sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — Förhör ska vidare såvitt det är möjligt undertecknas av förhörspersonen och om förhörspersonen inte undertecknar förhöret ska detta anges särskilt.44 Syftet med teknisk dokumentation och undertecknande av förhören är att stärka utsa- gans bevisvärde. Förhör med målsägande och vittnen under eller som annars är särskilt sårbara hålls sedan en lagändring som s.k. ”tilrette- lagte avhør” (239 a § straffprocesslagen). Dessa förhör tas upp med ljud och bild i en särskilt anpassad förhörslokal i s.k. barnahus som ansvarar för. Förhören undertecknas inte av förhörs- personerna. Vid huvudförhandlingen används förhöret som bevis- ning genom att spelas upp i sin helhet som rätten har tillgång till en dialogutskrift av förhörsuppgifterna. Se vidare av- snitt 5.4.5. om förslag till ändringar av nuvarande reglering om ”til- rettelagte avhør”. Att förhören under förundersökningen i stor utsträckning tas upp med ljud och bild i innebär att det finns en säker doku- mentation av bl.a. under vilka förutsättningar förhörsuppgifterna framkommit inklusive hur förhörspersonen har betett sig när han eller hon lämnat uppgifterna. Om förhören ur förundersökningen senare behöver åberopas som bevisning vid en huvudförhandling, exempelvis för att förhörspersonens uppgifter vid förhandlingen skiljer sig från de uppgifter som lämnats i polisförhör, utgör de tek- niskt dokumenterade förhören typiskt sätt ett beslutsunderlag av bättre kvalitet än vad en uppläsning ur ett förundersökningsproto- koll utgör. 5.4.2Uppmaning till den misstänkte att tala sanning När den misstänkte ska förhöras under förundersökningen ska han informeras om vad saken gäller och att han eller hon inte har någon skyldighet att yttra sig (232 § straffprocesslagen). 43NOU 2016:24 s. 168. 44Påtaleinstruksen 8–14 §§ (se fotnot 40). ändå är villig att yttra sig ska han eller hon uppmanas att tala sanning i förhöret. Bevis kan tas upp under förberedelsen av en huvudförhandling om vittnet är undantaget från plikten att inställa sig vid förhandlingen på grund av geografiskt avstånd (jfr 109 § straffprocesslagen), om be- viset inte kan föras vid huvudförhandlingen utan oproportionerlig olägenhet eller kostnad eller om det är risk för att beviset går förlorat eller förlorar bevisvärde om det inte tas upp direkt (270 § straff- processlagen). Under förundersökningen kan bevisupptagning ske på samma villkor som gäller vid bevisupptagning under förberedelsen i domstol (237 § straffprocesslagen). En bevisupptagning under för- undersökningen förutsätter dessutom att bevisupptagningen inte utan skada, tidsförlust eller kostnad kan vänta tills beslut i åtals- frågan är fattat. Om det är åklagarmyndigheten som begär bevisupptagningen bedömer myndigheten själv om de legala förutsättningarna för bevisupptagning föreligger. Om det är den tilltalade eller försvararen som begär en bevisupptagning är det domstolen som avgör om förutsättningarna är uppfyllda. Rätten ska då det är försvaret som begär en bevisupptagning som regel begära inbetalning av ett till- räckligt stort belopp för att täcka utgifterna för bevisupptagningen. Om åklagarmyndigheten eller rätten senare finner att det har funnits en rimlig grund för bevisupptagningen ersätts utgifterna av allmänna medel. Enligt uppgifter som utredningen har inhämtat används bevis- upptagning framför allt i ärenden med förhörspersoner som är bo- satta utomlands utan någon fast anknytning till Norge.45 Typexemplet är ärenden som rör människohandel. Det är enligt uppgift oftast åklagarmyndigheten som begär att bevisning ska tas upp före en huvudförhandling. Enligt de uppgifter som utredningen har tillgång till tycks det finnas en viss osäkerhet kring hur bevisupptagningar rent praktiskt ska genomföras. Ett exempel är att det uppfattas vara 45 Uppgifterna om den praktiska tillämpningen av bevisupptagningsreglerna är inhämtade från befattningshavare vid polisen i och förmedlade till utredningen via norska . otydligt på vilket sätt omfattande berättelser vid bevisupptagningar ska dokumenteras. Domstolarna har ett intresse av att hålla doku- mentationen, som sker skriftligt, så kortfattad som möjligt eftersom det är resurskrävande att protokollföra en lång förklaring. Det före- kommer då att åklagaren måste begära ytterligare dokumentation. Det är vidare oklart i vilken utsträckning det går att dokumentera förhören med ljud och bild. Att dokumentationen sker med ljud och bild är ett allmänt önskemål från åklagarsidan. Vid rättegången läses protokollet från bevisupptagningen upp. Som huvudregel ska förhörspersonen kallas till förhandlingen trots att bevisupptagning har skett. Vilka ansträningar som bör göras vid utevaro för att få tag på förhörspersonen tycks emellertid inte vara helt klart vid tillämpningen. 5.4.4Parterna kan tillåta att skrifliga vittnesutsagor används som bevis Om båda parter i brottmålsprocessen medger det, tillåter norsk rätt att skriftliga vittnesutsagor ur förundersökningen används som be- visning när vittnet är frånvarande (297 § (2) straffeprocessloven). Den tilltalades rätt till en rättvis rättegång enligt Europakonven- tionen måste dock beaktas, vilket bl.a. innebär att utrymmet för att använda förhörsutsagor ur förundersökningen inskränks i de fall för- hörsuppgifterna utgör huvudbevisning i målet. 5.4.5Förslag om utökad användning av ljud- och bild- upptagningar samt en stärkt kontradiktorisk princip I betänkandet Ny straffeprocesslov som Straffeprocessutvalget läm- nade till norska regeringen föreslås bl.a. att ljud- och bildupptagningar av förhör från tingsrätten ska kunna ersätta muntliga förhör vid prövningen i hovrätten om inte hänsyn till sakens riktiga belysning hindrar detta.46 Utredningen bedömer att en sådan möjlighet kommer att göra rättsprocessen mer effektiv utan att rättssäkerheten går förlorad. 46 NOU 2016:24, kapitel 13. Utredningen föreslår också, i syfte att stärka den kontradik- toriska principen, vissa justeringar av reglerna om ”tilrettelagte avhør” med barn och andra sårbara personer (se avsnitt 5.4.1). Utred- ningen bedömer att nuvarande reglering begränsar försvarets rättig- heter, bl.a. genom att försvarare som huvudregel inte ska vara när- varande vid det första förhöret med målsäganden som det förutsätts att detta förhör ska användas under huvudförhandlingen.47 Denna ordning medför enligt utredningen en alltför stor systematisk risk för oriktiga domslut. Det påpekas också vara mycket belastande för barnet och dess utveckling om en oskyldig vårdnadshavare be- straffas. I ljuset av detta är det enligt utredningen inte avgörande att den gällande ordningen i norsk rätt i och för sig överensstämmer med de krav som följer av praxis om artikel 6 i . Utredningens förelår att utgångspunkten ska vara att den misstänkte ska kallas till ”tilrettelagte avhør” och där- med ges en reell tillgång till kontradiktion genom sin försvarare. Undantag från huvudregeln bör enligt förslaget kunna ske av utred- ningsskäl. Utredningens betänkande har remitterats. Förslagen bereds vid norska justitiedepartemenet. Trots att nederländsk processrätt utgår från omedelbarhetsprincipen vid domstolens prövning så förhörs i regel inte målsägande och vitt- nen i rättssalen. I ett avgörande har nämligen slagit fast att muntliga berättelser som tagits upp före huvudförhandlingen kan användas vid prövningen av brottmålet, vil- ket innebär att omedelbarhetsprincipen har urvattnats betänkligt.48 Huvudförhandlingarna består i stor utsträckning av uppläsning av skriftliga utsagor upprättade av polisen eller förundersöknings- domaren. 47NOU 2016:24 s. 289. 