sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Övriga tillstånd som har beslutats enligt den äldre lagen gäller inte längre. 4.Undantag från upplysningsplikten som har beslutats enligt den äldre lagen gäller fortfarande. 5.Anmälningar som har gjorts enligt den äldre lagen gäller inte längre. 6.Ärenden som har inletts hos länsstyrelserna enligt den äldre lagen men ännu inte har avgjorts överlämnas till den myndighet som utövar tillsyn över kamerabevakning enligt den nya lagen. 7.Mål som har överklagats till annan förvaltningsrätt än Förvaltnings- rätten i eller till annan kammarrätt än Kammarrätten i enligt den äldre lagen men ännu inte har avgjorts överlämnas till För- valtningsrätten i respektive Kammarrätten i . Om ett mål har överklagats av en enskild, är den myndighet som utövar tillsyn över kamerabevakning enligt den nya lagen motpart. 8.Äldre föreskrifter om skadestånd gäller fortfarande för skada som har orsakats före ikraftträdandet. 9.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. Frågor om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 16. Av punkterna 1 och 2 följer att den nya lagen, kamerabevak- ningslagen, träder i kraft och att den äldre lagen, kameraövervakningslagen, då upphör att gälla. Dataskyddsdirektivet ska vara genomfört i svensk rätt . från det datumet fram till att den nya lagen träder i kraft gäller den äldre lagen och brottsdatalagen. Bestämmelserna i punkterna 3–7 innebär följande. Ett tillstånd till kameraövervakning som har beslutats med stöd av den äldre lagen gäller även när den nya lagen har trätt i kraft, om tillståndet avser kamerabevakning som omfattas av kravet på tillstånd i den nya lagen. Övriga tillstånd som har beslutats enligt den äldre lagen gäller däremot inte längre. Vidare gäller ett beslut om undantag från upplysningsplikten som har beslutats med stöd av den äldre lagen även efter att den nya lagen har trätt i kraft. Däremot gäller inte längre en anmälan som har gjorts enligt den äldre lagen. Ärenden om tillstånd till kameraövervakning eller om undantag från upplys- ningsplikten som har inletts hos länsstyrelserna före ikraftträdan- det av kamerabevakningslagen men ännu inte har avgjorts vid ikraftträdandet handläggs enligt den nya lagen. Detsamma gäller för då pågående mål hos domstol som avser överklagade beslut som har meddelats med stöd av den äldre lagen. överlämna ärendena till den nya tillsynsmyndigheten tionen. De domstolar som har pågående mål men som efter ikraft- trädandet inte längre ska pröva sådana ska överlämna målen till behörig domstol. I målen ska Datainspektionen inträda som mot- part i stället för när det är en enskild som har över- klagat. I punkten 8 anges att äldre föreskrifter om skadestånd fort- farande gäller för skada som har orsakats före ikraftträdandet. Enligt punkten 9 gäller också äldre föreskrifter fortfarande för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. 18.2Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 3 § Sekretess gäller för sådan uppgift om en enskilds personliga förhåll- anden som har inhämtats genom kamerabevakning som avses i kamera- bevakningslagen (2018:000), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen enligt första stycket gäller hos en domstol i dess rätt- skipande eller rättsvårdande verksamhet endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . I paragrafen regleras sekretess till skydd för uppgift om enskilds personliga förhållanden som har inhämtats genom kamerabevakning. Ändringen innebär dels att uttrycket kamerabevakning har ersatt uttrycket kameraövervakning, dels att en hänvisning till kameraöver- vakningslagen har ersatts med en hänvisning till kamerabevaknings- lagen. Frågan har behandlats i avsnitt 14. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för uppgift som har inhämtats före ikraftträdandet. Frågor om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behand- lats i avsnitt 16. Enligt punkten 1 träder ändringen i kraft . Av punkten 2 följer att sekretessen enligt den tidigare lydelsen av para- grafen fortfarande gäller för uppgift som har inhämtats före ikraft- trädandet. Särskilt yttrande av experten juristen Jag ställer mig bakom utredningens bedömning att den nya data- skyddsförordningen, som kommer att gälla direkt i , innebär att många av kameraövervakningslagens nuvarande bestämmelser inte kan behållas och att en reglering av kamerabevakning inte kan innehålla något generellt krav på tillstånd eller anmälan. Även jag menar alltså att regler om kamerabevakning måste betraktas som en dataskyddsreglering. Utredningens bedömning och förslag innebär att det generellt sett inte längre kommer att gälla något krav på tillstånd inför en kamerabevakning. När privata aktörer utför kamerabevakning utan att det faller inom ramen för en uppgift av allmänt intresse kommer det i stället att vara den nya gemensamma om skydd för personuppgifter som ska tillämpas till skydd för enskildas integri- tet. Den regleringen sätter gränser för när och hur kamerabevak- ning får ske och hur inspelat material får hanteras. Det finns anled- ning att framhålla att regleringen i både dataskyddsförordningen och det nya direktivet om personuppgiftsbehandling på det brotts- bekämpande området innebär ett stärkt integritetsskydd jämfört med nuvarande lagstiftning om skydd för personuppgifter. EU-reg- leringen innehåller däremot inte några krav på formella tillstånds- förfaranden inför kamerabevakning. I frågan om ett tillståndskrav för myndigheters kamerabevak- ning, i synnerhet Polisens, gör jag en annan bedömning än utred- ningen. Det finns enligt mig inte längre några vägande skäl för att i nationell rätt ställa upp tillkommande krav på förhandstillstånd från tillsynsmyndigheten inför polisens kamerabevakning, utöver det stärkta skydd för den personliga integriteten som den nya innebär. Tillit bör i stället sättas till att en rättsvårdande myndighet som Polisen, lika väl som privata aktörer, på eget ansvar kan tillämpa gällande regler om integritetsskydd och hantera bland annat nöd- vändighets- och proportionalitetsavvägningar inför en kameraanvänd- ning. För andra typer av personuppgiftsbehandling gäller redan den ordningen att myndigheten själv ansvarar för att följa skyddsreg- leringen utan några förhandstillstånd. Intern tillsyn och kontroll äger också rum inom Polisen, som utöver internrevisionen beslutat att inrätta en särskild tillsynsfunktion direkt under myndig- hetsledningen. Jag menar därför att tillståndskravet kan avskaffas även för polisens kamerabevakning utan att det riskerar att leda till otillbörliga integritetsintrång. Ett fortsatt formellt förfarande med ansökan om tillstånd och ändringsanmälningar så snart behoven av kamerabevakning förändras innebär att polismän behöver ägna sig åt tidsödande administration på ett sätt som enligt min bedömning inte längre vägs upp av integritetshänsyn. I det sammanhanget bör framhållas att den nya dataskyddsregleringen också innebär ökade dokumentationskrav. På det brottsbekämpande området syftar den nya dataskydds- regleringen inte enbart till att stärka integritetsskyddet utan också till att säkerställa att sådant informationsutbyte mellan behöriga myndigheter som är nödvändigt enligt unionsrätten eller nationell rätt inte begränsas. Det är även ur denna synvinkel angeläget att svensk polis inte ges sämre förutsättningar än polis i övriga euro- peiska länder att inhämta uppgifter genom användning av kameror och att utbyta sådana uppgifter i syfte att bekämpa brott och upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet. Trots de justeringar i till- ståndsbedömningen som utredningen föreslår kommer ett förfarande i där polisens kamerabevakning som huvudregel kräver för- handstillstånd från den tillsynsmyndighet som är satt att värna integritetsintresset att leda till en inskränkning avseende vilken kameraanvändning som medges. Tillståndsprövningen