sou · H5B344 · 2017-05-30 00:00:00 — Att det allmänna kan välja att bedriva verksamheten i egen regi, eller överlämna hela eller delar av den på entreprenad, innebär dock i sig inte att verksamheten därmed blir av ekonomisk art, vilket vi har beskrivit ovan. Förutsättningen är just att verk- samheten är del av offentligt undervisningssystem och helt eller delvis finansierat av det allmänna. Vi menar därför att vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna bör betraktas som icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse även när uppgif- terna har överlämnats på entreprenad till en enskild utbildnings- anordnare. Det bör dock noteras att samma enskilda utbildningsanordnare, dvs. den som utför t.ex. vuxenutbildning på entreprenad, kan utföra tjänster av ekonomiskt intresse i andra fall. Som vi har beskrivit i avsnitt 6.2.3 kan kurser som ges av samma inrättningar och som finansieras med privata medel utgöra sådana tjänster som avses i fördraget. Det är som sagt inte vem som är leve- rantör som avgör tjänstens ekonomiska art, utan tjänsten i sig. Sammanfattningsvis bedömer vi alltså att utbildning inom kom- munal vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna utgör icke- ekonomiska tjänster av allmänt intresse. 10.2.5Sammanfattning: Utbildning inom skolväsendet utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse Vi anser alltså, som framgår av avsnitt 10.2.1–10.2.4, att den utbild- ning och verksamhet inom de obligatoriska skolformerna, gymnasie- skolan, gymnasiesärskolan, förskolan, förskoleklassen, fritidshem- met, vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna som vi har beskrivit ovan utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, NESGI. Det gäller med andra ord hela skolväsendet som regleras i skollagen. Sådana tjänster har uttryckligen undantagits från EU:s upphand- lingsdirektiv och någon skyldighet att upphandla de uppräknade tjänsterna finns alltså inte enligt (se vidare avsnitt 6.3.7). Som en följd av detta är utbildning inte heller en tjänst som omfattas av , varför de förenklade reglerna om upphandling i 19 kap. inte är tillämpliga. Således råder ingen skyldighet att upphandla tjänster som avser utbildning inom skolväsendet enligt regelverket i . Utifrån vårt ställningstagande att utbildning inom skolväsendet utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse blir vår bedöm- ning att följande uppgifter inte behöver upphandlas när de överläm- nas på entreprenad. alla uppgifter inom vuxenutbildning och särskild ut- bildning för vuxna (avsnitt 9.5.1), alla uppgifter i förskola och fritidshem (9.5.2), bedömning av nyanlända elevers kunskaper i de obligatoriska skolformerna (9.5.4), vissa karaktärsämnen inom gymnasieskolan och gymnasiesär- skolan (9.5.6), modersmålsundervisning (9.5.7), studiehandledning på modersmål (9.5.8), specialpedagogiska insatser (9.5.9), lovskola (9.5.10), fjärrundervisning (9.5.11), och distansundervisning (9.5.12). 10.2.6Motsvarande utbildning utanför skolväsendet Enligt våra direktiv ska vi bedöma hur entreprenad inom skol- väsendet förhåller sig till . Vi har i kapitel 9 även lämnat förslag som möjliggör entreprenad inom vissa särskilda utbildningsformer enligt 24 kap. skollagen, nämligen utbildning vid särskilda ungdoms- hem samt utbildning för elever som vårdas på sjukhus eller annan motsvarande institution (avsnitt 9.3.6). Staten i form av Statens in- stitutionsstyrelse är huvudman för utbildning vid särskilda ung- domshem, medan utbildning för elever som vårdas på sjukhus eller motsvarande institution anordnas av den kommun där institutionen är belägen. Dessa utbildningar ingår inte i skolväsendet. Frågan om hur entreprenad inom utbildningarna förhåller sig till faller därmed utanför vårt uppdrag. Enligt vår bedömning är det dock rim- ligt för huvudmannen att även vid sådan entreprenad ta ställning till om tjänster som överlämnas på entreprenad utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, dvs. om tjänsterna omfattas av LOU- direktivet och eller inte. Detta inte minst med tanke på två faktorer som talar för att det skulle kunna vara sådana tjänster. det första är det fråga om utbildning som regleras i skollagen och som ska motsvara utbildning inom skolväsendet – som vi har be- dömt vara NESGI – som den aktuella eleven av någon anledning är förhindrad att genomgå. För det andra är även sådan utbildning soli- dariskt finansierad av det allmänna. 