sou · H5B392 · 2017-11-28 00:00:00 — 56Se tex , Being Trans in Union (2014, s. 19 och 21), samt P v S and , C-13/94 (1996). Med utgångspunkt i mänskliga rättigheter kluderar alla transpersoner. Inget av de anti-diskrimineringsdirektiv57 som har antagits inkluderar diskrimineringsgrunderna könsidentitet eller könsuttryck, men direktiven som gäller tillgång till varor och tjänster och likabehandling i arbetslivet inkluderar åtminstone trans- sexuella. I en rapport om implementeringen av direktiv som gäller tillgång till varor och tjänster 2015 klargjorde dock kommissionen att all lagstiftning som förbjuder diskriminering på grund av köns- bekräftande vård ska tolkas så att den inkluderar förbud mot diskri- minering på grund av könsidentitet58. Efter en rapport om transpersoner och personer med intersex- variationer som togs fram av kommissionen 201259, har såväl Euro- peiska unionens råd och uttryckt uppfattningen att framtida lagstiftning måste skydda hela gruppen transpersoner och personer med intersexvariation mot diskriminering60. har också parlamentet två gånger uppmanat medlemsstaterna att upphöra med medicinskt onödiga ingrepp på barn med intersex- variation som inte gett sitt medgivande61. för grundläg- gande rättigheter har också kritiserat dessa praktiker och uppmanat till en omvärdering vad gäller ett binärt system vad gäller registrering av kön62. I den årliga rapporten om jämställdhetsarbetet i EU som antogs av , finns en tydlig inkludering av hbtqi-personer. Parlamentet uppmanar kommissionen att inkludera hets på grund av sexuell läggning, könsidentitet och könskaraktäris- 57De mest centrala är: Direktiv /78/EC (om inrättande av en allmän ram för likabe- handling); Direktiv /43/EC (om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung); Direktiv /54/EC (om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet, om- arbetning); Direktiv /113/EC (om genomförande av principen om likabehandling av kvin- nor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster). 58ec.europa.eu//gender-equality/files/law_reviews/directive_2004_113_report_en.pdf Agius och C. Tobler, Trans and Intersex People: Discrimination on the grounds of sex, gender identity and gender expression (2012). 60Europeiska unionens råd, Guidelines to promote and protect the enjoyment of all human rights by lesbian, gay, bisexual, transgender and intersex (LGBTI) persons, 11153/13 COHOM 125COPS 240 PESC 728; resolution om mot homofobi och diskriminering på grund av sexuell läggning och könsidentitet (201372183()). 61Betänkande om jämställdhet mellan kvinnor och män i Europeiska unionen 2014–2015 (2016/2249 ()); resolution om främjande av jämställdhet inom psykisk hälsa och klinisk forskning (2016/2096 ()). 62EU , The fundamental rights situation of intersex people (2015). 63A8-0046/2017. Med utgångspunkt i mänskliga rättigheter tika i lagstiftningen mot hets mot folkgrupp. Rapporten poängterar också att den framtida strategin för EU:s arbete med jämställdhet borde inkludera transpersoner och personer med intersexvariation. Medlemsstaterna uppmanas att inkludera diskrimineringsgrunderna könsidentitet och könskaraktäristika i sin egen jämställdhetslagstift- ning, när EU-direktiv implementeras. Rapporten adresserar också situationen för asylsökande hbtqi-personer och poängterar att dessa ska få stöd i alla stadier av migrationsprocessen, inklusive förflytt- ning om deras säkerhet hotas, psykologiskt stöd och er- kännande av sin könsidentitet under asylprocessen. 