sou · H4B36 · 2017-01-01 00:00:00 — Hirundo för också ut information om diverse förhållningsregler, lagar etc. till utsatta EU- medborgare. Två särskilt kalla vintrar 2009/10 och 2010/11 har påkallat extra åtgärder för att undvika allvarliga hälsoproblem hos utsatta EU- medborgare. Under den förstnämnda vintern anordnades ett härbärge finansierat av kommun för gruppen tills dess att hemresor kunde anordnas av social- och krisjouren. Under den andra vintern anordnades hemresor, främst i form av utkomststöd för bensin och en färjebiljett till , som staden förmedlade att ingen övernattning skulle anordnas. Barnperspektiv (skola, skydd) Efter barnskyddsingripanden sällsynt med barn. Akut vård i hela landet. Lokalt ökade rättigheter för kvinnor och barn. Bosättning (avhysning, Ej tillåtet på mark. Polis agerar snabbt. beskrivet beslut från stadsstyrelsen. Nödbistånd (härbärge, Enstaka fall av krishjälp. I kretsar diskussionen huvudsakligen kring östeuropeiska personer, främst från , som försörjer sig genom olika former av gatubaserade aktiviteter såsom att tigga, framföra musik eller framträda som ”levande statyer”. Även prostitution och drogförsäljning nämns som förekommande försörjningssätt. Många i den diskuterade gruppen anges vara romer. Det saknas tillförlitliga uppskattningar av antal, men 500–700 nämns av en respondent som en möjlig uppskattning. Antalet kan dock variera beroende på exempelvis väder och säsong. När det är varmt antas antalet stiga och vice versa. Engebrigtsen et al. (2014) uppskattade i en rapport för Justitie- och beredskapsdepartmenetet att antalet utländska personer som tigger i uppgår till 500–1 000 personer respektive 700–1 500 i hela beroende på säsong. Inledningsvis förekom det att barn följde med för att tigga, spela instrument, sälja rosor eller liknande. Efter en markering av lokala barnavårdsmyndigheter blev det dock sedermera känt bland personer i den diskuterade gruppen att kommun inte accepterar att barn följer med och deltar i pengainsamling. har det endast förekommit barn i enstaka fall. Skolgång anses inte vara en fråga som varit aktuell. Enligt en respondent har det i ökande utsträckning anlänt utsatta EU-medborgare från andra östländer än de tidigare nämnda samt från bland annat . Dessa har dock inte förorsakat någon större diskussion. Istället har romer från dominerat diskussionen. De beteckningar som används för att hänvisa till gruppen i och varierar. Förekommande begrepp är framför allt ”fattige tilreisende” och ”romfolk”, men även ”EØS-borgere”. Ett huvuddrag vad gäller beteckningar är att ”fattige tilreisende” i olika varianter används av frivilligorganisationer som bedriver arbete med gruppen som målgrupp. ”Romfolk” används flitigt i media och är antagligen den mest vedertagna beteckningen. Debatten har huvudsakligen kretsat kring ett eventuellt förbud mot tiggeri och kring olika typer av stöd för gruppen. Ett nationellt tiggeriförbud har varit mycket omdiskuterat men har aldrig införts. har 14 § politiloven ändrats, i vilken kommuners möjlighet att förordna ordningsstadgor på lokal gavs kommuner möjlighet att införa anmälningsplikt för penninginsamling. Bakgrunden till lagändringen var att antalet tiggande utländska EES-medborgare upplevts blivit mycket stort samt att polisdistrikt uppmärksammat kopplingar mellan tiggeri och straffbara handlingar (prop. 152 L 2012– 2013). gavs kommuner möjlighet att dessutom förbjuda tiggeri på allmän plats. Bakgrunden till den senare lagändringen var likartad och även där hänvisades till en koppling mellan kriminalitet och tiggeri (prop. 83 L 2013–2014). Ett förslag till nationellt förbud mot tiggeri drogs tillbaka 2015 efter att ett av regeringspartierna tillbakadragit sitt stöd för det. har valt att inte förbjuda tiggeri. Diskussionen på nationell nivå har inte endast lett till förändringar i politiloven, utan även till införandet av öronmärkta pengar i statsbudgeten4. Pengarna kallas ”humanitære tiltak rettet mot EØS-borgere som kommer