad på beslutar om vilken sjukvård som ska vara rikssjukvård. De lands- ting som inte har tillstånd för sådan rikssjukvård får skicka sina patienter till de landsting som har sådan vård. får även enligt 7 kap. 9 § HSL träffa överenskom- melser med kommuner samt och Arbetsförmed- lingen om att inom ramen för uppgifter enligt HSL 45JO 2002/03 s. 355. 1981/82:97 s. 125. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan samverka, i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. ska bidra till finansieringen av sådan verksam- het som bedrivs i samverkan. Enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser får delta i finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet.47 I 2 kap. 3 § lagen om vissa kommunala befogenheter (2009:47) finns ett undantag från lokaliseringsprincipen vad gäller kommuners möjlighet att utföra sjuktransporter för landstings räkning (se även avsnitt 7.5.8). Enligt 2 kap. 5 § SoL får kommuner sluta avtal om att utföra upp- gifter inom hos andra kommuner. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Kommunens övergripande eller yttersta ansvar för är dock inte överlåtbart. Det är heller inte befogenheten att fatta beslut om tvångsåtgärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga, LVU, och lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall, LVM, eller uppgifter enligt FB i samband med fastställande av faderskap.48 I 17 § första stycket lagen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (1993:387), LSS, är föreskrivet att ett landsting eller en kommun med bibehållet ansvar får sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt lagen. Vidare kan uppgifter enligt andra stycket samma lag överlämnas mellan kommuner och lands- ting. Detta innebär dock att huvudmannaskapet för verksamheten överlämnas. Kommunala aktiebolag får enligt 3 kap. 3 § befogenhetslagen ingå avtal med regionala kollektivtrafikmyndigheter om att utföra lokal och regional linjetrafik med buss samt motsvarande trafik med tåg, 47Regleringen är föremål för översyn, se dir. 2017:44 Finansiell samordning mellan hälso- och sjukvård och sjukförsäkring. 48Karnov kommentar till 2 kap. 5 §. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan tunnelbana eller spårvagn. Enligt lagen (2010:1065) om kollektiv- trafik är huvudregeln liksom enligt tidigare lagstiftning på området (lagen [1997:734] om ansvar för viss kollektiv persontrafik), att lands- tinget och kommunerna inom ett län gemensamt ska ansvara för den regionala kollektivtrafiken. Det ska i varje län finnas en regional kol- lektivtrafikmyndighet, som enligt huvudregeln ska organiseras som ett kommunalförbund. Enlig 4 § lag om färdtjänst (1997:736) får en kommun, efter över- enskommelse med , överlåta sina uppgifter att ansvara för färdtjänst till den regionala kollektivtrafikmyndigheten i länet. Detta innebär att huvudmannaskapet för färdtjänsten överlåts. I 23 kap. 1 § 2 stycket skollagen (2010:800) finns ett generellt undan- tag från lokaliseringsprincipen. Kommuner och i vissa fall landsting kan, med undantag från lokaliseringsprincipen, alltså utföra uppgifter åt andra kommuner och landsting på detta område.49 Möjligheten att anlita andra kommuner på entreprenad är dock begränsade. Till pri- vata utförare kan överlämnas uppgifter vad gäller bl.a. , eller undervisning i karaktärsämnen på gymnasiet, 23 kap. 3 b § skollagen, vilket inte är möjligt till en annan kommun. Andra kom- muner kan dock utföra modersmålsundervisning på entreprenad, 24 kap. 3 a § skollagen. Vidare finns möjlighet att överlåta hela huvudmannaskapet till andra kommuner. Detta är dock begränsat till vissa delar av skol- väsendet, 23 kap. 8–9 §§ skollagen. En kommun får sluta avtal med en annan kommun om att denna ska utföra kommunens uppgifter inom förskola, fritidshem, vuxenutbildning, särskild ut- bildning för vuxna eller viss pedagogisk verksamhet, dvs. som tidigare kallades dagmammor. Vad gäller vuxenutbildning är denna också möjlig att överlåta till ett landsting. Till ett landsting är det också möjligt att överlåta ansvaret för sådan elevhälsa som regleras i 2 kap. 25–28 §§ skollagen om kommunen och är överens om detta.50 På samma sätt får ett landsting överlåta ansvaret till en kom- 49Vad gäller sameskolan finns också särskilda regler i 23 kap. 10 § skollagen. 