sou · H5B320 · 2017-03-15 00:00:00 — En nå- got annorlunda bild får man när man tittar utanför våra gränser. Att använda olika kvoter i syfte att bredda rekryteringen är inte ovanligt. Kvoteringen kan gälla olika grupper, till exempel personer från studieovana hem eller ekonomiskt mindre gynnade eller per- soner med funktionsnedsättning. Även i vill man kunna kvo- tera in män och använda en form av meritpoäng för underrepresen- terat kön. Det finns också exempel på regler som innebär att kraven för att kunna antas, det vill säga meriterna, är lägre för underrepre- senterade grupper än för övriga, vilket för oss kan te sig märkligt. Generellt tycks det också finnas en större frihet för lärosätena att utforma sina antagningsregler, framför allt vilka urvalsgrunder som används. Det ställer i sin tur större krav på de sökande att hålla kolla på vad som gäller vid de olika universiteten och högskolorna. Det framgår inte i vilken mån det förs diskussioner om tydlighet, över- skådlighet m.m. i dessa länder, förutom i där en utredning lämnat förslag till transparens och tydlighet i antagningen. En fråga som man kan ställa sig är om det inte är lika viktigt i andra länder som vi tycker det är här och att det också är en del i den bred- dade rekryteringen. I skulle vi kunna göra bredare bedömningar av en persons meriter och erfarenheter än vad vi gör , vilket tycks vara betyd- ligt vanligare i andra länder. Det vore en önskvärd utveckling här och något som utredningen uppmuntrar inom de lokalt beslutade urvals- grunderna. Förmodligen får man en bättre bild av den sökandes totala potential, som man kan förlora något i rättvisa och jämför- barhet. 9Ett nytt system – bedömning av vad som behöver göras I det här kapitlet lyfter jag lite mer av mina personliga reflektioner och synpunkter utifrån vårt uppdrag och det vi har funnit under arbe- tets gång. Jag resonerar bland annat om några av de svåra frågor som vi har att förhålla oss till när det gäller tillträdet till högskoleutbild- ning. Jag pekar också på några av de målkonflikter som jag ser finns och resonerar kring frågorna ur individens och samhällets perspektiv. 9.1Utgångspunkter för nya bestämmelser Uppdraget har varit att göra en översyn av hela systemet för tillträ- de till högskoleutbildning som påbörjas på grundnivå och vänder sig till nybörjare. Förslaget som lämnas ska ge ett öppnare och enk- lare system än dagens. Det här är några av de ramar som direktiven har satt för utredningens arbete: •Bestämmelserna ska inte utestänga någon som har förutsätt- ningar att klara högskolestudier. •Samtidigt ska bestämmelserna säkerställa att endast de som har nödvändiga kunskaper för att tillgodogöra sig utbildningen an- ses behöriga. •De som har bäst förutsättningar att klara studierna ska antas när urval behöver göras. •Huvudvägen in till högskolan ska även fortsättningsvis vara gym- nasieskolan, men det ska liksom finnas flera vägar in i hög- skolan. •Systemet ska möjliggöra ett livslångt lärande. Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras •Bestämmelserna ska sända önskvärda signaler till gymnasieelever och inte påverka studierna i gymnasieskolan negativt. •Tillträdessystemet ska även fortsättningsvis vara huvudsakligen gemensamt för högskolorna. •Tillträdessystemet ska vara hållbart över rimligt . Utredningen har definierat vad de olika utgångspunkterna betyder för vårt arbete. Den mer övergripande utgångspunkten, det vill säga att lämna förslag till ett tillträdessystem som är öppnare och enklare än dagens innebär för oss att systemet i sin helhet ska vara trans- parent och begripligt. Med begripligt menas att de bestämmelser som finns ska vara enkla och lätta att överblicka. Det gäller för sökande, för dem som ska informera om systemet och för lärosätena. Ett transparent system innebär att det ska gå att förstå och att det är för- utsebart, det vill säga att bestämmelserna inte ska ändras med kort framförhållning. Att bestämmelserna är begripliga och förutsebara ökar