sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — hade drygt 2 900 personer frivilligt med- lemskap i folketrygden vid vistelse utomlands. Inga uppgifter finns om hur många personer som har frivilligt medlemskap i folketrygden vid vistelse i . Det norska systemet för social trygghet har generellt många lik- heter med det svenska och det är därför intressant att analysera- den norska frivilliga försäkringen för att överväga vilka för- och nackdelar ett motsvarande system skulle ha i en svensk kontext.120 18.7.1Det norska systemet för frivillig försäkring Medlemskap i den norska folketrygden I kallas den offentliga socialförsäkringen för folketrygden. Om man har medlemskap i folketrygden kan det bland annat ge en rätt till att få stora delar av kostnaderna vid sjukvårdsbehandling, sjukpenning, arbetslöshetsersättning och bidrag i samband med födsel täckta. Som huvudregel är alla som är folkbokförda i medlem- mar i folketrygden, men det är också möjligt att i vissa situationer bli medlem även om man inte bor eller är folkbokförd i . Huvudregeln för att vara medlem i den norska folketrygden är att personen i fråga ska vara folkbokförd och bosatt i samt uppehålla sig lagligt i . Personer som inte är bosatta i kan också vara medlem under förutsättning att de: 120 Uppgifterna i detta avsnitt kommer från underlag till utredningen om frivillig medlemsskap i folketrygden, Det kongelige Arbeids- och , . Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring Är anställd i utomlands, Får lån och stipendium från Lånekassen och studerar utomlands, Är utstationerad av en norsk arbetsgivare för att arbeta till- fälligt, upp till , utomlands. Medlemmar i den norska folketrygden och som har rättigheter i folketrygden samt inkomster från pension eller arbete är skyldiga att betala trygdeavgift. Den betalas in tillsammans med skatten och dras automatiskt. Norska pensionärer som bor i andra nordiska länder betalar också trygdeavgift i Personer som vistas utomlands i mindre än fortsätter att vara medlem i den norska folketrygden. Om avsikten är att vistas utomlands sker en avregistrering från den norska folketrygden. Detsamma gäller för personer som (efter varandra) är utomlands inom loppet av . För personer som växlar mellan att bo i och utomlands krävs att de uppehåller sig i för att medlemskapet i folketrygden ska kvarstå. Arbete utomlands kan medföra att medlemskapet i folketrygden upphör, även om personen är bosatt i Frivilligt medlemskap i folketrygden vid vistelse i Personer som avser att vistas i mellan och utan att arbeta i landet, kan ansöka om att bli medlem i folke- trygden. Medlemskap kan endast beviljas personer som har starka band till . Detta kan avse: Studenter som studerar i , Personer som kommer att stanna i för att besöka nära släktingar, Norska kvinnor som bor utomlands och som besöker nära släktingar och planerar att föda barn i landet. Turister i som inte har nära anknytning till landet uppfyller inte villkoren för medlemskap i det nationella försäkringssystemet. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring Det är möjligt att själv välja omfattningen av skydd som det fri- villiga medlemskapet i folketrygden ska ge. Det är t.ex. möjligt att begränsa skyddet till att omfattas av rätt till hälso- och sjukvård och sjukpenning eller bara ålderspensionsförmåner. Frivilligt medlemskaps i folketrygden vid vistelse utanför Det är även möjligt att under vissa villkor teckna ett frivilligt med- lemskap i folketrygden för personer som kommer vistas utanför längre än . En förutsättning för frivilligt medlemskap är att personen varit medlem i det nationella försäkringssystemet i minst tre av som föregår ansöknings- dagen och har nära band till det norska samhället. Möjligheten att teckna frivilligt medlemskap i folketrygden gäller framför allt: Anställda i utlandet på ett företag med huvudkontor i , Studenter