sou · H5B3100 · 2017-12-12 00:00:00 — Förstörandeskyldig- heten bör inte förstås som en skyldighet att leta upp och radera alla sådana elektroniska spår, något som i praktiken kan vara så gott som omöjligt. Förstörandeskyldigheten gäller alltså bara det som kan kallas för egentliga exemplar av kopian, dvs. medvetet fram- ställda elektroniska kopior och utskrifter. Rättens prövning ska avse frågan om det för prövningen finns förutsättningar för kopiering. Frågan ska prövas i hela dess vidd. Rätten ska därmed pröva både om det finns behov av att förvara hela eller delar av kopian med hänsyn till utredningen och om kopieringsförbud föreligger enligt 2 eller 2 §. Rätten ska också pröva om det är proportionerligt att förvara hela eller delar av kopian. Hur reglerna om beslags- och kopieringsförbud ska tillämpas när det gäller innehållet i informationsbärare och andra informationssystem framgår av författningskommentaren till 2 a §. Om en traditionell handling omfattas av beslags- och kopierings- förbud enligt 2 § gäller förbudet hela handlingen, varför det i ett sådant fall i princip aldrig kan bli aktuellt med ett partiellt förstör- ande. Denna möjlighet kan däremot aktualiseras när det är fråga om en kopia som innehåller upptagningar, eftersom en sådan kan inne- hålla både filer, inspelningar och andra informationsenheter som innehåller skyddade uppgifter och filer m.m. utan sådant innehåll. Hur ett partiellt förstörande ska ske beror på vilken sorts upptag- ningar det handlar om och vilken teknik som har använts för kopi- eringen. I vissa fall, t.ex. om det handlar om en spegelkopia av en hårddisk eller liknande, kan det i praktiken handla om att man kopierar över det som är relevant till ett annat lagringsmedium, varefter man förstör den ursprungliga kopian. I andra stycket finns en hänvisning till 5 §, vilken innebär att samma regler gäller om en kopieringsförhandling som om en be- slagsförhandling, när en begäran om prövning väl kommit in till rätten. Till skillnad från vad som gäller när någon begär prövning av ett beslag gäller dock inte någon exakt tidsfrist. I stället gäller att förhandlingen ska hållas utan dröjsmål. Enligt tredje stycket hindrar inte ett beslut om att kopian helt eller delvis ska förstöras att brottsutredande myndigheter behand- lar uppgifter i kopian i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. Sådana bestämmelser om behandling av uppgifter som avses finns i första hand i de s.k. registerförfattningarna, däribland polis- datalagen (2010:361). Av bestämmelserna om beslags- och kopi- eringsförbud följer, utan att det sägs särskilt, att denna möjlighet inte gäller uppgifter i handlingar m.m. som omfattas av beslags- och kopieringsförbud enligt 2 § och 2 a §§. Ett beslut om förstör- ande hindrar inte heller att en skildring av barn i pornografisk bild läggs in i det nationella referensbiblioteket över barnpornografi. Paragrafen, som är ny, reglerar den yttersta gränsen för när en talan om förstörande av en kopia kan prövas av rätten. Övervägandena finns i avsnitt 9.7.5. Av bestämmelsen framgår att en talan enligt 6 c § inte får prövas efter det att utredningen lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. Paragrafen handlar om tidsfristen för åtals väckande när rätten be- slutat om beslag. Den moderniseras språkligt. Paragrafen handlar om förfarandet när ett beslag hävs. Övervägan- dena finns i avsnitt 7.8.4. Första stycket moderniseras språkligt. Andra stycket är oförändrat. I ett nytt tredje stycke införs regler om underrättelse om kopi- ering i vissa fall. En beslagtagen handling eller innehållet i en be- slagtagen informationsbärare får kopieras enligt 1 c §. Om kopian finns kvar när beslaget hävs, ska den som beslaget gjorts hos under- rättas om att kopian finns. Underrättelsen har som främsta syfte att göra det möjligt för den enskilde att utnyttja sin möjlighet att begära rättens prövning enligt reglerna i 6 c §. Paragrafen, som handlar om förfarandet när ett beslag hävs, moderni- seras språkligt. Paragrafen handlar om kvarhållande av en försändelse som väntas komma in till ett befordringsföretag, i avvaktan på ett beslut om beslag eller kopiering (postkontroll). Övervägandena finns i av- snitt 7.7.10. Av tillägg i första och tredje styckena följer att kvarhållande kan ske inte bara i avvaktan på ett beslut om beslag utan också i av- vaktan på ett beslut om kopiering enligt 1 b §. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen handlar om beslutsbehörighet för åklagaren att i vissa fall fatta beslut i frågor om kvarhållande av försändelser, s.k. post- kontroll. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.10 och 7.10.6. Genom ett tillägg i första stycket klargörs att beslut om kvarhåll- ande också kan utmynna i kopiering av försändelsen. I slutet av andra stycket görs ett tillägg som innebär att inte bara rätten utan också åklagaren kan besluta om att postkontroll ska upp- höra. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen, som handlar om hanteringen av beslagtagna föremål, moderniseras språkligt. Slopandet av bestämmelsen i 1 § andra stycket innebär ingen förändring när det gäller skriftliga handlingar, efter- som sådana handlingar är föremål och därför omfattas av beslags- reglerna. Paragrafen handlar om underrättelse om beslag och kopiering. Över- väganden finns i avsnitt 7.7.9 och 10.4. Paragrafen delas upp i stycken och moderniseras språkligt. I första stycket anges huvudregeln som innebär att den som beslaget gjorts hos utan dröjsmål ska underrättas om beslaget och vad som hänt med beslagtagna, om han eller hon inte var närvarande när beslaget gjordes. Genom de sista två meningarna införs en möjlighet att i vissa fall skjuta på underrättelsen. Möjligheten gäller om brottet har fängelse i straffskalan och det kan antas att det skulle vara till men för utredningen att lämna underrättelse om beslaget. I ett sådant fall får man dröja med underrättelsen. Under- rättelsen ska då göras så snart det kan ske utan men för utredningen. Möjligheten att dröja med underrättelsen är tänkt att korrespondera med möjligheten att skjuta på en underrättelse om en husrannsakan som gjorts i utevaro (jfr 28 kap. 7 § andra stycket). Behov av att skjuta upp en underrättelse om beslag kan exem- pelvis finnas om underrättelsen skulle äventyra en infiltratörs- operation eller en s.k. kontrollerad leverans (se avsnitt 10.4.1). Det finns också andra situationer där man kan behöva avvakta något med underrättelsen för att kunna knyta en misstänkt gärningsman till en brottsplats. I andra fall finns det skäl att dröja med under- rättelsen för att den misstänkte inte ska kunna förbereda sig inför ett förhör. Det kan då bli aktuellt att kortvarigt dröja med under- rättelsen tills man hunnit hålla förhöret. Det finns även fall där underrättelsen om ett beslag kan innebära en risk för att den miss- tänkte eller någon annan undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar utredningen, eller tar till flykten. Av tredje stycket följer att reglerna om underrättelse om beslag gäller även vid det nya tvångsmedlet kopiering. Huvudregeln är alltså även vid kopiering att underrättelse ska ske utan dröjsmål men att man i vissa fall kan skjuta upp underrättelsen till dess den är till men för utredningen. Ett exempel på en situation där det kan bli aktuellt att skjuta upp underrättelsen kan vara att man har genomfört en undersökning på distans (se författnings- kommentaren till 28 kap. 10 a och 10 b §§) och det skulle vara till men för utredningen om personen i fråga får vetskap om att undersökningen gjorts och vissa uppgifter har kopierats. När en fråga om uppskjutande av underrättelsen aktualiseras ska proportionalitetsprincipen beaktas. Beslutsfattaren måste alltså ta ställning till om ett uppskjutande framstår som proportionerligt i förhållande till de intressen som talar för att underrättelsen sker enligt huvudregeln, och då främst den enskildes intresse av att kunna påkalla rättens prövning av beslaget eller