sou · H4B345 · 2017-01-01 00:00:00 — För värdepappersbolagens del kan de krav som följer av MiFID uppfyllas genom 3 kap. 6 § lagen om värdepappersmarknaden och genom att återinföra bestämmelsen om att ett värdepappersbolag alltid måste ha en kapitalbas som motsvarar startkapitalet. Med den ändringen kan den svenska utvidgningen av tillämpningsområdet för tillsynsförordningen m.m. i 1 kap. 5 § andra stycket lagen om tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag tas bort. När det gäller bestämmelserna om konsolidering innebär EU- reglerna att fondbolag och AIF-förvaltare kan omfattas av reglerna. Bestämmelserna i lagen om värdepappersfonder och lagen om för- valtare av alternativa investeringsfonder bör dock formuleras om så att det framgår att det inte är på grund av bestämmelserna i dessa lagar, utan på grund av tillsynsförordningen, som konsoliderings- reglerna gäller. 17Jfr Report on , /Op/2015/20, Authoritiy. report, s. 60. 11.1Delning av värdepappersfonder och specialfonder 11.1.1Dagens regler och tidigare ändringsförslag Reglerna om fusion och reglerna om delning av värdepappersfonder i 8 kap. lagen om värdepappersfonder skiljer sig åt på så sätt att reglerna om fusion är många – 23 paragrafer – och mycket detalj- rika medan reglerna om delning är få – en paragraf – och av mer övergripande karaktär. Medan reglerna om fusion i detalj anger vilka dokument som ska upprättas och vad de ska innehålla, vilka som ska granska och uttala sig om den förestående fusionen samt hur och när andelsägarna ska informeras, säger reglerna om delning bara att tillstånd till delning får lämnas om delningen är förenlig med andelsägarnas intressen (skälighetsbedömningen). Därutöver finns ett krav på att andelsägarna ska informeras samt när delningen tidi- gast får verkställas efter beslut om tillstånd. Syftet med reglerna är dock i grunden detsamma, nämligen att skydda andelsägarna från fusioner och delningar som inte är förenliga med andelsägarnas intressen. Skillnaden i reglernas omfattning och ut- formning beror huvudsakligen på att reglerna om fusion kommer från UCITS-direktivet. I direktivet finns harmoniserade regler om fusion mellan fonder i olika medlemsländer, och för att slippa två parallella system för fusioner gjordes de nya europeiska fusionsreg- lerna tillämpliga även på fusioner mellan svenska fonder.1 När de nu gällande fusionsreglerna infördes i svensk rätt diskute- rades huruvida även reglerna om delning borde ändras. Investerings- fondsutredningen föreslog att bestämmelserna om delning skulle 2010/11:135 s. 198. ändras så att skälighetsbedömningen skulle tas bort. I stället skulle andelsägarna, innan delningen, ges rätt att kostnadsfritt lösa in sina andelar. Vidare skulle det inte krävas att de delade fonderna hade samma karaktär som den ursprungliga fonden.2 Förslaget fick kritik från Finansinspektionen.3 Inspektionen ansåg att kravet på att delningen skulle vara förenlig med andelsägarnas intressen borde kvarstå och att det behövdes klargöranden avseende förutsättningarna för inspektionens godkännande, vad en ansökan om delning borde innehålla samt vilka informationskrav som skulle gälla i förhållande till andelsägarna. Regeringen ansåg att en förutsättning för att ta bort skälighetsbedömningen var att krav motsvarande dem som gällde för fusioner infördes i lagen. Mot bakgrund av detta ansågs det inte lämpligt att vid den aktuella tidpunkten föreslå några förändringar när det gäller reglerna om delning. Regeringen framhöll dock att förändringar kunde övervägas . För fusioner och delningar av specialfonder gäller, enligt 12 kap. 16 och 17 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, samma regler som för värdepappersfonder. Legal form eller struktur för andra AIF:er regleras inte i fondlagstiftningen.4 Vad som gäller för fusioner eller delningar av sådana fonder följer därför av den reglering som är tillämplig på fondens legala struktur. kan t.ex. vara ett aktiebolag och då gäller bestämmelserna om fusion och delning i 23 respektive 24 kap. aktiebolagslagen (2005:551). 