som studerar vid universitet eller högskola utomlands och inte får stöd från det norska studiestödssystemet, Har ett offentligt uppdrag eller stipendier utomlands, Pensionärer med lång uppehållstid i . Utöver dessa situationer finns det även möjlighet att teckna fri- villigt medlemskap när särskilda omständigheter gör det rimligt. Det är inte möjligt att teckna frivilligt medlemskap för pensionärer och funktionshindrade som bosätter sig i ett annat EU/EES-land. Även familjemedlemmar kan omfattas av det frivilliga medlemskapet men även här gäller att make eller maka måste ha varit medlem i folke- trygden minst tre av före tidpunkten för ansökan. Frivilligt medlemskap i folketryggden kan beviljas efter en samlad bedömning av den sökandens förhållanden. Vissa grupper med särskilt stark anknytning till det norska samhällslivet har rätt till tillträde utan att någon egentlig bedömning behöver göras. Dessa inkluderar pensio- närer med medlemskap i folketrygden efter . Vid bedömningen om frivilligt medlemskap ska beviljas är syftet med utlandsvistelsen central samt att sökanden måste ha nära band till det norska samhället. I allmänhet är det lättare att få frivilligt med- lemskap för pensionsförmåner än för hälso- och sjukvård då det anses viktigt att upprätthålla ett kontinuerligt medlemskap i dessa delar. Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring Vistelsetiden utomlands är dock alltid central i bedömningen oavsett vilka delar som den enskilde vill försäkra. Frivilligt medlem- skap ges normalt vid relativt korta perioder utomlands. Den som varaktig lämnar kan i allmänhet inte beviljas medlemskap. Vistelsetider utomlands som inte överskrider 2–ökar möjlig- heterna för medlemskap i det nationella försäkringssystemet. Finansiering av den frivilliga försäkringen Folketrygden har tre finansieringskällor – trygdeavgift, arbetsgivar- avgift och tillskott via skatt från staten. Det samlade avgifts/skatteut- taget för anställda uppgår till av inkomstunderlaget. Trygdeavgiften är i sin tur differentierad mellan pensionärer (5,1 pro- cent), anställda (8,) och egenföretagare (11,). Den avgift en enskild måste betala för den frivilliga försäkringen beror på om skyddet ska motsvara hela folketrygden eller bara delar. Dessutom täcker den frivilliga avgiften även arbetsgivaravgiften om den enskilde saknar arbetsgivare samt även skattedelen i vissa fall. Som mest kan alltså avgiften för den frivilliga försäkringen uppgå till för anställda. För inkomster understigande betalas ingen avgift till den frivilliga försäk- ringen. Ansvaret för att avgifter betalas ligger på den enskilde. Arbets- givare kan betala på den enskildes vägnar men den enskilde har ändå ansvaret för att avgiftsbetalningarna görs. Det finns inga beräkningar rörande den finansiella ställningen för den frivilliga försäkringen. Det är således inte möjligt att bedöma eventuella över- eller underskott i denna del. 18.7.2En svensk frivillig försäkring? Bedömning: En frivillig försäkring för att omfattas av svensk social trygghet vid utsändning bör inte införas. Skälen för bedömningen: En översiktlig jämförelse mellan regel- verken i och visar stora likheter när det gäller de obligatoriska reglerna för att omfattas av de sociala trygghets- systemen vid utsändning. Båda länderna har regler som möjliggör Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring utsändning till och från länderna . En väsentlig skillnad mellan och är att hälso- och sjukvård ingår i folke- trygden, som därmed är ett mer sammanhållet system för de sociala trygghetssystemen än vad som är fallet i . Det problem som finns i där personer avregistreras från folkbokföringen om de vistas än utanför landet och därmed förlorar rätten till hälso- och sjukvård i landet uppstår inte i när någon tecknar ett frivilligt försäkringsskydd. Min bedömning är att det är principiellt tveksamt att införa en