också möjligheterna för olika grupper att kunna navigera i och ta till sig information om vad som gäller. Flera vägar in i högskolan betyder att det är möjligt att bli behö- rig till högskoleutbildning på olika sätt: genom gymnasieutbildning eller motsvarande utbildning, arbetslivserfarenhet, annan utbildning eller andra erfarenheter. En sökande ska också ha möjlighet att delta i urvalet till en utbildning med mer än en typ av meriter. På så sätt ges en sökande flera chanser att kunna antas till en utbildning då inte alla sökande kan antas. Tillträdesbestämmelserna ska inte utestänga någon som har för- utsättningar att klara en högskoleutbildning. Vår syn är att flera vägar in, med avseende på både behörighet och urval, ökar möjlig- heterna för olika grupper att kunna antas jämfört med om det bara finns en väg in i högskolan. är gymnasieskolan och stora möjligheter ska ges att gå direkt från gymnasieskolan. De krav på förkunskaper som ställs ska i sin helhet kunna inhämtas via gymnasieutbildning. Det finns undantag, till exempel för konstnärliga utbildningar där en viss konst- närlig grund krävs, och för utbildning till officer, där bland annat säkerhetskrav behöver ställas. Då inte alla sökande som uppfyller för- kunskapskraven kan antas, ska den största gruppen antas på gymna- siebetyg. Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras Även om gymnasieskolan är huvudvägen in i högskolan och stora möjligheter att gå direkt från gymnasieskolan till högskolan ska finnas, är det angeläget att det också finns möjligheter till ett livs- långt lärande. Det innebär att tillträdesbestämmelserna ska underlätta för dem som har arbetat och därefter vill läsa på högskolan, antingen som nybörjare eller för kompetensutveckling och vidare- utbildning. Bestämmelserna ska säkerställa att endast de som har nödvändiga kunskaper för att tillgodogöra sig utbildningen anses behöriga. För utredningen betyder det att de studenter som har fått godkänt (bety- get E enligt nuvarande skala) i kurserna i gymnasieskolan har de för- utsättningar som krävs. För sökande med arbetslivserfarenhet eller annan erfarenhet innebär det att den sökande behöver ha kompetens inom svenska och engelska, problemlösningsförmåga, ett vetenskap- ligt förhållningssätt och andra för högskoleutbildning nödvändiga kompetenser. Då en utbildning inte kan ta emot alla behöriga sökande, ska de med bäst förutsättningar antas. Med bäst förutsättningar avses här de som förväntas vara mest framgångsrika i sina studier beträffande antalet avklarade poäng. Inom en urvalsgrupp ska en sökande med ett visst meritvärde antas före en sökande med ett lägre meritvärde. Om samtliga behöriga sökande antas ska de ha förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Tillträdesbestämmelserna ska sända önskvärda signaler till gymna- sieeleverna och inte påverka studierna i gymnasieskolan negativt. För utredningen är det en viktig signal att det ska löna sig att plugga i gymnasieskolan. Men det är viktigt att det finns andra vägar än betyg för att kunna konkurrera om en plats på en sökt ut- bildning. Betygen från gymnasieskolan får inte betyda allt. Systemet ska kunna hantera förändringar i omvärlden och en allt mer heterogen sökandegrupp utan att bestämmelserna ska behöva revideras . Det betyder att systemet behöver kunna ex- pandera och inkludera till exempel nya sökandegrupper utan att i grunden ändras, det vill säga vara flexibelt. Bestämmelser som är generella till sin karaktär och därmed kan omfatta alla sökande ökar chanserna till ett system som är mer hållbart . Utöver utgångspunkterna i direktiven, har jag också formulerat följande utgångspunkter för arbetet: Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras •Tillträdessystemet ska lösa frågan om tillträde till högskolan. Det betyder att problem som uppkommer i eller gym- nasieskolan bör lösas genom åtgärder på dessa utbildningsnivåer. •Tillträdesbestämmelserna ska ta sin utgångspunkt i forskning om tillträdesystem. •Utredningen