sou · H5B332 · 2017-03-31 00:00:00 — P., DiGangi, J., Hunt, P.M., , R., Sathyanarayana, S., Bellanger, M., Hauser, R., Legler, J., Skakkebaek, N.E., Heindel, J. (2016). Burden of disease and costs of exposure to endocrine disrupting chemicals in Union: an updated analysis. Andrology, 1–8. WHO (2016). The Public Health Impact of Chemicals: Knowns and Unknowns. av farliga ämnen i kemiska produkter och varor En särskild utredare ska utreda förutsättningarna för att inrätta ett centrum för ökad substitution av farliga ämnen i kemiska produkter och varor. Syftet med ett sådant centrum skulle vara att öka kun- skapen om farliga ämnen i varor, bidra till ökad substitution av farliga ämnen och därmed också bidra till utveckling av hållbara kemiska produkter, varor och icke-kemiska metoder och tekniker. Ett cent- rum för substitution skulle behöva bygga på samverkan mellan före- tag, branscher, berörda myndigheter och universitet. Framför allt små och medelstora företag som importerar, säljer eller tillverkar varor skulle vara en viktig aktör. kartlägga och analysera olika aktörers behov av ett centrum för ökad substitution av farliga ämnen, kartlägga och dra erfarenheter från liknande verksamheter i och internationellt, klargöra centrumets närmare inriktning och hur dess verksam- het kan avgränsas, föreslå hur ett sådant centrum kan finansieras, och bedöma om det bör knytas till befintliga organisationer eller in- stitut. Uppdraget ska redovisas . Bilaga 1 SOU 2017:32 Förslag om att inrätta ett för ökad substitution har bland annat förts fram i Miljömålsberedningens betänkande (SOU 2012:38) och av berörda myndigheter och branschorgan. I propositionen På väg mot en giftfri vardag – plattform för kemikalie- politiken (2013/14:39, bet. 2013/14:MJU13, rskr. 2013/14:185) gjorde regeringen bedömningen att förutsättningarna för att inrätta ett nationellt för ökad substitution av farliga äm- nen borde undersökas. Ett centrum för substitution skulle förbättra förutsättningarna att uppnå delar av generationsmålet, miljökvalitetsmålet Giftfri miljö och dess etappmål. Regeringen har vidare i skrivelsen Politik för håll- bart företagande (skr. 2015/16:69) lyft fram vikten av att fortsätta driva det frivilliga arbetet mot en giftfri miljö framåt genom infor- mation, forskning, metodutveckling och dialoger i samverkan med konsument- och producentsidan. Syftet är att uppnå en lämplig kemikaliehantering över hela livscykeln med fokus på substitution. Antalet företag på den svenska marknaden som berörs av kemi- kaliereglerna beräknas till ungefär 32 000, varav 13 000 är tillverk- ande företag och 19 000 företag i parti- och detaljhandeln. Utveck- lingen av regelverket på kemikalieområdet, särskilt genom den s.k. Reachförordningen (och rådets förordning nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och be- gränsning av kemikalier), ställer ökade krav på inte bara de tillverk- ande företagen, utan även på andra företag. Genom Reachförord- ningen har även företag som importerar och säljer varor fått fler skyldigheter i kemikaliekontrollen. Antalet ämnen som identifieras som särskilt farliga och tas upp på kandidatförteckningen ökar, vilket ställer ökade krav på varuleverantörer. När ett särskilt farligt ämne tas upp på kandidatförteckningen omfattas en vara som innehåller mer än 0,1 viktprocent av ämnet av informationskrav. Ämnen på kandidatförteckningen kan även bli föremål för till- ståndsprövning. Det finns exempel på små företag som arbetar aktivt med att ersätta farliga ämnen i sina varor, t.ex. i fritidskläder och hobbyartiklar. Regelverkets krav är dock en utmaning för i synnerhet små företag med begränsad tillgång till egna experter i hälso- och miljöfrågor. Små företag har ofta svårt att ställa om till- verkningsprocesser och få genomslag för krav på information från Detta gäller särskilt krav på information om vilka äm- nen som ingår i en vara. För att kunna uppfylla kraven i Reach- förordningen behöver dock företagen ha en god kontroll