sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Ett barn som är misstänkt eller tilltalat för brott ska garanteras rättigheterna enligt direktivet fr.o.m. att hans eller hennes situation i väsentlig mån påverkas av misstanken eller anklagelsen. Denna tidpunkt får vanligtvis anses inträda när barnet delges skälig misstanke om brott eller på annat sätt officiellt görs medveten om brottsmisstanken. Även innan den tidpunkten kan direktivet innebära förpliktelser för be- höriga myndigheter. När det gäller förfaranden enligt en europeisk arresterings- order gäller rättigheterna enligt direktivet från det att den efter- sökte personen i fråga grips. Rättigheterna som direktivet förutser gäller, som framkommit, inte enbart domstolshandläggningen utan även t.ex. vid polis och åkla- gares handläggning av ett brottmål och förfaranden enligt en euro- peisk arresteringsorder. 44 Jfr också prop. 2012/13:132, s. 18 f. och Ds 2015:7, s. 38. Utgångspunkter vid genomförandet av direktivet När det gäller frågan hur tidigt rättigheterna ska börja tillämpas i straffrättsliga förfaranden kan konstateras att direktivet omfattar misstänkta och tilltalade. Detta framgår av artikel 2.1. Övriga in- volverade, såsom exempelvis vittnen eller målsägande som är barn omfattas alltså inte av direktivet. Dock gäller direktivets rättigheter så snart som ett barn blir misstänkt för brott. Ett barn som ur- sprungligen inte var misstänkt, men som blir det t.ex. i samband med ett polisförhör omfattas således av direktivet. Detta framgår uttryckligen av artikel 2.4. Därmed är det rätta sättet att ta reda på hur tidigt rättigheterna träder in att fråga sig när en person är misstänkt eller tilltalad för brott. Framhållas bör här att direktivet inte bara är ett komplement till de övriga direktiven i färdplanen utan också till t.ex. oskulds- presumtionsdirektivet. Det nu aktuella direktivet är avsett att till- lämpas på samma förfaranden, men är framför allt ägnat att ta till- vara misstänkta och tilltalade barns rättigheter. Det upprätthåller således de rättigheter som garanteras enligt de övriga direktiven – men omfattar särskilda skyddsmekanismer för barn. Därför måste spannet för direktivets tillämpningsområde vara lika brett som när det gäller övriga direktiv. Bland dessa är det oskuldspresumtionsdirektivet som har det bredaste spannet eller, mer specifikt, den tidigaste starttidpunkten. Det direktivet gäller också så snart någon är att anse som misstänkt eller tilltalad för ett brott.45 Det gäller fr.o.m. att det straffrättsliga förfarandet inleds, dvs. även att personen formellt underrättats om brotts- misstanken. På den punkten skiljer sig oskuldspresumtionsdirektivet och följ- aktligen även det nu aktuella direktivet från de övriga direktiv som omfattas av färdplanen. De direktiven – som alltså tar sikte på rätten till tolkning och översättning, rätten till information, rätten till till- gång till försvarare och rättshjälp – träder in när personen formellt, av en behörig myndighet, görs medveten om misstanken eller anklagel- sen. Flera av dessa direktiv har, som framkommit, redan genomförts i svensk rätt. Då har, med terminologi, skrivningarna i direktiven ansetts innebära att rättigheterna ska börja tillämpas vid delgivning av skälig misstanke om brott enligt 23 kap. 18 § RB. Dessa direktiv har alltså ansetts ha sin startpunkt när en förunder- 45 Se SOU 2017:17, s. 53 ff. med där gjorda hänvisningar. Utgångspunkter vid genomförandet av direktivet sökning har kommit så långt att någon skäligen misstänks (dvs. inte bara ”misstänks”) för brott och underrättas om misstanken. I praktiken torde även detta direktiv, i de allra flesta fall, träda in när den misstänkte underrättas om skälig misstanke om brott enligt 23 kap. 18 § RB eller på annat sätt officiellt görs medveten om brottsmisstanken. Spannet för detta direktiv kan emellertid, i likhet med vad som gäller för oskuldspresumtionsdirektivet, inte alltid begränsas