fri- villig försäkring i ett i övrigt allmänt obligatoriskt socialförsäkrings- system. Den norska frivilliga försäkringen uppfyller inte rimliga krav på försäkringsmässighet när det gäller hantering av individuella och kollektiva risker och premiesättning. Den norska frivilliga försäk- ringen hanterar över huvudtaget inte de centrala utmaningar som finns i alla riskförsäkringar, nämligen moturval och moralisk risk. Med moturval menas i försäkringssammanhang en företeelse som kan uppträda om premierna beräknas på ett sådant sätt att dåliga risker gynnas på bättre riskers bekostnad. Effekten kan bli att de försäkringssökande som utgör goda risker tycker att för- säkringen blir för dyr och avstår, medan däremot de som utgör de dåliga riskerna tecknar försäkring, vilket leder till att riskgruppens samlade skadekostnader blir större än förväntat. Detta riskerar leda till att försäkringen löpande underfinansieras och att de som om- fattas av försäkringen över tiden kommer ha en allt högre risk att nyttja försäkringen och bli färre och färre (eftersom de med lägre risk inte kommer tycka att det är värt att vara omfattad av försäkringen). Moralisk risk är försäkringsterm för den subjek- tiva risken som betingas av etiska aspekter av försäkringstagarens handlande. Försäkringstagaren kan t.ex. lämna oriktiga uppgifter vid försäkringens tecknande eller i samband med en skadereglering. Han eller hon kan också simulera eller avsiktligt framkalla ett för- säkringsfall. Dessa beteendeeffekter hanteras normalt via t.ex. själv- risker. En fördel för en allmän obligatorisk försäkring är att det undan- röjer riskerna för moturval då hela försäkringskollektivet tvingas vara med i försäkringen. Ingen kan avstå. Detta undanröjer behovet av individuella riskbedömningar vilket gör försäkringen kostnadseffektiv och ger ett effektivt skydd även för dem med höga risker till en Arbete som villkor för att omfattas av svensk socialförsäkring kostnad som är lägre än i andra försäkringslösningar. Detta är en av de stora fördelarna med allmänna obligatoriska socialförsäkringar. Allmänna obligatoriska socialförsäkringar har dock samma ut- maningar med moralisk risk som andra försäkringslösningar. I den svenska socialförsäkringen hanteras detta t.ex. med en karensdag i sjukpenningförsäkringen. I övrigt strävas efter att utforma regelverket så att en objektiv prövning i det enskilda ärendet så långt som möjligt kan göras utan att enskildes beteende kan påverka skadeutfallet. Min uppfattning är att det inte är lämpligt att införa en statligt administrerad frivillig försäkringslösning som är helt försäkrings- mässig i det att den ställer krav på individuella riskbedömningar i form av t.ex. hälsokontroller och individuellt beräknade . En sådan ordning är väsensskild från vad som utgör en socialförsäkring och skulle sannolikt bli dyr att administrera och ha höga försäkrings- . Att införa ett frivilligt försäkringsskydd utan rimliga krav på försäkringsmässighet riskerar att leda till ovan nämnda problem med framför allt moturval. 19Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 19.1Allmänt om bosättning som villkor för att omfattas av de sociala trygghetssystemen Att vara bosatt i är ett grundläggande villkor för att omfattas av de bosättningsbaserade delarna av de svenska sociala trygghets- systemen och få tillgång till bosättningsbaserade förmåner. Utöver bosättning ska en person, när det gäller socialförsäkringen, även upp- fylla ytterligare krav för att få socialförsäkringsskydd och de materiella villkoren för de olika förmånerna. Allmänt när det gäller de krav som kan ställas i förhållande till bosättningsbaserade förmåner kan nämnas att vissa förmåner är beroende av försäkringstid (t.ex. garantipension). Det kan innebära krav på att personen ska vara försäkrad när för- säkringsfallet inträffar eller ett krav på gällande försäkring genom