sou · H5B375 · 2017-10-11 00:00:00 — Denna ordning har sin utgångspunkt i ställningstagandet att det finns verksamhetsområden där samhället, som en förutsättning för att tillåta ett företag att driva näringsverksamhet, kräver att vissa samhälleliga intressen beaktas (prop. 2010/11:46 s. 67). Förutom att vila på detta principiella ställningstagande har en sådan modell för kostnadsfördelning även samhällsekonomiska fördelar. Den part som har möjlighet att påverka kostnaden har nämligen också ett ansvar för den. Operatörernas tekniska och administrativa kompe- tens på området utnyttjas härigenom, som de har ett tydligt incitament att hålla kostnaderna för anpassning och drift nere. Med denna modell får de brottsbekämpande myndigheterna dessutom ett incitament att inhämta trafik- och lokaliseringsuppgifter bara då de anser det vara en effektiv metod som kan förväntas föra utredningsarbetet framåt. En sådan modell har tidigare bedömts som samhällsekonomiskt kostnadseffektiv (prop. 2010/11:46 s. 68). Utredningen delar denna bedömning. Eftersom ingen av de författ- ningsändringar som utredningen föreslår rubbar den ovan redovisade utgångspunkten eller de ovan redovisade fördelarna bör den gällande modellen för kostnadsfördelning inte frångås. Det innebär att operatörerna alltjämt ska stå för kostnader för anpassning (och drift och underhåll) som det allmänna ska ersätta operatörerna för de kostnader som hänför sig till utlämnande av uppgifter i enskilda ärenden. Som redovisas ovan är operatörsbranschen mycket heterogen och består av en mängd olika företag sett till t.ex. verksamhetsnisch, om- sättning och marknadsandel (avsnitt 13.1.1). Det skulle därför kunna antas att de har olika förutsättningar för att kunna anpassa sig till de förändrade reglerna. Det ska emellertid vägas in att datasystem kon- tinuerligt behöver översyn och uppdateringar, varför de förändringar som behövs med anledning av förslagen inte nödvändigtvis driver kostnaderna särskilt mycket utöver vad som annars skulle blivit fallet. Utredningens bedömning är att både små och stora företag kom- mer att ha liknande förutsättningar att kunna anpassa sig till ett för- ändrat regelverk. Utredningen bedömer alltså att förslagen inte kommer att få någon betydande konkurrenspåverkan inom gruppen av operatörer och nätägare. Det ska framhållas att verksamheter som enbart erbjuder tjänster inom fast telefoni helt kommer att undantas från lagringsskyldighet. Dessa företag måste genomföra systemanpassningar för att upphöra med lagringen som de nu föreslagna ändringarna medför en viss besparing i längden. Någon större sammantagen påverkan på dessa operatörer förväntas därför inte. Ingen förändrad kostnad för inhämtningen Den nuvarande regleringen för inhämtning av uppgifter från opera- törerna innehåller regler om ersättning för kostnader som uppstår när lagrade uppgifter lämnas ut (6 kap. 16 e § LEK). Hur stor denna ersättning är bestäms av PTS (46 § FEK). Det kan å ena sidan antas att förändringarna gör att myndig- heterna i något enstaka fall avstår ifrån att ställa en fråga till en operatör om den uppgift de eftersöker inte längre lagras. Å andra sidan kan det antas att myndigheterna i vissa andra fall kommer att behöva ställa fler frågor för att få den fullständiga bilden eftersom svaret på varje fråga nu blir något mindre informationsrik. Samman- taget gör utredningen bedömningen att kostnaderna som uppstår för myndigheterna när lagrade uppgifter begärs ut inte kommer att påverkas på något märkbart sätt. Åklagare föreslås få en roll vid beslutsfattande enligt IHL. Förslaget innebär att kommer att få ökade kostnader, dels i form av ökade löpande kostnader för personal, dels i form av engångskostnader för it-anpassningar och utbildningar. Totalt sett meddelades det 855 beslut enligt IHL . Det vill säga cirka 16 beslut . Även om kostnaden för den personalförstärkning som behövs för detta inte fullt ut motsvarar en heltidsarbetskraft måste det tas med i