sou · H5B389 · 2017-11-16 00:00:00 — I tredje stycket finns bestämmelser om att hemlig dataavläsning i inhämtningslagsfallen endast får avse uppgifter i ett identifierbart informationssystem. Bestämmelsen liknar regleringen i 5 § tredje stycket, där det inte heller krävs en koppling till en viss person. I förevarande bestämmelse uppställs dock inga andra krav än att informationssystemet är identifierbart. Det innebär att det inte är nödvändigt att veta vem som använder informationssystemet men att det måste stå alldeles klart att avläsning eller upptagning sker ifrån ett visst informationssystem. Kravet på synnerlig vikt enligt första stycket gör emellertid att informationssystemet ska vara av intresse av någon specifik anledning. Kravet på att informations- systemet ska vara identifierbart är detsamma som enligt andra bestämmelser i lagen, se kommentaren till 5 § första stycket. Av samma skäl som anförts i kommentaren till 5 § tredje stycket finns i bestämmelsens sista mening en begränsning som innebär att en åtgärd enligt bestämmelsen inte får avse uppgifter i ett infor- mationssystem som tillhör någon som enligt lagen om elektronisk kommunikation tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. Förbud mot hemlig dataavläsning Tillstånd till hemlig dataavläsning får inte avse uppgifter i ett infor- mationssystem 1.som stadigvarande används i verksamhet som tystnadsplikt gäller för enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefri- hetsgrundlagen, 2.som stadigvarande används i verksamhet som bedrivs av advo- kater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psyko- terapeuter eller familjerådgivare enligt socialtjänstlagen (2001:453), eller 3.som stadigvarande används av präster inom trossamfund eller av dem som har motsvarande ställning inom sådana samfund, i verksam- het för bikt eller enskild själavård. I paragrafen anges begränsningar som innebär att hemlig dataavläs- ning inte får avse uppgifter i vissa informationssystem. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.7.2. Bestämmelsen består av tre punkter som klargör att det finns ett absolut förbud mot hemlig dataavläsning avseende uppgifter i vissa informationssystem. I samtliga punkter uppställs först ett krav på att informationssystemet stadigvarande används i en verksamhet. Stadig- varande används är samma krav som gäller avseende platser där hemlig rumsavlyssning inte får ske, se 27 kap. 20 e § tredje stycket . När den bestämmelsen infördes angavs i för- arbetena att begreppet medför att det inte är möjligt att undgå rums- avlyssning endast genom att tillfälligtvis upplåta eller inrätta en lokal för sådan skyddad verksamhet (prop. 2005/06:178 s. 102). På mot- svarande vis gäller enligt förevarande bestämmelse att informations- system som endast undantags- eller tillfälligtvis används i sådan verk- samhet inte omfattas av förbudsregeln. Typiskt sett torde därför för- budsregeln inte träffa t.ex. privata mobiltelefoner eller datorer som används i sådan verksamhet som avses. När det gäller de enskilda punkterna och de verksamheter som anges i dessa är det samma verksamheter som anges i 27 kap. 20 e § tredje stycket , dvs. verksamheter där rumsavlyss- ning inte får ske. Verksamheterna anknyter också till sådana verk- samheter som omfattas av frågeförbudet i 36 kap. 5 § andra-sjätte styckena . Den första punkten avser primärt medieföretag, t.ex. ett förlag eller en nyhetsbyrå, som bedriver verksamhet för vilken det råder tystnadsplikt enligt reglerna i 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen. Den tystnadsplikt det är fråga om kan exempelvis avse vem som är författare eller utgivare av periodisk skrift eller vem som har lämnat meddelande som omfattas av meddelarfriheten. Andra punkten avser verksamhet som bedrivs av advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykotera- peuter eller familjerådgivare enligt socialtjänstlagen. Det är fråga om väl avgränsade yrkesgrupper i vilkas verksamhet