50Att man ska vara överens torde för övrigt ligga i sakens natur även om det inte specifikt anges i lagstiftningen. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Staten eller en enskild får som huvudman också överlåta ansvaret för elevhälsan till en kommun eller ett landsting, om huvudmannen och kommunen eller är överens om detta. I skollagen finns också möjlighet för regeringen att även i andra fall på ansökan från en kommun eller landsting medge att även annan form av utbildning ges på entreprenad. Vid sidan av entreprenadreglerna finns även andra regler om kom- munal samverkan som innebär undantag från lokaliseringsprin- cipen.51 Enligt 15 kap. 30–31 §§ skollagen får en kommun erbjuda gymnasieutbildning till sina elever som anordnas av en annan kom- mun. För att det ska vara möjligt ska det då finnas ett samverkans- avtal med den kommun som erbjuder programmet. Landsting får vidare efter överenskommelse med en kommun anordna utbildning även på andra nationella program än lantbruksprogrammet. På område är huvudregeln att utbildning ska an- ordnas i den egna kommunen, men enligt 10 kap. 24 § skollagen får en kommun om det finns särskilda skäl komma överens med en annan kommun om att denna i sin grundskola ska ta emot elever vars grundskoleutbildning hemkommunen ansvarar för.52 Möjligheten är främst avsedd för situationer där de geografiska förhållandena med- för att grundskoleutbildning i en annan kommun leder till betydligt kortare väg eller skolskjuts för eleverna. Det innebär att hemkom- munen avtalar med en annan kommun om att denna i stället för hem- kommunen ska svara för de berörda barnens utbildning. Eleverna blir då fullt ut elever i den andra kommunens grundskola.53 En kommun får enligt 3 kap. 7 § befogenhetslagen ingå avtal med en annan kommun om att uppgifter som kommunen har enligt 5 § lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare eller lagen (2013:156) om samhällsorientering för vissa nyanlända invandrare ska utföras av den andra kommunen. 51Intressant att notera är att dessa bestämmelser, till skillnad från entreprenadreglerna, inte tydligt anger att de utgör ett undantag från lokaliseringsprincipen. 52Motsvarande bestämmelser finns även för särskolan 11 kap. 24 § skollagen. 2009/10:165 s. 737. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan När det gäller modersmålsundervisning var det tidigare inte tillåtet att överlämna denna på entreprenad till andra kommuner och lands- ting. Genom lagändring som trädde i kraft har dock införts en sådan möjlighet i 23 kap. 3 a § skollagen.54 Undantaget gäl- ler modersmålsundervisning eller studiehandledning på modersmålet. Enligt 3 kap. 12 § lag om skydd mot olyckor (2003:378) får en kom- mun träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter kom- munen har helt eller delvis ska utföras av den andra kommunen. Undantaget från lokaliseringsprincipen har i samma bestämmelse formulerats som att ”[g]enom ett sådant avtal får en kommun till- handahålla tjänster åt en annan kommun”. Enligt 6 § lagen (1987:24) om parkeringsövervakning m.m. får kommuner till parkeringsvakt även förordna arbetstagare hos andra kommuner. Enligt 26 kap. 7 § (MB), får en kommun träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som en kommun ska han- tera enligt balken ska skötas av den andra kommunen. Det finns lika- lydande bestämmelser i livsmedelslagen (2006:804), lagen (2006:805) om foder och animaliska produkter, lagen (2009:1424) om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, lagen (2013:363) om kontroll av ekologisk produktion och lagen (2014:799) om spräng- ämnesprekursorer. Enligt 9 kap. 6 § alkohollagen (2010:1622) kan en kommun träffa avtal med en annan kommun om att uppgifter som kommunen har enligt lagen ska ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen. 54 SFS 2016:761. 