beräkningen att vissa beslut kommer att behöva fattas under obekväm arbetstid; i vart fall måste det finnas en beredskap för att kunna fatta sådana beslut. Åklagar- myndigheten bör därför få ett årligt tillskott om . Härutöver måste anpassa sina it-system, ta fram nya beslutsmallar och utöka kompetensen på området. I viss ut- sträckning kan anpassningen av it-systemen göras inom ramen för sedvanlig uppdatering och utveckling. Det är emellertid nu fråga om att införa ett system som skiljer sig från vad som används i förunder- sökningsverksamheten och som möjligen kommer att kräva en högre grad av säkerhet. Kostnaden för systemanpassning kommer därför inte helt att kunna tas inom ramen för den sedvanliga it-utveck- lingen. Det är svårt att närmare uppskatta de framtida kostnaderna för för att anpassa sina it-system och utbilda sin personal. Som en jämförelse kan nämnas att när Ekobrottsmyndig- heten ålades att utföra statens talan i fråga om skattetillägg så upp- skattades kostnaden för it-anpassning och utbildning till en engångs- kostnad om (prop. 2014/15:131 s. 239). I sam- manhanget bör dock beaktas att arbetsuppgiften att föra talan om skattetillägg ligger något längre ifrån kärn- område än vad beslut enligt IHL ligger jämfört med Åklagarmyndig- hetens kärnområde. Det får antas att en verksamhetsanpassning blir billigare ju närmare den nya arbetsuppgiften ligger den verksamhet som redan bedrivs inom myndigheten. Mot den ovan tecknade bakgrunden gör utredningen bedöm- ningen att kommer att behöva extra för de initiala kostnaderna i form av utbildning och it- anpassningar. Även om det nu inte är fråga om en verksamhetsflytt i den meningen att saken ska underställas prövning enligt budgetregelverket så innebär den nya beslutsordningen enligt IHL vissa besparingar för , Säkerhetspolisen och Tull- verket, men förmodligen inte fullt ut i samma utsträckning som kostnader uppstår för . Trots detta föreslår utredningen att de resurser som ska tillföras tillgängliggörs genom en höjning av Åklagarmyndighetes ramanslag och motsvarande minskning hos de nämnda myndigheterna. beaktande av myndigheternas relativa användning av IHL finner utredningen att bör belasta (1,5 miljo- ner kronor för engångssumman och för den löpande ramhöjningen), (för engångs- summan och för den löpande ramhöjningen) och Säkerhetspolisen (för engångssumman och för den löpande ramhöjningen). 13.1.4Inga konsekvenser för miljön En miljökonsekvensanalys har gjorts utifrån de riktlinjer som upp- ställts av . Utredningen bedömer att förslagen inte får någon miljöpåverkan. Förslagen bedöms inte få några ytterligare sådana konsekvenser som anges i kommittéförordningen (1998:1474). 13.1.6Ingen anmälningsskyldighet för tekniska föreskrifter Enligt och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informations- samhällets tjänster har medlemsstater en skyldighet att offentligt till- kännage om en ny nationell teknisk föreskrift har antagits. Det nu nämnda direktivet är dock inte tillämpligt på teletjänster, artikel 1.3 och och rådets direktiv /21/EG av om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommuni- kationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv). Någon anmäl- ningsskyldighet kommer således inte att uppkomma med anledning av de föreslag utredningen lämnar. Utredningens förslag: Den föreslagna regleringen ska träda i kraft . Det ska införas en övergångsbestäm- melse för lagringsskyldigheten för annan uppgift som är nöd- vändig för att identifiera abonnent och registrerad användare vid internetåtkomst. Den bestämmelsen ska inte behöva tillämpas förrän . Med beaktande av Tele2-domen och den osäkerhet som till följd av domen råder kring gällande rätt är det viktigt att författningsför- slagen genomförs . måste det beaktas att förslagen rör komplexa frågor inom ett viktigt område och att den efterföljande beredningen därför måste tillåtas ta . Det ska även beaktas att vissa operatörer kan behöva göra tidskrävande förändringar i sina datalagringssystem. Vid en avvägning mellan dessa intressen föreslår utredningen att förslagen ska träda i kraft . Reglerna ska börja tillämpas genast vid ikraftträdandet. Några särskilda övergångsbestämmelser är inte nödvändiga förutom såvitt avser lagringsskyldigheten för annan uppgift som är nödvändig för att identifiera abonnent och registrerad användare (del av 39 § första stycket 1 FEK). Detta led av bestämmelsen bedöms kräva mest om- fattande systemanpassningar hos de lagringsskyldiga. Det bör därför inte finnas någon skyldighet att tillämpa den delen av bestämmelsen före . 