känsliga uppgifter ofta förekommer. Den tredje punkten tar sikte på informationssystem som används av präster inom trossamfund eller av dem som har motsvarande ställning inom sådana samfund. Punkten avser dock endast infor- mationssystem som används i verksamhet för bikt eller enskild själa- vård. Det ankommer på den brottsbekämpande myndigheten att i sitt kartläggningsarbete skaffa fram underlag så att den som ska göra ansökan hos domstolen kan lägga fram uppgifter som tydliggör att informationssystemet inte omfattas av förbudsregeln. Vid hemlig dataavläsning får särskilt tillstånd meddelas den verk- ställande myndigheten att i hemlighet installera tekniska hjälpmedel på en plats som annars skyddas mot intrång. Ett sådant tillstånd får endast avse en plats där det finns särskild anledning att anta att informations- systemet finns. Om platsen är någon annan stadigvarande bostad än den misstänktes får tillstånd meddelas endast om det finns synnerlig anledning att anta att informationssystemet finns där. Med den misstänkte enligt första stycket jämställs en person som avses i 7 § första stycket och en person som avses i 8 § första stycket 1. Tillstånd enligt första stycket får inte avse 1.en plats som stadigvarande används eller är särskilt avsedd att användas för verksamhet som tystnadsplikt gäller för enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen, 2.en plats som stadigvarande används eller är särskilt avsedd att användas för verksamhet som bedrivs av advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter eller familje- rådgivare enligt socialtjänstlagen (2001:453 ), eller 3.en plats som stadigvarande används eller är särskilt avsedd att användas av präster inom trossamfund eller av dem som har mot- svarande ställning inom sådana samfund, för bikt eller enskild själa- vård. I paragrafen ges förutsättningarna för att en domstol ska kunna meddela tillträdestillstånd till annars skyddade platser samt undantag från möjligheten att meddela tillträdestillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 10.8. Bestämmelsen är utformad med viss ledning av 27 kap. 20 e § andra och tredje styckena och 25 a § . hemlig dataavläsning kan användas för att läsa av eller ta upp andra uppgifter än sådana som kan hämtas in genom hemlig rumsavlyss- ning utgör bestämmelsen en utvidgning av de tillfällen tillträdestill- stånd kan meddelas. I första stycket anges förutsättningarna för att meddela ett till- trädestillstånd när hemlig dataavläsning ska verkställas. I bestämmel- sens första mening slås fast att tillträdestillstånd får meddelas för att i hemlighet installera tekniska hjälpmedel, med vilka typiskt sett avses hårdvara eller programvara. Eftersom installation ska ske på platsen (på en plats) ger ett tillträdestillstånd inte den verkställande myndig- heten rätt att ta med sig informationssystemet därifrån. Tillträdes- tillståndet får avse en plats som annars skyddas mot intrång. Huvud- sakligen är det de platser som skyddas genom bestämmelserna i 4 kap. 6 § om hemfridsbrott och olaga intrång som avses. Det är således inte bara fråga om bostäder utan också bl.a. arbetsplatser och föreningslokaler. Även det som skyddas genom bestämmelsen i 8 kap. 8 § om egenmäktigt förfarande avses med plats som annars skyddas mot intrång. Det krävs således ett särskilt tillstånd av rätten för tillträde till exempelvis en bil, se även prop. 2005/06:178 s. 104. Det krävs inget särskilt tillstånd enligt denna bestämmelse för att ta sig in i ett informationssystem som annars skyddas mot intrång (t.ex. enligt 4 kap. 9 c § ). Sådana intrång sker i stället med stöd av 17 § andra stycket. Det relevanta vid tillträdestillstånd för hemlig dataavläsning är att informationssystemet som tillståndet avser finns på platsen. Därför uppställs som huvudregel i andra meningen i första stycket ett krav på att det ska finnas särskild anledning att anta att informations- systemet finns på platsen. Kravet på särskild anledning att anta innebär