över före- komsten av särskilt farliga ämnen i sitt varusortiment och arbeta proaktivt genom att i största mån påbörja utfasning innan sådana ämnen tas upp på kandidatförteckningen. Förutom Reachförordningen finns det annan lagstiftning som reglerar farliga ämnen för specifika varugrupper eller användnings- områden. Även där finns det behov av kunskap om alternativ i form av kemiska ämnen eller annan teknik. Sådan lagstiftning finns t.ex. inom områdena elektronik, leksaker, fordon, material i kontakt med livsmedel, textil, kosmetika och byggprodukter. I etappmålet om utveckling och tillämpning av EU:s kemikalielag- stiftning har regeringen bland annat bedömt att kemikaliereglerna och deras tillämpning behöver utvecklas och bli mer substitutions- drivande. Regeringen har också bedömt att aktiviteter som stöder och stimulerar substitution i vidare bemärkelse kan bli aktuella, t.ex. genom kunskapsuppbyggnad om kemiska och icke-kemiska alter- nativ (prop. 2013/14:39). Ett problem när det gäller substitution är bristen på kunskap om alternativ i form av kemiska ämnen eller annan teknik. Kunskaps- bristen är ett problem vid tillämpningen av olika kemikalieregler så- väl som i företagens frivilliga arbete. Det är därför angeläget med ett arbete inriktat på att ta fram, sammanställa och tillgängliggöra sådan kunskap. Erfarenhet av arbete med substitution finns t.ex. i projektet (Substitution Support Portal), som pågick 2010–2013 med stöd av EU-programmet , statliga och hälsa samt ministerium för jord och skogsbruk, miljö- och vattenförvaltning. SUBSPORT drevs av det svenska internationella kemikaliesekretariatet ChemSec tillsammans med tre andra europeiska partner. Ytterligare ett exempel är , chusetts i . ChemSec har även upprättat den s.k. SIN- Listan (Substitute It Now-listan) och skapat verktygen SINimilarity och Textilguiden som visar vilka kemikalier man ska undvika. På nationell nivå finns erfarenhet av att samordna och sprida kunskap om substitution och alternativ i bl.a. Nationella substitutionsgrup- pen (NSG), som är ett nätverk inom kommun, landsting och univer- sitet som arbetar med kunskapsbildning och information om substi- tution. Ett annat exempel är kemi som tillsammans med konsumenter, företag och offentlig sek- tor arbetar för att stimulera efterfrågan och produktion av giftfria produkter. Vidare har danska Miljø- och i de- cember 2014 lanserat ett substitutionspartnerskap ”Kemi i Kredsløb” som ska hjälpa företag att reducera användningen av problemkemi- kalier och ge stöd till att finna bättre alternativ. Partnerskapet finan- sieras av Miljøstyrelsen men ska efter 2017 drivas självständigt. Information i Echas databaser De databaser som byggs upp hos den europeiska kemikaliemyndig- heten Echa vid tillämpningen av Reachförordningen och den så kal- lade CLP-förordningen (och rådets förordning nr 1272/2008 om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen och blandningar) innehåller en stor mängd information. En sådan databas är registret över registrerade ämnen och klassificer- ings- och märkningsregistret, som innehåller underlag som lämnas av industrin i samband med registrering av ämnen samt uppgifter om ämnens klassificering och märkning. Echa publicerar vidare underlag som ligger till grund för tillståndsprövning av ämnen och beslut om att begränsa användningen av vissa ämnen på sin webbplats. Echa har en skyldighet att göra sådan information tillgänglig på begäran alternativt publicera den på internet. Arbetet med att publicera och tillgängliggöra sådan information pågår fortlöpande hos Echa. Den information som Echa gör tillgänglig är ofta tekniskt kom- plicerad och mycket omfattande. För att informationen så långt som möjligt ska komma till nytta behöver den bearbetas och anpas- sas för olika aktörers behov, däribland kemikalieanvändande före- tag och allmänhet. Den information som genereras genom Reachförordningen och CLP-förordningen skulle kunna ligga till grund för kunskapsupp- byggnad inom