sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — För att motivera direkt diskriminering på de två förstnämnda grunderna måste dessa vara proportionerliga och uteslutande grundande på personens beteende 109European Commission (2014). The notions of obstacle and discrimination under EU law on free movement of workers. 110I , i Marsman-målet var det fråga om en direkt diskriminering på grund av nationalitet. En nederländsk medborgare som bodde i men arbetade i blev uppsagd när han blivit arbetsoförmögen på grund av en skada. Enligt den tyska lagstiftningen var arbetstagare skyddade mot uppsägning om de drabbades av skador, men det gällde enbart för tyska medborgare. dom Marsman, C-44/72, ECLI:EU:C:1972:120. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU som måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt hot mot grundläggande samhällsintressen. Det är inte tillåtet med generella åtgärder som drabbar en viss grupp av människor. När begränsningarna i den fria rörligheten är motiverade med hänsyn till hälsa ska det handla om sjukdomar som ska vara epide- miska enligt . Det kan även röra sig om andra smittsamma infektions- och parasitsjukdomar.111 Diskriminering och andra inskränkningar för tjänster Nationella regler som kan hindra utövandet av den fria etablerings- rätten och rätten till fri rörlighet för tjänster ska förbjudas.112 Detta gäller inte endast diskriminering på grund av nationalitet utan också varje inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster som innebär att tjänster som tillhandahålls av den som är etablerad i en annan medlemsstat förbjuds, hindras eller blir mindre attraktiva. Det finns vissa möjligheter till inskränkningar i friheten att etablera sig och tillhandahålla tjänster. I målet, som gällde möjligheten för en tysk advokat att driva verksamhet i , konstaterade EU- domstolen att nationella åtgärder som inte är direkt diskriminerande men som ändå kan hindra eller göra det mindre attraktivt att utöva de fyra friheterna enligt fördraget ska uppfylla följande fyra förut- sättningar för att vara tillåtna. –Åtgärden ska vara tillämplig på ett icke-diskriminerande sätt. –Åtgärden ska framstå som motiverad med hänsyn till ett träng- ande allmänintresse. Det är bland annat skydd för arbetstagaren och förhindra social dumpning.113 –Åtgärden ska vara ägnad att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom åtgärden. –Åtgärden får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målsättningen.114 111Bernitz, U. , A. (2014). 112Artiklarna 49 och 56 i EUF-fördraget. 113Se även och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden för ytterligare referens till undantag/inskränkningar. EUT L 376, 27.12.2006, s. 36–68. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Principen om förbud mot diskriminering gäller både beträffande fri rörlighet för tjänster och för etableringsfriheten. Det finns dock vissa situationer när diskriminering kan rättfärdigas. Enligt EU- rätten kan direkt diskriminering rättfärdigas endast om det finns uttryckliga undantagsmöjligheter. Ett sådant undantag som gäller etableringsrätten finns i artikel 52 i EUF-fördraget. Enligt denna artikel kan nationella åtgärder vara tillåtna med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. 10.3.2Indirekt diskriminering och grunder för rättfärdigande Indirekt diskriminering innebär att villkor som visserligen gäller oberoende av medborgarskap väsentligen eller till större delen drab- bar migrerande arbetstagare. Till exempel kan ett bosättningskrav för rätt till en förmån innebära indirekt diskriminering för migrerande arbetstagare eftersom ett sådant nationellt villkor lättare uppfylls av värdstatens egna medborgare. Även andra villkor som innebär en risk för att migrerande arbetstagare kan komma i en mindre fördelaktig situation än medborgarna i värdstaten kan vara indirekt diskrimi- nering. Det kan exempelvis vara krav för yrkeskvalifikationer eller språkkrav.115 Indirekt diskriminering