bosättning som avser hela den tid för vilken förmåner ska lämnas (t.ex. aktivitetsersättning på garantinivå1). För vissa förmåner (exem- pelvis gällande garantipension samt sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning2) måste det även kunna fastställas perioder av bosättning bakåt i tiden. Det är således helt centralt för tillgång till de svenska systemen att kunna bedöma och fastställa under vilka omständigheter en person ska anses bosatt här i landet. Var en person är bosatt är centralt även för tillgång till hälso- och sjukvård i . I den svenska nationella lagstiftningen finns olika bosättningskrav som utgör grunden för att bedöma huruvida en person anses bosatt i och som har direkt anknytning till de sociala trygghetssy- 133 kap. 4 och 5 §§ SFB. 233 kap. 3 §, 35 kap. 4–10 §§ SFB. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet Krav på bosättning finns i folkbokföringslagen (1991:481), socialförsäkringsbalken (2010:110, SFB), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., (läkeme- delsförmånslagen) samt tandvårdslagen (1985:125). Därutöver finns bosättningsbegrepp som endast är tillämpliga i gränsöverskridande situationer. Dessa regleras av EU-rätten3 eller genom olika bilaterala avtal.4 Det EU-rättsliga bosättningsbegreppet inom ramen för sam- ordningsbestämmelserna regleras i och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)5 samt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 sep- tember 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förord- ning 987/2009) 6. Vidare har och rådets direk- tiv 2004/38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)7 betydelse för rätten att bosätta sig i en medlemstat. För att få uppehålla sig än i en annan medlemstat krävs uppehållsrätt eller uppehållstillstånd. I har rörlighetsdirektivet genomförts i svensk rätt genom ändringar i utlänningslagen8 och utlänningsförordningen9. finns det i svensk lagstift- ning inget krav på uppehållsrätt enligt 3 a kap. utlänningslagen för att en person ska anses bosatt och få tillgång till de svenska sociala trygg- hetssystemen avseende bosättningsbaserade förmåner, men för att anses bosatt i enlighet med folkbokföringslagen krävs däremot uppehållsrätt.10 Eftersom tillgång till subventionerad hälso- och sjuk- vård är en bosättningsbaserad förmån, som tar ledning av folkbok- 3Europeiska unionen (EU). 4De bilaterala avtalen hänvisar till de nationella bosättningsbegreppen i de fördragsslutande staterna. 5EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 6EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 7EUT L 158/77, 30.4.2004 s. 77–123. 8Utlänningslagen (2005:716). 9Utlänningsförordningen (2006:97). 104 § FOL. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet föringen, kan uppehållsrätten anses vara ett indirekt krav för tillgång till sådan hälso- och sjukvård i . Vidare har även de bilaterala konventionerna om social trygghet, som har ingått med olika länder, relevans för vissa gräns- överskridande situationer. De bilaterala konventionerna innehåller bestämmelser om vilken stats lagstiftning som ska gälla i olika gräns- överskridande situationer. Grundprincipen i de nyare bilaterala av- talen är att en arbetstagare som arbetar i en konventionsstat ska omfattas av arbetsstatens lagstiftning även om han eller hon är bo- satt i en annan stat. Bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i de bilaterala avtalen får enbart betydelse för de förmåner som avtalet reglerar, det vill säga de bilaterala avtalen är inte tillämpliga för sociala trygghetsförmåner som inte specifikt regleras i avtalen. Om en arbetstagare ansöker en svensk bosättningsbaserad förmån, som inte är reglerad i konventionen är det den nationella svenska lagstiftningen som avgör om personen i fråga anses som bosatt i och där- efter om han eller hon uppfyller förmånsvillkoren. För personer från stater som inte har ingått en överens- kommelse med och där ingen av samordningsförordningarna är tillämpliga är svensk lagstiftning tillämplig. 