såväl företag som myndigheter och utgöra ett viktigt underlag för frivilligt substitutionsarbete och kemikaliekrav vid upp- handling. Ett centrum för ökad substitution skulle ha stor nytta av denna information och skulle också kunna bidra till att anpassa den för olika intressenters behov. Behov av branschspecifikt stöd för ökad kunskap Det finns ett stort behov av att tillgängliggöra konkret informa- tion om alternativ till farliga kemikalier. Tillståndsprövningen enligt Reachförordningen har kommit till den fas då Echas kommittéer behöver ta ställning till om tillstånd ska ges för fortsatt användning av särskilt farliga ämnen eller om det finns fullgoda alternativ. Allt fler företag och branschorganisationer försöker bygga system och ha kompetens för att klara av att byta ut de kemikalier som lagstift- ning eller konsumenter snart kommer att välja bort. Stora företag har ofta tillgång till expertis på kemikalieområdet. Små och medelstora företag skulle dock i många fall ha nytta av kunskapsstöd för att hantera lagstiftningen, få fram information om kemikalieinnehållet i varor och för att utveckla sitt eget arbete med substitution. Många företag har efterlyst en plattform för kunskapsutbyte och informationsspridning inriktad på utbyte av farliga ämnen som skulle underlätta för företagen att uppfylla kraven i lagstiftningen. Genom att företag i större utsträckning ställer krav på information om innehållet av kemiska ämnen i varor från andra företag i leve- rantörskedjan skapas drivkrafter att byta ut farliga ämnen. Detta driver i sin tur på produktutveckling och innovation. Det kan också bidra till att öka konkurrenskraften och minska affärsrisker. Om mer avfall kan användas som en resurs i giftfria kretslopp så kan också kostnaderna för avfallshantering och återvinning minska. Det kan också bidra till att uppnå en cirkulär ekonomi. Ett centrum för ökad substitution skulle kunna visa vilka alternativ som finns till farliga ämnen och stödja företagen i deras arbete med att ställa krav på leverantörer och byta ut farliga ämnen. Detta kunde underlätta för företagen att arbeta proaktivt och påbörja en utfasning innan ämnen förbjuds inom EU. Ett sådant centrum skulle ha till syfte att öka kunskapen om farliga ämnen i varor, bidra till ökad sub- stitution av farliga ämnen och därmed också bidra till en utveckling av hållbara kemiska produkter, varor och icke-kemiska metoder och tekniker. Centrumet skulle också underlätta för företagen att följa kraven i Reachförordningen och övrig lagstiftning som reglerar far- liga ämnen. Ett centrum för substitution som tar fram och tillgängliggör kunskap om alternativ skulle vara till nytta för både företag, statliga myndigheter, kommuner, landsting och konsumenter. Framför allt små och medelstora företag som importerar, säljer eller tillverkar varor skulle vara viktiga aktörer. För att upprätthålla och utveckla ett sådant centrum skulle det krävas en samverkan med företag, branscher, berörda myndigheter och universitet och akademi. Samhället har mycket att vinna på att fler och bättre alternativ kommer fram. Huvudansvaret för utbyte av farliga ämnen ligger på de enskilda företagen och ett inrättande av ett centrum ska inte ses som ett statligt åtagande. Målsättningen är därför att ett sådant centrum ska vara självfinansierande, även om det kan finnas ett behov av en initial medfinansiering från staten. Ett centrum skulle vidare kunna ha en roll i att bearbeta den mycket omfattande kemikalierelaterade information som tas fram vid tillämpningen av Reachförordningen och CLP-förordningen och göra den tillgänglig. Centrumet skulle också kunna göra anpassa den efter olika branschers behov. Centrumet skulle kunna bli ett viktigt komplement till myndigheterna, vars roll främst är att tilllämpa och kontrollera att kemikalielagstiftningen följs. En särskild utredare ska därför utreda förutsättningarna för att inrätta ett centrum för ökad substitution av farliga ämnen i kemiska produkter och varor. kartlägga