48HR , NJ 1927, 85 (ECLLI:NL:HR:1926:BG9435) samt uppgifter från Högs- ta domstolen i (). Det nämnda målet från gällde vittnesuppgifter som lämnats i polisförhör. I målet godtog domstolen att en muntlig berättelse från ett vittne som tagits upp i polisförhör före rätte- gången användes som bevisning utan att domaren fick höra vittnet inför rätten. Principen som avgörandet slog fast har senare kommit att omfatta också andra typer av muntliga bevis. Avgörandet förändrade hur brottmål handläggs i på det sättet att tyngdpunkten i straffprocessen förflyttades mer mot förberedelsestadiet och förundersökningen.49 Den tilltalade har alltid rätt att begära att målsäganden eller vittnen förhörs inför domstolen, men en sådan begäran framställs enligt uppgift till utredningen sällan.50 Målsäganden har vidare rätt att berätta muntligt inför domstolen hur brottet har påverkat honom eller henne. Den praxis som har utvecklats med uppläsning av förhör vid huvudförhandlingarna innebär att brottmålsprocesserna inte tar sär- skilt i domstolarna om den tilltalade erkänner och inte har något att invända mot vad vittnena uppger. Den innebär också att restriktioner som meddelats mot den misstänkte kan hävas än om restriktionerna behövs för att skydda bevis- ningen fram till huvudförhandlingen, nämligen redan då förhörs- uppgifterna är säkrade under förundersökningen. Alla domstolsförhör hålls under ed i . Detta inklude- rar förhöret med den tilltalade. En tilltalad kan välja att inte yttra sig överhuvudtaget vid förhandlingen. Väljer han eller hon att låta sig förhöras under huvudförhandlingen avläggs ed och uppgifterna läm- nas under straffansvar. De uppgifter som lämnas i förhör med den misstänkte under förundersökningen kan åberopas som bevisning om den tilltalade uppger något annat under huvudförhandlingen än han eller hon har sagt i ett polisförhör. Under förundersökningen har den misstänkte inte någon sanningsplikt. Inför huvudförhandlingen avgörs frågan om hur den muntliga bevisningen ska presenteras genom att åklagaren lämnar ett förslag 49Uppgifter från i (). 50Uppgifter från nederlänska . som försvaret kan godta eller protestera emot. Rätten avgör frågan om parterna inte är överens. Vittnesförhör från förundersökningen kan åberopas och läsa upp under huvudförhandlingen om parterna inte har något invända mot detta. Om innehållet i förhörsutsagan är ostridigt är det inte nödvändigt att åberopa förhöret. I tas förhörsuppgifter i regel upp vid huvudförhandlingarna genom uppläsning av utsagorna från förundersökningen. Detta gäller dock inte den tilltalades uppgifter. Både åklagare och den tilltalade har möjlighet att begära att förhörspersonerna hörs muntligt inför domstolen, men det är inte självklart att domstolen bifaller en sådan begäran. Vid mycket allvarlig brottslighet hålls dock muntliga förhör i domstolen. Alla förhör under förundersökningen utom förhören med den brottmisstänkte hålls under ed. Förhören signeras av den polisman som nedtecknat förhöret och av förhörspersonen själv. 6 Våra överväganden och förslag Vårt uppdrag är att analysera hur handläggningen av stora brottmål med omfattande bevisning skulle kunna moderniseras och effek- tiviseras med bevarade krav på rättssäkerhet. Inom ramen för det uppdraget anges i direktiven att det mot bakgrund av den utveckling som har skett med stora brottmål ur effektivitetssynpunkt finns skäl att överväga om det bör vara möjligt att i ökad utsträckning använda förhör med målsägande, vittnen och misstänkta som tagits upp före huvudförhandlingen som bevis i rättegångar. analysera om det är lämpligt att införa utökade möjligheter att använda dokumenterade förhör som bevisning i domstol, och om så är fallet lämna de fullständiga förslag till författningsändringar och andra förändringar som bedöms nödvändiga. 