til for å tigge” och i media stundom ”tiggerpotten”. Enligt en respondent var potten först ämnad som en engångsföreteelse när den introducerades , men öronmärkta pengar för samma syfte har även fortsättningsvis delats ut. som införandet av möjligheten att införa lokal anmälningsplikt för personer som tigger infördes även ett krav på socialpolitiska åtgärder för de kommuner som utnyttjade möjligheten (prop. 152L 2012–2013). Kravet togs dock bort i den senare lagändringen. Anledningarna till avskaffandet av kravet var dels att det ansågs vara oklart vad de socialpolitiska åtgärderna skulle innefatta men även att det inte ansågs vara lämpligt att koppla samman en ordningsmässig reglering med krav på socialpolitiska åtgärder (prop. 83 L 2013–2014). Polisen beskrivs vara en aktör i debatten om gruppen. Som exempel nämns av en respondent att polisen publicerat statistik som visat att rumäner varit överrepresenterade vid butiks- och fickstölder samt att den och liknande statistik använts i den allmänna debatten av de som är skeptiska till att hjälpa utsatta EU- 4 10,3 miljoner NOK . Se rettet-mot-eos-borgere-som-kommer-til-norge-for-a-tigge/id2354529/ En lista över tilldelade belopp och verksamheter 2013 finns på 2013/Tilskudd-i-2013-til-humanitare-tiltak-rettet-mot-EOS-borgere-som-kommer-til-Norge- for-a-tigge/id753173/ En annan respondent nämner att polisen och de idéburna organisationerna ofta har olika uppfattning om exempelvis gruppens storlek. Vad gäller den mer stödorienterade diskussionen har till exempel diverse frivilligorganisationer framträtt. Diskussionen har bland annat handlat om att öppna härbärgen och liknande former av lågtröskelinitiativ. Här återfinns även en del mer aktivistorienterade grupper som bland annat protesterat mot avhysningar från tältläger. En annan sida av debatten har handlat om olika former av stöd i , vilket förespråkas av de flesta inblandade aktörer om än i olika tappning. De främsta involverade idéburna organisationerna är , Röda korset, Kirkens Bymisjon och till viss del även . Kännetecknande för den stödorienterade diskussionen är dess fokus på fattigdom. Det finns med andra ord två huvudsakliga problemdefinitioner vilka förekommer mer eller mindre parallellt och som framförs av olika grupper. Vad gäller konflikter i debatten kretsar den huvudsakligen kring de två nämnda positionerna. Å ena sidan en position där ordnings- och kriminalitetsfrågor hamnar i fokus. I denna position hör debatten om tiggeriförbud hemma och bilden av att de utsatta EU- medborgarna stjäl och är kriminella. Å andra sidan finns en position där fokus på nöd och ett förespråkande av mindre ordningsmässiga regleringar och mer stödinitiativ finns. Inom ramen för den positionen finns bilden av att de utsatta EU-medborgarna är offer och fattiga. Olika aktörer är inblandade i det ”vardagliga” arbetet med gruppen. Uteseksjonen (uppsökarenhet) beskrivs vara den enhet inom kommunen som har mest direkt kontakt med gruppen. Även den kommunala miljöservicen Rusken blir ibland involverade i de fall det finns behov av städning av t.ex. före detta lägerplatser. Det finns två härbärgen specifikt inrättade för gruppen i . Det ena drivs av och finansieras av kommun. Härbärget öppnas på begäran av legevakten (en akut sjukvårdsmottagning) när den upplevda temperaturen understiger -. Det andra härbärget drivs av Röda Korset och Kirkens Bymisjon och finansieras med statliga medel (de öronmärkta pengar som nämndes driver även ett kontaktcenter för gruppen som är finansierat av kommunen. I övrigt finns det en mängd andra projekt drivna av idéburna organisationer som dock inte är finansierade av kommun. hade Uteseksjonen en rumänsk medarbetare finansierad med medel från den statliga potten, men efter att reglerna för ansökan om medel ändrades avslutades projektet. kommun har även valt att i sin lokala ordningsstadga förbjuda tältning, övernattning och liknande i ”offentlige parker, grøntarealer, friområder, på veier eller plasser i