3.3.1EU:s lagstiftning på asylrättsområdet Det första EU-direktivet som explicit inkluderade diskriminerings- grunden könsidentitet var det så kallade skyddsgrundsdirektivet 2011 (2011/95/EU), en omarbetning av ett äldre direktiv. Förutom att det var ett framsteg på asylrättsområdet för asylsökande transpersoner var det betydelsefullt också i ett större perspektiv att en explicit skrivning om könsidentitet fanns med i ett direktiv. Diskrimineringsgrunden finns med i ett sammanhang där ett re- sonemang förs om vikten av att introducera en gemensam tolkning av vad förföljelsegrunden ”tillhörighet till en särskild samhällsgrupp” (vår översättning) innebär. När en sådan grupp ska definieras ska hänsyn tas till problem som kan ha uppstått på grund av till exem- pel den asylsökandes ”kön, inklusive könsidentitet och sexuell lägg- ning, och som kan ha samband med till exempel vissa lagliga tradi- tioner och sedvänjor och resultera i till exempel könsstympning, tvångssterilisering eller tvångsabort” så länge som de hänger samman med den sökandes välgrundade rädsla för förföljelse. Ett annat betydelsefullt direktiv på asylrättsområdet är direktivet som behandlar gemensamma förfaranden för att bevilja och åter- kalla skydd (2013/32/EU), som också det är en omarbetning av ett äldre direktiv. I detta direktiv som antogs 2013 anges att personer som genomför intervjuer med asylsökande ska vara utbildade i hbtq- frågor. I artikel 15 stadgas att den som genomför intervjun ska ha tillräcklig kompetens för att kunna ta hänsyn till de personliga och generella omständigheterna i en ansökan, ”inklusive vad gäller den Med utgångspunkt i mänskliga rättigheter sökandes kulturella ursprung, kön, sexuella läggning, könsidentitet eller sårbarhet” (vår översättning). EU:s lagstiftning på asylområdet är under omarbetning och skyddsgrundsförordningen (KOM(2016) 466), antogs av kommis- sionen . Syftet med denna förordning anges vara en ökad harmonisering mellan medlemsstaterna vad gäller bedömningar av asylansökningar och att säkerställa att rättigheterna för asylsökande är desamma i alla länder. Förändringen är en del av reformen av hela det gemensamma asylsystemet och förhandlingar är klara att inledas64. antogs brottsofferdirektivet (2012/29/EU), som ersatte ett äldre beslut (2001/220/JHA). Direktivet behandlar vilken minimistandard som ska gälla vad gäller rättigheter till, stöd för och skydd av brottsoffer. I detta direktiv nämns såväl könsiden- titet som könsuttryck, vilka båda ska vara skyddade diskriminer- ingsgrunder i arbetet mot diskriminering av brottsoffer i och med detta direktiv. I direktivet står bland annat att brottsoffer ska be- handlas med ”respekt, känslighet och professionalitet, utan någon form av diskriminering baserad på någon grund, som till exempel ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska egenskaper, språk, religion eller tro, politisk eller annan uppfattning, tillhörighet till nationell minoritet, egendom, födelse, funktionsvariation, ålder, kön, könsuttryck, könsidentitet, sexuell läggning, uppehållstillståndsstatus eller hälsa” (vår översättning). Det tydliggörs också att våld mot transpersoner ska ses i kontexten av annat könsbaserat våld: ”våld som begås mot en person på grund av den personens kön, könsiden- titet eller könsuttryck, eller som drabbar personer av ett särskilt kön oproportionerligt ofta, kallas för könsbaserat våld” (vår översättning). 64 /sv/press/press-releases/2017/07/19-qualification-protection standards (hämtad ). Utredningen vill i följande kapitel ge ett sammanhang och en bak- grund till de områden som vi har kartlagt och kommer att lägga förslag om. Vårt breda utredningsuppdrag berör ett flertal olika politik- områden. Här beskriver vi arbetet med mänskliga rättigheter, hbtq- personers rättigheter, antidiskrimineringsarbetet, jämställdhetsarbet- et och folkhälsoarbetet. Vi beskriver bland annat ansvarsfördelning, pågående arbete och kommande satsningar. I vårt kapitel med över- väganden och förslag återkommer vi med bedömningar och förslag kring hur arbetet borde förändras och utvecklas. 