att det inte bara ska vara fråga om ett allmänt antagande om att informationssystemet kommer att finnas på platsen utan det ska finnas någon faktisk omständighet som med viss styrka talar för att det kommer att finnas där i vart fall under tillstånds- tiden. I första styckets tredje mening uppställs ett ännu högre krav när det är fråga om att platsen är någon annan stadigvarande bostad än den misstänktes. I de fallen krävs i stället att ett tillträdestillstånd endast får meddelas om det finns synnerlig anledning att anta att informationssystemet finns där. Med synnerlig anledning avses att det ska föreligga någon faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att informationssystemet finns på platsen, se vidare om kravet i annat sammanhang t.ex. JO 1988/89 s. 68. Det ska understrykas att det strängare kravet alltså endast avser annan stadigvarande bostad än den misstänktes. Därmed kommer kravet inte att gälla när åtgärden ska riktas mot tillfälliga bostäder, såsom hotellrum eller andra tillfälliga sovarrangemang i t.ex. möteslokaler. Ett beslut om befogenhet till tillträde gäller för hela tillståndstiden (om rätten inte beslutar annat) och även efter tillståndsperiodens utgång till den del det avser borttagande, avinstallation eller obruk- bargörande av det tekniska hjälpmedlet, se 20 § fjärde stycket. I likhet med vad som gäller enligt bestämmelserna om husrannsakan och tillträdestillstånd vid hemlig rumsavlyssning får den brottsbekäm- pande myndigheten ta sig in i det skyddade utrymmet med våld. Den får alltså – om det anses nödvändigt – bryta sig in i t.ex. en bostad eller ett annat utrymme som tillståndet gäller för att genomföra installationen (eller avinstallationen), jfr prop. 2005/06:178 s. 104 f. I andra stycket klargörs att personer som kan bli föremål för hemlig dataavläsning i preventivlags- och LSU-fallen jämställs med misstänkta vid bedömningen av vems den stadigvarande bostaden är. Regeln innebär att det endast krävs särskilda skäl för tillträdestill- stånd när informationssystemet finns på en plats som är någon av de angivna personkategoriernas stadigvarande bostad. I bestämmelsens tredje stycke framgår att ett tillträdestillstånd aldrig får avse platser som stadigvarande används för de verksam- heter som anges i 11 §. Utformningen av bestämmelsen motsvarar helt utformningen av 27 kap. 20 e § tredje stycket , som anger vilka platser hemlig rumsavlyssning inte får ske på. Bestämmelsen ska tillämpas på motsvarande vis som den nämnda bestämmelsen i . Det innebär bl.a. att kravet på stadigvarande används medför att det inte är möjligt att undvika att tillträdestillstånd meddelas endast genom att tillfälligtvis upplåta eller inrätta en lokal för sådan skyddad verksamhet, jfr prop. 2005/06:178 s. 102. Kravet på sådan stadigvarande användning som anges i exempelvis punkten 1 behöver inte vara begränsad till att avse ett medieföretags redaktion utan kan omfatta också t.ex. en arbets- plats i en journalists hem, se prop. 2013/14:237 s. 180. När det gäller de enskilda punkterna i bestämmelsen hänvisas i övrigt till vad som anförts i kommentaren till 11 §. Frågor om hemlig dataavläsning prövas av rätten på ansökan av åklagaren. En ansökan om en åtgärd i fall som anges i 8 § ska dock göras av Säkerhetspolisen eller . I ett tillstånd till hemlig dataavläsning ska det anges 1.vilken tid tillståndet avser, 2.vilket informationssystem tillståndet avser, 3.vilken typ av uppgift enligt 2 § första stycket tillståndet avser, 4.i förekommande fall, den plats tillståndet gäller, och 5.vid åtgärd enligt 2 § första stycket 5 vem som är skäligen miss- tänkt för brottet. Tiden för tillståndet får inte bestämmas längre än nödvändigt. När det gäller tid som infaller efter beslutet får tiden inte överstiga en månad för beslutet. När tillståndet ska förenas med särskilt tillstånd enligt 12 §, ska det anges särskilt i beslutet. I tillståndet ska också i övrigt anges villkor för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte kränks i onödan. I paragrafen finns regler om tillståndsprövningen vid hemlig data- avläsning och vad ett tillstånd till åtgärden ska innehålla. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.9.1, 10.9.3 och 10.9.4. I första stycket framgår först att frågor om hemlig dataavläsning alltid ska prövas av rätten. Det innebär att det i inhämtnings- lagsfallen enligt 10 § är en annan instans som fattar beslut än vad som gäller enligt inhämtningslagen. I övrigt innebär det samma ord- ning som gäller för övriga hemliga tvångsmedel. Vem som ska göra ansökan om hemlig dataavläsning följer av första meningens andra led och andra meningen. Dessa bestäm- melser följer mönstret enligt gällande hemlig tvångsmedelsreglering och innebär att åklagaren ansöker om tillstånd i samtliga fall utom när ansökan avser LSU-fallen. Liksom det som gäller vid tillstånds- ansökan för hemliga tvångsmedel enligt 21 § andra stycket LSU är det då i stället eller Säkerhetspolisen som ska göra ansökan. Det hänger samman med de ärendenas särpräglade natur. Att åklagaren gör ansökan i övriga fall innebär att denne också kommer att ansöka om tillstånd till hemlig dataavläsning i inhämt- Detta skiljer sig från nuvarande ordning enligt in- hämtningslagen, där myndigheten själv fattar beslut och ansökan således inte behövs. Det skiljer sig även från förslaget i SOU 2017:75 som innebär att åklagaren ska pröva om förutsättningar för inhämt- ning enligt inhämtningslagen föreligger på ansökan av den brotts- bekämpande myndighet i vars verksamhet inhämtningen ska ske. I bestämmelsens andra stycke framgår vad ett beslut om att tillåta hemlig dataavläsning ska innehålla. Enligt styckets första punkt ska det av beslutet framgå vilken tid åtgärden avser. Liksom för övriga hemliga tvångsmedel gäller enligt tredje stycket först och främst att tiden inte får bestämmas längre än nödvändigt. När rätten bestäm- mer vad som är en nödvändig tidsram, får hänsyn tas till den tid som kan behövas för att installation eller motsvarande ska kunna ske och att åtgärden ska bli användbar. Den bortre gränsen för ett tillstånd är enligt bestämmelsen en månad för tillståndsbeslutet. Att längsta tiden för tillstånd föreslås vara en månad åt gången beror i första hand på att det i flera fall kommer att finnas behov av att för- bereda verkställigheten i flera avseenden innan hemlig dataavläsning kan tas i bruk. En del sådana förberedande åtgärder torde inte kunna företas innan rätten lämnat tillstånd till tvångsmedlet. Krävs det inte några mera omfattande förberedelser kan det sannolikt ofta finnas skäl att begränsa tillståndet till betydligt . I synnerhet bör så vara fallet när tillståndet avser åtgärd enligt 2 § 6 (lagrade upp- gifter) eftersom målet med åtgärden då kan vara uppfyllt när själva avläsningen eller upptagningen av den lagrade informationen skett. Visserligen ska beslutet om tillstånd till hemlig dataavläsning upphävas enligt 16 § andra stycket om det inte längre finns skäl för tillstånd men det kan ändå finnas anledning för dom- stolen att av integritetsskäl begränsa åtgärdens tillåtna varaktighet. Av bestämmelsen om hur ett tillstånd får gälla framgår att den bortre tidsgränsen endast tar sikte på tid som infaller efter beslutet. Det innebär motsatsvis att det inte finns någon lagstadgad bortre tidsgräns för tid som infallit innan tillståndet meddelades, vilket kan ha stor betydelse när lagrade uppgifter ska läsas av eller tas upp samt när historiska meddelanden, historiska uppgifter om med- delanden och historiska lokaliseringsuppgifter får läsas av eller tas upp enligt tillståndet. Regleringen motsvarar vad som gäller enligt gällande hemliga tvångsmedelsbestämmelser. Den enskilde domaren är dock oförhindrad att, t.ex. av integritetsskäl, begränsa de uppgifter som får tas upp även såvitt avser tiden före beslutet. När det gäller tillståndstiden bör det vara möjligt att förlänga ett tillstånd till hem- lig dataavläsning enligt samma