19.2.1Nuvarande bosättningsbegrepp i SFB Bosättningsbegreppet i SFB innebär att en person, enligt huvud- regeln, anses bosatt i om han eller hon har sin egentliga hemvist i landet (5 kap. 2 § SFB). Följande kriterier ska, enligt för- arbeten11 och rättspraxis12, beaktas för att bedöma egentlig hemvist och bosättning i enligt 5 kap. 2 § SFB.13 Begreppet bosatt ska enligt lagens förarbeten i största möjliga utsträckning användas i dess betydelse enligt normalt språkbruk. 1998/99:119 s. 89–100. 12Exempelvis RÅ 1994 ref. 4 och RÅ 2004 ref. 21. 13För översikt av rättsfall gällande hemvist se exempelvis , L. (1986). Bosättnings- begreppet inom folkbokföringen och sjukförsäkringen. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet Begreppet bosatt ska återspegla de faktiska förhållandena. Den en- skildes normala vistelseort bör därför tillmätas avgörande betydelse för var han eller hon ska anses bosatt. Bosättningsbegreppet i SFB har likheter med bosättningsbe- greppet inom folkbokföringen och den så kallade dygnsvilo- principen (att en person anses bosatt där han eller hon sin regel- mässigt tillbringar sin dygnsvila). Att en person är folkbokförd kan såldes ha viss betydelse för att fastställa egentlig hemvist i enlighet med SFB. Folkbokföringen ska dock endast vara vägledande och inte avgörande för bosättning i SFB:s mening.14 I enlighet med tidigare förarbeten är uppehållstillstånd ett krite- rium som ska beaktas när det gäller egentlig hemvist. Uppehålls- tillstånd är ett krav för att personer som inte är unionsmedborgare ska få vistas i . I förarbetena anges att endast den som har rätt att vistas i bör rimligen anses vara bosatt här. Krävs det i ett enskilt fall uppehållstillstånd för att en person ska få vistas i landet bör sådant tillstånd ha beviljats om den enskilde ska omfattas av den bosättningsbaserade försäkringen.15 När det gäller kravet på uppehållsrätt framgår av 3 a kap. 5 § utlän- ningslagen att uppehållsrätten finns så länge villkoren är uppfyllda. Det innebär att kravet på uppehållstillstånd även kan omfatta unionsmedborgare som saknar uppehållsrätt. Kravet gäller dock inte för nordiska medborgare. Möjligheterna att stanna kvar i blir då beroende av att personen uppfyller villkoren för uppehållstillstånd enligt svensk rätt. Om villkoren för uppehållsrätt inte längre uppfylls gäller de nationella bestämmelserna om krav på uppehållstillstånd och utvisning när ett sådant tillstånd saknas.16 Det ska göras en helhetsbedömning av dessa kriterier i det enskilda fallet. 14Se exempelvis RÅ 2004 ref. 21. 1998/99:119 s. 99 f. 2012/13:120 s. 39. Se även kommentaren till utlänningslagen. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet 19.2.2Särskilt om bosättningsbedömning i gränsöverskridande situationer Enligt 5 kap. 3 § första stycket SFB ska den som kommer till och kan antas att vistas här anses vara bosatt i landet. Enligt förarbetena och kommentaren till SFB ska följande kriterier användas som grund för att bedöma om en person anses bosatt enligt 5 kap. 3 § SFB.17 Personens sysselsättning i . En anställning talar för bosättning i . Enligt 5 kap. 3 § andra stycket SFB som rör personer som lämnar ska dessa anses som bosatta i landet om utlandsvistelsen kan antas vara som längst . Detta gäller om de för utresa ansågs som bosatta i . I detta hänseende ska motsvarande bedömning göras som för dem som kommer till enligt para- grafens första stycke. Detta gäller oavsett om de lämnar landet på grund av utsändning eller av annat skäl. Beträffande vissa särskilda personkategorier såsom statsanställda, biståndsarbetare, utlandsstude- rande samt deras familjemedlemmar finns dock särskilda bestäm- melser i 5 kap. 4–8 §§ SFB. Sammanfattningsvis kan det konstateras att huvudvillkoret för att en person ska anses som bosatt i är att dennes egentliga hemvist är här i landet.18 Huvudregeln för bosättningsbedömningen ska tillämpas på alla, det vill säga även i gränsöverskridande situa- tioner. De bedömningskriterier som tillämpas vid bedömningen av bosättning utifrån 5 kap. 2 § ska alltså även tillämpas vid bedöm- ning av bosättning utifrån 5 kap. 3 § och därutöver ska vistelsens 1998/99:119 s. 91 ff. Se även Hessmark, L-G. Kommentar till socialförsäkrings- balken, Avd. A, uppdaterad . 