14.1Förslaget till lag om ändring lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation Uppgifter som avses i 16 a § ska lagras den tid regeringen föreskriver dock som längst räknat från den dag kommunikationen avslutades. Vid utgången av ska den lagringsskyldige genast utplåna dem, om annat inte följer av andra stycket. Om uppgifter som avses i första stycket begärts utlämnade före utgången av den föreskrivna lagringstiden men uppgifterna inte har hunnit lämnas ut, ska den lagringsskyldige lagra uppgifterna till dess så har skett och därefter genast utplåna de lagrade uppgifterna. Första stycket är ändrat. Ändringen är föranledd av att lagringstiderna för uppgifterna differentieras. Övervägandena finns i avsnitt 12.7.1. Regeringen bestämmer hur långa lagringstiderna ska vara, 41 § FEK. Den angivna lagringstiden utgör en längsta tillåtna tid för hur länge uppgifterna får lagras. Lagringstiderna ska bestämmas efter vad som är proportionerligt och får inte vara längre än vad som är strängt nödvändigt. Hänsyn ska tas till de brottsbe- kämpande myndigheternas behov och nytta av uppgiften samt till hur integritetskänslig den är. 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet Beslut om inhämtning av uppgifter fattas av åklagare efter ansökan av , Säkerhetspolisen eller . Ändringen innebär att åklagare pekas ut som ansvariga för att fatta beslut enligt IHL. Det klargörs också att ansökan ska komma från respektive myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.4. Som framgår av avsnitt 12.8.4 har åklagare som utgångspunkt generell befogenhet att utöva sitt ämbete, 6 § åklagarförordningen (2004:1265). Det finns dock skäl att för de nu aktuella ärendena begränsa kretsen av behöriga åklagare genom myndighetsinterna föreskrifter. Den skulle t.ex. kunna begränsas till åklagare vid Riks- enheten för säkerhetsmål, någon funktion på huvudkontoret eller på något annat sätt. Det ankommer på att tillse att lämpliga sådana förskrifter beslutas. Det bör för tydlighets skull nämnas att det inte nu är fråga om att anförtro beslutanderätten till s.k. tullåklagare vid . I ett beslut om inhämtning av uppgifter ska det anges vilken brottslig verksamhet och vilken tid beslutet avser samt vilket telefonnummer eller annan adress, vilken elektronisk kommunikationsutrustning eller vilket geografiskt område beslutet avser. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får, när det gäller tid som infaller efter beslutet, inte överstiga en månad för beslutet. Om det inte längre finns skäl för ett beslut om inhämtning av uppgifter, ska beslutet hävas av den ansökande myndigheten. Paragrafen ändras som en följd av att åklagare blir behöriga att fatta beslut enligt IHL. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.4. I andra stycket anges att det är , och som har en rätt och en skyldighet att bevaka behovet av inhämtningen och att beslutet ska hävas om det inte längre finns behov av åtgärden. ska underrättas om ett beslut om inhämtning av uppgifter enligt denna lag. Underrättelsen ska lämnas senast efter det att ärendet om inhämtning avslutades. Underrättelse enligt första stycket ska fullgöras av den ansökande myndig- heten. Andra stycket är nytt. Ändringen innebär att det alltjämt är de ansökande myndigheterna (, och ) som har ansvar för att SIN underrättas om ett beslut om inhämtning. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.4. 