förvaringen av en kopia. Vidare måste proportionalitetsprincipen beaktas när det gäller längden av ett uppskjutande. I normalfallet bör det handla om att man dröjer med underrättelsen även om det inte minst på Säkerhetspolisens område kan finns anledning att dröja med underrättelse om framför allt kopiering . Om man skjuter på underrättelsen för att någon ska höras mot uppgifterna i beslagtaget material är det av stor vikt att förhöret hålls . Vid proportionalitetsbedömningen bör man beakta om det handlar om t.ex. narkotika, illegala vapen eller annat som den enskilde inte har rätt att inneha. I ett sådant fall väger den enskildes intresse av att bli underrättad om beslaget relativt lätt. Om det däremot handlar om egendom som den enskilde har rätt att inneha och i synnerhet egendom med ett stort ekonomiskt värde, väger den enskildes intresse av att utan dröjsmål få en underrättelse om beslaget och att kunna begära dom- stolsprövning tungt. Rätten att bli underrättad om en kopiering väger i allmänhet lättare än rätten att bli underrättad om ett beslag, som ju normalt innefattar en besittningsrubbning. Om man har dröjt med underrättelse ska den göras så snart det kan ske utan men för utredningen. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen, som handlar om underrättelse om att det kan komma att fattas ett beslut enligt 4 a § om att lämna ut ett beslagtaget före- mål till den som har bättre rätt till det, moderniseras språkligt. Paragrafen handlar bl.a. om öppnande och undersökning av beslag- tagna försändelser. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.7. Första stycket tas bort. Det innebär att det inte längre finns regler som begränsar vem som får undersöka bl.a. brev och andra enskilda handlingar eller vem som får öppna slutna handlingar. Var och en som har till uppgift att gå igenom beslagtaget material får alltså möjlighet att öppna och granska olika slags handlingar och innehållet i datorer och andra informationsbärare. Motsvarande ändring görs i 24 § första stycket, som hänvisar till den nu aktuella bestämmelsen, se vidare i författningskommentaren till den para- grafen. Bestämmelsen i tidigare andra stycket moderniseras språkligt och det anges uttryckligen att inte bara försändelser och andra handlingar som tas i beslag ska granskas möjligt, utan att detsamma gäller även beslagtagna informationsbärare, såsom datorer och mobil- telefoner. Om en försändelse har tagits i beslag och innehållet helt eller delvis kan meddelas mottagaren utan men för utredningen, ska han eller hon få en kopia eller ett utdrag av försändelsen. Det har tidigare angetts att detta ska ske ”ofördröjligen”. Vi ersätter detta uttryck med det något modernare ”utan dröjsmål”. Ingen ändring i sak är avsedd. Bestämmelsen är inte tillämplig i fall då någon granskning av handlingen eller innehållet i informationsbäraren inte ska ske, t.ex. då det handlar om ett rent återställandebeslag. Paragrafen, som är ny, handlar om öppnande av informationsbärare med hjälp av biometrisk autentisering. Övervägandena finns i av- snitt 7.9. Enligt första stycket är vissa personer skyldiga att på tillsägelse medverka till öppnande av en beslagtagen informationsbärare ge- nom biometrisk autentisering. En förutsättning för att skyldig- heten ska föreligga är att det kan antas att en genomsökning av informationsbäraren annars försvåras, dvs. att det är omöjligt eller svårare att få tillgång till innehållet i informationsbäraren om per- sonen inte medverkar. Med informationsbärare avses alla föremål som kan användas för lagring av upptagningar, se vidare i författ- ningskommentaren till 1 b § andra stycket. Biometrisk autenti- sering innebär att man kan öppna informationsbäraren med hjälp av t.ex. fingeravtryck, näthinneavläsning eller ansiktsigenkänning. Skyldigheten att medverka gäller om det finns skäl att anta att personen i fråga har möjlighet att öppna informationsbäraren med hjälp av sin biometriska information. Det finns ofta skäl att anta att den som beslaget