sou · H5B311 · 2017-02-28 00:00:00 — Avgiftsupptagarna ska på sin webbplats ha en lätt åtkomlig offentlig förteckning över alla EETS-betalnings- förmedlare med vilka de har kontrakt (artikel 5.5). Enligt artikel 6 ska avgiftsupptagare meddela alla förändringar i sina ”tullkontextdata” till den eller de medlemsstater där deras vägtullsområden ligger, bland annat beträffande geografisk utbred- ning och infrastruktur som omfattas av vägtull, vägtullens art och avgiftsprinciper, fordon som omfattas, parametrar för klassificering av fordon och erforderliga färdvägsdeklarationer (artikel 6). En avgiftsupptagare har rätt att kräva betalning från en betal- ningsförmedlare både med och utan stöd av en bestyrkt färdvägs- deklaration för ett användarkonto som handhas av den betalnings- förmedlaren (artikel 7.2). En färdvägsdeklaration är en uppgift till en avgiftsupptagare som bekräftar att ett fordon framförts inom ett vägtullsområde, i ett format som betalningsförmedlaren och avgifts- upptagaren har kommit överens om (artikel 2). Artikel 8 innehåller bestämmelser om att organisationer som är både avgiftsupptagare och betalningsförmedlare ska hålla isär redo- visningen från de olika verksamheterna. Användarna kan abonnera på EETS via alla betalningsförmedlare, oavsett nationalitet, bosättningsstat eller i vilken stat fordonet är registrerat (artikel 9.1). Artikel 9 anger vilka rättigheter och skyldigheter användarna har. De ska se till att alla användar- och fordonsdata som de lämnar till sin betalningsförmedlare är korrekta. De ska vidta alla tänkbara åtgärder för att se till att fordonsutrustningen är i drift medan fordo- net framförs inom ett vägtullsområde och de ska använda fordons- utrustningen enligt betalningsförmedlarens anvisningar, särskilt då dessa gäller för deklaration av variabla fordonsparametrar. användare betalar en vägtull till sin betalningsförmedlare ska användarens betalningsskyldighet gentemot den berörda avgifts- upptagaren anses som uppfylld. Användaren betalar alltså med befriande verkan till betalningsförmedlaren. Om en avgiftsupptagare och en betalningsförmedlare inte kan nå en överenskommelse kan ärendet hänvisas till ett förliknings- organ som ansvarar för det berörda vägtullsområdet (artikel 5.3). Hur detta ska organiseras och liknande frågor regleras i artikel 10. Förlikningsorganet ska särskilt ha behörighet att undersöka om de kontraktsvillkor som en avgiftsupptagare ålägger olika betalnings- förmedlare inom EETS är fria från diskriminering och på ett rätt- vist sätt avspeglar kontraktsparternas kostnader och risker. Förlik- ningsorganet ska till sin organisation och juridiska form vara obe- roende av avgiftsupptagarnas och betalningsförmedlarnas kommer- siella intressen. I artikel 11 finns bestämmelser om hur medlings- förfarandet ska gå till. Av artikel 12 följer att medlemsstaterna ska se till att EETS till- handahålls användarna som en enda kontinuerlig tjänst. Detta inne- bär att när parametrarna för klassificering av fordon, inbegripet de variabla parametrarna, har lagrats eller deklarerats, krävs inget ytter- ligare mänskligt ingrepp på fordonet under en resa om inte fordons- egenskaperna har förändrats. Mänsklig påverkan av en särskild del av fordonsutrustningen ska vara likadan oavsett EETS-område. Av artikel 13 följer vilka krav som ska ställas på det europeiska systemet för elektroniska vägtullar. I artikel 14 finns ytterligare tekniska föreskrifter. I artiklarna 15 och 16 beskrivs tillvägagångs- sättet när en medlemsstat anser att de tekniska kraven inte uppfylls. I artikel 17 finns regler om hur medlemsstaterna ska anmäla alla organ som är behöriga att utföra eller övervaka förfarandet för be- dömning av överensstämmelse av de olika tekniska komponenterna, så kallade anmälda organ. Enligt artikel 18 ska en samordningsgrupp inrättas för de anmälda organen. Vid genomförandet av EETS-beslutet ska varje medlemsstat föra ett nationellt elektroniskt register dels över vägtullsområden