och analysera olika aktörers behov av ett centrum för substitution av farliga ämnen, kartlägga och dra erfarenheter från liknande verksamheter i och internationellt, klargöra centrumets närmare inriktning och hur dess verksam- het kan avgränsas, föreslå hur ett sådant centrum kan finansieras, och bedöma om det bör knytas till befintliga organisationer eller in- stitut. De förslag och beslutsunderlag som utredaren redovisar ska följa kommittéförordningens (1998:1474) krav på konsekvensbeskriv- ningar och kostnadsberäkningar. Förslagen ska åtföljas av samhälls- ekonomiska konsekvensanalyser och analyser av förslagens kostnads- effektivitet. Förslagen ska även beskriva alternativa handlingsvägar. Genomförande och redovisning av uppdraget Utredaren ska genomföra uppdraget i nära dialog med berörda myn- digheter, intresseorganisationer, företag, branschorganisationer och andra samhällsaktörer på området. Uppdraget ska redovisas . (Miljö- och ) Arbete med substitution av farliga ämnen Anpassning till olika branscher och företags behov .............. Byggvarubedömningen (BVB) ....................................................... Svanen och EU Ecolabel ................................................................. GOTS med flera miljömärkningar för textil ................................. Aktiviteter hos offentliga aktörer ........................................ Nationella plattformen för nanosäkerhet ...................................... Nationella substitutionsgruppen, NSG ......................................... Steg 1: Produktområdet........................................................ Steg 2: ”Kopplingsverksamhet” – nyckeln till framgång .... Steg 3: Opartisk testning och goda exempel ....................... SAICM – den globala kemikaliestrategin ...................................... I denna bilaga redovisar utredningen hur arbetet med substitutions ser ut inom olika branscher. Vi beskriver olika pågående och avslu- tade initiativ och märkningssystem som relaterar till substitution av farliga ämnen. Anpassning till olika branscher och företags behov Företagens arbete med kemikalier och substitution ser och har histo- riskt sett lite olika ut beroende på vilken bransch de verkar inom. Faktorer som påverkar är främst krav från lagstiftaren och kunder/ konsumenter men det finns även flera exempel på där uppmärksam- het i media drivit företagens arbete med substitution framåt. Leksaker är exempel på en varugrupp som är strikt reglerad inom EU, både vad gäller begränsningar i olika regelverk och krav på märkning för vissa ämnen. Dessa långtgående regler innebär att företagen inom leksaksbranschen måste ha god kontroll på kemi- kalieinnehållet i sina produkter. Utredningen visar att kunskapen om kemikalier skiljer sig åt inom leksaksbranschen. Det finns exem- pel på stora ledande företag som kommit långt där även innovation mot mer hållbara produkter ingår i arbetet. har många små och medelstora företag svårt att leva upp till den tuffa lagstift- ningen. Reglerna för kosmetiska och hygieniska produkter innebär att innehållet måste deklareras på produktens förpackning. Informa- tionen är inte lättförståelig för den vanliga konsumenten men med- för kunskap och en större transparens om vilka ämnen som ingår i produkter som säljs på marknaden. Det finns exempel på verktyg som förenklar informationen och på så sätt ger stöd för att konsu- menten ska kunna göra medvetna val och undvika produkter med problematiska ämnen. Ett sådant exempel är danska Kemiluppen – en gratis applikation för smarta telefoner där konsumenten genom att scanna streckkoden med sin telefon får en bedömning av pro- dukten utifrån innehållet av kemikalier. Textil är en varugrupp som fått stort uppmärk- samhet när det gäller hållbarhetsfrågor och kemikalier, inte minst i form av olika kampanjer från flera intresseorganisationer. Konsu- menter har blivit mer medvetna om att textil innehåller en mängd kemikalier och att vissa kan vara farliga för människans