sou · H4B346 · 2017-01-01 00:00:00 — FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning innehåller särskilda bestämmelser om rättigheter för teckenspråkiga som bland annat innebär att personer med dövhet ska ges tillgång till teckenspråk. Även den nordiska språkdeklarationen understryker vikten av att också teckenspråk tillerkänns en stark ställning. Till utredningen hade intresseorganisationer betonat vikten av att det svenska teckenspråkets ställning regleras i lag och att det tillerkänns en ställning som motsvarar de nationella minoritets- språken. Utredningen fann också att det svenska teckenspråket är ett av många minoritetsspråk i förhållande till svenskan. Tecken- språket har vidare en stor betydelse för dess användare i termer av identitet och kulturell tillhörighet. Därutöver har teckenspråket en särskild betydelse i och med att det är en förutsättning för kommunikation för många av de teckenspråkiga. Mot den bak- grunden föreslog utredningen att det svenska teckenspråkets ställning skulle regleras i språklagen och att det allmänna skulle åläggas ett särskilt ansvar för att skydda och främja det svenska teckenspråket. Språket skulle därmed ges ett skydd som motsvarade det som enligt förslaget skulle ges de nationella minoritetsspråken. Utredningen föreslog även att grundläggande bestämmelser om det allmännas ansvar för den enskildes tillgång till språk skulle regleras i språklagen. Förslaget innebar bland annat att den som har behov av teckenspråk skulle ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska teckenspråket. Utredningen menade att den som har behov av teckenspråk borde ha tillgång till det i samma utsträckning som enligt utredningens förslag skulle gälla för svenskan och de nationella minoritetsspråken. Utredningen fann att behovet borde vara avgörande när det gäller att bedöma vem 8 SOU 2008:26. som skulle ha möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska teckenspråket. Utredningen identifierade olika kategorier av behov. Utredningen konstaterade följande: En självklar kategori är de personer som har behov av teckenspråk på grund av funktionshinder. Till denna kategori hör döva, dövblinda, hörselskadade, vuxendöva och personer med språkstörning. Med språkstörning avses här en funktionsnedsättning som trots fullgod hörsel medför behov av insatser av samma slag som för döva. Som ett samlande begrepp på denna grupp använde termen teckenspråkiga (SOU 2006:54 s. 47). Då den tycks vara en allmänt accepterad benämning används den även av Språklags- utredningen. I grunden bör det vara den person som har en funktions- nedsättning av nu angett slag som avgör om hon eller han ska anses vara teckenspråkig eller inte. Ett sådant synsätt är i linje med vad som gäller för den som har anknytning till en nationell minoritet. Utöver de teckenspråkiga finns det en kategori som består av anhöriga till teckenspråkiga personer. De närmast anhöriga menar jag har ett sådant behov av teckenspråk att även de bör ges den tillgång till teckenspråket som föreslås i lagen. Till de närmast anhöriga hör givetvis föräldrar och syskon till teckenspråkiga barn. Till kategorin hör även barn till teckenspråkiga föräldrar. De som framför allt avses här är minderåriga barn, vilket inte utesluter att den föreslagna rätten till språket även kan omfatta vuxna barn till den som drabbas av t.ex. hörselnedsättning som vuxen, och blir beroende av teckenspråk. Utanför den ovan definierade behovskretsen kan det finnas personer som får anses ha ett sådant behov av teckenspråk att de ska ha tillgång till detta språk. Det bör vara fråga om personer som har en speciell personlig anknytning till den som är teckenspråkig och därmed är särskilt viktig för dennes behov av kommunikation. Ett exempel kan vara en mor- eller farförälder till ett teckenspråkigt barn som av speciella skäl har en särskild betydelse för barnet. Ett annat exempel kan vara den som är gift eller sammanboende eller annars lever varaktigt tillsammans med en person som i vuxen ålder drabbas av dövhet eller allvarlig hörselnedsättning. Däremot faller den som för sin yrkesutövning är i behov av teckenspråk utanför den föreslagna regleringen. 