10.3Vissa tjänster som inte avser utbildning I utbildning i skolväsendet ingår, enligt skollagen, också uppgifter såsom skolskjuts och skolmåltider i vissa skolformer. Det är dock verksamheter som inte direkt syftar till att nå utbildningens opera- tiva mål, dvs. inte i sig har utbildningspolitiska syften utan är stöd- verksamheter för undervisningen. Vid entreprenad av dessa tjänster bedömer vi att bör användas, vilket vi ska beskriva i detta avsnitt. 10.3.1LOU bör användas för viss entreprenad Utredningens bedömning: Uppgifter i anslutning till en ut- bildning som inte direkt syftar till att nå utbildningens operativa mål, t.ex. skolmåltider, skolskjuts, elevhälsa och liknande, bör inte behandlas som icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse när de upphandlas enskilt. Dessa bör därför, när de överlämnas på entreprenad, upphandlas enligt . Samma sak bör även gälla för andra tjänster som utgör stödverksamhet, t.ex. lokal- vård. Ett syfte med upphandlingslagstiftningen är att upphandlande myn- digheter och enheter ska göra goda affärer och använda de offentliga medlen på bästa sätt. ska reglerna skapa förutsättningar för leverantörer att konkurrera på lika villkor om de offentliga upp- dragen. Upphandlingsreglerna blir dessutom endast tillämpliga när det föreligger ett kontrakt mellan en upphandlande myndighet och en extern leverantör. Reglerna kräver inte i sig att en extern anskaffning ska göras. Det innebär att om verksamheten utförs i egen regi be- höver upphandlingsreglerna inte tillämpas. Vidare finns särskilda be- stämmelser som ger undantag från upphandlingsreglerna när något anskaffas från en aktör som i praktiken är intern, inom den upphand- lande myndigheten, eller genom samarbeten mellan upphandlande myndigheter, det s.k. Teckalundantaget och s.k. Hamburgsamarbeten (se avsnitt 6.3.5). Vi har i det föregående funnit att utbildning inom skolväsendet utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, vilka inte om- fattas av LOU-direktivet eller . När det gäller andra uppgifter än det som är kärnverksamheten inom, eller har direkt samband med, utbildningen finns det dock enligt vår mening skäl att göra en annan bedömning när det gäller tillämpningen av . Vi talar här dels om uppgifter som inte är undervisning men följer direkt av skollagen och därmed är en del av utbildningen, t.ex. skolskjuts, skolmåltider och elevhälsa, dels andra uppgifter som inte regleras i skolförfattningarna men utgör stödverksamhet till själva utbild- ningsverksamheten, t.ex. lokalvård eller löneadministration. Att en annan bedömning angående användningen av bör göras kan motiveras dels av tjänsternas karaktär, dels av den upphandlings- rättsliga försiktighetsprincipen. När det gäller tjänsternas karaktär handlar det till att börja med om uppgifter som huvudmannen har full frihet att förfoga över, de kan antingen utföras i huvudmannens egen regi eller överlämnas på entreprenad till någon annan utförare. Huvudmannen kan alltså fritt välja olika sätt att lägga upp sin verksamhet. När det gäller stödverk- samhet som inte regleras i skollagen finns av naturliga skäl heller inga begränsande entreprenadbestämmelser i skollagen. De uppgif- ter som nämns ovan som regleras i skollagen innebär att diskus- sionen handlar om sådan entreprenad som avser uppgifter som inte är hänförliga till undervisning (avsnitt 9.5.3). Sådana uppgifter får enligt våra förslag i kapitel 9 överlämnas till enskilda fysiska och juridiska personer som inte är huvudmän, dvs. till olika enskilda aktörer. Det gäller alltså ett obestämt antal möjliga leverantörer, och