18SOU 1997:72 s. 228. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet längd beaktas.19 Det finns dock vissa undantagsfall. Det gäller per- soner som kommer att vistas i men där det finns synnerliga skäl som talar emot bosättning, som till exem- pel personer som dömts för brott och enbart kommer att vistas i för att avtjäna fängelsestraffet. 19.2.3Vad innebär det EU-rättsliga bosättningsbegreppet? I samordningsbestämmelserna används bosättning som grund för att fastställa tillhörighet till sociala trygghetssystem för de som inte är förvärvsaktiva. En persons bosättning har också betydelse för ut- pekandet av behörig stat när det gäller sammanträffande av vissa för- måner enligt förordningen, exempelvis tillgång till vårdförmåner vid bosättning i en annan stat än den behöriga, tillgång till vårdförmåner för pensionärer, rätt till arbetslöshetsförmåner om personen bor i en annan stat än den behöriga samt de icke-avgiftsfinansierade för- månerna.20 I förordning 883/2004 finns både begreppen bosättning och vistelse. Enligt artikel 1 k avses med vistelse en tillfällig bosättning. Det betyder att personen i fråga har för avsikt att återvända till sin stadigvarande bosättningsort.21 I artikel 1 j i förordning 883/2004 definieras bosättning som den ort där den enskilde är stadigvarande bosatt. Stadigvarande bosatt är ett EU-rättsligt begrepp som inne- bär att bedömningen av bosättning ska göras utifrån var den en- skilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Kriterierna för att bedöma varaktigt centrum för en persons intressen har utveck- lats i rättspraxis och kodifierats i artikel 11 i förordning 987/2009. I den artikeln anges ett antal exempel på kriterier som är avsedda att användas som verktyg för att fastställa bosättningsorten för en enskild individ i de fall det finns meningsskiljaktigheter mellan be- rörda medlemstater. Även om kriterierna primärt omnämns i situa- tioner där det finns meningsskillnader mellan medlemstaterna bygger de på praxis och kan därför anses som vägledande för hur medlemsstaterna och dess tillämpande myndigheter ska tillämpa begreppet. Kriterierna är inte uttömmande och det finns ingen in- 19Hessmark, L-G. kommentar till socialförsäkringsbalken, avd. A, uppdaterad . 20Artiklarna 17, 23, 65 och 70 i förordning 883/2004. 21EU-domstolens dom I mot Executive, C-255/13, ECLI:EU:C:2014:1291. Bosättning som villkor för att omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet bördes hierarki.22 har vid tillämpning av förord- ning 1408/71 dock fastslagit att bosättningsbegreppet ska tolkas en- hetligt i medlemsstaterna oberoende av vad som föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Det innebär att de nationella tolkningarna för att fastställa bosättning inte kan få genomslag.23 Genom denna tillämpning säkerställs att en person alltid är bosatt i en medlemsstat som det inte är möjligt att vara bosatt i flera medlemsstater . Den EU-rättsliga definitionen av bosättningsbegreppet har samma innebörd för alla förmånerna i förordningarna 883/2004 och 987/2009. Eftersom förordningarna inte harmoniserar utan enbart samordnar medlemsstaternas sociala trygghetssystem kan medlems- staterna införa ytterligare villkor. Det innebär att det således finns ett visst utrymme för medlemsstaterna att i den nationella lagstiftningen införa ytterligare villkor för exempelvis en viss förmån.