3.7Måluppfyllelse för döva och hörselskadade i skolan redovisades ett regeringsuppdrag som var riktat till Specialskolemyndigheten9. Myndigheten skulle i samråd med analysera och redovisa eventuella skillnader i mål- uppfyllelse mellan specialskolans elever och elever med dövhet eller hörselnedsättning som deltar i annan skolform. Rapporten, Måluppfyllelse för döva och hörselskadade elever i skolan10, definierade inledningsvis döv som en elev som har teckenspråk som förstaspråk och hörselskadad som elev med en genomsnittlig hörselnedsättning på >30dB. När det gäller indel- ning i graden av hörselnedsättning har man definierat döv som elev som med hörapparat eller CI inte kan höra talspråk på en meters avstånd. Cirka 1–av de barn som föds har habiliterings- krävande hörselnedsättning. Man räknar med att denna grupp fördubblas fram till skolstarten. Med habiliteringskrävande insats avses någon form av tekniskt hörhjälpmedel (hörapparater eller CI) eller teckenspråksundervisning. Av rapporten framgår att elever med dövhet huvudsakligen gick i specialskolan samt att graden av hörselnedsättning avgjorde vilken skolgång eleverna och deras föräldrar valt. Elever med grav hörsel- nedsättning gick i större utsträckning i specialskolan och i särskilda hörselklasser medan elever med mindre grav hörselnedsättning i större utsträckning gick individintegrerade. I specialskolan gick nästan inga elever med lätt hörselnedsättning. Rapporten redovisade elevernas meritvärde för uppdelat på typ av skolgång. Medianmeritvärdet för eleverna i var 210 poäng medan eleverna i specialskolan hade ett medianvärde på 145. Eleverna i hörselklasserna och de individintegrerade eleverna hade ett medianvärde på 185 respektive 190, det vill säga under medianvärdet för men högre än det för special- skolan. 9Specialskolemyndighetens verksamhet övergick till Specialpedagogiska skolmyndigheten . 10Specialpedagogiska skolmyndigheten (2008a). Resultaten visade att elever med dövhet eller hörselnedsättning ”generellt har svårt att nå kunskapsmålen i skolan men att special- skolans elevgrupp har lägre meritvärden än elever med dövhet eller hörselnedsättning i andra skolformer. Elever med dövhet eller hörselnedsättning har svårt att nå de högre betygsstegen oavsett skolform. Skillnaden jämfört med övriga elever är signifikant.” Andelen elever som var behöriga till gymnasieskolan skilde sig också åt mellan olika elevgrupper. Andelen elever med dövhet eller hörselnedsättning som var behöriga till gymnasie- lägst inom specialskolan: Inom specialskolan behöriga till gymnasieskolan, medan andelen eleverna i hörselklasserna var och för de individ- integrerade eleverna, det vill säga elever i reguljär klass, . Detta ska jämföras med att andelen inom var för . Rapporten redogör också för måluppfyllelen inom ämnena svenska, engelska, matematik och teckenspråk. Av denna jäm- förelse framgår att engelska var det ämne som vållade eleverna störst bekymmer och detta oavsett skolgång. Måluppfyllelse för några ämnen Andel (%) elever som inte uppnått målen för ämnet Källa: Specialpedagogiska skolmyndigheten (2008a). * Ämnet inkluderar teckenspråk inom specialskolan såväl som teckenspråk för hörande i . Vad som hade störst betydelse för skolvalet samvarierade med hur grav elevens hörselnedsättning var. För elever med dövhet var tillgången till teckenspråk och en tvåspråkig miljö det viktigaste skälet, medan närhet till egen bostad var det viktigaste skälet för elever med liten eller medelsvår hörselnedsättning. För elever med grav hörselnedsättning var tillgången till hörselteknik/hörsel- resurser samt kamrater de viktigaste skälen. När det gäller vad som hade betydelse för valet uppdelat på typ av skolgång framgår att för de som