4.1Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter beslutade regeringen om sin strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29). Strategin tar sin utgångspunkt i målet för politiken för mänskliga rättigheter som antagit, nämligen att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. I strategin gör regeringen bedömningen att för att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rät- tigheter behövs en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. En sådan struktur bör bestå av ett starkt rättsligt och institutionellt skydd, ett samordnat och systematiskt arbete med mänskliga rättigheter inom offentlig verksamhet och ett starkt stöd för arbete med mänskliga rättigheter inom det civila samhället och inom näringslivet. I den lägesrapport som ingår i skri- velsen redovisas de internationella instrument om mänskliga rättig- heter som tillträtt och det pågående arbetet med att konkret säkerställa full respekt för konventionsåtagan- den om mänskliga rättigheter med utgångspunkt gransk- ning av i för mänskliga rättigheter. I strategin behandlas delar av de förslag som framfördes i Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70) och de re- kommendationer som gavs i Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (SOU 2011:29). Betänkandena framhåller bland annat att det saknas ett helhetsgrepp i arbetet med mänskliga rättig- heter, att samordningen är begränsad och att anknytningen till konventionsåtaganden är svag. Mot den bakgrunden betonas vikten av etablerandet av en struktur som på ett hållbart sätt och med utgångspunkt i internationella åtaganden, kan skydda och främja de mänskliga rättigheterna. Som en del i ett starkt rättsligt och institutionellt skydd av de mänsk- liga rättigheterna gör regeringen i strategin bedömningen att en natio- nell rättigheter enligt de så kallade Paris- principerna, bör inrättas i . bör vara huvudman för en sådan institution. Enligt Parisprinciperna bör uppgifterna för institutionen bland annat inkludera att på eget initiativ eller på uppdrag lämna rekom- mendationer och rapporter i frågor som rör främjande och skydd av mänskliga rättigheter, lämna synpunkter på befintlig lagstiftning och på författningsförslag, samt föreslå att staten ansluter sig till inter- nationella överenskommelser. har ingen institution som svarar mot Parisprin- ciperna. nedgraderas 2011 från A- till B-status av (), som bedömer huruvida en nationell institution upp- fyller Parisprinciperna. Skälen till bedömningen var bland annat att DO:s mandat är begränsat till frågor om lika rättigheter samt att re- geringen både tillsätter och kan avsätta ombudsmannen utan tyd- liga kriterier. accepterade rekommendationer om att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprincip- erna i granskningen i 2015. 4.1.2Ett samordnat och systematiskt arbete med mänskliga rättigheter inom offentlig verksamhet Som en del i ett samordnat och systematiskt arbete inom offentlig sektor görs i skrivelsen bedömningen att regeringens arbete med internationell konventionsgranskning bör förbättras. Samråd med berörda aktörer, också inom civila samhället, bör därför vidgas till att omfatta förslag på åtgärder som är nödvändiga med anledning av granskningarna. har regeringens uppdrag att kom- petensutveckla statligt anställda om mänskliga rättigheter och Läns- styrelsen i har ett uppdrag att samordna och utveckla läns- styrelsernas arbete med mänskliga rättigheter. Regeringen har också en överenskommelse med Kommu- ner och Landsting om att stärka arbetet med mänskliga rättigheter på nivå. Det övergripande målet för överenskommelsen är att bidra till förverkligandet av målet för politiken för mänskliga rättigheter och att bidra till genomförande av Agenda 2030. Detta ska ske bland annat genom att öka kunskaper hos förtroende- valda och anställda samt öka integrering av mänskliga rättigheter i ordinarie processer för styrning och ledning. 