tettbebygd strøk” (§2–1 om politivedtekt, (FOR- , nr. 577)). Regeln infördes mot bakgrund av ”Siste års omfattende økning av tilreisende, bostedsløse utenlandske borgere uten evne til å forsørge seg” (kommune, 2012, s. 2) och ger polisen möjlighet att ingripa mot exempelvis tältläger. Hur eller i vilken omfattning bestämmelsen tillämpas har inte framkommit i intervjuerna. I en intern rapport noteras att förändringen i ordningsstadgan lett till att utsatta EU-medborgare i mindre utsträckning sovit i de centrala delarna av . Istället ska de ha sovit längre från centrum och på platser med mindre belysning. Enligt Djuve et al. (2015) lade polisen i ned stora resurser på att söka upp personer som sov utomhus i och de kringliggande skogarna . kommun förbereder även ett samarbetsprojekt med en kommun i som ska innefatta bättre tillgång till utbildning, sociala tjänster, insatser för bättre hälsa och diverse arbetsmarknadsrelaterade åtgärder. är finansierat med medel från EEA/Grants, vilket det slutliga projektet också kommer att vara. Följande tabell sammanfattar situationen i fyra sakområden i avseendet utsatta EU-medborgare i och . Barnperspektiv (skola, skydd) Efter barnskyddsingripanden sällsynt med barn. Akut vård i hela landet. Barn och gravida har mer Bosättning (avhysning, Förbjudet att sova ute/tälta i staden. Nödbistånd (härbärge, Flertal initiativ från idéburna I har huvudsakligen två grupper hemlösa migranter diskuterats. Beteckningen hemlösa migranter är den som nämnts av respondenterna, men det bör noteras att båda arbetar inom hemlöshetsområdet, vilket kan tänkas påverka definitionen av gruppen. Indelningen i de två grupperna har sitt ursprung i en rapport om hemlösa migranter som beställdes av (Projekt , 2012). Rapporten anges vara något utdaterad men vara den mest aktuella informationen som är tillgänglig. I rapporten delas hemlösa migranter i in i två huvudsakliga grupper, varav den ena benämns ”Særligt sårbare hjemløse migranter” och den andra ” Boligløse arbejdsmigranter”. Båda grupperna anges att bestå huvudsakligen av personer från andra EU-länder. Den förstnämnda gruppen karaktäriseras av personer med exempelvis psykiska problem eller missbruksproblem och antas utgöra av samtliga hemlösa migranter (ibid.). De bostadslösa arbetsmigranterna karaktäriseras snarare av frånvaro av sådana problem och består dels av arbetssökande från östeuropeiska länder, som försörjer sig genom tiggeri, säsongsarbete och pantflasksamlande vilka huvudsakligen beskrivs vara romer från och (ibid.). arbetsmigranterna finns även arbetssökande med uppehållstillstånd i och med ursprung i (ibid.). Barn beskrivs av respondenterna förekomma mycket sällan. I de fallen det förekommit att barn har barnavårdsmyndigheterna kopplats in. Skolgång och liknande har inte varit aktuellt. Det förekommer att människor tältar på platser där det inte är tillåtet, men i mindre utsträckning . I vissa områden i är det otillåtet att sova ute enligt lokala föreskrifter. Inom dessa områden kan polisen utfärda böter till de som överträder förbudet. Vid förekomst av tältläger kan även teknik- och miljöförvaltning kopplas in vilka har ansvar för parkerna. Båda respondenterna som intervjuades i hänvisar till en diskussion som snarare försiggår på nationell nivå än på lokal. Den diskussionen berör enligt en av respondenterna principiella frågor om till exempel farhågor att stora antal fattiga östeuropéer skulle söka sig till om tillgång till olika typer av sociala förmåner erbjöds. En av respondenterna menar att diskussionen om hemlösa migranter präglas av ett synsätt på dem som turister. Det bör även nämnas att det förekommit diskussioner i om att skärpa lagstiftningen mot tiggeri (se Folketingstidene F, 2015, s. Skärpningen skulle då avse att ta bort kravet på att en polis måste utfärda en varning innan eventuell annan åtgärd samt att öka straffsatsen för organiserat tiggeri. I beslutsförslaget till regeringen framgår att skärpningen tydligt är riktad mot utländska