till denna startpunkt. En förundersökning ska visserligen, särskilt när det gäller barn, bedrivas skyndsamt och den som skäligen kan misstänkas för brottet, som regel, underrättas i ett tidigt skede. kan det dock t.ex. förekomma att förundersökningen kan ha pågått utan att personen når upp till misstankegraden ”skälig misstanke”. Som redogjorts för i samband med genomförandet av oskuldspresumtionsdirektivet finns det också andra situationer där den formella underrättelsen om skälig misstanke kan dröja något.46 I dessa fall kan den enskilde vara misstänkt för ett brott utan att officiellt ha underrättats om det. En förutsättning för att direktivet ska vara tillämpligt i dessa fall torde, med ledning av Europadom- stolens praxis, vara att den enskildes situation i väsentlig mån på- verkas av misstanken mot honom eller henne även före det att han eller hon blivit delgiven skälig misstanke för brott.47 Således är det av vikt att den nationella regleringen möjliggör en sådan ordning. Främst torde direktivet, innan den formella underrättelsen, mana till ett visst förhållningssätt för myndigheterna.48 Dessa kan ha att ta hänsyn till rättigheterna enligt direktivet i ett tidigt skede. Det kan t.ex. handla om hur en myndighet förhör en person. Hörs en per- son som vittne fast han eller hon i realiteten är misstänkt torde rättig- heterna enligt direktivet t.ex. gälla, trots att någon formell under- rättelse om brott inte givits (om personen blir misstänkt under förhöret ska förhöret ju också avbrytas och personen underrättas om brottsmisstanken m.m. Hörs en person som vittne men i reali- 47Se t.ex. domar från i målet Neumeister mot ; den 27juni 1968 i målet Wemhoff mot ; i målet Deweer mot ; den 15juli 1982 i målet Eckle mot ; i målen Corigliano och m.fl. båda mot . Jfr också dom i målet m.fl. mot . Jfr vidare , , Oskyldighetspresumtionen, , (2003), s. 115 ff. Se vidare resonemanget i SOU 2017:17 s. 55 ff. med där gjorda hänvisningar. 48Se även resonemanget i SOU 2017:17, s. 53 ff. med där gjorda hänvisningar. Utgångspunkter vid genomförandet av direktivet teten är misstänkt kan rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i kränkas).49 Det förefaller också t.ex. natur- ligt att en person som häktats i sin utevaro garanteras rättigheter. Av särskild betydelse i detta direktiv är bestämmelserna om rätt till skydd av privatlivet – som förstås bör prägla myndigheternas för- hållningssätt direkt från det att barnet blir misstänkt för brott. Även i de fall underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB inte förekom- mer måste den misstänkte eller tilltalade naturligtvis kunna förlita sig på att få sina rättigheter garanterade. Slutligen ska nämnas något om vad som gäller i förhållande till förfaranden enligt en europeisk arresteringsorder. Direktivet om- fattar också, som framkommit, bestämmelser som ger det barn som är föremål för en europeisk arresteringsorder visst skydd. Rättig- heterna enligt direktivet gäller då från det att personen i fråga grips, se artikel 2.2. Bedömning: Rättigheterna enligt direktivet ska kunna åberopas fram till dess att brottmålsförfarandet avslutats. När det gäller förfaranden enligt en europeisk arresterings- order finns inte någon uttrycklig sluttidpunkt angiven i direkti- vet. En naturlig sluttidpunkt torde dock normalt sett vara när ett överlämnande från enligt en arresteringsorder har verkställts. Direktivets rättigheter gäller, enligt artikel 2.1, fram till dess att det straffrättsliga förfarandet har avslutats genom ett slutgiltigt av- görande i frågan om den misstänkte eller tilltalade begått brottet. Rättigheterna gäller även under rättegången och i väntan på beslut om ett eventuellt överklagande. De upphör att gälla först när av- görandet har vunnit laga kraft. Med detta måste förstås att förfarandet sträcker sig i tiden fram till dess att ansvarsfrågan har avgjorts genom ett avgörande av tings- 49 Ang. frågan hur en person som blir misstänkt