4.1.3Några konventioner och protokoll som ej tillträtts Det fakultativa protokollet till FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter Detta ger kommittén som bevakar staters efterlevnad av konvention- en rätt att ta emot och granska klagomål från enskilda individer. Fråg- an om eventuell ratificering analyseras i . Det fakultativa protokollet till om ett individuellt klagomålsförfarande Gör det möjligt för enskilda som anser sig har blivit utsatt för en kränkning av bestämmelser i att göra en fram- ställning om detta till kommittén. har inte undertecknat pro- tokollet, och ett argument som framförs i skrivelsen är att vill vara säkra på att det är görligt att leva upp till åtaganden som görs. Oavsett om ratificerar tilläggsprotokollet eller inte så är det av vikt att det finns nationella system för att se till att rättigheterna är tillvaratagna. Protokollet innehåller ett generellt förbud mot diskriminering avse- ende alla rättigheter som erkänns i nationell lag. har ansett att protokollet är för allmänt hållet och har ett för brett tillämpningsområde. Utvärderaren av handlingsplanen –2009 re- kommenderade att borde tillträda protokollet, liksom även kommission mot rasism och intolerans, ECRI. 4.1.4Granskningen av i för mänskliga rättigheter 2015 Under den senaste granskningen genomförd av för mänsk- liga rättigheter 2015 (2015) fick rekommendationer på flera områden, dock inget som explicit berör rättigheter för transpersoner eller personer med intersexvariation. Rekommendationerna är inte bindande. rekommenderades bland annat att utveckla arbetet mot diskriminering genom att bredda mandat och stärka lagstiftningen. tillsatte med anledning av detta bland annat en utredning om hur arbetet mot diskriminering kan organiseras och effektiviseras (se nedan under avsnittet om diskri- minering). rekommenderades också att förstärka arbetet mot hat- brott och rasism, och har därför antagit en natio- nell plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott. 4.2Staten, kommuner och landstings ansvar i arbetet för transpersoners levnadsvillkor Staten, kommuner och landsting spelar olika roller i förhållande till transpersoners levnadsvillkor. Kommuner och landstings självstän- diga ställning i förhållande till staten är en viktig del av det svenska styrelseskicket och regleras främst av kommunallagen (1991:900), men även av lagen om vissa kommunala befogenheter (2009:47) och i annan lag eller författning. Den senaste revisionen av kommunal- lagen gjordes . Kommunernas befogenheter regleras i kom- munallagens kapitel 2: Kommunala angelägenheter. Lagstiftningen skiljer där mellan så kallad allmän kompetens och specialkompetens. Den allmänna kompetensen tillåter kommunerna att sköta sina egna angelägenheter som är av allmänt intresse och som har anknytning till kommunen eller område eller deras invånare (2 kap. 1 §). Specialkompetensen är de uppgifter kommunen har enligt särskild lagstiftning beslutad av . Staten kan utfärda förordningar, riktlinjer, bevilja ekonomiska bidrag, samt stifta lagar (specialkom- petens) som reglerar särskilda uppgifter kommunerna eller landsting- en ska ansvara för. Staten kan även skapa arenor för samordning och erfarenhetsutbyte mellan myndigheter, kommuner och landsting. Landstingens främsta uppgift relaterat till transpersoners levnads- villkor är koncentrerad kring vården och att skapa förutsättning för transpersoner att kunna färdas tryggt i lokaltrafiken. Kommunerna har däremot en större flexibilitet då dessa i princip kan genomföra de åtgärder de själva anser nödvändiga för att förbättra transper- soners levnadsvillkor (allmän kompetens) förutom i de sektorer som andra myndigheter ansvarar för och/eller där särskild lagstiftning gäller. Ansvarsområden som kommunerna har avseende transperso- ners levnadsvillkor är till exempelvis skolan, äldreomsorgen och fri- tidsliv. För att kunna förändra transpersoners levnadsvillkor behöver in- satser ske lokalt, regionalt och nationellt. Med den kommunala själv- styrelsen som utgångspunkt vill vi i detta kapitel beskriva, genom