personer som tigger (Folketingstidene A, 2014). En till synes stor del av diskussionen, åtminstone på lokal nivå inom ramen för hemlöshetsområdet, har handlat om hemlösa migranters tillgång till kommunalt finansierade härbärgen. Generellt gäller att mottagaren behöver vistas lagligt i landet för att få tillgång till sociala tjänster i . Regleringen av tillgången till härbärgen har dock ändrats. En respondent härleder förändringen till att den idéburna organisationen förde fram klagomål om den begränsade tillgången för EU-medborgare. Förutsättningen att vistelsen i landet ska vara laglig gäller fortfarande, men man har öppnat upp för tillgång till härbärgena även för EU-medborgare. Det verkar dock inte ha utnyttjats i någon större utsträckning. Detta antas bero på att besökarna behöver registrera sig för att få en plats på ett härbärge och att registreringen i ett senare skede skulle kunna användas som bevis för att vistelsen har varat i över . Den nya tillgängligheten av härbärgen befaras också leda till praktiska problem. Eftersom staten står för hälften av kostnaderna för varje enskild övernattning så har det traditionellt krävts ett danskt personnummer som kan knytas till övernattningen. Hur detta skall lösas framöver är något oklart. Därutöver kan det nämnas att tillgång till härbärgen inte ges till alla hemlösa, utan det måste finnas någon särskild social svårighet också. Det räcker, som en respondent nämner, inte att vara fattig. har startat vad man kallar för ett transitprogram. Programmet administreras huvudsakligen av idéburna organisationer med finansiering av och ska initialt pågå (2,till sju idéburna organisationer och en miljon DKK till den kommunala hemlöshetsenheten). I projektet ingår olika initiativ, bland annat i form av uppsökande arbete och rådgivning samt ett härbärge med 20 platser. Transitprogrammet möjliggörs genom att kommunen med stöd i lag kan finansiera idéburna organisationer. Grundregeln om att vistelsen i måste vara laglig för att få tillgång gäller dock även för transitprogrammet. En central del av transitprogrammet är hjälp till hemresa, där tanken är att det ska vara en mer ordnad form av hemresa och där de som utnyttjar tjänsten kan få hjälp med till exempel förberedelse inför hemresan samt få hemresan betald. Följande tabell sammanfattar situationen i fyra sakområden i avseendet utsatta EU-medborgare i och . Barnperspektiv (skola, skydd) Bosättning (avhysning, Har förekommit men i mindre utsträckning på senare Samarbete mellan teknisk förvaltning och polis för att avhysa/avvisa. Nödbistånd (härbärge, Fokus på återvändande. är en enhetsstat där den lagstiftande makten ligger hos den centrala staten. Inom ramen för vissa områden är det dock möjligt för landsdelarna (, , , ) att fatta egna beslut på sitt territorium (s.k. devolved matters). består av 33 lokala myndigheter (kallade ). Det finns dessutom en interkommunal struktur kallad Greater Authority, vilken leds av borgmästare. I förevarande rapport beskrivs både i stort och en enskild burrough (). I de fall informationen rör specifikt anges det i texten. beskrivs ofta i komparativ litteratur som en liberal välfärdsregim, vilket bland annat innebär ett betydande fokus på behovsprövade bidrag istället för universella förmåner (Esping- , 1990). Generellt sett förmedlas många sociala tjänster i av de lokala myndigheterna, men finansieras av den centrala staten (, 2000). Under de senare decennierna har offentlig service i allt större utsträckning kommit att förmedlas genom att myndigheter via upphandling lägger ut tjänsterna till både vinstdrivande och icke-vinstdrivande organisationer och företag (, 2000; , 2001; , 2014). Även tjänsterna inom hemlöshetssektorn upphandlas av lokala myndigheter till vinstdrivande och icke-vinstdrivande organisationer som i sin tur utför tjänsterna. Vistelsen på exempelvis härbärgen/stödboenden finansieras delvis direkt av de inskrivna själva eller indirekt genom ’housing benefit’, en nationellt förmedlad