inom deras territorium, däribland information om avgiftsupptagare, väg- tullsteknik, avgiftsstruktur, områdesdeklaration och de betalnings- förmedlare som har EETS-kontrakt med den avgiftsupptagare som verkar inom deras behörighetsområde, dels över betalningsförmedlare som har beviljats registrering (artikel 19). I artikeln finns närmare bestämmelser om hur registret ska uppdateras och hanteras. Slutligen får medlemsstaterna temporärt, på begränsade delar av sitt tullområde och parallellt med det med EETS förenliga systemet, tillåta pilotsystem för vägtullar som innefattar ny teknik eller nya koncept som inte överensstämmer med bestämmelserna i direktivet eller EETS-beslutet. Ett sådant system kräver EU-kom- missionens förhandsgodkännande (artikel 20). Det finns flera bilagor till beslutet: bilaga I innehåller bestämmel- ser om vad som ska finnas med i en områdesdeklaration, bilaga II beskriver parternas roller och gränssnitt i EETS, bilaga III inne- håller de krav som ska uppfyllas av EETS, bilaga IV innehåller regler om EG-försäkran om den tekniska överensstämmelsen med specifi- kationerna och hur bedömning av lämplighet för användning ska gå till, bilaga V fastställer minimikriterier som medlemsstaterna ska beakta när de anmäler organ och bilaga VI innehåller exempel på parametrar för klassificering av fordon. 5.2.4Lagen om elektroniska vägtullssystem EFC-direktivet har implementerats genom lagen (2013:1164) om elektroniska vägtullssystem och dess föregångare lagen (2007:58) om elektroniska vägavgiftssystem. Syftet med lagen är att göra det möjligt att använda standardiserad utrustning som installeras i ett fordon för betalning av vägtullar i alla europeiska system där elektro- nisk betalning av vägtullar med stöd av fordonsutrustning tillämpas. Lagen gäller endast elektroniska vägtullssystem där fordons- utrustning används. Den tillämpas inte på mindre och helt lokala elektroniska vägtullssystem om kostnaderna för att uppfylla de före- skrivna kraven inte står i proportion till fördelarna. Ett elektroniskt vägtullssystem och den fordonsutrustning som ska användas i systemet ska uppfylla föreskrivna tekniska krav. Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet och har enligt förordningen (2014:59) om elektroniska vägtullssystem getts föreskriftsrätt. Trans- portstyrelsen har beslutat om sådana föreskrifter, se Transport- styrelsens föreskrifter om elektroniska vägtullssystem (TSFS 2014:10). 5.2.5EU:s regler om statligt stöd Möjligheten att nationellt fritt utforma bestämmelser om en av- ståndsbaserad skatt begränsas även av , det vill säga de regler om statligt stöd som finns i artiklarna 107–109 i för- draget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Bestämmelserna om statsstöd utgör en del av EU:s gemensamma konkurrensregler, vilka syftar till att skydda den gemensamma marknaden så att konkurrensen på den inte snedvrids. För att det ska vara fråga om statligt stöd ska fyra kriterier vara uppfyllda. –ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, –snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, –gynna vissa företag eller viss produktion, och –påverka handeln mellan medlemsstaterna. En skatt på en viss verksamhet kan innebära att statligt stöd anses utgivet till konkurrerande verksamheter som inte omfattas av skatten. Dessutom kan undantag från skatten innebära statligt stöd. Huvudprincipen är att allt offentligt stöd, av vilket slag det än är, som påverkar handeln mellan medlemsstaterna och som sned- vrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion är förbjudet. Det finns dock ett antal undantag och ett stöd kan också efter prövning av EU-kommissio- nen bedömas vara förenligt med den inre marknaden. Kommissio- nen kontrollerar att statsstöd som medlemsstaterna ger företagen inte snedvrider konkurrensen. Kontrollen sker genom ett krav på förhandsanmälan och kommissionen måste godkänna stödet innan det kan träda i kraft. Medlemsstaterna får alltså inte införa detta