att presentera ett urval konkreta exempel, vilka möjligheter staten, kommuner och landsting har att genomföra insatser som kan bidra till att förbättra transpersoners levnadsvillkor. Staten har ett flertal verktyg för att förbättra transpersoners lev- nadsvillkor. Det handlar om utvecklandet av ny lagstiftning, imple- mentering av lagstiftning, förordningar och regleringsbrev, samt till- delning av medel genom regeringens budgetproposition och den av slutgiltigt beslutade statsbudgeten. Staten kan ta fram stra- tegier, handlingsplaner, mål och indikatorer för genomförande av olika politikområden. I det följande kommer vi att ge några exempel på vilket sätt staten har jobbat med frågor om transpersoners lika rättig- heter och möjligheter i budget, regleringsbrev och förordningar. Vi kommer lägga särskilt fokus på den av regeringen beslutade hbt- strategin, En strategi för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck som antogs 2014. Budget, regleringsbrev, förordningar I budgetpropositionen kan regeringen föreslå mål för olika politik- områden om dessa inte redan är beslutade om genom särskilda pro- positioner, handlingsplaner eller strategier. I de fall sådana planer finns hänvisas det ofta till dessa i budgetpropositionen. Budgetpro- positionens mål styr förordningar och/eller regleringsbrev som i sin tur styr myndigheternas verksamhet. Genom regleringsbreven kan staten ge olika uppdrag till myndigheter och genom förordningar kan exempelvis syfte och riktlinjer för olika former för statsbidrag som fördelas av myndigheterna regleras. Transpersoners situation har berörts i ett flertal budgetpropo- sitioner, men oftast i termer av nulägesanalyser inom områden som diskriminering, barns och ungas situation, folkhälsa, brottsofferstöd med mera (se exempelvis prop. 2011/12:1, prop. 2013/14:1, prop. 2014/15:1, prop. 2016/17:1). Avseende transpersoners levnadsvillkor och vård specifikt skiljer propositionen för (prop. 2012/13:1) ut sig från övriga budgetpropositioner. Där konstaterar regeringen att det i och med ändringar i lagen (1972:119) om fastställande av ändrad könstillhörig- het i vissa fall, och när det gäller villkoren för beslut om fastställande av ändrad könstillhörighet, krävs förändringar i vården till transper- soner. I propositionen aviserar regeringen att det finns behov av ett kunskapsstöd vars ändamål är att göra vården för transpersoner mer jämlik och enhetlig över hela landet. beviljades för detta ändamål, men även i syfte att minska den admi- nistrativa bördan för personer som ändrat könstillhörighet, stärka det nationella kunskapsstödet, förbättra informationen till patienter och vårdpersonal, samt stimulera till ökad regional samordning exem- pelvis genom gemensamma utrednings- och behandlingsteam. I ett regeringsbeslut (S2012/4530/FS) ges i upp- drag att ta fram ett ”Nationellt kunskapsstöd för vård och behand- ling av personer med könsdysfori” (2015h) riktat till hälso- och sjukvården med rekommendationer för utredning, vård, behandling och eftervård vid transsexualism samt andra könsiden- titetsstörningar. fick även ansvar för att samordna ett myndighetsövergripande samarbete i syfte att minska den admi- nistrativa bördan för personer i samband med ändring av könstill- hörighet. fick för detta ändamål och uppdraget slutredovisades . Förutom dessa uppdrag finns relevanta förordningar så som förordningen (2008:349) om statsbidrag till organisationer för homosexuella, bisexuella, trans- sexuella eller personer med könsöverskridande identitet eller uttryck, samt förordningen (2014:1542) om statsbidrag till kommuner och landsting för att öka kunskapen om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation. Detta är inte en heltäckande redovisning av alla de insatser reger- ingen, myndigheter och andra statliga aktörer genomför i syfte att förbättra transpersoners rättigheter, vård och levnadsvillkor, men