sträcker sig nämligen utöver en prövning av om en kamerabevakning annars vore laglig eller inte. Jag drar slutsatsen att det måste vara avsikten att begränsa polisens kamerabevakning om ett sådant extra tillstånds- krav fortsatt ska gälla och ställer mig frågande till om det finns skäl för detta. Den föreslagna regleringen är inte heller teknikneutral. Det skapar fortsatt svåra avgränsningsfrågor avseende vilken kameraanvänd- ning som faller in under tillståndskravet, bl.a. vilka kameror som anses manövrerade på platsen eller inte. Sådana avgränsningsproblem riskerar att hämma önskvärd utveckling på kameraområdet. Inte bara det privata näringslivet utan även polisen behöver emellertid kunna dra nytta av den tekniska utvecklingen i takt med dess fram- steg. T.ex. kommer användande av kameraförsedda drönare i flera avseenden att vara till mycket stor nytta i den framtida polisverk- samheten. För att säkerställa ett gott integritetsskydd är det enligt mig, i vart fall när det gäller kameror som används i eller på fordon, fartyg eller luftfartyg eller liknande rörliga objekt, lämpligare med ett för- handssamråd med tillsynsmyndigheten på systemnivå än med ett formellt tillståndskrav. Vid tillfället för en tillståndsprövning avseende den typen av kameror kommer nämligen inte någon given plats eller några reella intressen att vara kända. Beslut om att använda sådana kameror bör i stället förbehållas polis som i varje given situation ansvarar för att regler om integritetsskydd följs men även tar ansvar för vad en kameraanvändning, eller val att avstå från sådan användning, i den givna situationen får för konsekvenser för brottsbekämpningen och förutsättningarna att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Enligt min uppfattning bör därför i vart fall inte andra polisiära kameror än dem som omfattas av det skisserade minimalistiska alternativet i avsnitt 10.2 träffas av ett krav på för- handstillstånd från tillsynsmyndigheten. De potentiella svårigheter som det alternativet innebär är enligt min bedömning av mindre omfattning än de nackdelar som följer av det tillämpningsområde som utredningen föreslår. Till skillnad från vad som anförs i utredningen bedömer jag inte att det är nödvändigt att dra en skarp gräns i dataskyddsregleringen när det gäller användning av kameror som inte anses manövrerade på platsen (t.ex. kameraförsedda drönare) i situationer där ett kon- kret brott utreds. Bestämmelser i dataskyddsregleringen bör näm- ligen som utgångspunkt utgöra tillräckligt lagstöd för det intrång i enskildas integritet i ideell bemärkelse som en sådan kameraanvänd- ning kan medföra, oavsett om förundersökning i en viss situation har hunnit inledas eller inte. Enligt min bedömning torde det endast vara när användningen av kamera därtill skulle medföra ett intrång i t.ex. den kroppsliga integriteten, enskilds hus, rum eller slutet för- varingsställe eller i förtrolig försändelse som en annan typ av lag- stöd behövs för åtgärden (jfr 27 och 28 kap. ). det ändå skulle anses önskvärt med ytterligare reglering av polisens kameraanvändning, bör syftet vara att genom regleringen åstadkomma ett tydligt stöd snarare än en begränsning av den kameraanvänd- ning som vore tillåten även utan tillkommande lagstiftning. Det polisiära behovet av kamerabevakning kan vidare inte alltid förutses i sådan god tid att en tillståndsansökan hinner upprättas och prövas i förväg. Polisens möjligheter att tillfälligt kamerabevaka med undantag från tillståndskravet föreslås emellertid även fram- över vara begränsade. Om en tillståndsplikt alls ska gälla, menar jag att den undantagsbestämmelsen borde omfatta varje kamerabevak- ning som är nödvändig och annars vore laglig enligt dataskyddsreg- leringen. Utredningens förslag i denna del hämmar enligt mig i onödan möjligheten för svensk polis att med kort varsel använda kameror när det behövs, där det behövs. Ett stort antal författningar