gjorts hos har en sådan möjlighet, om det handlar om en mobiltelefon eller annan informationsbärare med sådan funk- tion som avses. I andra fall kan det finnas omständigheter som talar för att någon annan än den som beslaget gjorts hos har möj- lighet att öppna informationsbäraren med hjälp av biometrisk autenti- sering. I så fall omfattas den personen av skyldigheten att medverka vid öppnandet. Om den person som är skyldig att medverka vägrar att göra det, får en polisman verkställa autentiseringen. Våld får i ett sådant fall användas enligt förutsättningarna i 10 § polislagen (1984:387). Endast en polisman har befogenhet att verkställa autentiseringen med tvång. Däremot kan även civilanställd personal uppmana personen att med- verka, om sådan personal är närvarande vid åtgärden. Ett ingripande får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär (jfr 1 § och prop. 1988/89:124 s. 28). Förutom proportionalitetsprincipen ska även ändamåls- och behovsprinciperna beaktas. Det tvång som ut- övas får inte gå utöver vad som är motiverat med hänsyn till det som kan vinnas med undersökningen. Tvånget kan t.ex. gå ut på att polismannen med kroppskraft förmår personen i fråga att sätta sitt finger mot sin mobiltelefon, eller att hålla fast personen så att ansiktsigenkänning kan genomföras. Bestämmelsen medför inte någon rätt att hämta en person till platsen, att ta med sig någon till ett särskilt utrymme eller att hålla kvar någon utöver det fysiska tvång som kan bli nödvändigt för själva autentiseringen. Den kan alltså enbart komma till användning när personen är närvarande, t.ex. i samband med att man gör ett be- slag eller håller ett förhör, eller personen är frihetsberövad. Det finns inget hinder mot att man söker upp personen specifikt i detta syfte. Enligt andra stycket ska åtgärder enligt paragrafen protokoll- föras. Vidare framgår där att åtgärderna inte innefattar någon rätt att spara den biometriska informationen eller att behandla den för något annat ändamål än för att öppna den aktuella informations- bäraren. Det är alltså inte tillåtet att, med stöd av den här para- grafen, spara och registrera t.ex. ett fingeravtryck även om något sådant skulle vara tekniskt möjligt. Paragrafen innehåller regler om protokollföring av beslag och kopi- ering, och om rätten att få ett bevis om sådana åtgärder. Överväg- andena finns i avsnitt 7.7.8. Genom tillägg i första och andra styckena jämställs kopiering enligt 1 b § med beslag. Detta innebär att skyldigheten att i proto- koll anteckna kopieringsåtgärden och om rätt att få ett bevis om åtgärden överensstämmer med vad som gäller för beslag. Om inne- hållet i en informationsbärare eller användarkonto eller motsvar- ande kopieras är det normalt tillräckligt att anteckna vilken infor- mationsbärare eller vilket användarkonto som har kopierats. Om bara delar av innehållet har kopierats bör det anges vilka delar det rör sig om, eftersom det annars blir svårt för den drabbade att ta ställning till om han eller hon vill begära rättens prövning av om kopian ska förvaras. Detta kan t.ex. ske genom att det antecknas att meddelanden mellan x och y i kommunikationstjänsten z har kopi- erats. I ett nytt tredje stycke anges det att kopiering av beslagtaget mate- rial ska antecknas. Det som avses är då bara den första kopieringen av det beslagtagna materialet och inte framställandet av ytterligare Även om det inte finns någon uttrycklig protokoll- föringsskyldighet när det framställs ytterligare kopior av beslag- taget material, bör myndigheten ändå se till att ha kontroll över vilka kopior som finns och var dessa finns, bl.a. i syfte att myndig- heten ska kunna följa ett eventuellt domstolsbeslut om att samtliga kopior ska förstöras (se 6 c §). Paragrafen handlar om handläggningen när en beslags- eller kopi- eringsfråga väcks i högre rätt. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.8. Av hänvisningen till 25 kap. 8 § framgår bl.a. att den högre rätten i ett sådant fall kan besluta om beslag utan att hålla förhandling. Genom ett tillägg klargörs att samma sak ska gälla om en fråga om kopiering väcks i högre rätt. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen handlar om beslag av föremål som ska förverkas enligt 36 kap. 3 § . Den moderniseras språkligt. Paragrafen handlar om andra åtgärder än beslag som får vidtas i syfte att säkra en brottsutredning. Den moderniseras språkligt och första stycket delas upp i punkter. Paragrafen handlar om förhållandet till regler i andra författningar. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.9. Av paragrafen följer att regler om beslag är subsidiära till avvikande bestämmelser om beslag i andra författ- ningar. Genom ett tillägg klargörs att detsamma gäller regler om kopiering som kan finnas i andra författningar. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen innehåller bestämmelser om hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.10. I andra stycket finns regler om i vilka förundersökningar hemlig avlyssning får förekomma. Andra punkten har innehållit en hänvis- ning till brottskatalogen i 27 kap. 2 § andra stycket 2–7. Eftersom beslagsförbudet i närståendefallet tas bort finns den nämnda brottskatalogen inte längre kvar (se närmare i författningskom- mentaren till 2 §). Hänvisningen ersätts därför med en uppräkning av de brott det gäller. De brott som tidigare räknades upp i 27 kap. 2 § 2–7 läggs därför till i katalogen i 18 §. Till följd av detta ändras numreringen av de två sista punkterna och den tidigare hänvisningen till andra punkten ändras till att avse andra till sjunde punkterna. Paragrafen handlar om hemlig övervakning av elektronisk kommu- nikation. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.10. I tredje stycket tredje punkten finns en hänvisning till brottskatalogen i 2 § andra stycket. Denna ändras så att hänvisningen i stället gäller 18 § andra stycket 2–7. Paragrafen handlar om hemlig kameraövervakning. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.10. I andra stycket andra punkten finns en hän- visning till brottskatalogen i 2 § andra stycket. Denna ändras så att hänvisningen i stället gäller 18 § andra stycket 2–7. Paragrafen handlar bl.a. om granskning av uppteckningar och upp- tagningar från hemliga tvångsmedel och om bevarande av dessa. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.7. Hänvisningen till 12 § första stycket utgår, eftersom bestämmelsen tas bort. Detta innebär att det inte längre finns några särskilda regler om vem som får granska sådana uppteckningar och upptagningar som paragrafen handlar om. 28 kap. Om husrannsakan, undersökning på distans, kroppsvisitation och kroppsbesiktning Flertalet av paragraferna moderniseras språkligt och redaktionellt och det införs nya mellanrubriker. Övervägandena till de språkliga och redaktionella ändringarna finns avsnitt 6.12.1 och 6.12.2. Övervägandena finns i avsnitt 6.12.3. Paragrafen innehöll tidigare grundläggande regler om en s.k. reell husrannsakan. Bestämmel- serna om reell husrannsakan flyttas till en ny 1 a §. Paragrafen innehåller nu i stället proportionalitetsprincipen. Motsvarande be- stämmelse fanns tidigare i 3 a §. Den ändras endast på så sätt att den nu uttryckligen omfattar inte bara husrannsakan utan alla åtgärder enligt kapitlet. Paragrafen, som är ny, innehåller grundläggande regler om en s.k. reell husrannsakan, dvs. att man exempelvis söker efter föremål som kan tas i beslag eller tar reda på omständigheter som kan vara av betydelse för brottsutredningen. Övervägandena finns i av- snitt 6.9.9 och 6.12.6. Innehållet motsvarar till stor del tidigare 1 § men bestämmelserna moderniseras både språkligt och redaktionellt. I första stycket ges en definition av vad som avses med hus- rannsakan. Liksom tidigare menas en undersökning i ett hus, rum eller slutet förvaringsställe. I andra stycket anges förutsättningarna för en husrannsakan hos den som skäligen kan misstänkas för brottet. För läsbarhetens skull delas husrannsakansgrunderna upp