2015/16:173 och bet. 2015/16:UbU18. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Kommunen får dock inte överlåta befogenhet att avgöra vissa speci- fikt uppräknade ärenden. Motsvarande bestämmelse som möjliggör överlämnade av tillsynsuppgifter, men inte vissa beslut, finns i 19 c § tobakslagen (1993:581). I 16 § bibliotekslagen (2013:801) finns ett uttryckligt undantag från lokaliseringsprincipen. Där anges att bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar inte hindrar att folk- eller skolbibliotek av- giftsfritt ställer litteratur till förfogande för ett bibliotek i det all- männa biblioteksväsendet som är beläget utanför kommungränsen. Av 14 § bibliotekslagen framgår också att biblioteken ska samverka med varandra. I propositionen till lagen nämns som exempel på sådan samverkan gemensamma lösningar för kataloger och söksystem, informationsutbyte, uppgiftslämnande och kompetensutveckling.55 I den nya museilagen (2017:563) finns motsvarande uttryckliga undantag från lokaliseringsprincipen som i bibliotekslagen. I 11 § museilagen har angetts att museerna och museihuvudmännen ska samverka i syfte att ge alla tillgång till museernas samlade resurser, bland annat genom att ställa föremål ur de egna samlingarna till var- andras förfogande. I 12 § samma lag finns ett uttryckligt undantag från lokaliseringsprincipen för det fall ett kommunalt museum avgiftsfritt ställer föremål ur sina samlingar till förfogande för ett museum i det allmänna museiväsendet som är beläget utanför kommungränsen.56 Enligt 11 kap. 4 § (2010:900), PBL får en kom- mun träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som har ska skötas helt eller delvis av byggnads- nämnden i den andra kommunen. Befogenheten att meddela beslut i tillsynsärenden får dock inte överlåtas. 2012/13:147 s. 39. 2016/17:116 s. 91 f. och 202. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Enligt 12 kap. 7 § PBL ska en byggnadsnämnd ha minst en person med arkitektutbildning till sin hjälp och i övrigt ha tillgång till per- sonal i den omfattning och med den särskilda kompetens som behövs för att nämnden ska kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfreds- ställande sätt. Detta innebär i och för sig en möjlighet att anlita utom- stående konsulter. Kommunala kompetensutredningen menade att be- stämmelsen57 även gav möjlighet att anlita personal i annan kommun.58 Även om bestämmelsen medger att det går att anlita annan per- sonal, så är det enligt utredningens mening inte möjligt att utläsa att det skulle röra sig om ett undantag från lokaliseringsprincipen för den andra kommunen. Den kommun som erbjuder en annan kom- mun personal måste alltså i vilket fall bedöma om detta faller inom ramen för lokaliseringsprincipen. Nuvarande möjligheter till delegation Enligt 26 kap. 7 § (MB), får en kommun träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgifter som en kommun ska han- tera enligt balken ska skötas av den andra kommunen. Huvudregeln i första stycket är att beslutanderätt inte får överlåtas till den andra kommunen. Enligt andra stycket i bestämmelsen får dock överlåtas till anställda i den andra kommunen att besluta i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Beslutanderätten får dock inte avse sådana ärenden som nämnden inte får delegera till anställda i den egna kom- munen. Vissa jävsregler gäller också. I livsmedelslagen (2006:804), lagen (2006:805) om foder och ani- maliska produkter, lagen (2009:1424) om kontroll av skyddade be- teckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, lagen (2013:363) om kontroll av ekologisk produktion och lagen (2014:799) om sprängämnesprekur- sorer, finns likalydande bestämmelse som i dvs. beslut- anderätt kan delegeras till anställda i andra kommuner i samma om- fattning som till egna anställda. 