kan rättfärdigas om de natio- nella bestämmelserna grundas på objektiva hänsyn som är oberoende av arbetstagarnas medborgarskap. Det krävs då att det står i propor- tion till det syfte som efterstävas i de nationella bestämmelserna.116 Det går inte att generellt uttala vad som kan rättfärdigas, men EU- domstolens praxis ger viss vägledning. Indirekt diskriminering prövades i Sotgiu-målet. Det rörde en italiensk medborgare som arbetade vid tyska postverket. Det tyska postverket betalade ut olika lönetillägg till arbetstagare beroende på om de bodde i eller i en annan medlemsstat. Ersättningen betaldes ut oavsett nationalitet. konstaterade att bestämmelserna om likabehandling i fördraget och i artikel 7 i för- 114EU-domstolens dom /94, ECLI:EU:C:1995:411. I Payroll m.fl. C-79/01 ECLI:EU:C:2002:592 fördes samma resonemang. 115EU-domstolens dom O’/94, ECLI:EU:C:1996:206. Indirekt diskriminering förklaras i målet punkten 18. 116EU-domstolens dom O’, C-237/94, ECLI:EU:C:1996:206. I punkten 19 anges flera andra rättsfall som behandlar indirekt diskriminering. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU ordning 1612/68 (numera förordning 492/2011) inte förbjuder enbart direkt diskriminering på grund av nationalitet, utan även varje form av indirekt diskriminering, som genom tillämpning av andra kriterier faktiskt leder till samma resultat. Den tyska nationella lag- stiftningen ansågs indirekt diskriminerande, men menade att ersättningssystemet beaktade skillnader i arbetstagarnas situation, beroende på bosättningsort. Det fanns alltså objektivt godtagbara skäl för att motivera särbehandlingen.117 rättspraxis, förordning 883/2004 Både direkt och indirekt diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden enligt artikel 4 i förordning 883/2004 men diskrimine- ringen kan i vissa fall rättfärdigas. Det framkom i Toia-målet som rörde en italiensk medborgare bosatt i . I enlighet med den franska nationella lagstiftningen hade kvinnor som var och som hade fött många barn rätt att få en pensionsförmån, under förut- sättning att barnen var franska medborgare. I detta fall var inte alla barnen till den berörda kvinnan franska medborgare (vilket berodde på att enligt fransk lagstiftning får barnen vårdnadshavarnas nationa- litet även om de är födda i ). Kvinnan hade rätt att ansöka om förmånen och det var därför inte tal om en direkt diskriminering. menade att förordning 1408/71 (numera förord- ning 883/2004) inte enbart förbjuder direkt diskriminering på grund av nationalitet utan även diskriminering genom tillämpning av sär- skiljande kriterier som leder till samma resultat. Vidare menade dom- stolen att indirekt diskriminering är förbjuden enligt förordningen om den inte kan rättfärdigas. I förevarande mål hade an- mält förmånen som en förmån vid ålderdom och under processen invände att den nationella regeln skulle uppmuntra barna- födande. Detta accepterades inte av då det inte var ett objektivt godtagbart skäl.118 I ett annat mål har konstaterat att ett bosättnings- krav för att erhålla ett vårdnadsbidrag utgjorde indirekt diskrimine- ring. I detta mål godtog dock att den nationella regeln 117EU-domstolens dom Sotgiu, C-152/73, ECLI:EU:C:1974:13. 118EU-domstolens dom Toia, C-237/78, ECLI:EU:C:1979:197. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU skulle uppmuntra barnafödande som ett objektivt godtagbart skäl.119 Detta mål beskrivs mer utförligt nedan. 