valt undervisning i reguljär klass var närhet till bostaden den enskilt viktigaste faktorn följt av kamrater. När det gäller de elever som valt hörselklass hade tillgången till hörselteknik/hörselresurser varit den främsta orsaken följd av rekommendation från hörselvården. För specialskolans elever var teckenspråk/tvåspråkig miljö den enskilt viktigaste anledningen till valet följt av rekommendation från hörselvården. För särskolans elever hade skolans inriktning respektive kunskaps- nivå varit de viktigaste skälen för val av skola. Tabell 3.2 Betydelse för valet av skola Andel (%) vad gäller betydelse för valet av skola, uppdelat på skolform Källa: Specialpedagogiska skolmyndigheten (2008a). I rapportens avslutande del diskuterade olika möjliga orsaker till de stora skillnaderna i resultat. Man lyfte fram sex olika förklaringar till specialskolans dåliga resultat: •Graden av hörselnedsättning och dövhet var större inom special- skolan. •Andelen elever med ytterligare funktionsnedsättning var större inom specialskolan vilket även gällde för hörselklasskolorna. •Andelen elever som är födda i annat land var större inom specialskolorna och hörselklasskolorna än inom övriga grund- skolan. •Möjligheten att tillämpa undantagsbestämmelsen, pysparagrafen, vid betygsättning utnyttjades i mindre utsträckning inom specialskolan. •Elever som bytte skolform i de högre åldrarna för att den gamla skolmiljön inte fungerade bidrog till högre andel elever med lägre betyg. •Andelen elever som efterfrågade en anpassad undervisning skapade olika förutsättningar för undervisning i de olika skol- formerna. I rapporten betonade att man inte gjorde någon bedömning av om ovanstående förklaringar verkligen var en bidragande orsak till skillnaderna i resultat mellan de olika skol- formerna och placeringarna. 3.8Regionalt resurscenter döv/hörsel i Södra regionen (RRC) I projektrapporten resurscenter döv/hörsel i Södra regionen (RRC)11 beskrev Specialpedagogiska skolmyndigheten, SPSM, ett projekt i Södra regionen som syftade till att skapa ett regionalt resurscenter, med gemensamt och samlat ansvar för en skolorganisation med hög kvalitet på undervisningsmiljön för barn, unga och vuxna med hörselnedsättning eller dövhet. Projektledaren arbetade inom en rad områden. Arbetet med kompetensinventering i den Södra regionen visade på att kommunerna, utöver kompetensutveckling, borde få stöd i långsiktig planering för kompetensförsörjning, där såväl fortbildning som kompetensöverföring från befintlig personal ingick. I rollen som skolkoordinator/vägledare till familjer med barn med dövhet eller hörselnedsättning gjorde projektledaren 11 Specialpedagogiska skolmyndigheten (2009b). bedömningen att det fanns behov av saklig, tydlig och såväl skriftlig som muntlig information om utbildningsmöjligheter för barn med hörselnedsättning eller dövhet. Projektledaren gjorde även en kartläggning i regionens alla kommuner över dels antalet barn, dels organisationen för stödet till barnen. Resultaten visade att det fanns minst 1 500 barn med hörselnedsättning eller dövhet i åldern 0–, varav var skolplacerade i skolverksamhet. I projektledarens samverkan med regionens fyra landsting fram- kom att landstingen sinsemellan hade olika inriktningar på former och innehåll för stödet till barn och unga med hörselnedsättning eller dövhet och deras familjer. Projektledaren uppmärksammade också att det förekom bristande samsyn och brist på former för samverkan med övriga berörda ansvariga aktörer i barns och föräldrars liv, exempelvis socialförvaltning och . I projektet ingick även att samverka med habiliteringens special- pedagoger och samarbeta med ambulerande hörsellärare samt vara delaktig i etablerandet av hörselspår i . Projekt- ledaren verkade slutligen för nätverksbyggande eftersom nätverk bedömdes utgöra en mötesform som gynnar samverkan och samsyn samt kunskaps- och informationsutbyte. Utifrån projektets resultat förordades att en permanent organisation skulle skapas för regionala resurscenter, att SPSM skulle ges i uppdrag att tillsätta en utbildningskoordinator och en landstingskoordinator samt säkerställa och skapa specialpedagogisk utbildning inom hörsel- och dövområdet. 