det saknas krav på att leverantören ska ha den särskilda kvalificering som det innebär att vara huvudman inom skolväsendet. Entreprenad av dessa uppgifter innebär i stor utsträckning att huvudmannen, eller hemkommunen när det gäller skolskjuts, agerar på den öppna marknaden som en tjänstekonsument bland andra och köper tjäns- ter som typiskt sett även efterfrågas av andra aktörer. t.ex. upphandling av skolmåltider från cateringföretag eller upp- handling av skolskjuts från åkeriföretag. De aktuella tjänsterna regleras dock som sagt i skollagen och ingår också i utbildning som vi ovan har bedömt vara icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, varför frågan uppstår om inte också skol- skjuts, skolmåltider och elevhälsa ska kategoriseras på detta sätt. Tjänsterna tillhandahålls i och för sig kostnadsfritt för slutkonsumen- ten, dvs. för de elever som äter skolmåltider eller får skolskjuts. De kan också anses bidra till att genomföra de utbildningspolitiska målen. För de fall att de blir föremål för entreprenad kommer de dock att levereras av enskilda fysiska eller juridiska personer som utför tjänster mot en ekonomisk ersättning, i de flesta fall i vinstsyfte. Den försiktighetsprincip som brukar åberopas i samband med offentlig upphandling innebär, mycket enkelt beskrivet, att bör tillämpas så fort det råder tveksamhet om är tillämplig eller inte. Det vill säga att om den upphandlande myndigheten är osäker om en upphandling omfattas av eller inte, så bör myndigheten av försiktighetsskäl ändå använda . Även om tjänsterna må- hända kan räknas som delar av utbildning, dvs. som icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, menar vi därför att det av försiktighets- skäl finns goda skäl att också fortsättningsvis upphandla dessa tjäns- ter i enlighet med bestämmelserna i . Vi bedömer alltså att det, när det gäller entreprenad av ovan- nämnda uppgifter, är rimligt att den som huvudregel bör ske som offentlig upphandling enligt . Sådan upphandling underlättar ett effektivt utnyttjande av offentliga medel och att kontrakt tilldelas på affärsmässig grund, som den främjar en likabehandling av leverantörer. Det ger också en god transparens. har upp- handlande myndigheter möjligheter att genom upphandlingsdoku- menten styra vilka kriterier som ska vara utslagsgivande vid antagning av anbud och få hög kvalitet på den tjänst som levereras. Det är som vi har konstaterat helt upp till den upphand- lande myndigheten att avgöra om en viss verksamhet ska bedrivas i egen regi eller vara föremål för upphandling. Den upphandlande myndighet som inte önskar utföra den arbetsinsats som ett upphand- lingsförfarande innebär kan därmed välja att i stället driva den aktuella verksamheten i egen regi, eller genom användande av Teckalundan- taget eller ett Hamburgsamarbete (se avsnitt 10.3.5). Vidare är det inte i någon av de aktuella situationerna heller fråga om att en huvudman med kort varsel måste tillgodose elever- nas behov av viss undervisning eller visst stöd. Det rör sig i stället om uppgifter som är normalt förekommande och förutsebara för skolhuvudmannen och vanligtvis återkommande varje läsår, varför planeringshorisonten får anses lång. Därmed finns goda förutsätt- ningar att tillgodose elevernas behov när det gäller dessa verksam- heter, även när tillämpas. 10.3.2Förenklade upphandlingsregler i de flesta fall Utredningens bedömning: I de flesta fallen där vi anser att bör tillämpas kommer upphandlingen att omfattas av de för- enklade upphandlingsreglerna i 19 kap. . Om huvudmannen väljer att överlämna de tjänster som vi har redo- gjort för i föregående avsnitt på entreprenad kommer tjänsterna en- ligt vår bedömning i de flesta fallen att omfattas av de förenklade upphandlingsreglerna i 19 kap. (se avsnitt 6.4.5). Merparten av dessa uppgifter enligt skollagen utgör nämligen sociala tjänster och andra särskilda tjänster i upphandlingsrättslig mening, som vi har konstaterat i avsnitt 6.4.4. Detta framgår av bilaga 2 till , där bl.a. de CPV-koder