10.4Tillgång till sociala förmåner Förordning 492/2011 tillförsäkrar migrerande arbetstagare rätt att ta anställning och att arbeta inom en annan medlemsstats territo- rium på samma villkor som den statens egna medborgare. I artikel 5 i förordning 492/2011 framgår att en medborgare från en medlems- stat som söker anställning i en annan stat har rätt att få samma hjälp av arbetsförmedlingen i den staten som dess egna medborgare som söker anställning. Förordningen ger arbetstagare rätt till lika- behandling i flera sammanhang, som lön, anställningsskydd, sociala förmåner, bostadsfrågor och skolgång för arbetstagarnas barn.120 Förordning 492/2011 skiljer inte mycket från den tidigare förord- ningen 1612/68, vilket innebär att tidigare rättspraxis avseende lika- behandlingsprincipen är av betydelse.121 För att förordning 492/2011 ska tillämpas krävs att det är en gränsöverskridande situation, där en arbetstagare tagit anställning i en annan EU/EES-stat än den han eller hon är medborgare i. Inom de sociala trygghetssystemen är likabehandlingsprincipen i artikel 7 i förordning 492/2011 betydelsefull. Artikel 7.2 i förord- ningen säkerställer likabehandling avseende sociala förmåner för arbetstagare och deras familjemedlemmar.122 Bestämmelsen tangerar det materiella sakområdet i förordning 883/2004.123 Dock framgår av artikel 36.2 i förordning 492/2011 att denna inte ska påverka åtgärder som är antagna i enlighet med artikel 48 i EUF-fördraget, det vill säga förordning 883/2004. I Schmidt-målet bedömde domstolen att lika- behandlingsprincipen i 492/2011 kan tillämpas på förmåner som faller utanför sakområdet för förordning 883/2004.124 Eftersom både för- ordning 883/2004 och förordning 492/2011 är sekundärrättslig lag- stiftning som är delvis överlappande, uppkommer frågan om vilken av dessa som ska ges företräde. Förordning 883/2004 bör ses som lex 119EU-domstolens dom Geven, C-213/05, ECLI:EU:C:2007:438. 120Artiklarna 6–10 förordning 492/2011. 121Pennings, F. (2015). 122EU-domstolens dom Cristini, C-32/75, ECLI:EU:C:1975:120. 123Pennings, (2015). 124EU-domstolens dom , C-310/91,ECLI:EU:C:1992:321. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU specialis, det vill säga att regleringen har företräde framför förord- ning 492/2011.125 Gränsdragningen mellan sociala förmåner i förordning 492/2011 och sociala trygghetsförmåner i 883/2004 kan vara svår att göra. Att göra en sådan åtskillnad i förhållande till dessa regelverk är dock viktigt. Förordning 883/2004 är tillämplig i fler situationer än förord- ning 492/2011. Till skillnad från förordning 492/2011 förutsätter inte förordning 883/2004 att en person blivit anställd i en annan med- lemsstat, utan det räcker med en gränsöverskridande situation. I för- ordning 883/2004 säkerställs likabehandling genom principerna sammanläggning och export. Principerna om sammanläggning och export finns inte i förordning 492/2011.126 I inledande rättspraxis på området gavs en snäv definition av sociala förmåner i förordning 492/2011, vilka då ansågs som för- måner kopplade till anställningen och den enskilde arbetstagaren.127 Enligt senare rättspraxis ska sociala förmåner inte tolkas restriktivt.128 har fastslagit att ”alla förmåner, med eller utan anknytning till ett anställningsavtal, som i allmänhet tillerkänns statens egna arbetstagare, huvudsakligen på grund av deras objektiva ställning som arbetstagare eller enbart därför att de är bosatta inom staten och vars utsträckning till att även gälla arbets- tagare som är medborgare i andra medlemsstater således kan antas underlätta deras rörlighet inom Europeiska gemenskapen”.129 EU- domstolen fastslår i målet Even att sociala förmåner är förmåner som inte behöver var kopplade till ett anställningsförhållande, utan kan 125European Commission,(2014). The notions of obstacle and discrimination under EU law on free movement of workers. 126Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygg- hetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda s. 317 f. 127EU-domstolens dom /72, ECLI:EU:C:1973:46. 128EU-domstolens dom Hendrix, C-287/05, ECLI:EU:C:2007:494, punkten 12. EU-dom- stolens dom Geven, C-213/05, ECLI:EU:C:2007:438 punkt 48. dom EU- domstolens dom 85/96, ECLI:EU:C:1998:217, punkten 25. Se även EU- domstolens dom Meints, C-57/96, ECLI:EU:C:1997:654. 129EU-domstolens dom Even, C-207/78 , ECLI:EU:C:1979:144, punkten 22. Se även dom Cristini, C-32/75, ECLI:EU:C:1975:120. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU SOU 2017:05 beviljas personer i territoriet för att de bor eller arbetar där.130 I Meeusen-målet ansågs även studiemedel vara en social förmån.131 Socialt bistånd och studiemedel är inte inkluderade i sakområdet i förordning 883/2004.132 Krigsförmåner är uttryckligen undantagna från förordning 883/2004 och är inte heller en social förmån i för- ordning 492/2011.133 Mellan förordningarna finns två större skillnader. I förord- ning 883/2004 finns regler om tillämplig lagstiftning, vilket innebär att den stat som pekas ut som behörig är den som i princip kan utge förmånerna. Det förhindrar i princip att det lämnas förmåner av samma slag eftersom förmånerna lämnas endast från en stat. Förordning 492/2011 har inte en sådan begränsningsregel. Den andra skillnaden är arbetstagarbegreppet, där definitionen av arbetstagare härrör från artikel 45 i EUF-fördraget. Arbetstagar- begreppet som har sin grund i artikel 45 EUF-fördraget ska ges en EU-rättslig tolkning och ska inte tolkas restriktivt. När det gäller förordning 883/2004, med rättslig grund i artikel 48 EUF-fördraget, är det däremot medlemsstaternas arbetstagarbegrepp som gäller. Det finns ändå ett antal mål som visar att när förord- ning 883/2004 inte är tillämplig har i stället bedömt att förordning 492/2011 eller artikel 45 i EUF-fördraget är tillämp- liga. Dessa regelverk kan anses finnas som ett ytterligare skyddsnät för att förstärka den fria rörligheten och likabehandling för arbets- tagare när förordning 883/2004 inte är tillämplig.134 130Se även dom Even, C-207/78, ECLI:EU:C:1979:144. Se Kestemont, L.(2013). The principles of equal treatment and non-discrimination in European social security law. Som anger att det är förmåner som garanterar miniminivå och är beroende på bosätt- ningsvillkor, barn förmåner, förmåner i samband med barns födelse, assistansersättning. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda s. 321. 131EU-domstolens dom Meeusen, C-337/97, ECLI:EU:C:1999:284. 132Pennings, F.(2015). 133EU-domstolens dom Even, C-207/78 , ECLI:EU:C:1979:144. 134EU-domstolens dom Hoeckx, C-249/83 ECLI:EU:C:1985:139. dom , C-212/05 ECLI:EU:C:2007:437. Se även Kestemont,L.(2013). The principles of equal treatment and non-discrimination in European social security law.. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU 10.4.2EU-domstolens rättspraxis för tillgång till sociala förmåner i enlighet med förordning 492/2011 och förordning 883/2004 Enligt förordning 492/2011 har migrerande arbetstagare135 samma rätt till sociala och skattemässiga förmåner som värdstatens egna medborgare.136 Arbetstagarens familjemedlemmar omfattas av prin- cipen om likabehandling, och det kan exempelvis ge rätt för arbets- tagarens barn att studera i arbetsstaten.137 Barnen har rätt till värd- statens skolor på samma sätt som medborgarna i värdstaten under förutsättning att barnen bor där. Rätten till likabehandling omfattar inte bara barn som är bosatta med sina vårdnadshavare i värdstaten utan även de barn som stannat kvar för att avsluta sin utbildning, efter att vårdnadshavarna återvänt till hemlandet. Detta gäller under förutsättning att utbildningen inte kan avslutas i hemlandet för att utbildningssystemen är svåra att jämföra. Det innebär även en till- gång till studiestöd i den mottagande staten.138 När man har börjat arbeta i medlemsstaten gäller likabehandling med avseende till anställningsförhållande och rätt till sociala för- måner. Både förordning 492/2011 och förordning 883/2004 förbju- der både direkt och indirekt diskriminering. Det finns inte någon uttrycklig rätt att exportera förmånerna inom ramen för förordning 492/2011. Enligt rätts- praxis kan dock förmånerna i förordningen när det gäller gräns- arbetare bli exportabla, det vill säga utbetalas över gränserna. Exem- pelvis har barn till gränsarbetare ansetts ha rätt till studiemedel från förälderns arbetsstat trots att familjen inte är bosatt där. Den natio- nella lagstiftningens bosättningskrav för dem som inte var med- borgare i staten ansågs indirekt diskriminerande och kunde inte upprätthållas.139 Å andra sidan har i ett annat mål fast- slagit att det tyska bosättningskravet för att erhålla vårdnadsbidrag 135Artikel 7 och skäl 5 i förordning 492/2011. En person som förlorat sitt arbete kan fort- farande ha arbetstagarstatus. Se även dom Meints, C-57/96, ECLI:EU: C:1997:654. 