3.9Skolsituationen för elever med funktionsnedsättning i presenterade Skolinspektionen resultaten av en kvalitetsgranskning av skolsituationen för elever med funktions- nedsättning i grundskolan12. Granskningen inriktades mot tre funktionsnedsättningar, nämligen synnedsättning, hörselned- sättning och rörelsehinder. Med hörselnedsättning avsågs elever som är beroende av tekniska hörselhjälpmedel. 12 Skolinspektionen (2009). Skolinspektionen fann att det ofta fanns brister i huvudmännens och skolornas arbete med att anpassa undervisningen utifrån dessa elevers förutsättningar och behov, framför allt inom fyra områden: •Teori och praktik. Personalen följde inte alltid de råd och anvisningar de fått om undervisningens utformning och genom- förande. Skolorna saknade också ofta rutiner om att löpande informera bland annat ny personal om elever med funktions- nedsättning och funktionsnedsättningarnas påverkan på lärandet. Personalens kompetens kring olika funktionsnedsättningar och deras påverkan på lärandet var varierande. •Anpassning av lärmiljön. ”I de flesta fall är inte skolans lokaler anpassade fullt ut efter elevernas behov. Samma sak gäller de läromedel som används i skolan. Det rör sig om allt från organisatoriska, fysiska och pedagogiska anpassningar till personalens bristande kompetens att använda tekniska hjälp- medel. Gränsdragningen mellan lärare och assistenter avseende uppgifter och ansvar är otydlig.”13 Det saknades en samlad uppföljning och utvärdering av insatser och resultat för elever med funktions- nedsättning i skolorna. Anledningen till det var att det fanns en tydlig strävan hos huvudmän och skolor att inte särskilja vissa elevgrupper. Skolinspektionen konstaterade att en reell inkludering innebär att alla elever har tillgång till hela skolmiljön . Granskningen visade även att elever med hörselnedsättning valde att inte använda tekniska hörhjälpmedel dels eftersom de upplevdes som störande då alla ljud kommer med, dels eftersom eleverna ville vara som alla andra och inte avvika på något sätt på grund av risken att behandlas kränkande. 13 Skolinspektionen (2009). 3.10Med rätt att välja – flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp Utredningen om en flexibel specialskola överlämnade sitt delbetänkande Med rätt att välja – flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp14. Enligt direktiven skulle utredningen utreda och föreslå hur en flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp skulle kunna införas. Utredningen menade att principen för ersättningssystemet skulle förändras så att det baserades på specialskolans faktiska kostnader. Detta för att det inte skulle vara mer fördelaktigt för en kommun att ha en elev i specialskolan än i ett kommunalt eller fri- stående alternativ. Samtliga huvudmän borde få bättre förutsätt- ningar att erbjuda en likvärdig utbildning. En samordnad satsning under ledning av en nationell samordnare behövdes därför. Satsningen skulle bestå av ett statsbidrag för kvalitetshöjande insatser, fortbildning i teckenspråk och stimulansbidrag för att få fler huvudmän att erbjuda anpassade undervisningsmiljöer. Vidare borde statens stöd genom SPSM förstärkas genom omfördelning av resurser från skolverksamhet till råd- och stödverksamhet. Teckenspråket borde också jämställas med de nationella minoritetsspråken i skollagen och i skolförordningen. Utredningen föreslog även en möjlighet för eller grundsärskolan att följa specialskolans kursplaner i vissa ämnen, däribland tecken- språk. Som en följd av detta borde även distansundervisning få erbjudas enligt kursplanerna i teckenspråk menade utredningen. I betänkandet framhölls att alla skolformer i så stor utsträckning som möjligt skulle