social förmån. Nya regleringar gör det dock svårare för utländska EU-medborgare att få sociala förmåner och därmed mer eller mindre omöjligt att få tillgång till härbärgen, enligt en respondent. Hälsovården är en fråga för landsdelarna, vilket betyder att hälsovården i kan skilja sig från andra delar av . I är () ansvariga för hälsovård. Omedelbar akut vård är gratis för alla som behöver det i England5. I är tiggeri förbjudet enligt Vagrancy Act 1824. Båda respondenterna beskriver två relativt distinkta och i ökande utsträckning framträdande grupper av hemlösa EU-medborgare. Grupperna består huvudsakligen av rumäner. Den ena gruppen beskrivs arbeta svart med korta arbeten för att kunna skicka hem pengar samt vara mer eller mindre självvalt hemlös under vistelsen i . En av respondenterna beskriver denna grupp som ”economic migrants”. Den andra gruppen anges bestå av romer från som tigger och begår mindre allvarliga brott (exempelvis småstölder). till hela beskrivs denna grupp vara relativt liten, men koncentrerad i bland annat där man upplevt en stor ökning av antalet hemlösa EU-medborgare. Enligt Londonövergripande statistik över hemlöshet så räknade man till 2 695 personer från östeuropeiska länder där är klart överrepresenterade (Greater Authority, 2015). I har antalet hemlösa tillhörande de två beskrivna grupperna legat kring 150–210 personer . Om än i okänd utsträckning så beskriver respondenterna att det har funnits barn i den diskuterade gruppen. I de fall det förekommit att barn varit hemlösa i har barnavårdsmyndigheter 5 Se people-from-abroad/ Enligt respondenterna har det även förekommit att barn varit delaktiga i tiggeri i och det beskrivs vara vanligare bland romer. I de fall barn varit involverade i tiggeri har barnavårdsmyndigheter kopplats in. I dessa fall beskrivs det även vara vanligare att polisen ingriper mot tiggeriet än annars. De hemlösa EU-medborgarna beskrivs sova i tunnelbanestationer eller i tält i parker och grönområden (främst det senare). Vanligtvis försöker uppsökare då diskutera alternativa boendemöjligheter (vanligen antingen ordna bostad eller åka hem) med personerna. Vägrar personerna att lämna platsen använder man sig ofta av någon form av avhysningsmetod. Processerna för detta och de inblandade aktörerna är olika beroende på vem som äger marken och vilken typ av mark det är. Om marken är offentligt ägd men inte tillgänglig för allmänheten arbetar vanligtvis en uppsökarverksamhet tillsammans med lokala myndigheters säkerhetspersonal, polisen och eventuellt brandförsvaret för att få den offentliga ägaren att stänga av området. Detta kan t.ex. vara fallet då marken ägs av . När marken är offentligt ägd och öppen för allmänheten (t.ex. parker) arbetar vanligen parkvakter med lokal säkerhetspersonal och polisen för att förmå personerna att flytta på sig. I vissa har lokala myndigheter börjat använda sig av Public Space Protection Orders (en typ av lokal ordningsföreskrift) vilka återfinns i Anti-social Behaviour, Crime and Policing Act 2014. Om marken ägs av en privatperson arbetar lokala myndigheter vanligen med dem för att förmå personerna att lämna platsen. Generellt sett så utfärdas en ’enforcement notice’ av ägaren där personerna som befinner sig på marken ombes att flytta sig. Om personerna inte gör det kan ägaren av marken driva process i domstol för att få personerna avhysta från platsen. Vad gäller diskussionen om hemlösa eller annars utsatta EU- medborgare hänvisas till stor del till nationell nivå. Bland annat refereras till en debatt om huruvida ska försöka omförhandla sitt medlemskap i . Dessutom hänvisas till en serie lagändringar gjorda som syftade till att begränsa tillgången till olika sociala förmåner. En av dessa, housing benefit, har haft stor betydelse för tillgång till härbärgen/stödboenden för EU- medborgare eftersom förmånen är nödvändig för betalning av vistelse på härbärgen. En ytterligare hänvisning till den allmänna debatten görs av en respondent som menar att