136Artikel 7 i förordning 492/2011. 137Artikel 10 i förordning 492/2011. 138Artikel 10.1 i förordning 492/2011. Se även domar i förenade målen Echternacht och /87 och 390/87, ECLI:EU:C:1989:130. Se även IFAU (2014). Fri rörlighet inom den högre utbildningen och tillgång till svenska studiemedel s. 22 ff. 139Se exempelvis dom Meeusen, C-337/97, ECLI:EU:C:1999:284. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU var proportionerligt eftersom det fanns möjlighet även för migre- rande arbetatagare att erhålla bidraget. I Geven-målet, som gäller en gränsarbetare, fanns krav på att personen måste arbeta i den staten mer än ringa omfattning, det vill säga för att erhålla vårdnadsbidrag. Geven uppfyll- de inte dessa krav då hon arbetade 3–och hon var inte bosatt i . Hon vägrades förmånen av de tyska myn- digheterna. Den tyska regeringen anförde att syftet med det tyska vårdnadsbidraget var att uppmuntra barnafödande och det godtog som ett objektivt sakligt skäl. Bosättningskravet var proportionerligt eftersom det i den tyska lagstiftningen fanns en undantagsregel som gjorde det möjligt även för migrerande arbets- tagare att erhålla bidraget. Den nationella domstolen hade fortsatt möjlighet att bedöma om Geven trots allt hade tillräcklig anknytning för att bli aktuell för vårdnadsbidraget. Det kan nämnas att för- ordning 1408/71 (numera 883/2004) inte ansågs tillämplig. Likabehandlingsprincipen och sociala förmåner när förordning 883/2004 inte är tillämplig i förordning 1612/68 ning 492/2011) är också intressant i de mål ning 1408/71 (numera förordning 883/2004) är tillämplig. I den bel- giska lagstiftningen fanns ett krav för att erhålla en förmån, minimex, innebärande att icke belgiska medborgare skulle vara bosatta innan de kunde ta del av denna. mål Hoeckx konstaterade att eftersom bosättningskravet endast gällde för icke belgiska medborgare var det diskriminerande. Vidare menade den att minimex var ett allmänt socialt bidrag som beviljades dem som inte har tillräckliga ekonomiska resurser. Det föll därför utanför sak- området för förordning 1408/71 (numera förordning 883/2004). EU- domstolen konstaterade att det i stället kunde omfattas av förord- ning 1612/68:s (numera förordning 492/2011) definition av social förmån. Hoeckx kunde alltså med stöd av likabehandlingsprincipen i förordning 1612/68 hävda sin rätt att erhålla förmånen.140 140 dom Hoeckx, C-249/83 ECLI:EU:C:1985:139. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Likabehandlingsprincipen i förordning 492/2011 kan även vara bety- delsefull för exempelvis familjemedlemmar som inte har en själv- ständig rätt enligt förordning 883/2004. Målet belyser hur likabehandlingsprincipen i förordning 1612/68 (numera förord- ning 492/2011) kan ge rätt till sociala trygghetsförmåner trots att hon inte omfattades av förordning 1408/71 (numera förordning 883/2004). Kvinnan var österrikisk medborgare och gift med en tysk man. Maken arbetade i . De var, tillsammans med sina barn, bo- satta i . sökte vårdnadsbidrag från för sina barn. Ansökan avslogs med motiveringen att hon inte var bosatt eller arbetade i , vilket innebar att det inte fanns en tillräcklig anknytning till . menade att det nationella bosättningskravet utgör en indirekt diskriminering då det lättare uppfylls av tyska arbetstagare och deras makar som oftast är bosatta i . Det fanns dock undantag i lagstiftningen så att gräns- arbetare kunde erhålla bidraget, vilket innebar att hennes make hade rätt till vårdnadsbidraget. menade att i fråga om maka till en arbetstagare som omfattades av förordning 1612/68 (numera förordning 492/2011) kom hon i