hälsa och saknar textil produktspecifika regler utan berörs främst av Reach. Flera svenska företag arbetar därför proaktivt och går före lagstiftningen och tillåter exempelvis inte ämnen på kandi- datförteckningen. Textil har i de flesta fall en lång och komplicerad leverantörskedja vilket gör att importerande företag har svårt att få information om innehåll från sina leverantörer. Många använder sig av restriktionslistor för att ställa krav på ämnen som inte får finnas i den färdiga varan eller användas under produktionen. Flera textil- företag som utredningen träffat menar även att gränsvärdet på 1 000 ppm för ämnen på kandidatförteckningen är för högt, deras egna och kundernas krav är hårdare än så. Det kan dock vara svårt att få gehör på krav som är mer långtgående än vad lagen kräver. Krav som ställs måste också kunna följas upp och för det behövs bland annat standardiserade tester. Byggbranschen i har arbetat med miljöfrågor och kemikalier . Regeringen diskuterade olika förslag för att införa ett producentansvar för byggprodukter – genom antingen regleringar eller frivilliga åtaganden från branschen. Det ledde till att branschen inrättade kretsloppsrådet som ligger till grund för många av de olika frivilliga initiativ som finns . BASTA, Byggvarudeklarationer, och exempel på system där olika aktörer gått samman för att hantera farliga ämnen. BASTA är ett branschöverskridande system som syftar till att fasa ut farliga ämnen i byggprodukter. Initiativtagare till systemet är NCC, , och tillsammans med Byggindustrier och IVL och ägs av de två sistnämnda i form av ett icke vinstdrivande bolag. Systemet består av två databaser, som har olika kravnivåer som är kostnadsfria att använda. Kraven i BASTA är baserade på kriterierna för särskilt far- liga ämnen i Reach, kriterierna i CLP och kriterierna för särskilt far- liga ämnen i Giftfri miljö. Systemet bygger på egenrapportering där leverantörerna bedömer och lägger in sina produkter och intygar att de uppfyller kraven. Dokumentationen för produkterna finns inte lagrat i BASTA utan företagen uppger handelsnamn och artikelnummer vid registreringen. BASTA gör sedan årliga kontroller av ett urval av leverantörerna och då måste en fullständig dokumentation finnas tillgänglig. För att registrera sin produkt i BASTA måste den uppfylla de fullständiga kraven medan endast ställer krav på särskilt farliga ämnen. Systemet bekostas genom att leverantören betalar en årlig avgift för att få var med i systemet. Runt 100 000 artiklar (drygt 20 000 pro- dukter) finns registrerade i systemet. Byggvarubedömningen (BVB) Byggvarubedömningen är en icke vinstdrivande ekonomisk förening vars medlemmar består av flera stora fastighetsägare och byggherrar. Byggvarubedömningen skapades av både offentliga och privata aktö- rer för att ta fram en standard för miljöbedömning av byggprodukter. Byggvarubedömningen utgår från samma kriterier för att bedöma kemikalier som BASTA men i systemet ingår även livscykelaspekter (till exempel avfallshantering). Produkterna bedöms utifrån nivåerna rekommenderas, accepteras eller undviks där skillnaden mellan re- kommenderas och accepteras är olika haltgränser. Till skillnad mot BASTA granskar Byggvarubedömningen leverantörens underlag för en produkt vid registrering. Leverantörer betalar en avgift för att få sina produkter bedömda. Bedömnigen publiceras i Byggvarubedöm- ningens webbtjänst där cirka 16 000 produkter eller produktserier1 finns i registrerade. För att använda webbtjänsten betalar kunden en licens. SundaHus är ett familjeägt företag som bedömer byggprodukter med avseende på hälso- och miljöegenskaper. Produkterna bedöms utifrån en fyrgradig betygskala (A–D) där A är bäst och D innebär att infor- mationen är otillräcklig för att produkten ska kunna bedömmas. 