som återfinns nedan i tabell 10.1 anges utgöra sociala tjänster och andra särskilda tjänster. Det handlar bl.a. om utbildningsadministration, skolmåltider och tjänster som kan ingår i elevhälsans medicinska, psykosociala och psykologiska delar. Upp- handlingar som omfattas av dessa CPV-koder ska genomföras enligt 19 kap. (1 kap. 4 § andra stycket samt 19 kap. 1 § 2 ). De förenklade upphandlingsreglerna i 19 kap. innebär bl.a. att det då inte finns något lägsta tröskelvärde, utan bestämmelserna i kapitlet är tillämpliga oavsett upphandlingens värde. Det finns dock möjligheter, för en upphandling vars värde inte överstiger , att genomföra upphandlingen som en direktupp- handling, dvs. utan upphandlingsförfarande (se även avsnitt 10.3.4). Att upphandling ska ske enligt 19 kap. innebär vidare att LOU:s grundläggande principer, såsom transparens och likabehandling, ska gälla för all upphandling. 10.3.3Direktivstyrda upphandlingsregler i några fall Utredningens bedömning: I några fall där vi anser att bör tillämpas avgör upphandlingens värde om den ska göras enligt de direktivstyrda eller de förenklade upphandlingsreglerna. Detta bör t.ex. bli fallet vid entreprenad av skolskjuts. Som vi har konstaterat i det föregående avsnittet kommer upp- handling av tjänster som inte är hänförliga till undervisning (se av- snitt 9.5.3) i många fall att kunna genomföras enligt de förenklade upphandlingsreglerna i 19 kap. , eftersom tjänsterna utgör sociala tjänster och andra särskilda tjänster enligt vad som anges i bilaga 2 till . Det torde dock också förekomma tjänster som faller utanför de sociala tjänster och andra särskilda tjänster som anges där. Till exempel kan inga av de tjänster som anges i bilaga 2 anses innefatta skolskjuts, som ofta är föremål för entreprenad in- om skolväsendet. Det kan naturligtvis även förekomma andra tjäns- ter som inte passar in under någon av de CPV-koder som anges i bilagan. Det ankommer därmed alltid på den huvudman som avser att upphandla en tjänst att ta ställning till i vad mån tjänsten omfat- tas av bilaga 2 eller inte. En tjänst som inte är en social tjänst eller en annan särskild tjänst omfattas inte automatiskt av de förenklade upphandlingsreglerna i 19 kap. . Avgörande för vilka upphandlingsregler som ska till- lämpas vid upphandling av sådana tjänster blir därför upphandlingens värde och de tröskelvärden som anges i LOU-direktivet (se vidare avsnitt 6.4.3). För upphandlingar vars värde uppgår till minst tröskel- värdet för kommuner och landsting, respektive för centrala myndigheter, dvs. på statlig nivå, ska hela tillämpas. Det betyder att upphandlingen ska göras enligt de direktivstyrda bestämmelserna, dvs. 1–18 kap. , i tillämpliga delar. Upphandlingar som understiger de aktuella tröskelvärdena ska däremot göras enligt de förenklade reglerna i 19 kap., dvs. enligt samma regelverk som gäller för upphandlingar som avser sociala tjänster och andra särskilda tjänster. Det bör i det här sammanhanget också påpekas att det i vissa fall finns möjligheter att anskaffa tjänster genom direktupphandling, dvs. utan att anbud i viss form krävs (se avsnitt 6.4.5). Direktupp- handling betyder bl.a. att den upphandlande myndigheten inte be- höver ta fram upphandlingsdokument, annonsera, avvakta anbud och därefter genomföra en utvärdering av anbuden. lande myndigheten ska dock besluta riktlinjer för användning av direktupphandling. I de fall som direktupphandling får användas underlättar det för huvudmannen, eftersom en kommun då kan vända sig direkt till en leverantör och sluta avtal om att t.ex. en annan kommun ska utföra en viss uppgift. Direktupphandling får dock endast göras när upp- handlingens värde understiger tröskelvärdet . Tecknas ett avtal ska hela beloppet för upphandlingen räknas in i värdet, vilket betyder att inte bara räkenskapsårets kostnader ska ingå i sammanräkningen av upphandlingens värde utan de samman- lagda kostnaderna. Till detta räknas även eventuella optionsklausuler. Dessutom ska direktupphandlingar av samma