sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Det är inte rimligt att straffsatsen för grovt företagsspioneri är lägre än för grova fall av olovligt utnyttjande/röjande av företagshemlighet. Utredningen föreslår därför att straffsatsen för grovt företagsspioneri bör ändras i enlighet med lagrådsremissen, för att harmonisera med straffsatsen i den föreslagna brottsligheten. I lagrådsremissen fram- fördes följande skäl till straffsatserna, i vilka skäl utredningen instämmer.40 Straffminimum för grovt företagsspioneri bör höjas Straffet för företagsspioneri av normalgraden bör liksom vara böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt är straffet fängelse i högst . Straff- minimum är alltså detsamma som fängelseminimum, fängelse i . Det är rimligt att med hänsyn till brottets allvar likställa grova former av företagsspioneri med grova former av förmögenhetsbrott i 8– 10 kap. (jfr prop. 1987/88:155 s. 16). Detta eftersom brotten väsentligen är av jämförbar karaktär. Straffskalan för såväl grov stöld, grovt bedrägeri och grov förskingring som för de grova svårhetsgraderna av häleri, penninghäleri, svindleri och trolöshet mot huvudman är fängelse lägst och högst . Samma straffskala gäller även för flera andra grova brott, t.ex. grovt givande av muta, grovt tagande av muta, vissa brott mot borgenärer och grovt tjänstefel. Det saknas anledning att anse grovt företagsspioneri vara mindre allvarligt. Straffminimum för det brottet bör därför höjas till fängelse . Liksom tidigare bör endast särskilt kvalificerade fall av företags- spioneri anses som grovt brott. Det höjda minimistraffet innebär att överlappningen mellan straffskalorna för brott av normalgraden och grovt brott minskar. Avsikten är inte att förändra gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott. Straffet för olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet Straffskalan för normalgraden av företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet är böter eller fängelse i högst . Samma straffskala bör gälla för normalgraden av det föreslagna nya brottet olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet. 40 A. lagrådsremiss s. 26–28. Liksom vid företagsspioneri och olovlig befattning med företags- hemlighet bör en särskild straffskala för grovt brott övervägas. Reger- ingen gör i denna del följande bedömning. Om ett företagsspioneri ska anses vara grovt brott eller inte ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. förfaringssättet och de värden som har utsatts för angreppet (prop. 1987/88:155 s. 39). I lagtexten anges det uttryckligen att som för- svårande omständigheter ska särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada (3 §). Även vid fall av olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet kan sådana kvalificerande omständigheter föreligga. Detta innebär enligt regeringen att en särskild straffskala för grovt olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet bör införas. Straffskalan bör överens- stämma med vad som gäller för företagsspioneri, grovt brott. Som fram- går ovan föreslår regeringen att straffminimum för det brottet ska höjas. Regeringen föreslår därför att straffet för olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet, grovt brott, ska vara fängelse i lägst och högst . Bedömningen av om brottet är grovt bör grunda sig på en samman- vägning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Utredningen föreslår att det vid den bedömningen ska särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Detta överensstämmer med vad som gäller vid grovt företagsspioneri. De angivna omständigheterna är sådana som typiskt sett särskilt bör beaktas vid bedömningen av svårhetsgraden och framstår därför som lämpliga. Juridiska fakultetsstyrelsen vid ifrågasätter dock vad som avses med att gärningen har varit av särskilt farlig art. Kvalifi- kationsgrunden särskilt farlig art återfinns i flera straffbestämmelser i , t.ex. i fråga om grov stöld, grovt bedrägeri och grov för- skingring. Genom det valda uttrycket ges möjlighet till en allvarligare reaktion på vissa särskilt straffvärda beteenden. Det som kan motivera att brottet hänförs till den högre skalan kan t.ex. vara att en person med insyn i företaget systematiskt och i större omfattning försett en utomstående med hemlig information. Det kan vidare vara fråga om ett upprepat handlande som har pågått med utnyttjande av ett särskilt förtroende. Att bedöma brottet som grovt kan också vara befogat om gärningen har ingått som ett led i en brottslighet i organiserad form (jfr 29 kap. 2 § 6 brotts- balken) eller annars har präglats av