11.1.2Vilka förändringar behövs? Förslag: I lagen (2004:46) om värdepappersfonder tas in bestäm- melser om delning av värdepappersfonder, motsvarande dem som gäller vid fusioner. Samma regler ska gälla för delning av special- fonder. 2Se SOU 2010:78 s. 251 ff. 2010/11:135 s. 266. 2012/13:155 s. 185. förslag syftade till att skapa enhetliga regler för fusioner och delningar av fonder och en konkurrensför- del för svenska fonder.5 Eftersom det inte fanns något krav på att två fonder som fusioneras skulle ha samma placeringsinriktning borde det, enligt den utredningen, inte heller finnas något krav på att en delning av en fond resulterade i två eller flera fonder med sam- ma placeringsinriktning. Detta kunde åstadkommas genom att ta bort kravet på skälighetsbedömning, som i praxis hade tolkats så att de fonder som uppkommer efter en delning i princip borde ha samma sammansättning på tillgångarna och vara ungefär lika stora.6 Men utredningen framhöll att ändringen inte fick medföra att kon- sumentskyddet åsidosattes. Detta skydd upprätthölls enligt utred- ningens mening dels genom information om delningen till andels- ägarna, dels genom att andelsägarna före verkställandet av delningen kunde lösa in sina fondandelar utan andra kostnader än kostnader för avveckling av värdepappersinnehavet. Det är logiskt att förutsättningarna för delning av fonder bör vara i princip desamma som förutsättningarna för att fusionera fon- der. Eftersom det inte krävs att placeringsinriktningen är densamma för att fusionera fonder bör det inte heller vara ett krav att en delning av en fond resulterar i fonder med samma placeringsinrikt- ning. Det går dock inte att komma ifrån att detta innebär att en fondandelsägare efter en delning kan komma att vara andelsägare i en fond med en annan placeringsinriktning än den andelsägaren ur- sprungligen investerade i. Den situationen kan dock uppstå av andra orsaker, t.ex. genom en fusion och genom att fondens placerings- bestämmelser ändras. Skyddet i dessa situationer består i att andels- ägaren ska få information om åtgärden innan den genom- förs och att andelsägaren har rätt att få sina andelar inlösta utan andra kostnader än kostnader för avvecklingen av värdepappersinne- havet. Detta skydd kan erhållas även vid en delning genom att in- föra de bestämmelser om information och rätt till inlösen enligt föreslag. Till konsumentskyddet hör dock även andra frågor. En av de viktigare är kontrollen av tillgång- arnas värde – och därmed andelarnas värde – vid en delning. En felaktig värdering skulle, liksom vid en fusion, kunna leda till att vissa 5SOU 2010:78 s. 253. 6SOU 2010:78 s. 252. fondandelsägare gynnades på andra andelsägares bekostnad. Exem- pelvis innebär en delning som resulterar i två fonder med olika placeringsinriktning att vissa tillgångar hamnar i den ena fonden och tillgångar av ett annat slag hamnar i den andra. Om tillgångar av ett slag är felaktigt värderade skulle värdet av andelsägarnas an- delar inte vara detsamma efter delningen. Andelarna i den ena fonden skulle vara mer värda än andelarna i den andra. Detta problem är omhändertaget i fusionsfallet genom bestämmelser om att de värde- ringsmetoder som ska tillämpas ska ingå i fusionsplanen och granskas av revisor. Även andra frågor av investerarskyddskaraktär är om- händertagna i fusionsfallet, t.ex. vilken information andelsägarna ska få och när det ska ske samt rätten att byta sina andelar till en helt annan fond. Nämnda frågor var dock inte omhändertagna i Investe- ringsfondsutredningens förslag. För att reglerna om delning ska motsvara reglerna om fusioner föreslås att Investeringsfondsutred- ningens förslag kompletteras med motsvarigheter till de regler som gäller vid fusioner. Det skulle innebära att regler om delningsveder- lag införs.7 Det rör sig om undantagssituationer då tillgångarna i en fond inte går att dela exakt och kompensation kan behöva utgå. Vidare bör – liksom vid en fusion – en plan för den tänkta delningen upprättas av fondbolaget där det framgår vilken fond det är fråga om, bakgrunden och syftet med delningen och vilka konsekvenser den får för andelsägarna samt vilka metoder som ska användas vid värderingen. Vidare bör det krävas ett utlåtande från förvarings- institutet och en revisorsgranskning motsvarande vad som krävs vid en fusion. Även kraven på information till andelsägarna, förut- sättningarna för tillstånd och andelsägarnas rättigheter vid delning bör utformas med fusionsreglerna som förebild. På så sätt blir förut- sättningarna för delning i princip desamma som förutsättningarna för fusion. Som nämnts gäller för specialfonder samma regler om fusion och delning som för värdepappersfonder. De föreslagna bestämmel- serna om delning bör gälla också specialfonder. När det gäller andra AIF:er bör det, liksom , inte i fondlagstiftningen finnas regler för fusion och delning, utan de regler som gäller sådana AIF:er, t.ex. 23 och 24 kap. aktiebolagslagen, bör fortsätta att gälla. 7 Jfr reglerna om fusionsvederlag i 8 kap. 2 § lagen om värdepappersfonder. 11.2Förbudet för fondbolag att utöva väsentligt inflytande över ett företag Förslag: 5 kap. 20 § lagen (2004:46)om värdepappersfonder änd- ras så att innehav i AIF:er inte ska räknas samman med innehav i andra fonder som fondbolaget förvaltar när man bedömer om fondbolaget kan utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av ett företag. Enligt 5 kap. 20 § lagen om värdepappersfonder får ett fondbolag inte till en värdepappersfond förvärva aktier med sådan rösträtt som gör det möjligt för fondbolaget att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av ett företag. Om fondbolaget förvaltar flera värde- pappersfonder, fondföretag, specialfonder eller andra AIF:er ska samtliga innehav räknas samman. Paragrafen, i den utformning den har fått efter genomförandet av AIFM-direktivet,8 har kritiserats av några remissinstanser för att den hindrar ett fondbolag, som har till- stånd som AIF-förvaltare, att förvalta sådana AIF:er som har kon- troll över ett onoterat företag.9 Paragrafen genomför artikel 56.1 i UCITS-direktivet. Den artikeln talar emellertid om de värdepappersfonder som bolaget förvaltar och som omfattas av UCITS-direktivet och kräver inte att även inne- hav i AIF:er ska räknas in. Det skulle således vara förenligt med UCITS-direktivet att begränsa bestämmelsen i 5 kap. 20 § lagen om värdepappersfonder till att gälla enbart innehav i värdepappersfonder och fondföretag. Före genomförandet av AIFM-direktivet, handlade bestämmelsen enbart om värdepappersfonder, fondföretag (dvs. utländska fonder enligt UCITS-direktivet) och specialfonder. När bestämmelsen ut- vidgades till att omfatta även innehav i andra AIF:er än specialfon- der angavs i förarbetena att begränsningsregeln endast var tillämplig om samma aktier som fanns i en AIF också fanns i en värdepappers- fond som fondbolaget förvaltade,10 eller med andra ord; ett fond- bolag skulle kunna förvalta en AIF som har kontroll över ett onoterat företag så länge inte någon, av fondbolaget förvaltad, värdepappers- 2012/13:155 s. 530 f. 9Se 11 kap. lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. 2012/13:155 s. 531. fond hade innehav i samma aktier. Paragrafens ordalydelse ger dock intrycket att begräsningsregeln ska tillämpas på det sammanlagda innehavet i de fonder och fondföretag som fondbolaget förvaltar, oavsett om någon del av innehavet finns i en värdepappersfond. Även med en tolkning i enlighet med förarbetena innebär bestämmelsen att ett fondbolag inte kan förvalta en AIF, som har kontroll över ett onoterat företag, om en aktie i det onoterade företaget innehas i en värdepappersfond som bolaget förvaltar. Det finns inget som hindrar att medel i en värdepappersfond placeras i onoterade aktier, även om det finns vissa begränsningar (se 5 kap. 5 § lagen om värdepappersfonder). Situationen kan således mycket väl uppstå. Bestämmelsen i dess nuvarande