i två punkter. Förutsättningarna överensstämmer med de som anges i hittillsvarande 1 §, med två undantag. I första punkten görs det nämligen ett tillägg som inne- bär att det blir tillåtet att göra en husrannsakan i syfte att man ska söka efter föremål som kan användas vid en undersökning på di- stans enligt 10 a och 10 b §§. Det är alltså tillåtet att besluta om en husrannsakan i syfte att man ska leta efter en dator, mobiltelefon eller liknande teknisk utrustning som kan användas som ett verktyg vid en sådan undersökning. I samma punkt görs det vidare ett tillägg som innebär att en husrannsakan också får göras i syfte att man ska söka efter föremål som kan kopieras. Med föremål avses här såväl traditionella handlingar som informationsbärare enligt 27 kap. 1 b §. För att en beslagssyftande husrannsakan ska vara möjlig gäller, liksom , att det som man söker efter får tas i beslag. Om beslagsförbud råder är också husrannsakan otillåten. Detsamma gäller om det som man vill kopiera inte får kopieras enligt reglerna i 27 kap. Tredje stycket innehåller förutsättningarna för att man ska få göra en husrannsakan hos någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet. Innehållet motsvarar i huvudsak hittillsvar- ande 1 § andra stycket, men det förtydligas att de villkor som anges i stycket gäller utöver villkoren i andra stycket. Det krävs alltså även vid dessa husrannsakningar att det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott på vilket fängelse kan följa. Eftersom de grundläggande husrannsakansgrunderna är desamma får en husrann- sakan även i dessa fall göras i syfte att man ska söka efter föremål som kan kopieras eller användas vid en undersökning på distans enligt 10 a och 10 b §§. I övrigt är inga ändringar i sak avsedda. Lik- som tidigare gäller de strängare kraven även sådana personer som är misstänkta för brottet utan att misstankegraden har nått upp till nivån ”skälig misstanke” (se JO 1965 s. 162). För läsbarhetens skull delas husrannsakansgrunderna upp i punkter. Fjärde stycket motsvarar hittillsvarande 1 § tredje stycket. Bestäm- melsen innebär att det för en husrannsakan hos den misstänkte inte i något fall får åberopas hans eller hennes samtycke, om inte den misstänkte själv har begärt att åtgärden ska vidtas. Uttrycket ”den misstänkte” är inte liktydigt med skäligen misstänkt, utan avser även personer som är misstänkta men där misstankegraden är lägre än skälig misstanke. Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. personell husrann- sakan, dvs. en husrannsakan som sker för att man ska söka efter en person. Den delas upp i två stycken och moderniseras språkligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. personell husrannsakan i transportmedel på en viss plats. Den delas upp i två punkter för läsbarhetens skull och moderniseras språkligt. Paragrafen handlar om husrannsakan på platser som är tillgängliga för allmänheten och i vissa lokaler och fordon. Paragrafen moderniseras språkligt och andra stycket delas för läsbarhetens skull upp i punkter. Vidare ändras hänvisningen till 1 § till att i stället gälla 1 a §, där de grundläggande reglerna om en s.k. reell husrannsakan nu finns. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen upphävs till följd av att bestämmelsen flyttas till 1 § i kapitlet. Paragrafen, som handlar om behörighet att fatta beslut om en hus- rannsakan, moderniseras språkligt. Paragrafen handlar om polismans rätt att i vissa fall besluta om en husrannsakan. Den moderniseras språkligt. Paragrafen, som innehåller regler om hur en husrannsakan ska ge- nomföras, moderniseras språkligt. Paragrafen innehåller bl.a. regler om vilka som har rätt att vara när- varande vid en husrannsakan och om underrättelse om husrann- sakan i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 6.12.4. Samtliga stycken moderniseras språkligt. I andra stycket ersätts uttrycket ”hemmavarande husfolk” med det mer moderna ”medlem i hushållet som är hemma”. Någon ändring i sak är inte avsedd.