ska också blicka utanför . Tillträdesbestämmelserna ska utformas så att de bidrar till att antag- ningen är lätt att administrera. Det betyder till exempel att systemet måste kunna hantera mycket stora grupper av sökande med rimlig tidsåtgång för lärosätena. Gemensamt ramverk i regler och processer är viktiga komponenter för att möjliggöra effektivitet i systemet. Jag har också haft några vägledande principer när förslagen till ett nytt system har formulerats: värna tillträdet, enkelhet, flera vägar ger flera chanser, det ska finnas incitament för att tillträdet blir en stra- tegisk lärosätesfråga och tillträdesutredningen kan inte lösa allt. Jag tror att ju fler mål man sätter upp för tillträdessystemet, desto större är risken att systemet blir alltför komplext. Flera av utgångs- punkterna ovan är svåra att kombinera och olika mål står i konflikt med varandra. krockar individens och samhällets intressen. Ett exempel på det är att det ska finnas flera vägar in och att det är de med bäst förutsättningar som ska antas då urval behöver göras. Om de med bäst förutsättningar skulle antas, borde endast de med högsta betyg antas till en utbildning om vi ska utgå ifrån den forskning om urvalsinstrumentens prognosförmåga som finns och det som vi har identifierat som bäst förutsättningar. Vi skulle då kunna få homoge- na studentgrupper. Alla inser nog att vi varken vill eller kan ha en studentgrupp där i princip alla har samma bakgrund. Det livslånga lärandet och att systemet ska ge stora möjligheter att gå direkt från gymnasieskolan är två andra mål som är svåra att förena, framför allt då det gäller konkurrensen om platser. Att kun- na bli behörig på olika sätt ger enbart möjligheter och öppnar upp för olika bakgrunder, medan det i urvalet kan innebära en konflikt. Eftersom utbildningsutbudet i högskolan är öppet för alla att söka Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras innebär det också att olika grupper av sökande, som har olika syf- ten och mål med sin högskoleutbildning, konkurrerar om samma platser. Enkelhet i systemet går inte alltid att förena med ett allt igenom rättvist system. Jag har inte lyft rättvisa som en av de viktiga ut- gångspunkterna för utredningsarbetet. Det beror på att jag inte tror att millimeterrättvisa kan uppnås om vi ska skapa ett system som är enkelt, överskådligt och begripligt. Däremot behöver vi vara uppmärksamma på att det inte skapas ett system som syste- matiskt gynnar eller missgynnar vissa grupper av sökande. Under utredningens gång har det blivit tydligt att strävandena att göra de nuvarande bestämmelserna rättvisa också har bidragit till att göra dem allt mer komplexa utan att de egentligen blivit rättvisa. Grupper av sökande har kompenserats på olika sätt då huvudbestämmelsen inte har passat dem. Exempel på det är meritpoängskompensationen och bestämmelserna som rör tilläggskomplettering för sökande med utländska betyg. En annan konflikt, eller kanske snarare ett dilemma, är att det finns åtgärder som vore bra för att stödja vissa grupper, men som också kan leda till strategier och taktiska val. Min uppfattning är att det tycks finnas vissa som systematiskt utnyttjar varje kryphål i bestämmelserna, där syftet är att maximera meriterna. Men ju enk- lare systemet utformas, desto färre kryphål finns det också. Jag är dock medveten om att kryphål kommer att finnas även framöver, liksom möjligheter att göra taktiska val. I stället borde det vara vil- jan att lära som styr för att kunna vara så förberedd som möjligt inför nästa steg, det vill säga högskolan. 