särskild förslagenhet, eller om gär- ningsmannen försett främmande makt med företagshemligheter som gynnat den främmande maktens konkurrenskraft. Regeringen föreslår i likhet med utredningen att det vid bedömandet av om ett olovligt utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Förhållandet till andra straffbestämmelser I fråga om företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet anges det uttryckligen i lagen att till ansvar för dessa brott ska inte dömas, om gärningen är belagd med strängare straff i . För en viss gärning blir det alltså inte aktuellt att i brottskonkurrens tillämpa en straffbestämmelse i lagen om skydd för företagshemligheter och en annan i , om ett strängare straff är föreskrivet där. Bestämmelsen om olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet bör följa samma mönster. Bestämmelsen bör alltså inte tillämpas i de fall en konkurrerande gärning i skulle föreskriva strängare straff. Ett exempel på detta är grovt spioneri. I övriga fall där olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlighet utgör en brottslig gärning enligt , bör inte tillämpas (jfr prop. 1987/88:155 s. 56 f.). 11.6.9Olovlig befattning med företagshemlighet Förslag: Även den som anskaffar en företagshemlighet från den som gör sig skyldig till olovligt röjande av företagshemlighet ska kunna dömas för olovlig befattning med företagshemlighet. I fall som är försvarliga eller mindre allvarliga ska det inte dömas till ansvar. Det ska inte heller vara straffbart att anskaffa en företagshemlighet från någon som går fri från ansvar för olovligt röjande av företagshemlighet med anledning av att gärningen begås senare än efter det att gärningsmannens deltagande i rörelsen upphörde. Utredningen instämmer i det förslag som framfördes i lagråds- remissen, nämligen att bestämmelsen i 4 § nuvarande FHL, olovlig befattning med företagshemlighet, även ska omfatta förbrottet olovligt röjande av företagshemlighet enligt den föreslagna nya straffbestämmelsen. Utredningen instämmer i relevanta delar även i följande argument som framfördes i lagrådsremissen.41 kan den som anskaffar en företagshemlighet som i ett tidigare led har åtkommits genom företagsspioneri dömas för olovlig befattning med företagshemlighet. En förutsättning är att personen har vetskap om förbrottet (4 § lagen om skydd för företagshemligheter). Motsvarande bör gälla för den som anskaffar en företagshemlighet från någon som gör sig skyldig till olovligt röjande av företagshemlighet. 41 A. lagrådsremiss s. 28–30. Den som har varit så aktiv att han eller hon kan sägas ha förmått t.ex. en anställd att lämna ut en företagshemlighet kan ha gjort sig skyldig till anstiftan av den anställdes olovliga röjande av företagshemligheten. Mot- tagaren kan också ha haft en så central roll att han eller hon är att anse som gärningsman i ett företagsspioneri. Det kan emellertid också före- komma situationer där mottagaren inte är fullt så drivande, men där agerandet ändå får anses vara straffvärt. Så kan t.ex. vara fallet om han eller hon accepterar ett erbjudande från en anställd att mot betalning få del av dennes arbetsgivares företagshemligheter. Denna person bör kunna dömas för olovlig befattning med företagshemlighet. Motsvarande bör gälla om företagshemligheten i ett tidigare led har varit föremål för sådant olovligt röjande. Det föreslås ovan att det inte bör dömas till ansvar i ringa fall av olov- ligt röjande av företagshemlighet. Gärningen kan ibland nämligen fram- stå som ursäktlig eller försvarlig eller annars mindre klandervärd vid den sammanvägda bedömning som ska göras. Det kan t.ex. handla om att gärningsmannen inte till fullo har förstått företagshemlighetens värde. Även i sådana fall kan röjandet av hemligheten leda till stor skada för näringsidkaren och motsvarande för den som tar emot hemlig- heten. Mottagarens straffansvar bör därför även omfatta fall då förbrottet, dvs. det olovliga röjandet av företagshemligheten, bedöms som ringa. Däremot bör det inte vara straffbart att anskaffa en företagshemlighet från någon som går fri från ansvar för olovligt röjande av företagshemlighet med anledning av att gärningen begås senare än efter det att gärningsmannens deltagande i rörelsen upphörde. Givetvis bör mottagarens straffansvar även omfatta fall då förbrottet bedöms enligt , t.ex. grovt spioneri. är den gärning som mottagaren av företagshemligheten begår mindre straffvärd, eller i vart fall inte mer straffvärd, än förbrottet. fall av olovlig befattning med företagshemlighet bör därför inte vara straffbara, om förbrottet innefattar ett olovligt röjande av