indirekt åtnjutande av likabehand- lingen som ges den migrerande arbetstagaren. Med anledning av att hennes make arbetade heltid i var det inte befogat att utestänga familjen från rätten till vårdnadsbidrag. Maken fick rätten till vårdnadsbidraget.141 Det finns andra mål som har krävt bosättning för studenter som ansökt om studielån. Exempelvis målet Bidar som rörde en fransk student som ville söka studielån i , men detta krävde bosättning och studenter från andra länder ansågs inte som bosatta i . Frågan i målet handlade om ett sådant diskrimine- rande nationellt villkor kunde upprätthållas. Domstolen menade att det kan vara legitimt att kräva att en person har bott i staten för att visa på en anknytning, men att kategoriskt utesluta stude- rande från andra länder från rätten till studielån ansågs inte vara pro- 141 dom , C-212/05 ECLI:EU:C:2007:437. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU portionerligt.142 I Förster-målet utvecklade domstolen resonemanget och ändrade delvis tidigare rättspraxis. uttalade att medlemsstaten kan kräva en viss integration i samhället och bevilja sociala förmåner till medborgare i andra medlemsstater om de bott i staten (). Det ansågs proportioner- ligt att kräva en viss bosättningstid.143 Det kan vara relevant att redan här nämna att rörlighetsdirektivet stadgar att unionsmedborgare som varit lagligen bosatta i värdstaten får en permanent uppe- hållsrätt och med det följer rätt till sociala förmåner.144 I ett senare avgörande från anmälde Europeiska kommissionen för indirekt diskriminering av migre- rande arbetstagare och deras familjemedlemmar eftersom Neder- länderna hade som krav för att bevilja och kunna exportera studie- stöd för studier utomlands att man ska ha varit lagligen bosatt i under tre av . Det var ett krav som gäller oavsett medborgarskap. erinrar om att princi- pen om likabehandling i artikel 45 EUF-fördraget och i förord- ning 492/2011 vilka förbjuder såväl direkt som indirekt diskrimi- nering. konstaterade att bosättningskravet var lättare för en nederländsk än en utländsk medborgare att uppfylla och att det därför innebar en indirekt diskriminering och var otillåtet om det inte kunde rättfärdigas. invände att bosättningskravet var nöd- vändigt på grund av att annars skulle det studiestödet kunna bli en orimlig börda som skulle kunna påverka stödordningens fortlevnad. Den åberopade de tidigare Bidar och Förster-målen för att kunna rättfärdiga bosättningskravet och på så vis begränsa tillgången till studiebidraget.145 ansåg i förevarande mål att budget- hänsyn inte kan utgöra ett sakligt skäl som kan motivera en diskri- minering av migrerande personer.146 I andra hand invände att stödet syftar till att gynna den fria rörligheten för studenter och främja studier utanför 142EU-domstolens dom Bidar C-209/03, ECLI:EU:C:2005:169. 143EU-domstolens dom Förster C-158/07 ECLI:EU:C:2008:630. 144Artikel 16.1 i rörlighetsdirektivet. 145EU-domstolens domar Bidar C-209/03, ECLI:EU:C:2005:169 och Förster ECLI:EU: C:2008:630. I Bidar och Förster målen var bosättningskrav tillåtna för att förhindra att studiebidragen skulle bli en orimlig börda för staten. 146EU-domstolens dom Kommissionen v. , C-542/09, ECLI:EU:C:2012:346, punkten 58. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Detta menade domstolen däremot var ett godtag- bart skäl som kunde motivera en inskränkning av diskriminerings- förbudet på grund av nationalitet. En sådan inskränkning måste dock vara proportionerlig, vilket domstolen ansåg att den inte var och stod därför i strid mot artikel 45 i EUF-fördraget och arti- kel 7.2 i förordning 1612/68 (numera förordning 492/2011).147 I det avgjorda målet Giresch som berör en liknande fråga som i målet med . Den nationella lagstiftningen hade krav på att studenten var bosatt i medlemsstaten för att få studie- medel. I målet rörde det barn till gränsarbetare som arbetade i . Barnen begärde luxemburgska studiemedel för att stu- dera i en annan stat än .