kommer att reglera polisens person- uppgiftsbehandling efter EU:s dataskyddsreform, vilket blir komplext för tillämparen. Enligt min uppfattning bör polisens kamerabevak- ning inte längre regleras i en särskild lag, eftersom tillståndskravet bör utgå. Anpassade regler om sätt för fullgörande av upplysnings- krav gentemot enskilda vid kamerabevakning och undantag från det upplysningskravet, liksom regler om förhandlingsskyldighet för arbets- givare, skulle i stället efter behov kunna införlivas i den generella svenska lag som kommer att komplettera dataskyddsförordningen (eller annan författning som reglerar personuppgiftsbehandling på förordningens område) respektive i den föreslagna brottsdatalagen (se SOU 2017:29) eller polisdatalagen. Särskilt yttrande av experten rådmannen Jag ställer mig bakom utredningens förslag i dess huvudsakliga delar men har följande synpunkter gällande forum för prövning av de ärenden som kan komma att överklagas eller på annat sätt bli före- mål för en domstolsprocess. Enligt nuvarande ordning prövas mål enligt kameraövervak- ningslagen vid landets samtliga länsstyrelser, vilket i sin tur innebär att överklaganden kan komma att prövas även vid samtliga förvalt- ningsrätter och kammarrätter. Jag har i och för sig inte någon invändning mot att det sker en specialisering på så sätt att Data- inspektionen blir ensam tillsynsmyndighet. Mina invändningar gäller att den framtida prövningen av ärendetypen enbart kommer att ske vid en förvaltningsrätt och en kammarrätt. I grunden avser lagstift- ningen att tillgodose behovet av bevakning och övervakning med hjälp av kameror m.m. för berättigade ändamål men ska man vid prövningen ta hänsyn till den personliga integriteten. Denna intresseavvägning ställer på så sätt frågor kring skyddet för fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter. Frågor av denna karaktär berör även andra rättsområden och är av fundamentalt intresse för varje domstolsprövning, eftersom de har starka beröringspunkter med grundlagen och liknande författ- ningstexter, såväl i som inom den Europeiska Unionen och i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. Det rör sig således om frågor som varje domstol måste förhålla sig till och beakta vid de prövningar som görs. I förlängningen, om andra likartade måltyper också endast kan prövas av en eller ett fåtal domstolar, löper det en risk att förminska övriga domstolars kompetens och erfarenhet av likartade frågor. Det kan även leda till att vissa dom- stolar blir mindre attraktiva än andra, vilket försvårar rekryteringen av domare. Det är därför enligt min mening olyckligt att denna typ av ärenden lyfts bort från merparten av de allmänna förvaltnings- domstolarna. Mot denna bakgrund hade jag önskat en annan utformning av 29 § kamerabevakningslagen. Kameraövervakning – brottsbekämpning och integritetsskydd En särskild utredare ska utreda vissa frågor om kameraövervakning. Syftet är att säkerställa att kameraövervakning kan användas där det behövs för att bekämpa brott och garantera ett starkt skydd för den personliga integriteten. •kartlägga och utvärdera vad kameraövervakningslagen (2013:460) har inneburit för möjligheterna till kameraövervakning och skyddet för den personliga integriteten, •analysera om möjligheterna till kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser och andra platser med förhöjt skyddsbehov, t.ex. asylboenden, medieredaktioner och lokaler som används av religiösa samfund, behöver förbättras, •undersöka hur lagens tillämpningsområde förhåller sig till använd- ning av ny teknik, såsom t.ex. kamerautrustade drönare, och bl.a. ta ställning till om det behövs integritetsstärkande eller teknik- främjande åtgärder, •ta ställning till om integritetsskyddet på vissa platser dit allmän- heten inte har tillträde, t.ex. arbetsplatser och skolor, behöver för- bättras, •analysera om integritetsskyddet kan förstärkas genom att Data- inspektionen ges