under ett förhör ska behandlas, se t.ex. RättsPM från , Artikel 6 i . Rätten till en rättegång ur ett praktiskt åklagarperspektiv, Utvecklingscentrum , , RättsPM 2012:5. Utgångspunkter vid genomförandet av direktivet rätt eller hovrätt som vunnit laga kraft, alternativt ett avgörande från (ett strafföreläggande som godkänts gäller såsom lagakraftvunnen dom).50 Däremot medför inte direktivet några rättigheter vid handlägg- ning av en ansökan om resning, en ansökan om återställande av för- sutten tid eller en klagan över domvilla. Om en sådan ansökan eller klagan avseende ett extraordinärt rättsmedel bifalls, återupptas dock handläggningen av det straffrättsliga förfarandet. I de situationerna gäller rättigheterna enligt direktivet. Direktivet är som sådant inte heller avsett att omfatta rättsliga förfaranden såsom t.ex. en talan om undanröjande av villkorlig dom eller skyddstillsyn. Frågan om den misstänkte eller tilltalade har begått brottet är då redan avgjord och lagakraftvunnen. En annan sak är att vissa av de rättigheter som följer av direktivet i praktiken ska tillämpas även vid dessa typer av förfaranden. Framhållas bör också att ett straffrättsligt förfarande även kan avslutas på annat sätt än genom ett avgörande i sak. När t.ex. en för- undersökning har lagts ned av en åklagare och målsägande begär över- prövning av beslutet hos en högre åklagare gäller inte direktivet, eftersom den person som tidigare underrättats om brottsmisstanken då inte längre än misstänkt. Först om det beslutas att förunder- sökningen ska återupptas gäller direktivet. När det gäller förfaranden som omfattar en europeisk arrester- ingsorder finns inte någon uttrycklig sluttidpunkt för när rättig- heterna inte längre gäller angiven i direktivet. En naturlig sluttidpunkt torde dock normalt sett vara när ett överlämnande från enligt en arresteringsorder har verkställts. 50 Se även de propositioner och andra förarbeten som genomfört tidigare direktiv i färd- planen, t.ex. Ds 2015:7, s. 36. Jfr även t.ex. SOU 2017:17, s. 58 f. 5Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av direktivet (artiklarna 13 och 14 m.m.) 5.1Om handläggningen av förfaranden där barn är misstänkta eller tilltalade I föregående avsnitt framgår att direktivet bygger på samma ansats som andra internationella normer. Dessa omfattar samtliga vissa grundläggande och övergripande principer när det gäller straffrättsliga förfaranden som involverar barn. De internationella konventionerna och regelverken m.m. präglas, till en början, av synsättet att barn ska särbehandlas i ett straffrättsligt förfarande. är som framkommit ett exempel, se särskilt artikel 40. Ett annat exempel där barnens särställning värnas finns i tolkning av europakonventionen.1 Även riktlinjerna från minister- kommitté för ett barnvänligt rättsväsende präglas av detta perspektiv. Att ge barnet en särställning i det straffrättsliga förfarandet moti- veras av att barnets bästa ska kunna upprätthållas. Deras särskilda behov måste beaktas så att de ges förutsättningar att förstå och följa det straffrättsliga förfarandet m.m. och ta till vara sin rätt. De ska kunna medverka effektivt. Normer som gäller skyddet av privat- livet är också en högt hållen utgångspunkt på den internationella arenan.2 Enligt artikel 16 i ges t.ex. alla barn 1Se t.ex. domar i målet S.C mot Förenade kunga- riket och i målet Panovits mot . 2Se t.ex. artikel 16 i och artikel 8 i Pekingreglerna. Jfr även t.ex. riktlinjer från för ett barnvänligt rättsväsende antagna . Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … rätten att i lag skyddas mot godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens. Artikeln anger också att barn ska skyddas mot olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende. Av artikel 40 i framgår vidare att barn som misstänks för brott ska få sitt privatliv till fullo respek- terat under alla stadier i förfarandet. Rätten till skydd av privatlivet i ett straffrättsligt förfarande motiveras inte minst av att ett barn som är misstänkt eller tilltalat för brott riskerar att stigmatiseras – något som naturligtvis i sig kan ha en skadlig inverkan när det gäller barnets möjligheter till återanpassning i samhället m.m. En av de mest generella bestämmelser som direktivet omfattar i syfte att upprätthålla dessa nu redovisade perspektiv finns i arti- kel 13. Denna tar sikte på att handläggningen av målen där barn är misstänkta eller tilltalade. Även artikel 14, som behandlar skyddet till privatlivet, är av mera generell karaktär i den mening att artikeln tar sikte på hela det straffrättsliga förfarandet. Direktivet präglas genomgående av att barnets bästa ska upprätt- hållas och bygger på att barn ska särbehandlas i ett straffrättsligt förfarande. Artikel 13 säger mer specifikt att medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att se till att straffrättsliga förfaran- den som involverar barn genomförs skyndsamt och med vederbör- lig omsorg, se artikel 13.1. Bestämmelsen i direktivet förutser också att medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att se till att barn alltid behandlas på ett sätt som tar hänsyn till deras värdighet och som är lämpligt för deras ålder, mognad och förmåga att förstå. Barnens eventuella särskilda behov, däribland alla former av kom- munikationssvårigheter, ska beaktas (artikel 13.2). I artikel 14 är utgångspunkten att medlemsstaterna ska se till att barns privatliv skyddas vid straffrättsliga förfaranden (artikel 14.1). I detta syfte ska de antingen föreskriva att domstolsförhandlingar som inbegriper barn vanligtvis hålls inom stängda dörrar eller låta domstolarna eller domarna besluta att hålla sådana förhandlingar inom stängda dörrar, se artikel 14.2. De ska även vidta lämpliga åt- gärder för att se till att ljud- och bildinspelningar av polisförhör m.m. inte sprids offentligt (se artikel 14.3 som behandlas vidare i av- Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … För att skydda misstänkta och tilltalade barns privatliv ska medlemsstaterna slutligen, enligt artikel 14.4, med respekt för yttrande- och informationsfriheten och mediernas frihet och mång- fald, uppmuntra medierna att tillämpa självreglering för att uppnå de mål som anges i artikeln. 5.3Huvuddragen enligt gällande rätt3 Bestämmelser som reglerar barns rättigheter i samband med straff- rättsliga förfaranden finns i flera olika författningar. Barnens rättig- heter garanteras inte minst genom ställning som lag. ratificerade och kon- ventionen införlivades med svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det har också införts en bestämmelse i regeringsformen, nuvarande 2 kap. 19 §, som inne- bär att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av . Således tillförsäkras flera av de rättigheter direktivet förutser redan genom europakonventio- nens ställning som lag i den svenska rättsordningen. Som nämnts även i tidigare avsnitt pågår även ett arbete med att inkorporera barn- konventionen i svensk rätt.4 5.3.2Snabb och omsorgsfull handläggning av mål som ett utslag av principen om barnets bästa När det gäller handläggningen av förfaranden som rör unga lagöver- trädare finns även annan reglering. I finns det mer specifikt en lång tradition av att särbehandla unga lagöverträdare i det straff- rättsliga systemet.5 Särskilda processuella regler finns, som fram- kommit, i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga 3Redogörelsen för gällande rätt är delvis hämtad ur prop. 2015/16:144, s. 9 ff. och delvis ur Ds 2014:14, s. 174 ff. (se även där gjorda hänvisningar). Särskilda hänvisningar görs därut- över i texten. 4Se lagrådsremissen Inkorporering av FN:s konvention om barnets rättigheter, . 5Se även resonemanget i prop. 2014/15:25, s. 19 f. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … Både förundersökningen och rättegången ska beträf- fande unga lagöverträdare bedrivas skyndsamt, se 4 och 29 §§ LUL. Skyndsamhetskravet rörande förundersökningen gäller visserligen endast om den misstänkte är och fängelse kan följa på brottet. Mål mot den som inte har fyllt ska dock alltid behandlas skyndsamt. Om det väcks åtal mot den som inte har fyllt för vilket det är föreskrivet fängelse , ska som huvudregel de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. Det betyder att huvudförhandling van- ligtvis ska påbörjas från det att åtal väcktes.6 Vidare finns andra regler som är ämnade att garantera barnets särställning. Sådana är t.ex. de regler som gäller förutsättningarna för häktning i 23 § LUL. Påföljdssystemet för unga lagöverträdare är också utformat utifrån att barn och ungdomar som har begått brott i första hand ska hållas utanför Kriminalvården och i stället bli föremål för insatser inom socialtjänsten.7 lades även ett förslag som omfattar nya ungdomspåföljder fram.8 Åklagaren har därtill större möjlighet att besluta om straffvarning om någon be- gått brott innan han eller hon fyllt , se 16–22 §§ LUL. Bestämmelserna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare kompletteras också av handläggningsregler i förun- dersökningskungörelsen (1947:948). Av 2 § förundersökningskun- görelsen följer t.ex. att och regelbundet ska samråda för att motverka dröjsmål i förundersök- ningar mot dem som inte fyllt . Skälet till att unga lagöverträdare särbehandlas är främst att ung- domar i den åldern typiskt sett inte anses ha nått sådan mognad att de bör behandlas som vuxna. De är också särskilt känsliga för de skador som straffrättsliga ingripanden kan leda till. 6Det ska också nämnas att en utredare fått i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder som med bibehållen rättssäkerhet och kvalitet leder till snabbare lagföring av brott. I arbetet ska särskilt fokus ligga på unga som begår brott och personer som återkommande begår nya brott. En delredovisning av uppdraget lämnades , se Ds 2017:36. Frågan om snabbare lagföring för unga lagöverträdare omfattas dock inte av delredovisningen utan avses att tas upp i slutredovisningen , se a. Ds, s. 35. 2014/15:25, s. 20. 8Se Ds 2017:25. I promemorian föreslås att det införs två nya påföljder för unga lagöver- trädare; ungdomstillsyn och ungdomsövervakning. Syftet är att det för en person i princip alltid ska finnas en tillämplig ungdomspåföljd som är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens allvar och den unges tidigare brottslighet. Därmed ska vuxenpåföljder och höga bötesstraff kunna undvikas. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … tryckliga särregleringarna avseende barn ska även framhållas att svensk rätt därtill lämnar stort utrymme att ta hänsyn till omstän- digheterna i det enskilda fallet. Sådana är t.ex. straffmätningsreg- lerna i 29 kap. BrB. Ett led i denna särbehandling är också möjligheterna att göra avsteg från huvudregeln att domstolsförhandlingar ska vara offentliga. Offentlighetsprincipen är grundläggande för det svenska statsskicket. Den innebär att allmänheten och massmedierna ska ha rätt till in- syn i det allmännas – statens, landstingens och kommunernas – verk- samhet. Offentlighetsprincipen kommer till uttryck på olika sätt. När det gäller domstolsförhandlingars offentlighet är huvudregeln grundlagsreglerad. Av regeringsformen, 2 kap. 11 § andra stycket, följer att domstolsförhandlingar som utgångspunkt ska vara offent- liga. Principen upprepas sedan i 5 kap. 1 § RB. Förhandlingsoffent- ligheten innebär en rätt för var och en att vara närvarande vid dom- stolsförhandlingar såsom åhörare utan att behöva uppge sitt namn eller annars få sin identitet kontrollerad. Denna möjlighet till insyn är av central betydelse för rättssäkerheten och för allmänhetens förtro- ende för rättsväsendet. Offentligheten vid domstol får endast begrän- sas genom lag eller – i vissa fall – efter bemyndigande i en lag, se 2 kap. 20 § RF. Dessa begränsningar möjliggör att förhandling, under vissa förutsättningar, kan