6.2Allmänna utgångspunkter för våra överväganden Vårt uppdrag är att överväga en effektivitetsreform för muntlig be- visning i brottmål inom ramen för en fortsatt rättssäker straffpro- cess. Straffprocessens dubbla uppgift att realisera straffhotet så att de materiella straffreglerna får ett faktiskt genomslag och att säkerställa ett rättssäkert brottmålsförfarande ställer krav på lagstiftaren att anpassa regelverket i takt med samhällsutvecklingen. När strängare straff eller nya straffbestämmelser införs är det befogat att lagstif- taren parallellt överväger behovet av förändringar av straffprocessen för att straffhotet faktiskt ska kunna realiseras med bibehållna krav Våra överväganden och förslag På samma sätt måste straffprocessen uppdateras i förhållande till förändrade förutsättningar i samhället som påverkar möjligheterna att beivra brott. Straffbestämmelser som inte kan tillämpas enligt sitt syfte riskerar att leda till negativa konsekvenser för tilltron till rättssystemet i stort. En rättssäker brottmålsprocess ställer krav på att rättskipningen är förutsebar, enhetlig och effektiv samt att den utövas i enlighet med gällande lagar och med hög kvalitet. Alla individer ska vara garanterade ett skydd mot godtyckliga åtgärder från samhället. Exempelvis ska alla behandlas lika inför lagen och inte någon åtalas eller dömas utan att det finns tillräcklig grund för det. Det ingår vid överväganden om ny lagstiftning att säkerställa såväl rättssäkerheten för enskilda mot staten som rättstryggheten för enskilda att inte utsättas för brott. Enskilda personers förtroende för rättsväsendet är i ett mer övergripande perspektiv en av rättssäkerhetens byggstenar. En förhörsreform i enlighet med vårt uppdrag ska ske inom ramen för en fortsatt rättssäker process. De krav på en rättvis rätte- gång för misstänkta som ställer måste vara uppfyllda. har som vi redogjort för god- tagit stor nationell frihet för medlemsstaterna när det gäller formerna för hur bevisning tas upp men uttalat att all bevisning i princip måste läggas fram i den tilltalades närvaro vid en offentlig förhandling inför rätten. Att som bevisning använda utsagor som tagits upp före rätte- gången har godtagits av domstolen under förutsättning att försvarets rättigheter har respekterats. En reform med tidigt lämnade berättel- ser som bevisning är i princip möjlig om reglerna för hanteringen av brottmålet som helhet uppfyller kraven på en rättvis rättegång. 6.2.2Grundläggande principer ska värnas En reform av förhörsreglerna i enlighet med vårt uppdrag skulle på- verka de för processen grundläggande principerna om muntlighet och omedelbarhet. Utgångspunkten för våra överväganden är att processprinciperna kan behöva modifieras men däremot inte att de behöver överges. Ett muntligt och förfarande ger enligt vår mening den mest stabila grunden för målets prövning och det finns därför goda skäl att hålla fast vid principerna om en muntlig och omedelbar rättegång. De förslag vi lämnar utgår från att gällande Våra överväganden och förslag processprinciper ska fortsätta att gälla. I våra överväganden ingår också att beakta vikten av att upprätthålla koncentrationsprincipen. Även om vårt uppdrag avser en bättre hantering av stora brottmål kommer de förslag vi lämnar att omfatta alla typer av brottmål. Vår avsikt är inte att föreslå ett parallellt spår i processrätten för stora brottmål. Den fria bevisprövningen gäller i svensk rätt. Möjligheterna att reglera hur bevisning ska värderas är begränsade. Det vi har att över- väga inom ramen för vårt uppdrag är under vilka former bevisning ska kunna tas upp och läggas fram. 6.2.3Alla typer av förhör omfattas av våra överväganden Det framgår av våra direktiv att uppdraget att överväga förändringar av förhörsreglerna gäller förhör med såväl målsägande och vittnen som misstänkta. En reform av reglerna om hur förhör får åberopas på det sätt som uppdraget anvisar skulle enligt vår uppfattning sannolikt få störst betydelse för förhören med målsäganden, vittnen och andra förhörspersoner som inte är misstänkta för brott i målet. Vår bedömning är dock att det även finns situationer då det skulle gå att ta upp den misstänktes berättelse i ett tidigt förhör och sedan använda denna som bevisning. Alla typer av förhör kommer därför att omfattas av våra överväganden och förslag. 