57Dåvarande bestämmelse som i sak motsvarar den nuvarande. 58SOU 2007:72 s. 289 f. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Angående skolväsendet gäller enligt 23 kap. 6 § skollagen att om en kommun eller landsting överlämnar uppgifter på entreprenad får den myndighetsutövning (t.ex. betygssättning) som hör till en lärares undervisningsuppgift också överlämnas. Kommunen eller får också när det gäller vuxenutbildning och särskild ut- bildning för vuxna överlämna även den myndighetsutövning som hör till rektorns uppgifter. När det gäller anges i 2 kap. 5 § SoL att kommunen får sluta avtal med någon annan om att utföra kommunens uppgifter inom . Genom ett sådant avtal får en kommun tillhanda- hålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndig- hetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse över- lämnas till andra juridiska personer eller en enskild individ. Möjligheten till samverkan är enligt nuvarande regelverk som störst när kommuner och landsting samverkar genom kommu- nalförbund och gemensamma nämnder. Alla typer av uppgifter, utom normgivning, kan överlåtas till kommunalförbund. Till en gemensam nämnd kan överlåtas i princip alla uppgifter som en nämnd kan an- svara för. Möjligheten att överlåta beslutanderätt som innefattar myndig- hetsutövning till en annan kommun eller landsting är begränsad till vissa områden. När det gäller verksamhet som är baserad på kom- munallagen innebär dock lokaliseringsprincipen att det krävs att verksamheten som regleras i avtalet verkligen kan sägas vara till nytta för den egna kommunens medlemmar. Om exempelvis en kommun erbjuder en annan kommun att utnyttja dennas IT-system är detta bara möjligt om det kan leda till sådan mer effektiv verksamhet som är till nytta för medlemmarna i båda kommunerna. Omfattande undantag har gjorts från lokaliseringsprincipen i olika speciallagar för att kommunerna och landstingen ska kunna sam- verka med varandra. Det gäller kommunalekonomiskt tunga områ- den som hälso- och sjukvård och socialtjänst. Möjligheterna är mer begränsade på utbildningsområdet, även om vissa mindre föränd- ringar har föreslagits. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Möjligheten att överlåta beslutanderätt till anställda i andra kom- muner är mer avgränsad. Det finns dock relativt stora undantag vad gäller främst tillsyn, men även i viss mån på andra områden. Sammanfattningsvis kan verksamhet alltså organiseras och utföras på en rad olika sätt. Den kommunalrättsliga utgångs- punkten är att det finns en ansvarig verksamhet och att verksamheten bedrivs i egen regi. Detta ansvar kan även fullgöras av en gemensam nämnd. Vidare kan verksamheten på flera områden ut- föras av en annan kommun med stöd av ett samverkansavtal, eller med privata utförare. Huvudregeln är att huvudmannaskapet är kvar när samverkan sker i någon av dessa former. På några områden kan emellertid även själva huvudmannaskapet överföras till en annan kommun. Detta är fallet när samverkan sker i ett kommunalförbund. 