ha en gemensam reglering. Utredningen före- slog därför att specialskolan skulle ha nio årskurser i stället för tio och anförde att det vore mer likvärdigt för elever som väljer mellan kommunala, fristående och statliga skolor. Målgruppen för special- skolan borde även omformuleras för att bättre överensstämma med hur mottagandet faktiskt går till, det vill säga behoven av en anpassad undervisningsmiljö där tvåspråkigheten ingår borde vara ett kriterium. För att en elev skulle kunna välja att inte flytta från sina föräldrar och kamrater på heltid framförde utredningen att elever i 14 SOU 2011:30. eller grundsärskolan som tillhör specialskolans mål- grupp skulle ha rätt att få sin undervisning delvis inom special- skolan. Likaså skulle en elev i specialskolan ha rätt att få sin under- visning delvis inom eller grundsärskolan. Detta skulle möjliggöra för grundskoleelever eller grundsärskoleelever att ta del av tvåspråkig undervisning i en teckenspråkig miljö. Det skulle även möjliggöra en övergång tillbaka till hemskolan för special- skoleelever. En specialskoleelevs rätt att läsa enligt grundsärskolans kurs- planer behövde vidare regleras i lag för att göra det hela rättssäkert för eleverna. Utan regleringen var det inte möjligt att överklaga ett sådant beslut. Utredningen fann att det var en brist att lärare i specialskolan inte hade möjlighet att vid betygssättning ta hänsyn till andra funktionsnedsättningar än dövheten eller hörselnedsättningen, som exempelvis en språkstörning. Utredningen föreslog därför att lärare gavs denna möjlighet för elever med andra funktionsnedsättningar än dövhet eller hörselnedsättning. 3.11Riktad tillsyn av specialskolan Skolinspektionen fattade ett huvudmannabeslut efter riktad tillsyn av specialskolan15. Skolinspektionen gjorde en helhets- bedömning av vilken det bland annat framgick att kunskaps- resultaten inom specialskolan behövde förbättras. 2010 hade av eleverna i regionskolorna betyg i alla ämnen, vilket ska jämföras , som är motsvarande andel för riket. Av rapporten framgår att ett av målen för specialskolan är att eleverna ska bli tvåspråkiga, vilket innebär att ”eleverna ska kunna avläsa svenskt teckenspråk och läsa svenska samt uttrycka tankar och idéer på svenskt teckenspråk och i skrift”. hade av avgångseleverna godkänt betyg i både svenska och svenskt teckenspråk. Likaså behövde resultatuppföljning och redovisning både på myndighetsnivå och skolnivå breddas och fördjupas till att omfatta alla ämnen och fler årskurser. Vidare fann Skolinspektionen brister 15 Skolinspektionen (2011). i den individuella uppföljningen av varje elevs kunskapsutveckling och att nationella ämnesprov utnyttjades i för låg utsträckning inom specialskolan. Skolinspektionen fann även att undervisningen av elever med intellektuell funktionsnedsättning utgjorde en särskild problematik, där kunskap om den obligatoriska särskolans kursplaner i vissa fall saknades hos berörda lärare och skolledare. Specialskolan behövde även säkerställa likvärdighet i bedömning och betygssättning genom ökat utbyte med skolor och pedagoger utanför myndigheten, så att det inom specialskolan inte utvecklas en referensram med lägre krav. Rektorerna var genomgående inte tillräckligt förtrogna med verk- samheten och tog inte heller tillräckligt ansvar för att skolans resultat utvärderades. De säkerställde inte heller i tillräcklig utsträckning att åtgärdsprogram utarbetades för elever. Elev- inflytandet var svagt utvecklat även om Birgittaskolan uppvisade ett gott exempel på sådant. Skolinspektionen fann även, mot bakgrund av att specialskolan är förhållandevis resursstark, att det fanns skäl att överväga om arbetsformerna, med till exempel grupper om få elever med en eller två pedagoger, tar tillvara resurserna på ett optimalt sätt för att gynna måluppfyllelsen. Det noterades att kommunikation i större grupper och autentiska situationer är viktigt för att tillägna sig språk, men att detta var något som inspektörerna såg förhållandevis mindre av än fakta- och färdighetsträning i små grupper. Värdegrundsarbetet behövde stärkas och planer mot kränkande behandling och för likabehandling behövde kompletteras på flera skolor. Tillsynen visade även på ett behov av nivåanpassad fortbildning i svenskt teckenspråk för medarbetarna på skolorna så att den två- språkiga miljön kunde stärkas. 