slag av stödåtgärder förrän kommissionen granskat åtgärderna (genom- förandeförbudet). Godkännanden av kommissionen beviljas för . Om ett stöd har införts utan kommissionens godkännande och om det inte kan godkännas i efterhand, ska stödet krävas tillbaka från stödmottagaren. För det fall medlemsstaten vägrar att följa kommissionens beslut kan kommissionen välja att väcka talan inför . Medlemsstaten riskerar då att fällas för fördrags- brott med kännbara böter som följd. ansetts ha så kallad direkt effekt, vilket innebär att det kan åberopas av enskilda inför nationella domstolar.8 reglerar lagen (2013:388) om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler återkrav av olagliga stats- stöd. Den som har lämnat olagligt stöd, det vill säga stöd i strid mot genomförandeförbudet i artikel 108.3 i EUF-fördraget, ska återkräva stödet och den som har tagit emot olagligt stöd ska betala tillbaka stödet, om inte återkrav eller återbetalning får underlåtas enligt unionsrätten (2–3 §§). har kommissionen försökt förenkla förfarandet kring statsstödsprövningen. antog kommissionen den utvidgade allmänna gruppundantagsförordningen, varigenom vissa kategorier av stöd anses förenliga med EUF-fördraget under förutsättning att särskilda villkor uppfylls, se nedan. I dessa fall kan medlemsstaterna, på de villkor som anges i förordningen, införa åtgärder inom ramen för förordningen utan att behöva iaktta det normala förfarandet med föranmälan och kommissionens god- kännande av åtgärderna. Det åligger dock medlemsstaterna att uppfylla förordningens övriga regler. har det EU- rättsliga statsstödsregelverket setts över och varje enskild förord- ning, rambestämmelse, riktlinje och meddelande har kompletterats med krav på bland annat offentliggörande och publicering av information om stöd som överstiger en viss nivå. Bestämmelserna i den allmänna gruppundantagsförordningen avseende detta trädde i kraft . Information om stöd som beslutats efter detta datum ska finnas allmänt tillgängligt och sökbart på en nationell webbplats. För svenskt vidkommande tillhandahåller kommissio- nen en webbplats på vilken svenska stödgivande myndigheter ska ladda upp föreskriven information.9 Statsstödsreglerna innehåller även krav på rapportering och regi- strering. Rapporteringskraven regleras närmare i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004. Registreringsskyldigheten innebär att medlemsstaten ska föra detaljerade register med information som är nödvändig för att fastställa att samtliga villkor i de aktuella rättsakterna är uppfyllda. Dessa register ska bevaras från den 8Se bland annat dom i mål 120/73 . Se även prop. 2012/13:84 Olagligt statsstöd. dag då stödet för särskilda ändamål beviljades eller det sista stödet beviljades enligt stödordningen. För att klargöra innebörden av begreppet statligt stöd i artikel 107.1 i EUF-fördraget meddelade ett tillkännagivande om begreppet statligt stöd som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.10 Syftet med tillkännagivandet är att bidra till en enklare, öppnare och enhetligare tillämpning av begreppet statsstöd, som tillsammans med anmälningskravet och genomförande- förbudet i fördraget måste tillämpas både av kommissionen och av de nationella myndigheterna, inklusive de nationella domstolarna. Kommissionen utvecklar de bedömningsgrunder och principer som har vuxit fram kring de kriterier för statsstöd som fördraget inne- håller. Således behandlar kommissionen begreppen företag och ekono- misk verksamhet, huruvida en eventuell stödåtgärd baseras på stat- liga medel/resurser och kan tillskrivas staten, huruvida en sådan åtgärd utgör en fördel för dem som omfattas av den, huruvida detta sker på ett selektivt sätt och huruvida åtgärden påverkar handeln mellan medlemsstaterna och konkurrensen. När det gäller stöd via skattesystemet konstaterar kommissionen att det står medlemsstaterna fritt att välja den ekonomiska politik som de anser vara lämpligast och särskilt att fördela