6.2.4Olika alternativ för olika situationer En diskussion om hur en ordning med tidiga förhör vars innehåll ska kunna åberopas som bevisning bör se ut kan föras med utgångspunkt i två huvudalternativ. Det första utgår från att förhör som ska använ- das som bevisning i domstol bör hållas av en domstol. Strukturen för en sådan ordning för bevisupptagning är i stora delar redan på plats. Överväganden om hur en reform närmare bör utformas kan därför ta avstamp i befintliga regler om hur en rättssäker och effektiv be- visupptagning genomförs. En reform enligt detta alternativ skulle framför allt innebära att förhören som hålls vid huvudförhand- lingen tidigareläggs i processen. Detta medför i sig positiva effekter för brottmålsprocessen som vi återkommer till. Våra överväganden och förslag Det andra alternativet innebär att de brottsbekämpande myndig- heterna utan inblandning av domstolen håller förhör under förun- dersökningen som sedan kan användas som bevis vid huvudförhand- lingen. Inom ramen för detta alternativ finns i sin tur två under- alternativ, nämligen å ena sidan att det ska vara en förutsättning för att förhören ska kunna användas som bevis i domstolen att dessa har tagits upp i syfte att kunna användas som bevis eller å andra sidan att det går att tänka sig att förhör som hållits i brottsutredande syfte också kan användas som bevis. Det är lätt att se framför sig att detta andra huvudalternativ skulle kunna leda till både effektivitetsvinster och lättnader för enskilda förhörspersoner. Att avgöra vilket ut- rymme det finns att använda berättelser ur förundersökningen som bevisning ställer krav på överväganden av ett annat slag än det första alternativet för att ett förslag ska kunna lämnas. Vår allmänna utgångspunkt är att båda huvudalternativen för en reform bör diskuteras inom ramen för vårt uppdrag och att det är tänkbart att genomföra en reform som innebär att bevis kan läggas fram på olika sätt i olika situationer. Vår utgångspunkt är också att även berättelser från förhör ur förundersökningen som ursprung- ligen inte togs upp i bevissyfte ska kunna användas som bevisning. I likhet med vad vi har uttryckt i samband med våra allmänna över- väganden om en bättre hantering av stora brottmål, så finns det en- ligt vår mening ett värde i att skapa processuella verktyg som ger parterna en möjlighet att utöva ett större inflytande över brottmålets vidare hantering.1 Detta är vår grundinställning även i förhörsfrågan. Det finns från utredningens sida inte någon vilja att detaljreglera hur förundersökningar ska bedrivas. Vår avsikt är inte heller att lämna ett förslag som anvisar hur muntlig bevisning alltid ska tas upp. Vår ambition är i stället att lämna förslag som utvidgar de processuella förutsättningarna att välja hur bevisning lämpligast läggs fram med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Parterna bör enligt vår mening ges en stor frihet att lägga fram bevisning på det sätt som de önskar. Det har då betydelse att straffprocessen är utformad med 1 SOU 2017:7. Våra överväganden och förslag beaktande av de möjligheter som ny teknik har fört med sig att bl.a. bevissäkra, dokumentera och presentera material. Att parterna i större utsträckning bör disponera över brottmålets vidare handläggning är alltså en önskad utveckling. Processens fort- skridande kan emellertid inte göras beroende av att parterna sins- emellan är överens i handläggningsfrågor, exempelvis om hur bevis- ning ska läggas fram. En sådan ordning skulle vara olämplig ur både effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt. 6.2.6Allmänna förutsättningar för en reform Det är tydligt att samhället har förändrats i många avseenden under . Den utveckling inom rättsväsendet som har skett när det gäller professionaliseringen av försvarar-, polis- och åklagarkåren, en ökad medvetenhet om domarrollen, preciseringen av den misstänktes och brottsoffers rättigheter i brottmålsprocessen, den tekniska förmågan att dokumentera och presentera material samt kunskapen om hur tillförlitliga förhörsuppgifter bäst uppnås innebär sammantaget att det numera finns goda allmänna förutsätt- ningar för en reform av bevisordningen på det sätt vårt uppdrag