3.12Likvärdig utbildning – riksrekryterande gymnasial utbildning för vissa ungdomar med funktionsnedsättning överlämnade Utredningen om en flexibel specialskola sitt slutbetänkande Likvärdig utbildning – riksrekryterande gymnasial utbildning för vissa ungdomar med funktionsnedsättning16. Enligt utredningens tilläggsdirektiv skulle utredningen se över den riks- rekryterande gymnasiala utbildningen för ungdomar med vissa funktionsnedsättningar. De utbildningar som avsågs var den Rh- anpassade gymnasieutbildningen i , , och för elever med svåra rörelsehinder, gymnasie- utbildningen för elever med dövhet, hörselnedsättning, dövblindhet och språkstörning i samt utbildningen för elever med dövhet och hörselnedsättning i kommuns gymnasie- särskola. Utredningens utgångspunkter var att ungdomar med funktions- nedsättning skulle kunna välja skola och i första hand ges möjlighet att få sin utbildning i eller i anslutning till sin hemkommun. För vissa ungdomar skulle ett sådant alternativ innebära att utbildning inte kunde ges med tillräckligt hög kvalitet, varför en riks- rekryterande skola skulle utgör ett alternativ. Utredningens utgångspunkt var också att det inte skulle finnas några ekonomiska incitament för en kommun att avstå från att investera i en anpassad studiemiljö av hög kvalitet i hemkommunen. Utredningen fann ett fortsatt behov av riksrekryterande gymnasial utbildning. Målgrupperna föreslogs även förtydligas. För det tvåspråkiga riksgymnasiet (RgT) föreslogs målgruppen vara ungdomar med dövhet och hörselnedsättning med behov av en teckenspråkig undervisningsmiljö, ungdomar med grav språkstörning som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation samt elever med dövblindhet. Ökningen av elever i de regionala special- skolorna som har både talad svenska och teckenspråk som under- visningsspråk borde återspeglas även vid RgT. För elever med hörselnedsättning och elever med grav språkstörning som inte tillhör målgruppen behövdes kraftfulla insatser, både lokalt och 16 SOU 2012:24. SOU 2016:46 utredningar och rapporter regionalt, för att stödja etableringen av anpassade utbildnings- miljöer. Målgruppen för den tvåspråkiga riksrekryterande gymnasie- särskolan (RgsärT) skulle vara ungdomar med intellektuell funktions- nedsättning och dövhet eller hörselnedsättning som har behov av en teckenspråkig undervisningsmiljö, ungdomar med intellektuell funktionsnedsättning och grav språkstörning som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation samt elever med intellektuell funktionsnedsättning och dövblindhet. Utredningen lämnade även bland annat följande förslag: •att bestämmelsen om förlängd utbildningstid vid RGD/RGH skulle tas bort •att teckenspråk skulle förekomma som gymnasiegemensamt ämne på alla nationella program vid RgT •att frågor om anordnande av boende för elever vid RgT skulle regleras i avtal mellan staten och den anordnande kommunen •att i specialskolan och för Rh-anpassad utbildning svarade för prövningen av målgruppstillhörighet för bland annat RgT •att urvalsregeln vid mottagande till RGD/RGH om att företräde ska ges till den som har störst behov skulle tas bort eftersom den aldrig tillämpats •att ett beslut om rätt till utbildning vid RgT skulle kunna överklagas till •att staten endast skulle svara för merkostnader som uppstår till följd av att eleverna går på just en riksrekryterande gymnasial utbildning för elever med vissa funktionsnedsättningar •att SPSM för staten skulle svara för avtalen med de anordnande kommuner som regeringen bestämmer samt följa upp dessa