det har förekommit en ökad oro för immigration generellt samt att det finns en uppfattning om att immigranterna i större utsträckning än andra utnyttjar sociala förmåner. De huvudsakliga lösningarna man arbetar med i och som framkommit i intervjuerna är två olika former av återvändande. Den ena typen är frivilligt återvändande med hjälp av exempelvis Thames Reachs projekt (finansierat av Greater Authority) eller Barka UK. Tanken med sådana projekt (ibland kallas det för ”repatriation”) är att det ska vara en mer utvecklad form av återvändande där användarna kan få hjälp med förberedelser inför resan och eventuella stödkontakter i hemlandet. Resan hem bekostas då inom ramen för projekten. Den andra typen av återvändande är genom avvisning, vilket beskrivs som en förekommande åtgärd vid exempelvis ”persistant begging” eller andra ordningsmässiga förseelser (”anti-social behaviour” förekommer som begrepp med ordningsmässig juridisk innebörd). I fall av avvisning beskrivs att lokala myndigheter ofta samarbetar med Home Office och polisen för att få åtgärden i stånd. Det kan även nämnas att frivilligorganisationer och kyrkor ibland ordnar härbärgen och liknande som utsatta EU-medborgare har tillgång till. Dessa är dock ej finansierade med offentliga medel. Följande tabell sammanfattar situationen i fyra sakområden i avseendet utsatta EU-medborgare i och . Barnperspektiv (skola, skydd) Barn är ibland involverade i Akut-/primärvård. Bosättning (avhysning, Delvis olika angreppssätt vid olika typer av mark. Ytterst avhysning/avvisning. Nödbistånd (härbärge, är en federal stat, vilket innebär att det finns grundlagsskyddade delstater med ett visst mått av autonomi i förhållande till den centrala staten. De lokala motsvarande socialtjänstinstitutionerna kallas i de nederländskspråkiga delarna för OCMW (Openbare Centra Voor Maatschappelijk Welzijn) och sköts av kommunerna (et al., 2014). OCMW ansvarar enligt respondenterna dessutom för akutsjukvård. Utöver offentliga institutioner administreras sociala tjänster till stor del av icke vinstdrivande organisationer som vanligen finansieras med offentliga medel (van Leeuwen et al., 2000). är en egen kommun belägen i . Enligt respondenterna samkörs register för ekonomiskt bistånd och registrerade utländska EU-medborgare av en nationell myndighet. EU-medborgare kan därför mista sin uppehållsrätt om de erhåller ekonomiskt bistånd och tjänstemän som är i kontakt med utsatta EU-medborgare avråder dem från att ansöka. I är respondenterna tydliga med att rama in tematiken i vad de kallar för ”Intra-European Migration” som ett fenomen snarare än ett problem. Dessutom hänvisar de till att inte har en Policy utan en Intra-European Migration Policy. Situationen i har enligt respondenterna präglats av ett stort antal slovaker, bulgarer och rumäner som kommit . De har ofta varit illa förberedda inför sin vistelse i . Generellt sett beskrivs att slovakerna och bulgarerna vill etablera sig i medan rumänerna vanligtvis befinner sig där för en tillfällig vistelse och exempelvis tigger. I övrigt anges Slovakerna ofta komma med stora familjer (upp till 12 barn i en familj) och det har förekommit att vissa av dessa levt i hemlöshet i . Enligt respondenterna är det inte ovanligt att grupper eller familjer av utsatta EU-medborgare ”ockuperar” hus (squatting), vilket vanligtvis slutar i att personerna tvingas lämnas huset efter en domstolsprocess som husägaren driver. Tältläger har endast förekommit i enstaka fall och i huvudsak bebotts av rumäner. Enligt respondenterna fanns ett mindre läger som borgmästaren beslutade skulle monteras ned med hänvisning till hälsoaspekter. När fenomenet först började uppenbara sig i föranledde det en mycket aktiv debatt. Idéburna organisationer ska enligt respondenterna ha önskat att kommunen ordnade fler socialpolitiska åtgärder, bland annat i form av bostäder. Denna konflikt ska ha stagnerat på grund av att man numera i större utsträckning delar synen på möjliga lösningar.