anvisar och som vi bedömer bör ske. Något principiellt hinder ur rättssäkerhetssynpunkt mot en re- form i enlighet med vårt uppdrag har inte framkommit under ut- redningens arbete. Tvärtom har vi sett flera exempel i jämförbara europeiska rättsordningar på att ett system med muntliga och omedelbara rättegångar inrymmer bevisregler som medger en an- vändning av tidigt dokumenterade förhörsberättelser som bevis i domstol. En förutsättning i dessa länder, och i våra vidare över- väganden, är att processreglerna är utformade så att hanteringen av brottmål tillgodoser kraven på en rättvis rättegång enligt Europakon- ventionen och praxis. Vi återkommer till över- väganden om detta i avsnitt 6.4. Våra överväganden och förslag 6.3Behovet och nyttan av en reform Vår bedömning: Det finns ett behov av att reformera reglerna om muntlig bevisning i brottmålsprocessen. Principerna om muntlighet, omedelbarhet och bevisomedelbarhet bör fortsätta att utgöra grunden för prövningen av brottmål, men principernas innebörd bör modifieras i förhållande till rätts- och samhällsut- vecklingen. Bevisregleringen bör anpassas till den utveckling som skett. Den nytta för brottmålsprocessen som följer med använd- ningen av tidigt lämnade berättelser som bevisning bör tas till vara på ett bättre sätt i lagstiftningen. Bevisreglerna bör också vara bättre anpassade till teknikutvecklingen. Möjligheterna att välja hur bevisning ska läggas fram utifrån vad som är bäst med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet bör utökas så att det straffprocessuella regelverket blir ändamålsenligt för alla brottmål. Som vi redan har uttryckt i vårt delbetänkande kan man fråga sig vilken betydelse processprinciperna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration har i ljuset av bl.a. brottmålens utveckling, modern teknikutveckling, de erfarenheter som rättsväsendet fått genom EMR-reformen och den kunskap om muntliga berättelsers tillförlit- lighet som rättspsykologin har bidragit med. Det är inte säkert att muntlighet, omedelbarhet och koncentration med dess nuvarande form och tolkning utgör det tydliga stöd för materiellt riktiga domar som var avsikten då principerna infördes i svensk rätt. 6.3.2Behovet av en reform av bevisreglerna är inte ändamålsenlig för stora brottmål är inte utformad med beredskap för den praxis som har växt fram när det gäller muntlig bevisning i brottmål. Hanteringen av den mängd material som stora brottmål innehåller har på sätt vi beskriver i vårt delbetänkande utmanat pro- cessrättens grundprinciper. SOU 2017:98 Våra överväganden och förslag Brottsförebyggande rådets (BRÅ) rapport förundersökningar och brottmål grundar sig på en analys av 250 domar –2015 där huvudförhandlingen i tingsrätt har varit 60 timmar eller mer.2 Av rapporten framgår inledningsvis att den huvudsakliga brottskategorin för stora brottmål är ekobrott inklusive bedrägerier (av de granskade domarna). Därefter följer våldsbrott (), narkotikabrott (), sexual- brott (), människohandel/människosmuggling (), stöldbrott () och övriga brott (). Samtliga uppräknade brottskategorier kännetecknas av att ett stort antal personer förhörs inom ramen för brottmålen. Medianantalet tilltalade uppgick för ekobrotten till 8 –2010 och till 6 –2015. Motsvarande siffor för våldsbrotten var 5 respektive 3 och för narkotikabrotten 10 respektive 17. Median- talet målsägande i målen som rör våldsbrott uppgick till 12 –2010 och till 10 –2015. För sexualbrotten var motsvarande siffror 8 respektive 18. Medianantalet bevispersoner, dvs. undantaget tilltalade och måls- ägande, är vidare högt i alla brottskategorier. För ekobrotten upp- gick mediantalet bevispersoner till 26 åren 2006–2010 och till 37 åren 2011–2015. För våldsbrotten uppgick medianantalet bevisperso- ner till 25 åren 2006–2010 och 32 åren 2011–2015. Medianantalet bevispersoner för narkotikabrotten var 12 respektive 25, för sexual- brotten 20 respektive 15 och för människohandel/människosmugg- ling 23 respektive 14.