föreskriftsrätt när det gäller tillämpningen av kameraövervakningslagen, och •lämna de författningsförslag som bedöms lämpliga. Uppdraget ska redovisas . Kameraövervakningslagen trädde i kraft . reglerades kameraövervakning i två lagar: lagen (1998:150) om all- män kameraövervakning och personuppgiftslagen (1998:204). Genom kameraövervakningslagen samlades reglerna om kameraövervakning på ett och samma ställe. Syftet med lagen var att modernisera reg- leringen av kameraövervakning på ett sätt som skulle säkerställa balansen mellan intresset av att använda kameraövervakning för berättigade ändamål och intresset av att skydda den enskildes inte- gritet (proposition En ny kameraövervakningslag, prop. 2012/13:115). Vad har kameraövervakningslagen inneburit i praktiken? Enligt kameraövervakningslagen krävs tillstånd från vid övervakning av platser dit allmänheten har tillträde, t.ex. gator och torg. Tillstånd ska ges om övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. I dessa avseenden innebar införandet av kameraövervakningslagen inte någon förändring jämfört med vad som gällde tidigare. Lagen innebar dock vissa förändringar när det gäller vilka omständigheter som ska beaktas särskilt vid tillstånds- prövningen. En förändring var att behovet av kameraövervakning för att avslöja eller utreda brott numera uttryckligen anges som något som ska beaktas vid bedömningen av övervakningsintresset. angavs endast förebyggande av brott. En annan förändring var att användandet av teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet ska beaktas särskilt vid bedömningen av integri- tetsintresset. I förarbetena angavs att denna ändring skulle kunna utöka möjligheterna att meddela tillstånd i vissa situationer (prop. 2012/13:115 s. 49). Vidare innebar införandet av lagen lättnader för viss kamera- övervakning genom att tillståndsplikt ersattes med anmälningsplikt. Detta gäller bl.a. övervakning i parkeringshus och tunnelbanan samt viss övervakning i butiker. Integritetsskyddet förstärktes genom införandet av bl.a. starkare sekretesskydd, ökade krav på säkerhetsåtgärder och en skadeståndsbestämmelse som ger enskilda rätt till ersättning för skada och kränkning vid överträdelser av kameraövervakningslagen. Vidare gavs Datainspektionen ett centralt tillsynsansvar i syfte att bl.a. göra länsstyrelsernas praxis mer enhet- lig. Det finns nu anledning att kartlägga tillämpningen av kamera- övervakningslagen och bedöma om den fungerar tillfredsställande. Av särskilt intresse i detta sammanhang är vad de förändringar som infördes genom kameraövervakningslagen har inneburit i praktiken. Det är också av intresse att undersöka hur lagens tillämpnings- område förhåller sig till användningen av ny teknik. Ett exempel är användningen av kamerautrustade drönare som har blivit allt van- ligare . Tekniken används och har många potentiella användningsområden inom både offentlig och kommersiell verksamhet. Några exempel är inom skogs- och jordbruk, räddnings- arbete och för inspektioner och tillsynsarbete, men också inom tjänsteindustrin. Kamerautrustade drönare kan användas på ett sätt som innebär att enskilda skulle kunna utsättas för inte- gritetskränkande övervakning. Det finns viss reglering som kan omfatta fotografering eller spridning av bildmaterial från kamera- utrustade drönare, t.ex. förbudet i mot kränkande foto- grafering och lagen om skydd av landskapsinformation. Rättsläget får dock anses oklart i vilken mån kamerautrustade drönare eller motsvarande annan ny teknik också omfattas av kameraövervak- ningslagens tillämpningsområde. •kartlägga tillämpningen av kameraövervakningslagen, •analysera vilka konsekvenser lagen har haft för möjligheten att få tillstånd till kameraövervakning, •bedöma vad de förändringar som infördes genom kameraöver- vakningslagen har haft för konsekvenser för skyddet av den per- sonliga integriteten, •utvärdera Datainspektionens centrala tillsynsansvar genom att