14.3Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation Den som är skyldig att lagra uppgifter enligt 6 kap. 16 a § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de lagrade uppgifterna är av samma kvalitet och föremål för samma säkerhet och skydd som vid den behandling som skett före lagringen. Den lagringsskyldige ska vidta de åtgärder som krävs för att skydda uppgifterna mot oavsiktlig eller otillåten förstöring och oavsiktlig förlust eller ändring. Sådana åtgärder ska även vidtas för att förhindra otillåten lagring, behandling av eller tillgång till och otillåtet avslöjande av uppgif- terna. Uppgifterna får göras tillgängliga endast för personal med särskild behörighet. Uppgifterna får inte lagras utanför . får, efter att ha hört , Säker- hetspolisen och Datainspektionen, meddela närmare föreskrifter om de åtgärder som ska vidtas enligt första och andra styckena. Tredje stycket är nytt. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.2. Änd- ringen innebär att de uppgifter som lagras enligt 6 kap. 16 a § LEK inte får lagras utanför . För att fullgöra lagringsskyldigheten i 6 kap. 16 a § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska den lagringsskyldige lagra de uppgifter som anges i 39 och 40 §§. Paragrafen är ändrad till följd av att 39 § ersatt tidigare 43 § och 40 § ersatt tidigare 39–42 §§. När det gäller internetåtkomst ska följande lagras: 1.användares ip-adress och annan uppgift som är nödvändig för att identifiera abonnent och registrerad användare, 2.uppgifter om abonnent och registrerad användare, 3.datum och spårbar tid för på- och avloggning i tjänsten som ger internet- åtkomst, och 4.uppgifter som identifierar den utrustning där kommunikationen slutligt avskiljs från den lagringsskyldige till den enskilda abonnenten. Om den som slutligt avskiljer kommunikationen till den enskilda abon- nenten är någon som inte omfattas av 6 kap. 16 a § lagen (2003:389) om elek- tronisk kommunikation, ska första stycket 4 gälla för den som avskiljer kommunikationen till den som slutligt avskiljer kommunikationen till den enskilda abonnenten. Paragrafen reglerar vilka uppgifter som ska lagras för internetåtkomst. Den ersätter tidigare 43 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.4. De uppgifter som ska lagras regleras i första stycket och är med något undantag desamma som i nuvarande 43 §, även om någon språklig ändring gjorts. En betydande ändring har emellertid gjorts av styckets första punkt. Enligt första punkten ska användarens ip-adress lagras. Till skillnad från vad som gäller , ska även uppgift som är nödvändig för att identifiera abonnent och registrerad användare lagras. Ändringen är föranledd av att många operatörer använder sig av NAT-teknik där flera abonnenter använder samma publika ip-adress. För att kunna identifiera rätt abonnent eller registrerad användare krävs därför i vissa fall att även flera ip-adresser och andra uppgifter lagras. Vilka uppgifter som ska lagras är beroende av vilken teknik som opera- tören använder men det kan t.ex. vara publik och lokal ip-adress (dvs. den som används mellan abonnent och internetleverantör) och port. Innehållet i kommunikation, destinations-ip (t.ex. vilka webb- sidor en person besökt) eller annan information om hur användaren trafikerat internet får inte lagras med stöd av denna bestämmelse. Detsamma gäller uppgifter som kan härleda hur trafiken gått efter att den avskilts till abonnenten eller den registrerade användaren, t.ex. den ip-adress som tilldelas en enhet inom ett hemmanätverk. Tidsuppgifter torde däremot vara nödvändiga att lagra. Om ip-adress eller annan uppgift som omfattas av bestämmelsen ändras under pågående uppkoppling ska även de nya uppgifterna lagras. Att både ip-adress och uppgift står i singular utesluter inte att flera ip-adresser eller att flera andra uppgifter kan behöva lagras för att uppfylla kravet på att uppgifterna ska möjliggöra identifikation av abonnen- ten eller den registrerade användaren. Bestämmelsen innebär inte att uppgifter ska lagras om anonymiseringstjänster som aktiveras först efter internetåtkomst, t.ex. VPN (). PTS bör i enlighet med 44 § utfärda närmare föreskrifter om vilka närmare uppgifter som enligt denna bestämmelse ska lagras. Av andra punkten följer att uppgifter om abonnent och registrerad användare ska lagras. De uppgifter som avses är t.ex. namn, adress och person- eller organisationsnummer. Att ”i förekommande fall” inte längre anges för registrerad användare beror på att alla uppgifter ska lagras endast i förekommande fall. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Finns det flera abonnenter eller registrerade användare ska uppgifter om samtliga dessa lagras. I tredje punkten regleras vilka tidsuppgifter som ska lagras. Med spårbartid avses tidsangivelse där förhållandet till UTC (SP) (den tillämpning av den internationella tidsskalan UTC som används i ) framgår. Uppgiften ska vara så precis som möjligt. Fjärde punkten innebär att uppgifter som identifierar den utrust- ning där kommunikationen slutligt avskiljs från den lagringsskyldige till den enskilda abonnenten ska lagras. Den utrustning som avses är den sista utrustningen inom den lagringsskyldiges kontroll. Vid fast internetåtkomst innebär det t.ex. fibermodem eller telefonjack och vid mobil internetåtkomst utrustning i baststationen, oftast en cell, eller en router vid ett allmänt trådlöst nätverk. Uppgift som kan identifiera utrustningen kan vara ett unikt identitetsnummer, t.ex. MAC-adress, eller annan uppgift om utrustningens identitet som genereras eller behandlas av den lagringsskyldige i samband med internetåtkomsten. Vid mobil internetåtkomst motsvarar uppgifterna i princip lokaliseringsuppgifter vid telefonitjänst. Av andra stycket framgår att om den som slutligt avskiljer kom- munikationen till den enskilda abonnenten är någon som inte omfattas av 6 kap. 16 a § (dvs. inte omfattas av lagringsskyldigheten) ska det lagras uppgifter som identifierar utrustningen vid den punkt där kommunikationen avskiljs till den som slutligt avskiljer kom- munikationen till den enskilda abonnenten, i stället för vid den punkt där kommunikationen avskiljs till den enskilda abonnenten. Bestäm- melsen gäller alltså punkten mellan å ena sidan det sista i kedjan av nät som ägs av någon som omfattas av lagringsskyldigheten och å andra sidan ett nät som inte omfattas av lagringsskyldigheten. När det gäller telefonitjänst och meddelandehantering via en mobil nät- anslutningspunkt ska följande lagras: 1.uppringande och uppringt nummer eller motsvarande adress, 2.såvitt avser telefonitjänst uppringandes och uppringds abonne- mangsidentitet och utrustningsidentitet, 3.uppgifter om abonnent och registrerad användare som uppgifterna i 1 och 2 kan hänföras till, 4.datum och spårbar tid då kommunikationen påbörjades och avslutades eller ett meddelande skickades och mottogs, 5.såvitt avser telefonitjänst lokaliseringsuppgifter då kommunikationen påbörjades och avslutades, och 6.datum, spårbar tid och lokaliseringsuppgifter för den första aktiveringen av en förbetald anonym tjänst. Paragrafen reglerar vilka uppgifter som ska lagras för telefoni- och meddelandetjänster. Den ersätter nuvarande 39–42 §§. Övervägan- dena finns i avsnitt 12.6.3. Av paragrafens inledning framgår att endast kommunikation via en mobil nätanslutningspunkt omfattas av lagringsskyldigheten. Med mobil nätanslutningspunkt avses t.ex. en mobiltelefon som kopplar upp mot en mobilmast eller ett mot wifi som tillhandahålls av någon som omfattas av lagringsskyldigheten, men inte när en mobiltelefon ansluter till ett privat trådlöst nätverk. Om endast en av parterna kommunicerar mobilt (t.ex. med en mobiltelefon eller en dator med mobilt bredband) ska den partens operatör lagra uppgifterna, men inte operatören för den part som kommunicerar via fast anslutning. Det torde i vissa fall kunna uppstå situationer när den lagrings- skyldige inte har