hållas inom stängda dörrar och att vissa personer kan nekas tillträde till en annars offentlig förhandling. Lagreglerade begränsningar finns t.ex. i lagen med särskilda be- stämmelser om unga lagöverträdare. Undantagen har gjorts ”i den underårigas intresse”.9 Särregleringen motiveras således utifrån de särskilda behov som unga lagöverträdare har. Bestämmelserna, som främst finns i 27 § LUL, innebär att mål mot den som inte har fyllt såvitt möjligt ska sättas ut till handläggning i sådan ordning att det inte tilldrar sig uppmärksamhet – om målet avser ett brott på vilket fängelse kan följa. Enligt 17 § förundersökningskungörel- sen ska för övrigt ett polisförhör med någon som är 9 Se prop. 1964:10, s. 155. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … och som är misstänkt för brott planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada. Skulle offentlighet vid domstolsförhandling i mål mot den som inte har fyllt vara till uppenbar olägenhet till följd av den upp- märksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för, får rätten med stöd av 27 § LUL, förordna att målet ska handläggas inom stängda dörrar. Även om ett sådant beslut meddelas kan rätten medge att den tilltalades anhöriga, liksom annan vars närvaro kan väntas bli till nytta, får närvara vid handläggningen. Svensk rätt medger alltså avsteg bl.a. från principen om för- handlingars offentlighet om den tilltalade är ung. Det finns även andra begränsningar i förhandlingsoffentligheten som kan vara av betydelse när det gäller misstänkta och tilltalade barn. I 5 kap. 1 § andra stycket RB föreskrivs att rätten, under vissa förutsättningar, får besluta att en förhandling, i den del som rör en uppgift för vilken sekretess gäller, ska hållas inom stängda dörrar. Detta innebär bl.a. att rätten i närmare angivna fall får förordna om stängda dörrar på de villkor som följer av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Rätten kan således kom- ma att förordna om stängda dörrar t.ex. när det presenteras uppgifter som ingår i en personutredning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning, se 35 kap. 13 § OSL. Vidare råder ett generellt fotograferingsförbud i rättssalen, se 5 kap. 9 § RB. Detta förbud har föreslagits bli tydligare m.m.; förbudet föreslås t.ex. uttryck- ligen, som huvudregel, omfatta även den situationen när någon foto- graferar eller filmar in i en rättssal.10 Även i övrigt finns det regler som tar sikte på att skydda den per- sonliga integriteten. Utgångspunkten är att allmänna handlingar enligt vad som regleras i tryckfrihetsförordningen, 2 kap., är offentliga. Sekre- tess kan dock, enligt 35 kap. 1 § första stycket 1 OSL, t.ex. gälla för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som förekommer i en brottsutredning (förundersökningssekretess). Om utredningen leder till att åklagaren väcker åtal upphör som huvud- regel sekretessen för det utredningsmaterial som ingår i förunder- sökningsprotokoll, dvs. de delar av förundersökningen som utgör grunden för åtalet och som överlämnas till domstolen, se 35 kap. 7 § OSL. Detta gäller dock inte uppgift om en enskilds personliga 10 Se SOU 2017:46. Förslaget omfattar även bestämmelser om fotografering i väntrum och allmänna utrymmen i domstolarna. Vissa övergripande principer i de förfaranden som omfattas av … eller ekonomiska förhållanden i vissa särskilt känsliga fall, t.ex. rörande sexualbrott eller människorov, se 35 kap. 12 § OSL. Uppgift i bild som ingår i bild- och ljudupptagningar av polisförhör omfattas också som huvudregel av sekretess, se 35 kap. 13 a § (se vidare avsnitt 8.3.5). I 43 kap. OSL finns därtill särskilda bestämmelser om sekretess i domstol som inte tar sikte på någon särskild måltyp utan är av gene- rell betydelse för förfarandet. En offentlig försvarare kan t.ex. för- ordnas i ett mål utan att den misstänktes identitet röjs. Offentlig försvarare förordnas ofta i ett inledande skede av en förundersökning.