bl.a. undersöka om länsstyrelsernas rättstillämpning har blivit mer enhetlig, •undersöka hur lagens tillämpningsområde förhåller sig till använd- ningen av ny teknik, såsom t.ex. kamerautrustade drönare, och ta ställning till om det behöver vidtas åtgärder för att stärka skyddet för den personliga integriteten eller främja ändamåls- enlig användning av ny teknik, och •lämna de författningsförslag som bedöms lämpliga. Hur kan möjligheten till kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser och andra platser med ett förhöjt skyddsbehov säkerställas? På särskilt brottsutsatta platser kan kameraövervakning fungera som ett komplement till andra brottsförebyggande åtgärder. Tekniken kan också underlätta avslöjandet av pågående brott och vara av betydelse i efterföljande utredningar. En effektiv brottsbekämpning kan i sin tur bidra till ett tryggare samhälle. Det är därför angeläget att kameraövervakningslagen inte ställer upp för höga krav för Polis- myndighetens eller andra relevanta aktörers möjligheter att få till- stånd till övervakning på särskilt brottsutsatta platser. Det är också viktigt att en ändamålsenlig användning av tekniken inte försvåras genom att tillstånd att övervaka förenas med alltför begränsande villkor. En rätt att inte bara övervaka utan också spela in och bevara material innebär generellt sett ett större integritetsintrång men kan också vara en förutsättning för att kunna utreda vissa brott och lägga fram tillräcklig bevisning i domstol. I dagens samhälle finns också platser och byggnader som, även om de inte är frekvent utsatta för brott, har en generell hotbild riktad mot sig. Det kan exempelvis handla om asylboenden, medie- redaktioner och lokaler som används av religiösa samfund. Kamera- övervakning kan utgöra en del i skyddet av sådana platser och bygg- nader. Det behöver därför säkerställas att det inte finns onödiga hinder för en sådan användning av tekniken. Det finns alltså anledning att utreda om det finns tillräckliga möjligheter till kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser och andra platser med ett förhöjt skyddsbehov. Det är ur integri- tetssynpunkt viktigt att säkerställa att kameraövervakning inte sker slentrianmässigt. En given utgångspunkt är därför att kameraövervakning endast ska användas om övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. •bedöma om möjligheterna till kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser behöver förbättras, •analysera om andra relevanta aktörer än brottsbekämpande myn- digheter har ändamålsenliga möjligheter till sådan kameraöver- vakning, •bedöma om det finns tillräckliga möjligheter att ta hänsyn till hot- bilder av mer generellt slag vid tillståndsprövningen, och •lämna de författningsförslag som bedöms lämpliga. Kameraövervakning av bl.a. skogs- och lantbruksmaskiner kan behöva underlättas Behov av en ändamålsenlig kameraövervakning finns även i andra slags miljöer. har i ett delbetänkande (SOU 2014:54) föreslagit att kameraövervakning under vissa förutsättningar ska få ske av s.k. vildsvinsåtlar utan individuell tillståndsprövning. Enligt förslaget ska det i syfte att underlätta en effektiv jakt i stället vara tillräckligt med en anmälan till . Betänkandet bereds i . I skogs- och lantbruksverksamhet finns det ofta behov av att tillfälligt lämna kvar maskiner, arbetsbodar m.m. ute i skog och mark. Den utrustning som används är ofta mycket stöldbegärlig och stölder sker inte sällan i organiserad form. Det har ifrågasatts om det finns tillräckliga möjligheter att kameraövervaka utrustning av detta slag. En särskild fråga som väckts är i vilken utsträckning det finns förutsättningar enligt kameraövervakningslagen att ge tillstånd till kameraövervakning av utrustning som tillfälligt placeras på platser som är svåra att precisera i förväg. Denna fråga kan också upp- komma vid andra typer av kameraöverövervakning, t.ex. övervakning med kameror som är uppsatta på fordon.