skattebördan efter eget gottfinnande mellan de olika produktionsfaktorerna. Medlemsstaterna måste dock utöva dessa befogenheter i överens- stämmelse med unionslagstiftningen vilket innebär att statsstöds- reglerna måste följas även på skatteområdet. – ett stöd som är förenligt med statsstödsreglerna Transportbidrag är ett stöd som under vissa förutsättningar kan sökas av företag. Syftet med bidraget är att kompensera för kostnads- nackdelar samt stimulera till höjd förädlingsgrad i transportbidrags- områdets näringsliv. Transportbidraget regleras av kapitel 1 och artiklarna 13 samt 15 i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den 10 Kommissionens tillkännagivande om begreppet statligt stöd som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT C 262, 19.07.16, s. 1). inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget, för- ordningen (2000:281) om regionalt transportbidrag och Tillväxt- verkets föreskrifter och allmänna råd om regionalt transportbidrag (TVFS 2009:2). Transportbidrag kan sökas av företag med produktionsverksam- het i de fyra nordligaste länen: , , och . Bidrag kan sökas för transporter från Norr- botten, , och . Detta gäller transporter av varor och produkter som har genomgått en betydande bearbetning. Vissa varor är dock undantagna. Inom vissa närings- grenar kan bidrag även sökas för transporter till , , och . Detta gäller transporter av råvaror och halvfabrikat som ska genomgå en betydande be- arbetning. Utöver detta ska även vissa särskilda villkor vara uppfyllda för att bidrag ska kunna ges. Transporten ska vara längre än 401 kilo- meter och den ska ske på järnväg, i yrkesmässig trafik på väg eller till sjöss. Fraktkostnaden ska vara skälig och beroende av avstånd och vikt. Kostnaden ska anges i faktura från transportör eller spe- ditör. Vid internationella transporter lämnas bidrag endast för den svenska andelen av transportsträckan. Transporter till eller från eller är bidragsberättigade om den sammanlagda vägsträckan överstiger , oavsett den svenska sträckans längd. Bidrag kan inte beviljas till företag i ekonomiska svårigheter. En ansökan om transportbidrag görs hos . Bidra- get varierar mellan 5–av godkänd transportkostnad och baseras på i vilken kommun företaget har sin produktionsverksam- het. Som högst kan ett produktionsställe få i transportbidrag per kalenderår. 5.3Dagens fordonsrelaterade skatter och avgifter i Pålagor inom vägtrafikens område har varit en återkommande fråga i . Huvudsyftet med att ta ut pålagor i vägtrafi- ken är i regel antingen att finansiera infrastrukturåtgärder eller att styra trafiken. Styrande pålagor kan användas för att komma till rätta med t.ex. trafikens trängsel- och miljöproblem. Även finansie- rande pålagor kan ha en viss styrande effekt. Nedan återfinns en beskrivning av de skatter och avgifter som tas ut på vägtrafikområdet i . 5.3.2Vägtrafikskatt (fordonsskatt och saluvagnsskatt) Vägtrafikskatt tas ut med stöd av vägtrafikskattelagen (2006:227). Av den följer att vägtrafikskatt tas ut i form av fordonsskatt och saluvagnsskatt. För vissa personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar tas fordonsskatt i stället ut enligt lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Beslut om vägtrafikskatt och beslut om dröjsmålsavgift fattas av Transportstyrelsen, för räkning. Transportstyrelsen fattar sitt beslut om vägtrafikskatt genom automatiserad behand- ling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Övriga beslut enligt vägtrafikskattelagen fattas av . För räk- ning verkställer Transportstyrelsen debitering och återbetalning av skatt, avgifter och ränta. De fordon som är eller bör vara registrerade i vägtrafikregistret är skattepliktiga för fordonsskatt. Fordon som är avställda eller tillfälligt registrerade är inte skattepliktiga. Bestämmelser om vilka fordon som ska vara registrerade finns i lagen (2001:558) om väg- trafikregister. Motorcyklar, personbilar, bussar, lastbilar, traktorer, motorredskap, tunga