företags- hemlighet. (Ju2003:04) fäster uppmärksamhet på kan konflikt uppkomma med reglerna om anskaffarfrihet i tryckfrihets- förordningen och yttrandefrihetsgrundlagen vid tillämpning av bestäm- melsen. Skulle en sådan konflikt uppkomma, t.ex. om någon anskaffat en företagshemlighet i syfte att låta publicera uppgiften i media, har grundlagsbestämmelserna företräde. Regeringens förslag begränsar alltså inte anskaffarfriheten. Straffskalan för olovlig befattning med företagshemlighet är böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . Gärningen är allmänt sett mindre straffvärd än dess förbrott. Den nuvarande straffskalan bör därför behållas. Emellertid bygger argumentationen i lagrådsremissen på att det där föreslagna förbrottet inte var straffbart om det var ringa. Utred- ningen har föreslagit att olovligt röjande av företagshemlighet inte ska vara straffbart i fall som är försvarliga eller mindre allvarliga. Motsvarande som föreslagits i lagrådsremissen om ringa förbrott bör gälla för gärningar som är försvarliga eller mindre allvarliga. Följden blir alltså att mottagarens straffansvar även omfattar fall då för- brottet, dvs. det olovliga röjandet av företagshemligheten, bedöms som försvarligt eller mindre allvarligt. Däremot bör det inte vara straffbart att anskaffa en företagshemlighet från någon som går fri från ansvar för olovligt röjande av företagshemlighet med anledning av att gärningen begås senare än efter det att gärningsmannens deltagande i rörelsen upphörde. Därtill bör inte försvarliga eller mindre allvarliga fall av olovlig befattning med företagshemlighet vara straffbara, om förbrottet innefattar ett olovligt röjande av företagshemlighet Förslag: Brotten olovligt röjande av företagshemlighet och olov- ligt utnyttjande av företagshemlighet ska leda till skadestånds- skyldighet. Huruvida förfaranden som inte är straffvärda kan leda till skadeståndsskyldighet ska även fortsättningsvis bedömas enligt nuvarande skadeståndsprinciper. Skadeståndsberäkningen ska ske enligt nuvarande principer. Skadestånd på grund av brott Den som gör sig skyldig till brott enligt nuvarande FHL, dvs. till företagsspioneri eller olovlig befattning med företagshemlighet, ska ersätta den skada som uppkommer genom brottet eller genom att företagshemligheten obehörigen utnyttjas eller röjs (nuvarande 5 §), se ovan avsnitt 7.1.1. Med det föreslagna straffansvaret vid olovligt röjande av företags- hemlighet och olovligt utnyttjande av företagshemlighet bör även följa ett skadeståndsansvar. Det föreslagna straffansvaret träffar endast gärningar som begås uppsåtligen, inte av oaktsamhet. Vidare är det begränsat på så sätt att det inte omfattar försvarliga eller mindre allvarliga fall och inte heller fall då gärningen har begåtts senare än från det att deltagandet i näringsidkarens rörelse upphörde. Den skadeståndsskyldighet som grundar sig på brott blir i motsvarande mån begränsad. Skadeståndsansvar ska kunna drabba anställda, uppdragstagare och andra som döms för det föreslagna brottet. Beträffande personer som genom uthyrning eller utlåning från andra företag utför arbete åt näringsidkaren blir situationen en annan. Bemanningsföretaget har enligt allmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser ett vidsträckt skadeståndsansvar för sina anställdas vållande, se även ovan avsnitt 7.1.5. Om således den uthyrde personen röjer eller utnyttjar näringsidkarens företagshemligheter, svarar bemanningsföretaget gentemot näringsidkaren. Den uthyrde personen ansvarar endast om det finns synnerliga skäl gentemot den egna arbetsgivaren, dvs. bemanningsföretaget (4 kap. 1 § skadeståndslagen). Denna princip ska alltjämt gälla vid införandet av den nya straffbestämmelsen. Skadestånd i övriga fall Enligt dagens bestämmelser kan en arbetstagare bli skadestånds- skyldig vid uppsåtligt eller oaktsamt utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet hos arbetsgivaren, som arbetstagaren har fått del av i sin anställning, se ovan avsnitt 7.1.3. En självständig uppdrags- tagare kan bli skadeståndsskyldig, om uppdragstagaren uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon har fått del av i förtroende i samband med affärsför- bindelsen, se ovan avsnitt 7.1.2. Utredningen anser inte att det finns anledning att ändra på principerna för hur skadestånd kan utgå vid utnyttjande eller röjande av företagshemligheter i dessa fall. Det ska inte bli någon direkt skillnad på principen hur skadeståndsskyldig- heten ska fastställas jämfört med . Den som befinns skyldig till ett brott kan bli skadeståndsskyldig enligt samma principer som nuvarande 5 § FHL. Om en medarbetare frikänns från det föreslagna brottet i en process, kan denne trots detta vara skadeståndsskyldig enligt andra skadeståndsbestämmelser i lagen. Skadeståndsskyldighet kan exempelvis uppkomma om brott inte föreligger på grund av bristande uppsåt, men oaktsamhet kan läggas medarbetaren till last. Skadeståndsskyldighet kan också föreligga om deltagandet i närings- idkarens rörelse har upphört innan angreppet skedde, men som är talefristen för en skadeståndstalan. Beträffande tidigare anställda som utnyttjar eller röjer en före- tagshemlighet, gäller att dessa endast kan bli skadeståndsskyl- diga för angrepp som begåtts efter det att anställningen upphört om det föreligger synnerliga skäl. Utredningen anser att denna bestäm- melse alltjämt ska gälla. Den situationen torde inte kunna uppstå, att en gärning är brottslig utan att det föreligger synnerliga skäl för skadestånd. Bestämmelsen om skadestånd på grund av brott och övriga skade- ståndsbestämmelser är visserligen överlappande, men på så sätt att ett förfarande som är brottsligt kan föranleda skadeståndsskyldighet enligt båda bestämmelserna. Sättet att beräkna skadeståndet är det samma. Vid förfarande som inte är brottsliga kan endast de övriga skadeståndsbestämmelserna tillämpas. Väljer åklagaren att inte väcka åtal, är det således inte nödvändigt för näringsidkaren att bevisa att medarbetaren har begått ett brott för att kunna få skadestånd, utan det räcker med att visa att skadeståndskyldighet föreligger enligt annan tillämplig bestämmelse. Huruvida ett förfarande är brottsligt eller inte kan få betydelse för beräkningen av ränta på skadeståndet. Vid brott kan nämligen ränta utgå för brottet, enligt 4 § femte stycket räntelagen (1975:635). För civilrättsliga fordringar på skadestånd kan i stället ränta börja löpa när krav har framställts och behövlig utredning lagts fram. 11.6.11 Straffansvaret och definitionen av företagshemligheter Bedömning: Till följd av den ändring av definitionen av företags- hemligheter som föreslagits, kommer även området för vad som faller under straffansvar utökas marginellt. Utredningen har i avsnitt 5.4.3 föreslagit vissa ändringar av vad som ska klassas som en företagshemlighet. Ändringarna föreslås i anled- ning av EU-direktivet42 på området. Kravet att informationen ska avse affärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse föreslås slopas. Anledningen är att det är tveksamt om den nuvarande lagen skyddar företagshemligheter även hos icke-kommersiella forsknings- institutioner, som investerar i utveckling av information och som institutionerna avser att hålla hemlig av samma anledningar som företag. Övriga ändringar i definitionen som föreslås är inte avsedda att utvidga begreppet företagshemligheter. Straffansvaret för olovligt röjande av företagshemlighet och olovligt utnyttjande av företagshemlighet kommer endast kunna tillämpas för den som deltagit i en näringsidkares rörelse. Ordet näringsidkare har dock en vidsträckt innebörd. Under begreppet näringsidkare skulle även kunna rymmas planeringen av att kom- mersialisera information, även om denna information endast har potentiellt kommersiellt värde, vilket skulle kunna inrymma forsk- ningsinstitutioners information i vissa fall. Beträffande företagsspioneri är det inte ett krav att informationen tillgrips hos en näringsidkare. Ändringen av definitionen av företags- hemlighetet utökar det straffbara området på så sätt att företags- spioneri kan begås även mot icke-kommersiella forskningsinstitu- tioner som inte kan ses som näringsidkare. Utökningen av vad som faller in under begreppet företagshemligheter till följd av lagförslaget är dock endast ytterst marginell, liksom motsvarande utökning av straffansvaret. 42 och Rådets direktiv (EU) 2016/943 av om skydd mot att icke röjd know-how och företagsinformation (företagshemligheter) olagligen anskaffas, utnyttjas och röjs. I kommittéförordningen (1998:1474) finns i 14–15 a §§ bestämmelser om konsekvensbeskrivningar. Enligt 14 § ska en utredning redovisa vilka konsekvenser som utredningens förslag får för kostnader eller intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminsk- ningar för staten, kommuner eller landsting ska kommittén föreslå en finansiering. Om förslagen har betydelse för den kommunala själv- styrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för de integrationspolitiska målen ska konse- kvenserna i dessa avseenden anges i betänkandet (15 §). Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska för- slagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges på ett sätt som motsvarar kraven i 6 och 7 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (15 a §). Enligt 6 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgiv- ning ska en konsekvensutredning innehålla bl.a. en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå, en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kommer till stånd, uppgifter om vilka som berörs av regleringen, uppgifter om vilka kostnadsmässiga och andra konsekvenser regleringen medför och en jämförelse av konsekven- serna för de övervägda regleringsalternativen, en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till EU samt en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraft- trädande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. Kan regleringen få effekter av betydelse för företags arbetsförut- sättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska konsekvens- utredningen därtill enligt 7 § innehålla beskrivning av bl.a. antalet företag som berörs och i vilka branscher, vilken tidsåtgång regler- ingen kan föra med sig för företagen, vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader och andra kostnader, vilka för- ändringar i verksamheten som företagen kan behöva vidta, vilken utsträckning konkurrensförhållandena kan komma att påverkas samt om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas ut- formning. Av kommittédirektiven (se bilaga 1) framgår att utredningen all- sidigt och grundligt ska belysa förslagens konsekvenser för närings- livet, anställda, staten, kommuner och landsting samt andra intres- senter. Om förslagen medför ökade kostnader för staten, kommuner eller landsting, ska förslag till finansiering redovisas. Därtill ska utredningen göra de internationella jämförelser som anses befogade. I första hand ska jämförelserna avse länder med förhållanden som är jämförbara med . 12.2Allmänt om konsekvenserna av den nya lagstiftningen 12.2.1En ny lag om skydd för företagshemligheter Utredningens uppdrag har varit att anpassa den nuvarande svenska lagstiftningen till EU-direktivet om skydd för företagshemligheter. Därtill har utredningen haft i uppdrag att föreslå en straffbestäm- melse för anställda m.fl. som utnyttjar eller röjer en företagshemlig- het denne fått lovlig tillgång till på arbetsplatsen. Utredningen föreslår att den tidigare lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter (FHL) ska upphävas till förmån för en ny lag (2018:0000) om företagshemligheter. Att införa dessa i den befintliga lagen hade medfört att lagen skulle bli svåröverskådlig. En helt ny lag blir mindre svårläst och är därför att föredra. För att EU-direktivets krav på hemlighållande av företagshemlig- heter under och efter domstolsförfaranden, är det även nödvändigt att införa vissa följdändringar i (RB), förvaltnings- processlagen (FPL) samt offentlighets- och sekretesslagen (OSL), se nedan avsnitt 12.4. Med de ändringar som föreslås bedömer utredningen att svensk rätt kommer att vara förenlig med . Internationella jämförelser har gjorts utredning.1 Ytter- ligare jämförelser har utredningen inte ansett vara befogade, dels eftersom någon större ändring inte har skett i de jämförda länderna , dels eftersom det förväntas att andra länder kommer att anpassa sin lagstiftning efter EU-direktivet. Lagändringarna föreslås träda i kraft , vilket är en följd av att EU-direktivet måste vara genomfört i svensk rätt . Om lagbestämmelser inte uppfyller EU- direktivets krav i rätt tid, kan konsekvensen bli att EU-kom- missionen startar ett så kallat överträdelseförfarande. Ändringarna av de straffrättsliga bestämmelserna har inte för- anletts av EU-direktivet. Bestämmelserna är utformade på sådant sätt att de är skilda från de civilrättsliga bestämmelserna i lagen. De bestämmelser som behöver införas till följd av EU-direktivet skulle alltså i och för sig kunna införas utan att de utökade straffbestäm- melserna införs Om de nya straffbestämmelserna ska införas i lagen är det dock en fördel om ändringarna görs . 1 SOU 2008:63, Förstärkt skydd för företagshemligheter, avsnitt 4.7. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för miljön, för den kommunala självstyrelsen, för regionalpolitiken, för jämställd- heten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 12.2.5Antal mål i domstol och hos åklagarmyndigheten som rör företagshemligheter Det har inte varit möjligt att inom utredningen göra en statistisk beräkning över antalet tvistemål i domstol som rör företagshemlig- heter . Uppskattningsvis leder mindre än 10 mål till dom där domstolen tagit ställning till tvistefrågan, varav vissa mål även rör andra rättsområden såsom immaterialrätt.