9.2Överväganden om vad som behöver göras Går det att föreslå ett tillträdessystem, som i grunden är olikt det nu- varande? Jag tror inte det. Bara vid något enstaka tillfälle vid alla mö- ten som utredningen har haft, har det kommit upp att jag bör passa på att tänka helt nytt. Det är inte lätt. Ingen har heller kommit med några konkreta inspel på vad det skulle kunna vara och inte heller har vi fått några sådana impulser från andra länder. Behörighet och urval är grunderna även i andra länder, med några enstaka inslag som kanske känns lite främmande för oss. Betyg och prov är det som i Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras hög grad tycks utgöra urvalsgrunder också internationellt. Jag har i de olika överväganden som jag har gjort, kommit fram till att föränd- ringar bör kunna göras inom de befintliga ramarna för vårt nuva- rande system. Den viktigaste åtgärden är att rensa systemet från sådant som gör dagens system komplicerat och oöverblickbart. Det vill säga, att göra systemet enklare och mer överblickbart är ett viktigt mål. Därför har också enkelhet i systemet i högre grad varit en styrande princip då olika avvägningar har behövt göras. Även sådant som inte direkt fyller någon funktion för tillträdet till högskoleutbildning bör tas bort. Det behövs tydligare och enklare vägar in i högskolan för per- soner som inte har en traditionell studiebakgrund. Just uppdraget att skapa flera vägar in har varit en fråga som utredningen har brottats med, framför allt på urvalssidan. Den frågan är intressant inte minst utifrån det faktum att vi har en högskola där det till en majoritet av utbildningarna inte behöver göras något urval, medan en majoritet av de sökande faktiskt söker en utbildning i konkurrens med andra. Det gör det tydligt att olika förutsättningar gäller för olika utbildningar. Vi behöver också väga in att hela antagningsverksamheten är omfat- tande och ska hantera många sökande under relativt korta perioder. Min utgångspunkt är att jag inte kan föreslå ett system som innebär att lärosätena måste hantera ytterligare urvalsgrunder eller att de själva måste utveckla urvalsinstrument som ställer stora krav på kva- litet och resurser. Däremot anser jag att det är angeläget att läro- sätena i högre grad än använder sig av och utvecklar lokalt beslutade urvalsgrunder. Ett stort problem med det nuvarande syste- met, vilket framgår på flera ställen i beskrivningen i kapitel 4 och av lärosätenas synpunkter, är att det har lappats och lagats vid ett flertal tillfällen. Det har inte bara gjort systemet mindre överskådligt, det har också bidragit till att det är svårt att förutse konsekvenser av olika förändringar. För att undvika det framöver behöver vi ett system som inte är alltför statiskt utan kan hantera förändrade förut- sättningar och nya grupper framöver. En annan viktig fråga är den om studenternas förkunskaper. Ofta får vi höra att studenternas förkunskaper har blivit sämre, att de aldrig har varit sämre än . Andra menar att det snarare är så att studenterna kan andra saker än tidigare och att deras förkunskaper varierar mer . Att studentgruppens förkunskaper var mer homogena tidigare är inte konstigt eftersom de allra flesta kom Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras från samma bakgrund, där gymnasieskolan var den väg de allra flesta hade gått. Men har vi en studentgrupp med en mycket mer varierad bakgrund som har sina förkunskaper från olika håll, både inom och utanför landet. Vi vet också att kraven på kunskaper i svenska och engelska har ändrats . Om betygen vet vi att det i alla fall har funnits en betygsinflation som innebär att betygsutvecklingen inte motsvarar kunskapsutvecklingen bland eleverna i gymnasieskolan, men vi vet inte tillräckligt om de nuvarande betygen. Om det är så att studenter inte är så förberedda för högskolestudier som deras betyg visar är det naturligtvis ett problem, både för studenterna och för utbildningen. Lärosätena har ett ansvar att bedriva en utbildning av hög kvalitet och också att på olika sätt stötta de studenter som antas. Men gymnasieskolan måste också ta ansvar för sin del så att de studenter som kommer till högskolan är tillräckligt förberedda. måste förväntningarna på studenterna vara rimliga, det vill säga att högskolan tar vid där gymnasieskolan faktiskt har slutat. Som framgår av om studenternas förkunskaper menar de lärare som där intervjuades att den