terrängvagnar och släpvagnar omfattas av skatte- plikt för fordonsskatt. Veteranfordon, det vill säga fordon som är eller äldre, är inte skattepliktiga. Skattepliktiga enligt väg- trafikskattelagen är inte heller personbilar, lätta bussar och lätta lastbilar som beskattas enligt lagen (2006:228) med särskilda be- stämmelser om fordonsskatt, samt vissa traktorer, arbetsredskap och släpvagnar. Diplomatfordon är inte skattepliktiga enligt bestämmel- serna i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall samt enligt om diplomatiska förbindelser.11 Fordon som används uteslutande eller så gott som uteslutande vid 11 om diplomatiska förbindelser är ett internationellt fördrag om diplo- matiskt umgänge samt privilegier och immunitet för diplomatiska beskickningar. Fördraget antogs och gäller som svensk lag enligt lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Konventionen återfinns i SÖ 1967:1. räddningstjänst kan efter ansökan befrias från skatteplikt, men befrielse får inte medges för personbilar och inte heller för sådana bussar eller lastbilar med skåpkarosseri som har en skattevikt av högst . Om ett fordon uteslutande ska användas på en ö, som saknar bro- eller färjeförbindelser och helt eller nästan helt saknar vägar som bekostas av allmänna medel, eller om det varaktigt har förts ut ur , kan den som är skattskyldig ansöka om ned- sättning eller befrielse från fordonsskatt. Nedsättning av eller befri- else från fordonsskatt ska även göras om det finns synnerliga skäl. Ett beslut om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt får förenas med särskilda villkor. Storleken på skatten beror på fordonsslag, drivmedel och koldi- oxidutsläpp eller fordonsslag, drivmedel och skattevikt. I vissa fall kan även följande ligga till grund för skattens storlek: hemkom- mun, antal axlar på fordonet, kopplingsanordning och använd- ningssätt. Fordonsskattenivåerna är högre för fordon som har en anordning för påhängsvagn än för fordon som har en annan drag- anordning än anordning för påhängsvagn eller inte har någon drag- anordning alls. Fordonsskattenivåerna är dessutom betydligt lägre för vägavgiftspliktiga fordon jämfört med inte vägavgiftspliktiga fordon. Vilka fordon som är vägavgiftspliktiga respektive undan- tagna från avgiftsplikt återges i avsnitt 5.3.3 nedan. sänktes skattenivåerna för tunga lastbilar och tunga bussar till de belopp som motsvarar EU:s miniminivåer enligt Eurovinjettdirektivet i syfte att delvis kompensera den tunga vägtrafiken för en höjning av energiskatten på dieselolja (prop. 2009/10:41, bet. 2009/10:SkU21, rskr. 2009/10:122). Skattskyldig för fordonskatt är ägaren av fordonet. Som ägare av ett fordon anses den som är antecknad i vägtrafikregistret som ägare eller den som bör vara antecknad där som ägare. Med den som bör vara antecknad som ägare avses både en ägare till ett fordon som inte är registrerat men borde vara det och en ny ägare som ännu inte hunnit bli antecknad i vägtrafikregistret (prop. 1987/88:159 s. 48). Hänvisningen till ägarbegreppet i lagen (2001:558) om vägtrafik- register gör att den som är registrerad som ägare till fordonet är skattskyldig även om den civilrättslige ägaren skulle vara någon annan. Vidare anses den som har köpt ett fordon på kreditköp med förbehåll om återtaganderätt vara ägare och därmed skattskyldig för fordonet. Den som leasar ett fordon, och därmed har rätt att använda fordonet om , anses som ägare och är därmed skattskyldig för fordonet. Om ett fordon ägs av en person som inte har fyllt anses förmyndaren som ägare och är därmed skattskyldig för fordonet, utom i fall då den minder- årige har förarbehörighet för fordonet eller när det gäller släpfordon, om den minderårige har förarbehörighet för ett fordon som kan dra släpfordon. Skatten ska betalas till staten. Fordonsskatten betalas som regel för tolv kalendermånader i rad. Om skatten för ett fordon över- stiger för betalas skatten i stället för fyra kalendermånader och då med en