utformning hind- rar alltså ett fondbolag att förvalta vissa AIF:er; alternativt kommer placeringsbesluten i de värdepappersfonder bolaget förvaltar att begränsas beroende på vilka AIF:er som förvaltas. Någon sådan be- gränsning är inte avsedd vare sig i AIFM-direktivet eller i UCITS- direktivet. För att åstadkomma en mer direktivkonform reglering bör bestämmelsen ändras så att innehav i AIF:er inte ska räknas samman med innehav i andra fonder som fondbolaget förvaltar. Redan innan lagändringarna för genomförandet av AIFM-direk- tivet skulle innehav i specialfonder räknas med vid tillämpningen av begränsningsregeln i 5 kap. 20 § lagen om värdepappersfonder. Även detta går längre än vad UCITS-direktivet kräver. För förvaltningen av en specialfond kan , enligt 12 kap. 13 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, medge undantag från de placeringsbegränsningar som gäller i 5 kap. lagen om värdepappersfonder. I en specialfond kan, genom t.ex. ett undantag från 5 kap. 6 § första stycket, ett innehav i aktier från en och samma emittent komma att överstiga . Genom be- stämmelsen i 5 kap. 20 § kan dock den praktiska tillämpningen av ett sådant undantag komma att begränsas av innehaven i andra fon- der som fondbolaget förvaltar. I förlängningen kan således en för- valtningsstrategi som har godkänts av , genom beviljandet av undantag från 5 kap. lagen om värdepappersfonder, komma att påverkas av innehav i andra fonder. Det är en icke önsk- värd konsekvens av att begränsningsregeln från UCITS-direktivet har fått ett vidare tillämpningsområde än direktivet kräver. Inte heller innehav i specialfonder bör därför räknas med vid tillämp- ningen av begränsningsregeln. 11.3Redovisnings- och bokföringskrav för fonder Förslag: I bokföringslagen (1999:1078) tas in en bestämmelse om att fondbolag och AIF-förvaltare är bokföringsskyldiga för de värdepappersfonder och specialfonder som de förvaltar. Där- igenom blir 3–5 och 7–9 kap. bokföringslagen tillämpliga på värde- pappers- och specialfonder. Bokföringslagen är inte tillämplig på värdepappersfonder och special- fonder.11 har det i tidigare lagstiftningsärenden konstate- rats att det även utan uttrycklig reglering åligger fondbolagen att iaktta god redovisningssed vid upprättande av fondernas redovis- ning.12 I praktiken torde detta inte vara något problem. Rent principiellt följer dock skyldigheterna att löpande bokföra affärshändelser och bevara verifikationer av bokföringslagen (4 kap. 1 §) medan de närmare beskrivningarna av hur man gör det följer av god redovisningssed (4 kap. 2 §). I det perspektivet är det problematiskt att säga att en skyldighet – som inte åligger fondbolaget – ska fullgöras på ett visst sätt (med iakttagande av god redovisningssed). Problemet har som nämnts uppmärksammats i tidigare lagstiftningsärenden, men har ansetts kräva ytterligare överväganden.13 Att bokföringslagen inte är tillämplig innebär inte att det inte finns några regler om redovisning av fonder; det finns utförliga regler i fråga om fondernas årsberättelser och halvårsredogörelser. Årsberättelser och halvårsredogörelser för värdepappersfonder reg- leras i 4 kap. 18 § lagen om värdepappersfonder och enligt 4 kap. 19 § samma lag ska fondbolagets revisorer granska de räkenskaper som ligger till grund för årsberättelsen. Dessa relativt kortfattade bestämmelser kompletteras av utförliga bestämmelser i 31 kap. föreskrifter (FFFS 2013:9) om värdepappers- fonder. För specialfonder gäller, enligt 12 kap. 10 § och 10 kap. 7 § lagen om alternativa investeringsfonder, samma krav på årsberättel- ser, halvårsredogörelser och revisorsgranskning. Enligt 12 kap. 13 § föreskrifter (FFFS 2013:10) om alternativa 2002/03:150 s. 285. 2002/03:150 s. 285 och prop. 1974:128 s. 133 och 180. 