dåvarande gymnasieskolan, med ett större utrymme för valbara lokala kurser, var problematisk eftersom man inte kunde ta för givet att eleverna kunde samma saker trots att de hade gått samma program. har vi en ny gymnasieskola som är mer enhetlig med mindre utrymme för lokala varianter. Jag är av den uppfattningen att ett godkänt betyg i en kurs från ett program i gymnasieskolan ska vara tillräckligt för att kunna tillgodogöra sig en högskoleutbildning. Ett av syftena med de förändringar som genom- fördes i gymnasieskolan 2011, var att eleverna skulle bli bättre för- beredda för fortsatta studier eller yrkesverksamhet, beroende på vilken typ av program man hade läst. Det finns ingen anledning att misstro dem som talar om lägre förkunskaper, men vi vet inte vilka studenter det rör sig om. Vi vet inte tillräckligt om kunskapsnivån hos de elever som går i den nuvarande gymnasieskolan. Därför behö- ver vi också veta mer om det för att kunna föreslå åtgärder. Det är kanske dags att följa upp Gy 2011, bland annat genom hur dessa ele- ver nu presterar i högskolan. Vi har sett tendenser till att svenska elever har förbättrat sina resultat i några kunskapsområden i de inter- nationella kunskapsundersökningarna och TIMSS Advanced. Men det är svårt att exakt veta vad dessa resultat står för. Tolkningar av resultaten från behöver göras med försiktighet. Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras följa de svenska elevernas kunskapsutveckling nationellt vore önskvärt, vilket också utredningen om nationella prov föreslår i sitt betänkande. Högskolestudier handlar dock inte bara om en viss nivå på olika ämneskunskaper. Det handlar också om ett annat sätt att studera, med en större självständighet och mer ansvarstagande från individen. Man är inte heller längre del av en klass, där en eller flera mentorer har ett särskilt ansvar för hela eller delar av klassens elever. Det är exempel på sådant som inte kan fångas i tillträdessystemet. Jag anser att lärosätena behöver ges en större frihet än att utforma sina behörighetskrav. Det kan tyckas gå emot den överskåd- lighet som jag ser behov av. Men om behörighetskraven kan sättas med större precision än kan systemet i högre grad uppfylla sin uppgift om att rätt krav på förkunskaper ställs och att de kraven kan uttryckas tydligt gentemot de sökande. Jag är övertygad om att om lärosätena ges större möjligheter att besluta om tillträdet så kan det bidra till en strategisk diskussion om frågorna. En majoritet av läro- sätena säger i sina enkätsvar till utredningen att tillträdesfrågorna är strategiskt prioriterade vid lärosätet. I dagens system ges inte mycket utrymme eller anledning till sådana strategiska diskussioner. Ett större ansvar skulle göra det. får inte bestämmelserna bli alltför spretiga och oöverskådliga. Men lärosätena har inte något intresse av att det blir svårare att navigera i systemet än efter- som de så tydligt uttrycker att de vill ha ett enkelt och överskådligt system. De vill ha sökande till sina utbildningar och de har också ett ansvar att främja och bredda rekryteringen till sina utbildningar. Frågan om kvotering har dykt upp med jämna mellanrum i ar- betet. Min bedömning är att det inte är förenligt med lagstiftningen, och förmodligen inte heller politiskt gångbart, att lämna ett förslag som innehåller kvotering, varken utifrån kön, ålder eller utifrån någon annan bakgrundsfaktor av det slaget. Men kanske är det så att det endast är genom kvotering som det går att uppnå en breddad rekrytering? Utredningen har också under arbetets gång fått önske- mål om att det borde göras särskilda insatser för nyanlända. Jag har valt att inte föreslå det inom ramen för tillträdesbestämmelserna. Min uppfattning är att särskilda insatser ska bedrivas på annat sätt, till exempel så som UHR:s uppdrag att utveckla validering för dem med bristande eller ingen dokumentation. Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras När tillträdessystemet diskuteras är det oftast urvalssystemet som hamnar i fokus. Det är inte konstigt eftersom urvalet till konkur- rensutsatta utbildningar kan få stora konsekvenser och till och med vara livsgörande för många. De urvalsinstrument som används måste vara rättssäkra och transparenta på så sätt att det behöver vara tydligt på vilka grunder urvalet görs. Urvalsinstrumenten måste också upp- levas som rättvisa. Det är urvalets utformning som får störst konsek- venser för de sökande och som har det starkaste signalvärdet till framför allt gymnasieelever. Den modell för meritvärdering av be- tygen som används och hur urvalet i övrigt utformas kan få olika konsekvenser och de är inte alltid lätta att förutse. Sökande är krea- tiva när det gäller att pröva ett systems olika möjligheter. Urvalet kan, som nämns i kapitel 7, ha olika funktioner och mål. Utred- ningen har utgått ifrån att urvalet ska ha som mål att det är de med bästa förutsättningar som ska antas. I det här fallet innebär det de som antas prestera bäst i högskolan. Men som jag har nämnt tidigare så finns det ett stort värde i att det finns flera vägar in i högskolan och inte bara betygen. Vi vet också att urvalsinstrumenten bara för- klarar en liten del av studieframgången. Det betyder att det framför allt är andra aspekter som påverkar när en individ väl är antagen till en högskoleutbildning. Vi vet att motivation är en mycket viktig faktor, men det finns också annat, som till exempel studiesociala fak- torer. Dessutom finns det också anledning att anta att urvalsinstru- mentens förmåga att förutsäga studieframgång ganska snabbt mins- kar när en person har antagits till en högskoleutbildning, det är då andra faktorer spelar in. 9.3Tillträde och breddad rekrytering Ingenstans i utredningsdirektiven nämns att tillträdesbestämmel- serna ska leda till en breddad rekrytering. vet vi att det är en prioriterad fråga för regeringen och det är också ett ansvar som lärosätena har. Jag har indirekt närmat mig den här frågan genom att utgå ifrån att det i direktiven står att det ska finnas flera vägar in och att ingen som har förutsättningar att kunna tillgodogöra sig en utbildning ska utestängas. Jag tror också att ett så enkelt system som möjligt underlättar den breddade rekryteringen. Min utgångs- punkt är att alla som har förutsättningar ska ha möjlighet att kunna Ett nytt system - bedömning av vad som behöver göras antas och att breddad rekrytering inte betyder att man sänker kraven. Däremot får man en större variation bland studenterna när det gäller deras förkunskaper och erfarenheter, vilket kan bidra till fler perspektiv och högre kvalitet i utbildningen. Breddad rekrytering till och breddat deltagande i högskolan är en fråga som har varit aktuell . Det handlar dels om att allas möjligheter till högre utbildning är en demokratifråga, dels om att ur ett samhällsperspektiv ta till vara den kompetens och potential som finns. Olika åtgärder har genomförts och universitet och hög- skolor ska, enligt högskolelagen, aktivt främja och bredda rekryte- ringen. Ändå kvarstår den sociala snedrekryteringen till högskolan. Det här är också en fråga som utifrån min egen bakgrund ligger mig särskilt varmt om hjärtat. Att ge nya grupper tillträde till högskolan innebär, allt annat lika, att andra grupper måste lämna ifrån sig platser. återkommer ofta en synpunkt om att breddad rekrytering ska lösas genom att nya platser ska tillföras. Men utvärderingar visar att trots högskolans ex- pansion är andelen studenter från till exempel akademikerhem lika stor som . Min uppfatt- ning är att breddad rekrytering i första hand är en fråga om social bakgrund. har den ofta kommit att handla om att breddad rekrytering betyder olika saker för olika utbildningar. Enligt mig handlar den diskussionen framför allt om att dölja det misslyckande svensk högskola har i att rekrytera större grupper av sökande från studieovana hem. Förmodligen går det inte att lösa frågan om breddad rekrytering och breddat deltagande genom tillträdesbestämmelserna.