all information som krävs för att avgöra om lagringsskyldighet har inträtt för en viss kommunikation. Det kan t.ex. vara så att det saknas information om huruvida ett meddelande har skickats från en mobil eller fast nätanslutning. Ett sådant exem- pel kan, beroende på teknisk lösning, vara att en operatörs e-post- tjänst används av någon som är uppkopplad mobilt genom en annan operatör. I dessa fall ska inte uppgifterna lagras. Flera uppgifter omfattas inte längre av lagringsskyldigheten. De uppgifter som fortfarande ska lagras motsvarar respektive uppgift enligt nuvarande lydelser, även om någon språklig ändring gjorts. Första punkten innebär att det nummer eller annan adress som har använts för att inleda kommunikationen och som är målet för kom- munikationen ska lagras. är uppringande och uppringd adressen av samma slag. Uppringt nummer eller motsvarande adress avser den adress som användaren anger för att initiera en kommuni- kation med motparten. För telefonitjänst är det ett telefonnummer (E.164-nummer) och för meddelandehantering kan det t.ex. vara ett telefonnummer, användarnamn eller en e-postadress. Lagrings- skyldigheten innefattar även icke fullständiga nummer som slagits och s.k. skräppost (som hamnar direkt i mottagarens mapp för skräppost eller borttagna meddelanden). Däremot omfattas inte meddelanden som filtreras bort av tjänsteleverantören och därmed aldrig når mottagaren. Kommunikation via telefoni- och med- delandetjänster som tillhandadahålls av någon som inte omfattas av 6 kap. 16 a § LEK, t.ex. via Whatsapp eller Hotmail, omfattas inte av lagringsskyldigheten. Av andra punkten följer att abonnemangs- och utrustningsidenti- tet ska lagras vid telefonitjänst. En vanligt förekommande abonne- mangsidentitet för mobiltelefoner är IMSI-nummer. Utrustnings- identitet kan vara t.ex. IMEI-nummer och MAC-adress. Enligt tredje punkten ska uppgifter om abonnent och registrerad användare lagras. De uppgifter som avses är t.ex. namn, adress och person- eller organisationsnummer. Att ”i förekommande fall” inte längre anges för registrerad användare beror på att alla uppgifter ska lagras endast i förekommande fall. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Finns det flera abonnenter eller registrerade användare ska uppgifter om samtliga dessa lagras. I fjärde punkten regleras vilka tidsuppgifter som ska lagras. Med spårbar tid avses tidsangivelse där förhållandet till UTC (SP) (den tillämpning av den internationella tidsskalan UTC som används i ), framgår. Uppgiften ska vara så precis som möjligt. Av femte punkten framgår att lokaliseringsuppgifter ska lagras, men bara vid telefonitjänst. Så precis uppgift som möjligt ska lagras, vilket oftast torde vara kommunicerande cell tillsam- mans med cellens position och riktning, dvs. det geografiska område som cellen täcker. Även vid t.ex. publika trådlösa nätverk, som till- handahålls av en lagringsskyldig, ska motsvarande uppgifter lagras. Enligt sjätte punkten ska uppgifter som genereras vid den första aktiveringen av en förbetald anonym tjänst (oregistrerat kontant- kort) lagras. Uppgifterna ska fortsätta lagras hela lagringstiden även om den förbetalda tjänsten registreras efter aktiveringen. Med stöd av 6 kap. 16 d § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation förordnas att: 1.uppgifter som avses i 39 § första stycket 1–3 ska lagras , 2.uppgifter som avses 39 § första stycket 4 och andra stycket samt 40 § 1–4 och 6 ska lagras , och 3.uppgifter som avses i 40 § 5 ska lagras . Paragrafen reglerar lagringstiderna för uppgifterna som ska lagras enligt 39 och 40 §§. Övervägandena finns i avsnitt 12.7.2. får meddela närmare föreskrifter som rör de uppgifter som ska lagras enligt 39 och 40 §§. får också meddela föreskrifter om vilka närmare uppgifter som ska lagras enligt 39 och 40 §§. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.6. Paragrafen är ändrad till följd av att 39 § ersatt tidigare 43 § och 40 § ersatt tidigare 39–42 §§.