2002/03:150 s. 285 f. investeringsfonder ska inspektionens föreskifter om årsberättelser och halvårsredogörelser för värdepappersfonder även tillämpas på specialfonder. För andra AIF:er än specialfonder ställs krav på års- berättelse, dess innehåll och revisorsgranskning i 10 kap. 5–7 §§ lagen om alternativa investeringsfonder. Dessa paragrafer kompletteras av artiklarna 103–107 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 231/2013 av om komplettering av Europa- parlamentets och rådets direktiv /61/EU vad gäller undantag, allmänna verksamhetsvillkor, förvaringsinstitut, finansiell hävstång, öppenhet och tillsyn. Av den befintliga regleringen framgår dock inte vad som gäller fram till årsberättelsen eller halvårsredogörelsen – den löpande bok- föringen – eller vad som gäller därefter (arkivering m.m.). FAR föreslog i sitt remissvar på delbetän- kande SOU 2002:56, att en knytning skulle göras till bokförings- lagen i tillämpliga delar. Vad som framför allt är aktuellt är reglerna om räkenskapsår i 3 kap. bokföringslagen, de generella bestämmel- serna om bokföringsskyldighetens innebörd i 4 kap., bestämmelser- na om löpande bokföring och verifikationer i 5 kap. samt bestäm- melserna om arkivering av räkenskapsinformation m.m. i 7 kap. Inga av dessa bestämmelser står i strid med fondlagstiftningen, varken nationellt eller på EU-nivå. Tvärtom är det så att de redovisnings- principer som i praktiken redan tillämpas på fonder – på grund av kravet på god redovisningssed – har sin grund i just dessa bestäm- melser. I 6 kap. bokföringslagen finns regler om hur den löpande bokföringen avslutas med en årsredovisning. På detta område finns dock redan bestämmelser i fondlagstiftningen som har sitt ursprung i de gemensamma EU-reglerna för fonder. Dessa regler bör gälla i stället för 6 kap. bokföringslagen. Rent lagtekniskt kan detta lösas genom att man i bokföringslagen anger att fondbolag och AIF- förvaltare är bokföringsskyldiga för de värdepappers- och special- fonder som förvaltas. Då blir 3–5 och 7–9 kap. bokföringslagen tillämpliga. Kraven på årsredovisning i 6 kap. gäller enbart de före- tag som räknas upp i 6 kap. 1 § bokföringslagen. Genom att inte räkna upp värdepappersfonder och specialfonder där, kommer det kapitlet även i fortsättningen att inte vara tillämpligt på fonder. När det gäller andra AIF:er än specialfonder finns det inga regler om fondernas rättsliga status i fondlagstiftningen. En sådan fond kan t.ex. vara ett aktiebolag och de redovisningsregler som gäller för aktiebolag gäller för sådana AIF:er. Någon särskild reglering avseende dessa fonder behövs därför inte. 11.4Överlåtelse av förvaltningen av en värdepappersfond till en annan förvaltare inom EES Förslag: Bestämmelsen i 9 kap. 1 § fjärde stycket lagen (2004:46) om värdepappersfonder kompletteras så att ett fondbolag, efter tillstånd, kan överlåta förvaltningen av en värdepappersfond till ett förvaltningsbolag som hör hemma inom EES och som får driva verksamhet i enligt 1 kap. 6 § lagen om värdepappersfonder. Sådant tillstånd ska ges om 1.förvaltningsbolaget i sitt hemland har tillstånd att förvalta fondföretag av motsvarande slag som den värdepappersfond som ska förvaltas, 2.förvaltningsbolaget till har lämnat det av- tal med förvaringsinstitutet som avses i 3 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder och, i förekommande fall, uppgifter om uppdrag som lämnats till någon annan att förvalta värde- pappersfonden eller sköta därmed sammanhängande admini- stration, och 3.det finns skäl att anta att bolaget kommer att driva verksam- heten enligt lagen om värdepappersfonder och andra författ- ningar som gäller för förvaltning av en värdepappersfond. För ett övertagande förvaltningsbolag ska 1 kap. 6 c och 6 d §§ lagen om värdepappersfonder tillämpas. Samma regler ska gälla för överlåtelse av förvaltningen av en specialfond. Genom ändringar i UCITS-direktivet blev det möjligt för fondbolag och utländska företag med tillstånd att förvalta fonder enligt UCITS-direktivet (förvaltningsbolag) att förvalta fonder i andra EES-länder än fondbolagets/förvaltningsbolagets hemland, s.k. gränsöverskridande fondförvaltning. genomfördes i svensk rätt genom vissa ändringar i lagen om