slag gjorda av myndig- heten under räkenskapsåret ingå i beräkningen. Detta innebär förvisso att många upphandlingar, för entreprenad av uppgifter som inte är hänförliga till undervisning, inte kan ske med direktupphandlingar, eftersom de sannolikt överstiger tröskel- värdet. Vi har i avsnitt 6.4.5 också beskrivit att det inte går att dela upp en upphandling i syfte att kringgå lagens regler. Det är t.ex. inte möjligt att göra en separat upphandling av skolskjuts för varje elev som har behov av sådan, utan rimligen måste all skolskjuts hos en kommun upphandlas gemensamt, även om avtal sedan sluts med flera olika aktörer. Sammanfattningsvis kan alltså sägas att direktupphandling, på grund av tröskelvärdets nivå, troligen endast kan ske i ett begränsat antal fall när det gäller entreprenad av uppgifter som inte är hänför- liga till undervisning. Det är dock en betydelsefull möjlighet inte minst för små skolhuvudmän med ett begränsat antal elever, där kostnader för t.ex. skolmåltider eller elevhälsa kan vara begränsade. 10.3.5Intern upphandling och upphandling mellan upphandlande myndigheter Som vi har redogjort för tidigare finns det i vissa fall möjlighet att anskaffa tjänster utan föregående upphandling, trots att de aktuella tjänsterna normalt omfattas av upphandlingsreglerna. Undantag från upphandlingsskyldigheten gäller för s.k. interna upphandlingar och för vissa samarbetsavtal mellan upphandlande myndigheter (se av- snitt 6.3.5). Enligt vår bedömning ger de angivna undantagen ytter- ligare möjligheter till flexibilitet för huvudmännen, även om en rad kriterier måste vara uppfyllda för att undantagen ska vara tillämpliga. För att t.ex. en kommun som vill anskaffa en tjänst från ett bolag ska kunna åberopa undantaget för interna upphandlingar krävs exem- pelvis att såväl kontrollkriteriet som verksamhetskriteriet är uppfyllt. Det förstnämnda innebär att kommunen ska utöva ett betydande mått av kontroll över avtalsparten, vilket kan vara att leverantören är ett kommunalt dotterbolag. Det kan t.ex. handla om situationer där kommunen har inrättat ett bolag som tillagar måltider som serveras inom kommunens särskilda boenden. Kommunen kan då vända sig till detta bolag för att köpa in även skolmåltider utan att behöva an- vända sig av upphandlingsregelverket. Möjligheten till intern upp- handling ökar den upphandlande myndighetens flexibilitet och effek- tivitet. Det andra undantaget gäller upphandling mellan upphandlande myndigheter, t.ex. samarbetsavtal mellan två kommuner. När det gäller sådana krävs att samarbetet avser en viss typ av tjänst och att det är fråga om ett ömsesidigt samarbete där kommunerna hjälper varandra, alltså att samtliga parter ska tillhandahålla tjänsterna.12 Ett exempel skulle kunna vara att två kommuner samarbetar på det sättet att den ena kommunen levererar skolmåltider till den andra kommu- nen, medan denna kommun i sin tur levererar t.ex. allergikost till den förstnämnda kommunen. Förvisso kan det finnas situationer då en kommun behöver ingå avtal med annan kommun men där kravet på ömsesidigt samarbete inte kan uppfyllas. Vi kan också konstatera att har kon- staterat att sådana här samarbeten ska avse offentliga tjänster, dvs. tjänster som syftar till att nå operativa mål. Enligt myndigheten finns det dock fortfarande en osäkerhet om vad som utgör offentliga tjänster och det kommer att krävas avgöranden av domstol för att klargöra de närmare förutsättningarna för samarbetet.13 Av förarbe- tena till framgår att det ska röra sig om tjänster som kan här- ledas till ett offentligrättsligt åliggande för en myndighet att till- handahålla desamma eller att åtminstone tillse att så sker. Av detta följer att enbart administrativa tjänster inte kan anses vara offentliga tjänster i den aktuella paragrafens mening. Vidare sägs att en indika- 2015/16:195 del 2, s. 967. 