det är exempel på olika sätt att gå tillväga för att åstadkomma för- ändring genom styrdokument som budget, förordningar och myn- dighetsuppdrag. Strategiskt arbete på nationell nivå Nationella strategier varierar i karaktär och det varierar i vilken om- fattning strategierna får budgetmässiga konsekvenser och på vilket sätt de implementeras. I det följande kommer vi att redogöra för den gällande strategin som omfattar transpersoner. En strategi för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck lanserade regeringen strategin, som var den första i sitt slag i . Syftet är att ha en samlad strategi med långsiktiga in- satser. Strategin består av ett övergripande mål: Lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Sex fokusområden definierades och bedömdes vara av särskild bety- delse för att nå strategins övergripande mål. Särskilda myndigheter fick ansvaret för att genomföra insatser och prioriteringar inom varje fokusområde. Nedan finns en sammanställning av strategins olika fokusområden, regeringens ambitionsnivå, problembeskrivning samt vilka myndigheter som har det strategiska ansvaret för genomförande av fokusområdet. Sammanställningen är tagen från Utvärdering av strategin för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck (2016:31) gjord av Statskontoret (2016). Fokusområde: Våld, diskriminering och andra kränkningar. Regeringens ambitionsnivå: Hbt-personers utsatthet för våld, diskri- minering och andra kränkningar ska minska. Hela ska vara ett tryggt land att leva i oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck Problembeskrivning: Anmälningar om homofobiska hatbrott har ökat och brotten har större inslag av våld i jämförelse med andra hat- brott. En hög andel hbt-personer har utsatts för diskriminering, tra- kasserier och våld. Hbt-personer utsatta för våld i nära relationer är särskilt utsatta. Hbt-personer söker sällan hjälp eller anmäler det de utsatts för. Fokusområde: Unga hbt-personer Regeringens ambitionsnivå: Unga hbt-personer ska ha verklig till- gång till välfärd och inflytande, och ges möjligheter att självständig- het och oberoende utan att begränsas av stereotypa könsroller, tvång eller förtryck som minskar individens handlingsutrymme. Problembeskrivning: Unga hbt-personer, mår betydligt sämre än unga heterosexuella och cispersoner. En betydligt högre andel i denna grupp har försökt begå självmord. Det är också mer van- ligt att unga hbt-personer utsätt för fysiskt våld av förälder, partner eller någon annan närstående. Många unga hbt-personer vittnar om negativt bemötande inom samhällets olika instanser och det finns få mötesplatser för gruppen. Strategisk myndighet: Myndigheten för ungdoms- och civilsam- hällesfrågor (MUCF) Fokusområde: Hälsa, vård och sociala tjänster Regeringens ambitionsnivå: Hbt-personer ska ha lika förutsättning- ar och möjligheter som heterosexuella och cispersoner att uppnå god hälsa. En mer jämlik vård och social omsorg ska också skapas. Problembeskrivning: Den psykiska ohälsan i form av nedsatt psykisk välbefinnande förekommer dubbelt så ofta bland homo- och bi- sexuella. Självmordsförsök är dubbelt så vanligt bland hbt-personer jämfört med heterosexuella. Det finns brister i hälso- och sjukvården avseende vård och behandling, och många upplever dåligt bemötande och mycket okunskap. Strategisk myndighet: och Fokusområde: Privat- och familjeliv Regeringens ambitionsnivå: Rätten till integritet och frihet för den egna personen och familjen skall värnas. Det ska gälla oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Problembeskrivning: Fokusområdet rör främst frågor som rör för- äldraskap och möjligheterna att bli förälder. Därutöver är respekten för privatlivet en angelägen fråga för många hbtq-personer, bland annat när det gäller rätten att ändra könstillhörighet. Strategisk myndighet: Strategisk myndighet saknas. har det övergripande ansvaret.