tredjedel av den årliga skatten. Fordonsskatten för ett skatteår eller en skatteperiod ska betalas månaden före ingången av skatteåret eller skatteperioden (betal- ningsmånaden). Skatten ska vara betald senast den i betalningsmånaden. Om ett fordon har blivit skattepliktigt efter ingången av betalningsmånaden ska fordonsskatten betalas senast efter att skatteplikten började gälla. Om ett fordon har blivit skattepliktigt efter ingången av betalningsmånaden och for- donsskatt ska betalas för högst en kalendermånad, ska fordons- skatten för det närmast följande skatteåret eller skatteperioden betalas med den månaden. Har ett fordons beskaffenhet ändrats så att en högre skatt ska tas ut, ska den högre skatten beta- las senast efter utgången av den kalendermånad då regi- streringsbesiktningen ägde rum eller senast skulle ha ägt rum. Om fordonets användningssätt ändras så att en högre skatt ska tas ut, ska den högre skatten betalas senast efter den dag då ändringen ägde rum. Fordonsskatt som fastställts av genom beslut om omprövning ska betalas från be- slutsdagen. Tillkommande fordonsskatt som debiterats till följd av en ändring i vägtrafikskattelagen ska betalas senast efter det att ändringen trädde i kraft. Vägtrafikskatten betalas genom insättning på ett särskilt konto för skatteinbetalningar hos Trans- portstyrelsen. Betalning anses ha skett den dag då den har bokförts på kontot. En dröjsmålsavgift tas ut om fordonsskatten betalas . Om det finns särskilda skäl får medge befrielse från avgiften. Om fordonsskatten inte betalas får fordonet inte användas. Användningsförbudet gäller till dess att skatten har betalats. For- donet får dock användas, om det är fråga om skatt som avser tid före det närmast föregående skatteåret, skatt som en tidigare ägare av fordonet är skyldig att betala och som har fastställts genom be- slut om efterbeskattning eller avser ytterligare skatt som har be- slutats efter ägarbytet, eller skatt för vilken anstånd med betal- ningen gäller. Om det finns särskilda skäl ska medge att ett visst fordon får användas trots att ett användningsförbud gäller för fordonet. Om ett fordon har sålts vid en exekutiv försälj- ning eller av ett konkursbo, får det användas av den nya ägaren även om fordonsskatt, som en tidigare ägare är skattskyldig för, inte har betalats. Detsamma gäller för fordon som tillhör ett konkursbo i fråga om skatt som konkursgäldenären eller en tidigare ägare är skatt- skyldig för. Om ett fordon används trots användningsförbud på grund av obetald skatt och har gått från den dag då skatten senast skulle ha betalats, ska en polisman eller bilinspektör ta hand om fordonets registreringsskyltar. Polismannen eller bilinspektören får medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastnings- eller uppställningsplats. En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder ett fordon i strid mot användningsförbudet sedan fordonets regi- streringsskyltar har tagits om hand döms till böter eller fängelse . Den som uppsåtligen använder någon annans fordon utan lov döms i ägarens ställe. Detsamma gäller den som under vissa förutsättningar innehar fordonet med nyttjanderätt. Vägtrafikskattelagen innehåller även regler om bland annat be- talningstider, anstånd, återbetalning, sanktioner, överklagande och verkställighet. I lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt finns motsvarande bestämmelser för vissa typer av fordon. Att ägar- begreppet är detsamma framgår genom en hänvisning i lagen till vägtrafikskattelagen. 5.3.3Vägavgift för vissa tunga fordon I tas vägavgift ut för vissa tunga fordon med stöd av lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Lagen bygger på Eurovinjettdirektivet, som beskrivs i avsnitt 5.2.1. För svenska fordon betalas vägavgift för rätten att använda hela det svenska väg- nätet. För utländska fordon betalas vägavgift för rätten att använda motorvägar och för hela eller delar av europavägarna (hela E10, E12 och E14 och delar av , E22 och E65).