1 En produktserie kan bestå av över hundra unika artikelnummer. Betygen baseras på förekomst av farliga kemikalier (utfasningsämnen, prioriterade riskminskningsämnen, övriga hälso- och miljöfarliga äm- nen). Betygen inkluderar även andra miljöparametrar så som innehåll av förnyelsebara material och avfallshantering. SundaHus databas omfattar över 90 000 artiklar och mer än 3 200 varumärken. Byggvarudeklarationer (BVD) är en branschgemensam mall kommu- nikation av information om byggprodukters miljöpåverkan. Infor- mationen är till för att prioritera val av varor ur miljösynpunkt liksom att underlätta för att kunna dokumentera inbyggda varor till efter- följande drift och förvaltning. I en byggvarudeklaration ska bland annat kemiska ämnen redovisas, även ämnen som saknar faroklassifi- cering när de ingår i halter som är eller högre. Bakom föreningen står Byggherrarna, . Fordonsbranschen har haft EU-lagkrav med målsätt- ningen att undvika farliga ämnen vid konstruktion av fordon, om de medför problem i avfallshanteringen2. För att möta dessa krav har bilindustrin på frivillig väg tagit fram ett gemensamt datasystem för material, IMDS (). Inledningsvis var det ett antal bilföretag3 som utvecklade systemet och därefter har ytterligare producenter anslutit sig. IMDS utgör nu en global standard som används av nästan alla globala leverantörer av original- komponenter till fordonsindustrin. I IMDS samlas, analyseras, uppdateras och arkiveras ämnen kopp- lade till olika material och komponenter som finns i den färdiga bilen. 2Direktiv /53/EG om uttjänta fordon som även förbjuder användning i fordon av bly, kvicksilver, kadmium och sexvärt krom. 3Audi, BMW, , EDS (efter köpet 2008 en del av HP, nu , HPE), , Opel, , VW och . I början innehöll systemet information om tungmetaller men har utvidgats till alla ämnen över en viss koncentration4 (även de som saknar faroklassificering). Ämnen redovisas över ett visst gräns- värde för att inte avslöja hela recepturen. Leverantörerna förser data- systemet med information och äger den data de matar in. Bilpro- ducenten och leverantören ingår sedan sekretessavtal men köparen (bilproducenten) kan begära ut information för att göra en hälso- och miljöbedömning. Eftersom alla ämnen ska deklareras hjälper datasystemet bilpro- ducenterna att uppfylla krav som ställs om nationella och internatio- nella standarder, lagar och förordningar. Den globala ämneslistan GADSL5 är resultatet av en gemensam insats från producenter och leverantörer av bildelar samt kemi- och plastindustrin och som även ligger bakom intressegruppen GASG6. Syftet med GASG att föra en fortlöpande dialog och ett informa- tionsflöde inom den globala fordonsleveranskedjan. Tidig informa- tion och dialog uppåt och nedåt i leverantörskedjan underlättar att olika aktörer kan leva upp till nuvarande och framtida regler och även kundernas krav för att säkerställa hållbara produkter. I GADSL finns information om ämnen som är reglerade eller kommer att re- gleras och som förväntas vara närvarande i ett material eller en del som finns kvar i fordonet vid försäljning. Ett ämne kan även omfat- tas av GADSL om det finns en samsyn inom GASG att det är veten- skapligt bevisat att ämnet kan innebära betydande risk för männi- skors hälsa och/eller miljö. Informationen är tillämpbar i olika delar av fordonsleverantörskedjan, från produktion av komponenter och fordon till återanvändning och hantering av avfall. GADSL är oberoende av IMDS och har införlivats i standarder för producenter av originalkomponenter. Som användare av IMDS, innebär detta att GADSL är den enda listan som måste kontrolleras med avseende på rapporterbara ämnen (med undantag för vissa företagsspecifika listor). 4Förutom vissa ämnen som måste deklareras oavsett koncentration, exempelvis ämnen som är förbjudna för vissa användningar. 5Global Declarable Substance List. Kemikaliegruppen vid Swerea IVF bildades som ett nätverk byggt på ett allt växande behov från framför allt små och medelstora textilföretag att kunna hantera farliga ämnen i varor de importerar. Textil är en bransch som särskilt associeras med långa och komplexa distributionskedjor mellan företag och produktion.