13Upphandlingsmyndigheten (2017). tion på att en tjänst inte är att anse som en offentlig tjänst kan vara att upphandlingen i betydande mån gäller tjänster som typiskt sett tillhandhålls av andra aktörer än myndigheter och att den närmare gränsdragningen mellan vad som är en offentlig tjänst och annan tjänst dock ytterst får avgöras i rättstillämpningen.14 Såväl interna kontrakt som samarbetsavtal kan bli föremål för överprövning i domstol när det gäller avtalens giltighet. Det är den upphandlande myndigheten som måste visa att förutsättningarna för interna kontrakt respektive samarbetsavtal är uppfyllda. Viss försiktighet bör därför tillämpas för samarbeten mellan upphand- lande myndigheter, även om möjligheten kan innebära viss flexibili- tet och effektivitet för olika slags entreprenader. 10.3.6Tillräcklig flexibilitet och effektivitet ska alltså enligt vår bedömning tillämpas vid entreprenad som avser uppgifter som inte är hänförliga till undervisning, t.ex. skol- skjuts och skolmåltider. Vi anser, utifrån ovanstående, att och de möjligheter som vi har beskrivit innebär tillräcklig flexibi- litet och effektivitet för huvudmännen. Att upphandling genom- förs enligt bör inte innebära några problem för eleverna. Med anledning av våra bedömningar ovan vill vi lämna ett par re- kommendationer till regeringen, vilka vi beskriver i detta avsnitt. Det handlar dels om tänkbar förändring av , dels om ett even- tuellt uppdrag till . 2015/16:195 del 2, s. 966 f. 10.4.1Ett tänkbart förtydligande i Utredningens bedömning: Regeringen bör överväga att föreslå ett förtydligande i så att det direkt av lagen framgår att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse inte om- fattas av lagens tillämpningsområde. I skäl 6 i LOU-direktivet anges följande Det bör också erinras om att detta direktiv inte bör påverka medlems- staternas lagstiftning på området för social trygghet. Det bör inte hel- ler avse liberalisering av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som är förbehållna offentliga eller privata enheter, eller privatisering av offent- liga enheter som tillhandahåller tjänster. Det bör likaledes erinras om att medlemsstaterna är fria att organi- sera tillhandahållandet av obligatoriska sociala tjänster och andra tjäns- ter, såsom posttjänster, som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, som icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, eller som en bland- ning av dessa. Det är lämpligt att klargöra att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse inte bör omfattas av detta direktivs tillämpnings- område. Att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse inte omfattas av LOU-direktivets tillämpningsområde framgår alltså tydligt i själva direktivet (se också avsnitt 6.3.3). Detta har till följd att tjänsterna därmed inte heller omfattas av LOU:s tillämpningsområde. har emellertid, när LOU-direktivet införlivades i svensk rätt genom , valt att i lagen inte klargöra detta faktum. Varför lagstiftaren har valt att göra så är inte helt klart. I lagens förarbeten har regeringen uttalat att det inte finns något behov av att införa bestämmelser om att icke-ekonomiska tjänster inte ska omfat- tas av direktivets tillämpningsområde i lagen (2016:1146) om upp- handling inom försörjningssektorerna eller lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner. Regeringen anför i detta sammanhang också att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse faller utanför EUF-fördraget, dvs. primärrätten, och att de därmed inte heller om- fattas av direktiven, dvs. sekundärrätten.15 Det får förmodas att samma resonemang gäller även i fråga om . 2015/16:195 del 1, s. 336. Ett ytterligare skäl kan vara att utgör en förfarandelag- stiftning – dvs. lagen reglerar hur upphandlande myndigheter ska förfara när en offentlig upphandling ska genomföras – och att det i en sådan lagstiftning inte finns skäl att redogöra för i vilka fall lagen inte är tillämplig. Vidare kan som sagt hävdas att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse undantas från direktivets tillämpning redan genom regleringen i direktivet, och att det därför inte finns skäl att upprepa detta i .