principer som gäller för övriga hem- liga tvångsmedel. Ju fler gånger ett tillstånd förlängs desto högre krav bör ställas vid proportionalitetsprövningen. I andra styckets andra punkt föreskrivs att det i tillståndet ska anges vilket informationssystem tillståndet avser. Ledning vid bestämmande av hur dessa uppgifter ska antecknas kan hämtas från hur bestämmelserna om övriga hemliga tvångsmedel tillämpas. Infor- mationssystemet ska, oavsett vilken typ av informationssystem det är fråga om (se 1 § andra stycket), vara identifierbara, se 5, 7, 9 och 10 §§. Med detta avses exempelvis för elektronisk kommunikations- utrustning t.ex. ett visst serienummer, IMEI-nummer, MAC-adress eller liknande uppgifter. Även mindre specificerade uppgifter torde kunna godtas under förutsättning att de alltjämt möjliggjort pröv- ning av kopplingen mellan informationssystemet och den som åtgär- den avser när sådan prövning krävs. Absoluta minimikrav måste vara att åtgärden kan verkställas på grundval av uppgifterna om infor- mationssystemet och att det inte finns någon förväxlingsrisk med andra informationssystem. När det gäller andra typer av infor- mationssystem bör det vara de användarkonton eller andra avgrän- sade delar av tjänsterna som åtgärden ska anges, t.ex. en e-postadress eller användarnamn till ett konto på en internetbaserad tjänst. Även i dessa fall måste uppgifterna i vart fall kunna användas vid verk- ställighet och hindra förväxlingsrisk. I den tredje punkten i andra stycket anges att det ska anges i tillståndet vilken typ av uppgift enligt 2 § första stycket tillståndet avser. Med denna avgränsning, som får stor betydelse för vilka anpassningar av verkställighetstekniken som ska göras enligt 19 § första stycket, klargörs för såväl den verkställande myndigheten som för tillsynsmyndigheten både vad åtgärden får användas för och därmed också vilka typer av uppgifter som får läsas av eller tas upp. När hemlig dataavläsning får användas för avläsning eller upptagning av mer än en uppgiftstyp ska samtliga uppgiftstyper som får läsas av eller tas upp framgå av tillståndet enligt den punkt som här avses. Att det i tillståndet ska anges vilken uppgiftstyp som hem- lig dataavläsning i det enskilda fallet får avse innebär i praktiken att den som ansöker om tillstånd ska ange vilken uppgiftstyp som ansökan avser. Enligt fjärde punkten i andra stycket ska, när ett platskrav före- ligger enligt lagen, den plats som hemlig dataavläsning får verkställas på antecknas i tillståndet. Sådana platskrav föreligger när hemlig dataavläsning ska användas för att läsa av eller ta upp kameraöver- vakningsuppgifter (2 § första stycket 4) eller rumsavlyssningsuppgif- ter (2 § första stycket 5), se 4 § första och tredje styckena samt 6 § andra stycket. Att den eller de platser åtgärden får verkställas på ska antecknas i tillståndet är motsvarande krav som gäller för hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning enligt 27 kap. 21 § fjärde stycket och, för hemlig kameraövervakning, enligt 8 § tredje stycket preventivlagen. Bestämmelsen ska tillämpas på motsvarande vis som enligt de bestämmelserna. Platsen ska antecknas i tillståndet på ett ändamålsenligt vis. Enligt den femte punkten i andra stycket ska, när avläsning eller upptagning avser rumsavlyssningsuppgifter (2 § första stycket 5) även namnet på den som är skäligen misstänkt anges i tillståndet. Det är motsvarande krav som gäller enligt 27 kap. 21 § femte stycket vid tillstånd till hemlig rumsavlyssning. I bestämmelsens fjärde stycke finns motsvarande krav som när tillträdestillstånd har meddelats under förundersökning, nämligen att tillträdestillståndet ska anges i beslutet. Det ligger i sakens natur att platsen som tillträdestillståndet avser således antecknas i tillstånds- beslutet. Bestämmelsens avslutande stycke innehåller krav på att det i beslut om att tillåta hemlig dataavläsning också i övrigt ska anges villkor för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte kränks i onödan. Sådana villkor som avses kan vara av många och skiftande slag. De kan vara av teknisk karaktär, t.ex. en föreskrift om att den brottsbekämpande myndigheten som ska verkställa åtgärd enligt 2 § första stycket 4 eller 5 måste göra det tekniskt omöjligt att genomföra hemlig dataavläsning på annan plats än tillståndet avser. De kan också vara av annan karaktär, såsom att den brottsbekäm- pande myndigheten som ska verkställa åtgärd enligt 2 § 4 eller 5 genom fysisk spaning säkerställer att det som i tillståndet föreskrivits avseende plats för verkställighet följs. Vidare kan sådana villkor begränsa de uppgifter som får läsas av eller tas upp, exempelvis genom att det i tillståndet anges att detta avser endast lagrade upp- gifter av viss filtyp, viss karaktär eller med viss beteckning. Tillämp- ningen av stycket kan också ta sikte på att begränsa mängden överskottsinformation som hämtas in, se prop. 2011/12:55 s. 130. Det går inte, och är inte heller ändamålsenligt, att här uttömmande redogöra för vilka sorts villkor som domstolen kan föreskriva. Det är den enskilde domaren som i det enskilda fallet har bäst förutsätt- ningar att avgöra på vilket sätt ett tillstånd kan avgränsas. Det utrymme som lämnas till domaren att på lämpligaste vis meddela de villkor hen finner nödvändiga är medvetet stort och flexibelt. Om det kan befaras att det skulle medföra en fördröjning av väsentlig betydelse för utredningen eller möjligheterna att förhindra den brottsliga verksamheten att inhämta rättens tillstånd till hemlig dataavläsning, får tillstånd till åtgärden ges av åklagaren i avvaktan på rättens beslut. Sådant tillstånd får dock inte avse hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 5 eller hemlig dataavläsning i fall som anges i 8 §. Om åklagaren har gett ett sådant tillstånd, ska han eller hon utan dröjsmål skriftligt anmäla beslutet till rätten. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Rätten ska skyndsamt pröva ärendet. Om rätten finner att det inte finns skäl för åtgärden, ska den upphäva beslutet. Om åklagarens beslut har verkställts innan rätten gjort en prövning som avses i andra stycket, ska rätten pröva om det funnits skäl för åtgär- den. Om rätten finner att det saknats sådana skäl, får de inhämtade uppgifterna inte användas i en brottsutredning till nackdel för den som har omfattats av åtgärden, eller för någon annan som uppgifterna avser. I paragrafen finns bestämmelser om möjligheten för åklagaren att fatta interimistiska beslut om hemlig dataavläsning och om rättens prövning av sådana beslut. Övervägandena finns i avsnitt 10.9.5. I första stycket framgår förutsättningarna för att åklagaren ska få meddela ett interimistiskt beslut om hemlig dataavläsning. Förutsätt- ningarna enligt första stycket motsvarar de förutsättningar som gäller för sådana beslut för andra hemliga tvångsmedel enligt 27 kap. 21 a § och 6 a § preventivlagen. En första förutsättning är att det kan befaras att det skulle medföra en fördröjning av väsentlig betydelse för utredningen eller möjligheterna att förhindra den brottsliga verksamheten att inhämta rättens tillstånd. Med uttrycket avses detsamma som enligt reglerna i rättegångs- balken och preventivlagen, dvs. att det endast är i situationer när ändamålet med åtgärden riskerar att gå förlorat om rättens tillstånd skulle avvaktas som det bör aktualiseras med ett interimistiskt beslut. Möjligheten till interimistiska beslut är således avsedd att tillämpas endast i undantagsfall. Framför allt bör möjligheten till- gripas då det inte går att få en domstolsprövning inom domstolarnas ordinarie öppettider eller inom jourdomstols- systemet. Att inhämta ett domstolsbeslut tar emellertid oundvik- ligen , även om behovet av tvångsmedlet uppstår under dom- stolarnas öppettider. Detta gäller särskilt när det är fråga om ärenden där ett offentligt ombud ska medverka vid handläggningen, vilket alltid är fallet vid hemlig dataavläsning (se nedan i 15 §).