värdepappersfonder (se 1 kap. 6 b–6 d §§).14 Regleringen innebär, för förvaltningsbolagens del, att bolagen kan starta en ny värde- pappersfond i . Tillståndet för gränsöverskridande förvaltning ges i form av ett godkännande av fondbestämmelserna enligt 4 kap. 9 § lagen om värdepappersfonder, vilket sker när en ny fond startas. I lagen finns dock ingen uttrycklig möjlighet för ett förvaltnings- bolag att förvalta en befintlig värdepappersfond, vilket skulle kräva en överlåtelse av förvaltningen från ett svenskt fondbolag eller ett förvaltningsbolag. Enligt 9 kap. 1 § fjärde stycket kan förvaltningen av en värdepappersfond överlåtas till ”ett annat fondbolag”, och där nämns inget om förvaltningsbolag. Sådana överlåtelser har dock, enligt uppgift från , i praktiken tillåtits av inspektionen. Enligt artikel 16.3 i UCITS-direktivet ska ett fondföretag (t.ex. en värdepappersfond) ”ha rätt att utse eller låta sig förvaltas” av ett förvaltningsbolag i ett annat EES-land. Ordalydelsen ger intryck av att detta ska gälla även befintliga fonder och inte enbart nystartade. Bestämmelsen är dock inte helt enkel att översätta till svenska för- hållanden, eftersom en värdepappersfond inte är någon juridisk per- son som kan ”utse” eller ”låta sig förvaltas”. Avsikten med direktivets bestämmelse torde dock vara att möjligheten till gränsöverskridan- de fondförvaltning även ska gälla redan existerande fonder. Där- utöver framstår det som inkonsekvent att ett förvaltningsbolag inte kan överta förvaltningen av en befintlig värdepappersfond som andra bestämmelser gör det möjligt för ett förvaltningsbolag att starta en ny värdepappersfond i och även att fusionera en svensk värdepappersfond med ett utländskt fondföretag, se 8 kap. 17–23 §§ lagen om värdepappersfonder. För att få till stånd en mer direktivkonform och konsekvent reglering samt för att kodifiera praxis bör det bli möjligt att överlåta förvaltningen av en värdepappersfond även till ett förvaltningsbolag som hör hemma inom EES. För en sådan överlåtelse bör, liksom överlåtelse av förvaltningen till ett annat fondbolag, krävas tillstånd från , och för att tillstånd ska ges ska samma förutsättningar gälla som för att ett förvaltningsbolag ska få starta en ny fond (se 1 kap. 6 b § lagen om värdepappersfonder), dvs. för- valtningsbolaget ska i sitt hemland ha tillstånd att förvalta fond- 14 Se prop. 2010/11:135 s. 98 ff. företag av motsvarande slag som den värdepappersfond som ska förvaltas, och förvaltningsbolaget ska till ge in förvaringsinstitutsavtalet och eventuella outsourcingavtal. Därut- över ska det finnas skäl att anta att bolaget kommer att driva verk- samheten enligt de författningar som gäller för förvaltning av en värdepappersfond. För ett förvaltningsbolag som startar en ny värde- pappersfond ställs i 1 kap. 6 § första stycket lagen om värdepappers- fonder också krav på att fondbestämmelserna ska uppfylla lagens krav. Något sådant krav behöver dock inte ställas vid överlåtelse av en befintlig fond. När väl överlåtelsen har skett ska för ett övertagande förvalt- ningsbolag samma bestämmelser gälla som för ett förvaltningsbolag som startar en ny värdepappersfond, se 1 kap. 6 c och 6 d §§ lagen om värdepappersfonder. För specialfonder gäller – enligt 12 kap. 18 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder – 9 kap. lagen om värdepappers- fonder för upphörande och överlåtelse av förvaltningen. Enligt den bestämmelsen ska dock det som anges om fondbolag avse AIF-för- valtare. I den lagen finns således ingen begräsning till svenska förval- tare. En svensk AIF-förvaltare kan alltså överlåta förvaltningen av en specialfond till en utländsk AIF-förvaltare. – som kan marknadsföras till icke-professionella kunder – har det ansetts att i princip samma kundskydd ska gälla som för värde- pappersfonder.15 Den ändring som utredningen föreslår för värde- pappersfondernas del innebär att vissa förutsättningar ska vara upp- fyllda för att ska ge tillstånd till en överlåtelse (se ovan).