5.1Allmänt om de upphandlingsrättsliga förutsättningarna för avtalssamverkan Den svenska upphandlingslagstiftningen har i huvudsak tillkommit för att genomföra olika upphandlingsdirektiv från EU. har dock nationellt valt att låta vissa delar av lagarna gälla även för sådana upphandlingar som understiger de beloppsgränser, tröskelvärden, som fastställts av EU för när reglerna i upphandlingsdirektiven är tillämpliga. I princip samtliga utredningar i vilka möjligheterna till kommunala samverkansavtal har analyserats har även de upphandlingsrättsliga förutsättningarna diskuterats.1 I många fall har upphandlingsreglerna framställts som hinder mot en ändamålsenlig avtalssam- verkan. I direktiven till utredningen konstateras följaktligen att en invändning som anförts mot en generell rätt till avtalssamverkan är att det är svårt att förena en sådan rätt med reglerna om offentlig upphandling. Utredningen nyanserar i detta kapitel denna bild, men vill framhålla att det finns andra rättsliga aspekter på såda- na avtal än enbart det upphandlingsrättsliga perspektivet. Avtal med ekonomiska villkor faller enligt huvudregeln inom till- lämpningsområdet för upphandlingslagstiftningen. Detta gäller även när avtalet ingås mellan två eller fler upphandlande myndigheter, t.ex. två kommuner. Från denna huvudregel finns emellertid en rad undantag, som gör det möjligt att i vissa situationer ingå t.ex. kom- munala samverkansavtal utan annonserad konkurrensutsättning. Bl.a. innehåller de lagar som trädde i kraft ett 1 Se bl.a. SOU 2015:24 s. 443 f.; SOU 2012:30 s. 234; SOU 2007:72 s. 294 f.; och SOU 2007:10 s. 272. undantag från tillämpningsområdet för intern upphandling (även kallat in-house undantaget eller Teckal-undantaget). Ett liknande undantag gäller för upphandling mellan myndigheter (även kallade horisontella samarbetsavtal eller Hamburgavtal). Redogörelsen i detta kapitel är utformad mot bakgrund av utred- ningens uppdrag. Eftersom den huvudsakliga diskussionen kommer att behandla kommunala samverkansavtals förhållande till upphand- lingslagstiftningen är kapitlet strukturerat på så sätt att de möjliga undantagen från upphandlingsreglerna för sådana avtal diskuteras mer ingående avslutningsvis. Kapitlet är disponerat på följande sätt: Först ger utredningen en allmän överblick över upphandlingsreglerna, inklusive de viktigaste förändringarna som införts i de nya upphandlingslagarna som trädde i kraft . Därefter följer ett avsnitt om de olika undantagen från reglerna. Sedan analyseras undantaget från upphand- lingsreglerna för så kallade horisontella samverkansavtal i ett eget av- snitt. Kapitlet avslutas med några sammanfattande slutsatser avseende det upphandlingsrättsliga utrymmet för kommunala samverkansavtal. I detta avsnitt beskrivs översiktligt vem som ska upphandla, vad som ska upphandlas; hur något ska upphandlas och vilka rättsmedel (möj- ligheter till rättslig prövning) som en leverantör kan använda sig av om den anser att upphandlingen inte har gått rätt till. Dessa hörn- stenar i upphandlingslagstiftningen beskrivs endast kortfattat. 5.2.1Bakgrund och syftet med reglerna Syftet med EU:s upphandlingsdirektiv är att undanröja hinder på den gemensamma marknaden för den fria rörligheten för tjänster och varor. Mer precist syftar de till att skydda rätten för leverantörer från en medlemsstat som önskar erbjuda sina produkter åt upphand- lande myndigheter i en annan medlemsstat. När en upphandlande myndighet i en medlemsstat har för avsikt att ingå ett avtal som kan vara av intresse för en leverantör från en annan medlemsstat är den skyldig att iaktta de grundläggande principer som följer av fördragen. För upphandlingar över vissa beloppsgränser – tröskelvärden – har EU-lagstiftaren emellertid fastställt de närmare förfarandereglerna för tilldelningen av kontrakt. Att även sådana upphandlingar vars värde understiger dessa beloppsgränser omfattas av de grundläg- gande principerna i fördragen är emellertid tydligt i rättspraxis.2 Detta under förutsättning att avtalet är av intresse för företag i en annan medlemsstat – dvs. har ett bestämt gränsöver- skridande intresse.3 Ett ytterligare syfte med upphandlingsdirektiven är att uppfylla de krav som följer av överenskommel- se om offentlig upphandling, Agreement on Government Procurement (GPA).