sou · H5B364 · 2017-06-29 00:00:00 — Därutöver har ut- redningen sammanträtt med de sakkunniga som har knutits till utred- ningen. Utredningen har även deltagit vid ett antal möten och kon- ferenser i syfte att inhämta synpunkter från berörda aktörer. Särskilda överläggningar med andra myndigheter och företrädare för olika sakintressen har också genomförts i syfte att få fram värdefulla syn- punkter och upplysningar. Detta betänkande innehåller tre huvudkapitel: om förutsättningarna för hur detaljplanekravet kan begränsas (avsnitt 3), våra överväganden om kravet på detaljplan (avsnitt 4), och en genomgång av de följd- ändringar som behövs i annan lagstiftning om kravet på detaljplan begränsas (avsnitt 5). Avsnitt 3 inleds med en genomgång av gällande rätt (avsnitt 3.1). Vi redovisar de förslag som lämnats tidigare som har betydelse för våra förslag (3.2). Vi redovisar även innehållet i relevanta EU-direk- tiv och Århuskonventionen, eftersom dessa påverkar hur detaljplane- kravet kan utformas (3.3). Avsnittet innehåller även en redogörelse för detaljplanens funktion i PBL-systemet (3.4). Vi redovisar även kortfattat hur detaljplanekravet ser ut i några grannländer. I bilaga 3 gör vi en kort historisk tillbakablick på plan- och bygglagstift- ningen i och i bilaga 4 ges ytterligare information om hur plansystemen ser ut i dessa länder. Avsnitt 4 inleds med en genomgång av de ramar som kommitté- direktiven anger för vårt arbete (4.1). Vi ger även några exempel på hur gällande rätt förhåller sig till och Århuskonventionen (4.2) och hur det förslag som redovisades i propositionen En enklare planprocess (prop. 2013/14:126) förhåller sig till dessa krav (4.3). Vi redovisar även våra utgångspunkter för hur detaljplanekravet kan reformeras (4.4). Därefter redovisar vi våra förslag i dessa avseenden. Dels anser vi att möjligheterna att bygga utan detaljplan bör utvidgas och förtydligas (4.5), dels att detaljplanekravet behöver förtydligas för att säkerställa att MKB-direktivet genomförs på ett korrekt sätt (4.6). I anslutning till detta pekar vi även på att det finns ett behov av att samordna de termer och uttryck som används i plan- och bygg- lagen, plan- och byggförordningen och MKB-direktivet (4.7). Vi redo- gör även för några närliggande frågor (4.8) och för hur våra förslag förhåller sig till kraven i och Århuskonventionen (4.9). Avsnitt 5 inleds med en redogörelse för hur uppdraget att se över angränsande lagstiftning förhåller sig till tidigare lagda förslag (5.1). Vi redovisar hur förekomsten av en detaljplan påverkar till- lämpningen av angränsande lagstiftning i gällande rätt (5.2) och principförslaget i departementspromemorian Nya steg för en effek- tivare plan- och bygglag (Ds 2014:31) (5.3). Vi konstaterar att det inte är lämpligt att knyta alla krav till termen samlad bebyggelse, utan att vissa krav bör knytas till termen tätbebyggelse (5.4). Där- efter redovisar vi våra förslag i dessa avseenden, bl.a. att ska besluta vilka områden som utgör tät- respektive samlad bebyg- gelse (5.5). Avsnittet avslutas med en redogörelse för våra över- väganden om hur angränsande lagstiftning bör utformas (5.6). I bilaga 5 finns en konsultrapport som redogör för de tester vi har låtit göra för att visa på möjligheten att genom en GIS-analys iden- tifiera områden som utgör samlad bebyggelse. I avsnitt 6 behandlar vi vissa ikraftträdande- och övergångsfrå- gor, i avsnitt 7 redogör vi för vilka konsekvenser som våra förslag kan antas ge upphov till och i avsnitt 8 finns kommentarer till våra författningsförslag i avsnitt 1. 3Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan I detta avsnitt redogör vi för några väsentliga förutsättningar för möjligheten att utveckla kravet på detaljplan i (2010:900), PBL. Avsnittet utgör en bakgrund inför redovisningen av våra överväganden och förslag i avsnitt 4. Avsnittet inleds med en redogörelse för motiven bakom gällande rätt och hur bestämmelserna ska förstås (avsnitt 3.1). Till följd av att förslag till ändringar i detaljplanekravet även har diskuterats tidigare innehåller avsnittet även en redogörelse för tidigare lämnade förslag, i den utsträckning som dessa är av intresse (avsnitt 3.2). Möjligheten att utveckla kravet på detaljplan i PBL påverkas av konventioner som har tillträtt och , vilket medför ett behov av att även redovisa sådana förutsättningar (avsnitt 3.3). Vi redovisar även för- och nackdelar med detaljplanen som planinstru- ment (avsnitt 3.4). Avsnittet avslutas med en redogörelse för de inter- nationella studier som vi ska göra enligt våra kommittédirektiv (av- snitt 3.5). Dagens plan- och bygglagstiftning är resultatet av ett långvarigt re- formarbete som skett i många etapper. Den första egentliga planlag- stiftningen i kom med byggnadsstadga. I stadgan slogs fast ett allmänt plankrav. För varje stad skulle finnas en plan för stadens ordnande och bebyggande. Med byggnadslag infördes begreppet tätbebyggelse. Prin- cipen var att tätbebyggelse bara fick komma till stånd där det allmänna ansåg det lämpligt utifrån en antagen och fastställd stads- eller bygg- nadsplan. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Det var dock inte förrän trädde i kraft som kommunerna själva gavs möjlighet att själv anta rättsverkande planer. I och med införandet av blev också den översiktliga planeringen obligatorisk för varje kommun. En kortfattat historisk tillbakablick över hur kravet på detaljplan har vuxit fram finns att läsa i bilaga 3. 3.1.1Motiven bakom dagens detaljplanekrav Av förarbetena till den äldre (1987:10), ÄPBL, framgår att detaljplanen har två huvudsyften (prop. 1985/86:1, s. 149). Det ena är att reglera förändringar av markanvändning och bebyggelse. Det andra är att mera varaktigt reglera bevarande av vissa byggnader och bebyggelsemiljöer eller reglera förutsättningar för förnyelse och om- byggnad av befintliga bebyggelseområden. I båda fallen handlar det om att för varje fastighet precisera rättigheter och skyldigheter för att man i miljöhänseende ska uppnå en god helhetsverkan och en lämplig samhälls- utveckling. Det är också viktigt att dessa preciseringar sker i former som ger medborgarna och intressenterna information och möjligheter att påverka beslutet. Dessa båda skäl – helhetssyn på lämplighetsfrågan och intressenternas inflytande – ansågs tala för att det borde finnas ett krav på detaljplan när ÄPBL infördes. Detaljplanens uppgift kan även utryckas som att planen är avsedd att ge den helhetsbedömning av miljön1 som behövs för ställnings- tagande till olika ärenden om lov inom området. – inom givna gränser – omfattningen av samhällets kontroll av miljö- förändringar inom området. I denna mening är planen ett sätt att rationalisera prövningen av efterföljande lovärenden. Med de möjlig- heter som detaljplanen erbjuder att påverka den lokala miljön, ratio- nalisera prövningen av lov m.m. ligger det enligt lagstiftarens mening i hög grad i kommunens eget intresse att använda detaljplan. Planläggning är emellertid en relativt tids- och kostnadskrävande process, och den färdiga planen för ofta med sig ekonomiska åliggan- den och andra skyldigheter för kommunen. När ÄPBL tillkom an- 1 I propositionen till ÄPBL används ordet ”miljö” i flera betydelser. I de sammanhang som återges i detta avsnitt uppfattar vi att den föredragande departementschefen främst avser bebyggelsemiljön eller den lokala miljön, snarare än ”miljö” i vid bemärkelse på det sätt som ordet vanligtvis används i dagligt tal . Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan sågs det därför inte vara självklart att kommunerna av eget intresse alltid skulle komma att upprätta detaljplaner i tillräcklig utsträckning. Detta medförde att det bedömdes vara nödvändigt att införa bestäm- melser med krav på att en detaljplan ska antas i vissa situationer (a. prop. s. 150). Detaljplanekravet kan sägas utgöra en precisering av bestämmelsen i 2 kap. 4 § PBL. Denna bestämmelse anger att mark får tas i anspråk för att bebyggas endast om den vid planläggning eller i ärenden om bygglov eller förhandsbesked har bedömts vara från allmän synpunkt lämplig för ändamålet. Detaljplanekravet tar sikte på sådana fall där detaljplanen typiskt sett är den lämpligaste regleringsformen. Kravet är även utformat med hänsyn till att grunddragen i fråga om bebyggelseutvecklingen ska framgå av översiktsplanen. Det innebär att ny bebyggelse inte alltid behöver föregås av planläggning, då en aktuell översiktsplan i vissa fall kan fungera som ett underlag för prövningen av ansökningar om lov. Avgörande för frågan när detaljplan ska användas är enligt för- arbetena främst (a. prop. –omfattningen och arten av befintlig bebyggelse inom och i an- slutning till det aktuella området –efterfrågan på mark för bebyggelse i området, dvs. –förekomsten av motstridiga markanvändningsintressen inom om- rådet, om inte frågorna har lösts genom områdesbestämmelser –allmänhetens intresse av vad som ska hända i området liksom an- talet berörda sakägare och andra enskilda intressenter –regleringsbehov för bebyggelsen som inte har beaktats i översikts- planen eller i områdesbestämmelser –anspråken på kommunens medverkan vid genomförandet av be- byggelsen. Det är således en rad olika lokala förhållanden som bör vara utgångs- punkt för att avgöra när detaljplanekravet ska hävdas. Enligt för- arbetena ligger det i sakens natur att bedömningen också bör inne- Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan fatta en framtidsaspekt, eftersom planläggning just syftar till att behandla den framtida lämpliga miljöutformningen (a. prop. s. 151). I förarbetena framhålls att kommunens medverkan vid genom- förande av bebyggelse ofta förutsätter en detaljplan. Detaljplane- kravet är utformat utifrån synsättet att det i många fall är naturligt att kommunen engagerar sig vid tillkomsten av bebyggelse och andra anläggningar på olika sätt. Kommunen har en viktig rådgivnings- funktion som en följd av skyldigheten att pröva bygglov. Kommunen har även omfattande uppgifter när det gäller service och teknisk för- sörjning med t.ex. gator, parker, vatten och avlopp samt värme. I samband med tillkomsten av ÄPBL fick kommunen även ökade befogenheter när det gäller att bestämma lämpligheten av olika admi- nistrativa åtgärder, t.ex. fastighetsbildning, gemensamhetsanlägg- ningar och former för exploateringens genomförande. Detaljplanen ansågs vid tillkomsten av ÄBPL vara den naturliga beslutsformen, vilket hade betydelse för hur detaljplanekravet utformades. Även omsorgen om grannarnas intressen ansågs ha betydelse för utformningen av detaljplanekravet. Bland annat framhölls att om kommunen avstår från planläggning, kan det få till följd att medbor- garna och sakägarna undanhålls insyn och inflytande, att markägare får osäkrare utgångspunkter för byggande och förvaltning, att pröv- ningen av lov blir osäkrare, exempelvis i fråga om miljöutformningen, samt att gemensamma behov, såsom service, va-försörjning, rekrea- tionsmöjligheter med mera inte får en tillfredsställande utformning. För såväl sakägare och andra intressenter kan det enligt förarbetena finnas beaktansvärda intressen av att planläggning sker, där situa- tionen så kräver. Innebörden av kravet bör enligt förarbetena vara att detaljplan ska antas för områden där samlad bebyggelse2 ska komma till stånd. Kra- vet ansågs vidare behöva gälla för enstaka byggnader vars användning får betydande inverkan på omgivningen, eller som ska ligga där efter- frågan på mark är stor. fanns en insikt om att lämplighets- bedömningen av sådana enstaka byggnader i vissa fall skulle kunna göras i samband med prövningen av bygglov eller förhandsbesked. 2 Vid beredningen av ÄPBL ersattes uttrycket ”samlad bebyggelse” under riksdagsbehand- lingen med uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” (bet. BOU 1986/87:1 s. 77). Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan I förarbetena konstateras att det i vissa fall är förenat med svå- righeter att avgöra om en detaljplan måste upprättas eller inte. Detalj- planekravet måste med nödvändighet bli allmänt hållet. De justeringar av detaljplanekravet som har gjorts sedan ÄPBL trädde i kraft har huvudsakligen varit av lagteknisk karaktär. De motiv som redovisades ovan får således anses vara aktuella även för den nu gällande regleringen. 3.1.2Omfattningen och innebörden av dagens detaljplanekrav Bestämmelser om detaljplanekravet finns i 4 kap. 2–4 §§ PBL. Inne- börden av kravet är att kommunen i vissa fall ska pröva markens lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelse- miljöns utformning genom en detaljplan. Det gäller i fyra fall, nämli- gen för –en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, –en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen be- höver ske i ett sammanhang, –vissa byggnadsverk, om byggnadsverkets användning får bety- dande inverkan på omgivningen eller om det råder stor efterfrå- gan på området för bebyggande, och –en åtgärd som innebär att ett byggnadsverk placeras i närheten av en kemteknisk s.k. Sevesoverksamhet eller utgör en nyetable- ring av en sådan verksamhet. Detaljplan behövs inte, om tillräcklig reglering har skett genom om- rådesbestämmelser. Särskilda regler gäller för vindkraftverk. Om någon av de angivna förutsättningarna för kravet på detalj- plan föreligger, kan kommunen åberopa behovet av detaljplanelägg- ning som enda skäl för avslag på en ansökan om bygglov (9 kap. 31 § 2 PBL). Den enskilde kan i ett sådant läge inte tvinga kommu- nen till planläggning, utan kommunen kan fritt bestämma tidpunkten för planläggning (prop. 1985/86:1, s. 153). Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Beslut som innebär en prövning av detaljplanekravet kan dock överklagas. Ett beslut att vägra bygglov med hänvisning till detalj- planekravet kan med andra ord överklagas av den som önskar bygga. Denne kan då få prövat om kommunen haft fog för att åberopa detalj- planekravet eller om byggnadsföretaget kan prövas i ett ärende om bygglov. Vidare kan t.ex. en granne överklaga ett beslut om bygglov och få prövat om förhållandena är sådana att detaljplan krävs för att tillvarata hans rätt. Om grannen får framgång med sitt överklagande kan dock kommunen inte tvingas att anta en detaljplan. Bestämmelserna om detaljplanekravet innebär ett krav från sta- tens sida på kommunerna att pröva de åtgärder som avses i 4 kap. 2– 3 §§ PBL. Där regleras alltså i första hand i vilken form åtgärder ska prövas i samband med bygglovsprövning eller i en detaljplanepro- cess. Avgörandet av den frågan har emellertid också den effekten, vad som kan kallas planmonopoleffekten, att den enskilde, om kravet på detaljplan gäller, inte har någon rätt att kräva detaljplaneläggning. Det är alltså upp till kommunen att avgöra om och när en detaljplan ska upprättas. Bestämmelserna om detaljplanekravet har därmed stor betydelse för den enskildes möjligheter att använda sin egendom. Visserligen reglerar bestämmelserna om detaljplanekravet bara frå- gan om i vilken form beslut ska fattas – genom detaljplaneläggning eller i samband med prövningen av en ansökning om bygglov. Pröv- ningen av detaljplanekravet utgör emellertid en avgörande delfråga i prövningen av bygglovsansökningen. I situationer där detaljplanekravet eller andra skäl inte kan åberopas som grund för att säga nej till en ansökan om bygglov (som byggnads- nämnden bedömer vara olämplig), kan kommunen ändå besluta att prövningen ska föregås av detaljplaneläggning. Enligt 9 kap. 28 § PBL får nämligen , om arbete påbörjas med att anta en detaljplan, besluta att ärendet om lov inte ska avgöras förrän planarbe- tet har avslutats. Det finns inget som hindrar att beslut om att påbörja planarbete fattas vid samma tillfälle som beslutet om anstånd. Om kommunen inte har avslutat planarbetet från det att ansökningen om lov kom in till , ska dock ärendet om lov eller förhandsbesked avgöras utan dröjsmål. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Detaljplanekravet finns i 4 kap. PBL. Enligt 4 kap. 2 § ska kommunen pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och byggnadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning med en detaljplan för 1.en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till om- fattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen, 2.en bebyggelse som ska förändras eller bevaras, om regleringen behö- ver ske i ett sammanhang, 3.ett nytt byggnadsverk som inte är ett vindkraftverk, om byggnads- verket kräver bygglov eller är en annan byggnad än en sådan som avses i 9 kap. 4 a §, och a)byggnadsverkets användning får betydande inverkan på omgivning- en eller om det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, eller b)byggnadsverket placeras i närheten av en verksamhet som omfat- tas av lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, och 4.en åtgärd som kräver bygglov vid nyetablering av en verksamhet som omfattas av lagen om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Trots första stycket 3 krävs det ingen detaljplan om byggnadsverket kan prövas i samband med en prövning av ansökan om bygglov eller för- handsbesked och användningen av byggnadsverket inte kan antas med- föra en betydande miljöpåverkan. För vindkraftverk gäller särskilda bestämmelser enligt 4 kap. 3 §: Kommunen ska med en detaljplan pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för ett vindkraftverk, om 1.vindkraftverket omfattas av krav på bygglov eller anmälan enligt före- skrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 eller 8 §, 2.det råder stor efterfrågan på området för bebyggande, och 3.kraftverket inte kan prövas i samband med prövning av ansökan om bygglov, förhandsbesked eller anmälan. Trots 4 kap. 2 och 3 §§ PBL behövs ingen detaljplan, om tillräcklig reglering har gjorts med områdesbestämmelser. Det framgår av 4 kap. 4 §. Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan Den närmare innebörden av de olika delbestämmelserna i 4 kap. 2 och 3 §§ utvecklas i det följande, huvudsakligen utifrån de motiv som angetts i förarbetena till ÄPBL respektive PBL. Redovisningen följer dispositionen av paragraferna. Första stycket punkt 1: en ny sammanhållen bebyggelse … Enligt 4 kap. 2 § första stycket 1 PBL ställs krav på att detaljplan ska upprättas för att pröva lämpligheten och reglera miljön vid tillkoms- ten av ”en ny sammanhållen bebyggelse, om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. Enligt förarbetena bör behovet av detaljplan i sådana fall vanligtvis vara förutsett i översiktsplanen. Områden för mer intensiv bebyg- gelseutveckling bör enligt förarbetena regelmässigt träffas av bestäm- melsen. Det gäller t.ex. exploateringsområden och kommunens akti- va planläggning för industriområden, service och teknisk försörjning (prop. 1985/86:1, s. 552). Bestämmelsen gäller bebyggelse som avses komma till stånd, dvs. inte för en befintlig sammanhållen bebyggelse. Omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda bör enligt förarbetena bli avgörande för hur behovet av detaljplan ska bedömas, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Den avsedda förändringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen. Enligt förarbetena till ÄPBL bör kravet inte knytas till att ett visst bestämt antal byggnader ska komma till stånd, vilket den s.k. hade föreslagit. Denna stånd- punkt upprepades i propositionen till nya PBL, som vi strax ska se. Termen bebyggelse definieras i 1 kap. 4 § PBL som ”en samling av byggnadsverk som inte enbart består av andra anläggningar än byggnader”. Med ”en samling” avses då minst tre byggnader (prop. 2009/10:170 Del 1, s. 143). Termen bebyggelse ingår i sin tur i uttrycket ”sammanhållen be- byggelse”, som i samma bestämmelse definieras som ”bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark”. Regeringen anförde följande i propositionen till nya PBL om behovet av de nya definitionerna (a. prop. s. 151 f.). Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan En av anledningarna till att en definition av termen ”bebyggelse” bör införas i lagen är de tillämpningsproblem som termen har vållat, särskilt vid tillämpningen av gällande 5 kap. 1 § om krav på detaljplan (jfr prop. 2008/09:146, s. 32 f.). En fråga som har uppkommit är vad som avses med ”sammanhållen” och hur långt ifrån varandra byggnaderna eller anläggningarna kan vara placerade. Uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” bör definieras som ”bebyggelse på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark”. Liksom bör kommunen även enligt den nya lagen pröva ett mark- eller vattenområdes lämplighet för bebyggelse och bygg- nadsverk samt reglera bebyggelsemiljöns utformning med detaljplan för en ny sammanhållen bebyggelse. Det nuvarande uttrycket ”samlad bebyggelse” som används i några be- stämmelser i nuvarande 8 kap. bör i den nya lagen ersättas med uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” (se författningskommentaren till 9 kap. 6– 8 §§). För att inte denna förenkling av använda uttryck i lagen ska leda till att dessa senare bestämmelser om krav på bygglov m.m. ändras i sak bör, på samma sätt som föreslås i bestämmelsen om krav på detaljplan (se föreslagna 4 kap. 2 §), i två av bestämmelserna uttrycket ”samman- hållen bebyggelse” förenas med ett krav på ”behov med hänsyn till om- fattningen av byggnadsverk i bebyggelsen”. Referensen i det återgivna första stycket avser att det tidigare hade varit oklart hur en grupp vindkraftverk skulle ses i förhållande till kra- vet i ÄPBL på att en ny sammanhållen bebyggelse skulle prövas genom planläggning. Detta ledde fram till en reglering som i allt väsentligt motsvarar den nuvarande särregleringen för vindkraft som finns i 4 kap. 3 § PBL. Eftersom termen ”bebyggelse” och uttrycket ”sammanhållen bebyggelse” finns definierade i 1 kap. 4 § får innebörden av det första ledet i punkten 1 anses vara tydlig. Däremot blir räckvidden enligt vår uppfattning otydlig genom rekvisitet (villkoret) ”om det behövs med hänsyn till omfattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen”. I författningskommentaren till den nya bestämmelsen sägs bl.a. följande (prop. 2009/10:170 Del 1, s. 425 f.). I likhet med det som angavs i förarbetena till nuvarande bestämmelser (prop. 1985/86:1, s. 552) är det inte lämpligt att knyta kravet på detalj- plan till ett visst antal byggnader. I stället bör omfattningen och arten av de åtgärder som avses bli genomförda bli avgörande för hur man skall bedöma behovet av detaljplan, liksom åtgärdernas omgivningspåverkan och behovet av att samordna fysiska förhållanden. Den avsedda föränd- ringen ska alltså ha en viss volym och effekt för omgivningen. För att inte den nya definitionen av ”sammanhållen bebyggelse” ska leda till att det ställs krav på detaljplan så fort några icke lovpliktiga bodar ska byggas kompletteras kravet på detaljplan vid sammanhållen Förutsättningar för att begränsa kravet på detaljplan bebyggelse med ett behov av en detaljplan också utifrån omfattningen av bygglovpliktiga byggnadsverk i bebyggelsen. Avsikten är att bestäm- melsen inte ska ändras i sak i förhållande till nuvarande bestämmelse. Innebörden av uttrycket sammanhållen bebyggelse är entydig, på så vis att det ska vara fråga om minst tre byggnadsverk, som inte enbart består av andra anläggningar än byggnader, på tomter som gränsar till varandra eller skiljs åt endast av en väg, gata eller parkmark. Det är dock inte tydligt hur villkoret ”om det behövs med hänsyn till om- fattningen av bygglovspliktiga byggnadsverk i bebyggelsen” påverkar det första ledet. Författningskommentaren får förstås som att enbart byggnadsverk som kräver bygglov ska beaktas vid bedömningen av om det är fråga om sammanhållen bebyggelse.