sou · H5B361 · 2017-06-29 00:00:00 — Problemet som analytikerna då ställs inför är att uppgifterna i grunden snarare mäter före- komsten av samhällets motinstatser mot den allvarliga brottslig- heten, än själva förekomsten av den faktiska allvarliga brottsligheten. Sammantaget innebär det här att den säkerställda kunskapen om den allvarliga brottslighetens närmare nivåer och utveckling i flera viktiga avseenden inte är fastställd. Det finns dock vissa viktiga iakttagelser att redogöra för. Dödligt våld tillhör de allvarligaste brotten i samhället. I den all- männa statistiken över brottskategorin dödligt våld ingår fullbordade mord, dråp, barnadråp och misshandel med dödlig utgång. Till skill- nad från många andra brottstyper anses inte det s.k. mörkertalet utgöra ett betydande problem för kartläggningen av brottsutveck- lingen i fråga om dödligt våld.1 För att kunna redovisa tillförlitlig statistik över dödligt våld tar Brå fram särskild statistik över konstaterade fall av dödligt våld i . Statistiken består av de fall av dödligt våld som upp- täckts och anmälts till de brottsutredande myndigheterna. I den sär- skilda redovisningen avses med dödligt våld fullbordade mord, dråp, och barnadråp. Fall som av rättsväsendet bedömts som nöd- värn undantas. Med konstaterade fall avses anmälda brott om död- ligt våld där man kunnat konstatera att det med stor sannolikhet är dödligt våld som är dödsorsaken. I statistiken ingår endast fall där gärningen har begåtts i och anmälts till polisen eller annan brottsutredande myndighet. Med fall avses här unika individer som har fallit offer för dödligt våld. Den särskilda statistiken över konstaterade fall av dödligt våld har tagits fram . Diskrepansen mellan antalet anmälda 1 Ett visst mörkertal finns dock också rimligen beträffande dödligt våld. I statistiken nämns t.ex. försvunna personer och arrangerade olyckor. och faktiska brott om dödligt våld har ökat . Statistiken över konstaterade fall av dödligt våld har –2015 varierat mellan 68 och 112 fall . Tabell 6.1 Konstaterade fall av dödligt våld, åren 2002–2015 Konstaterade fall av dödligt våld Källa: Brå. redovisas i statistiken över konstaterade fall av dödligt våld hur många fall skjutvapen använts. användes skjut- vapen i (33 fall) av de konstaterade fallen av dödligt våld. Det var en något mindre andel än under föregående år då skjutvapen använts i av fallen (28 fall). har andelen fall där skjutvapen använts vid dödligt våld ökat. användes skjutvapen i omkring 20 pro- cent av fallen.2 2 Det dödliga våldet i –2014. En beskrivning av utvecklingen med särskilt fokus på skjutvapenvåldet. Brå Rapport 2015:24. Den statistiska bilden SOU 2017:61 Konstaterade fall av dödligt våld och skjutvapen –2015 Konstaterade fall av dödligt Källa: Brå. När det gäller utvecklingen av dödligt våld finns det anledning att lyfta fram att konflikter i den kriminella miljön är en typ av dödligt våld som andelsmässigt har ökat . Det handlar exempelvis om oförätter och konkurrens i samband med nar- kotikaförsäljning, utpressningsverksamhet eller illegal indrivning av skulder, eller om reaktioner på förolämpningar och hot, där gär- ningsmannen fått sin status i det kriminella umgänget utmanad. Den ökade andelen dödligt våld med skjutvapen är framför allt hänförlig till kriminellt relaterade konflikter. Enligt NTU utsattes omkring en halv procent av befolk- ningen (ca 40 000 personer) för misshandel som var så allvarlig att de sökte vård för skador. Nivån har minskat något sett i ett tioårsperspektiv. Det är dock inte möjligt att direkt relatera allvar- lighetsgraden i NTU till gradindelningen i eller i den officiella kriminalstatistiken. Kriminalstatistiken avseende misshandel omfattar samtliga misshandelsbrott, dvs. såväl misshandel av nor- malgraden och ringa brott enligt 3 kap. 5 , som grov och synnerligen grov misshandel enligt 3 kap. 6 § . I begreppet misshandelsbrott ingår sålunda allt från mindre allvar- liga gärningar som orsakat endast lindriga skador till mycket våld- samma gärningar med skjutvapen, kniv eller annat tillhygge som orsakat stor skada hos offret. Påföljderna för misshandelsbrott är också mycket varierande. Straffskalorna sträcker sig från böter för ringa misshandel till fängelse för synnerligen grovt brott. Trots att offerundersökningar och sjukhusdata pekar på en minskad utsatthet för misshandel, har antalet anmälda misshandelsbrott ökat kraftigt, med totalt . När det gäller utvecklingen av allvarligare misshandelsbrott kan noteras att det skrevs in i genomsnitt knappt 2 400 personer på sjukhus på grund av skador som orsakats av misshandel eller ännu grövre våldsbrott. Det är fråga om relativt allvarliga skador som inneburit att patienten fått en sängplats på avdelning och inte bara tagits emot av öppen- eller akutvården. I en majoritet av fallen har det varit fråga om frakturer och hjärn- skakningar. av fallen har avsett kniv- och skott- skador. Medan antalet personer som skrivits in med knivskador legat någorlunda med omkring 260 fall under 2000- talet för att sedan minska , har antalet in- skrivna med skottskador fördubblats –2014 jämfört 2000–2004, från i genomsnitt 26 personer till i genomsnitt 54 personer . Brå har studerat antalet skjutningar och 2014 och konstaterat en ökning mellan de två åren, en ökning som var hänförlig till socioekonomiskt svaga områden. NTU indikerar att knappt en procent av befolkningen ut- sätts för rån och att det i en knapp tredjedel av fallen uppges ha förkommit fysiskt våld (slag, sparkar eller annat fysiskt våld). Nivån har varit förhållandevis stabil sett i ett tioårsperspektiv. Inte heller för rån går det att översätta allvarighetsgraden i resultaten från NTU till motsvarande gradindelningen i eller i kriminalstatistiken. Kriminalstatistiken över rån omfattar rån och grovt rån. Ett antal kategorier av rån redovisas särskilt i statistiken utifrån typ av brottsobjekt eller brottsoffer som brottet riktats mot. Eftersom i princip alla bank- och värdetransportrån, liksom en stor andel av butiksrånen, anmäls till polisen antas mörkertalet vara litet för dessa typer av rån. Offerundersökningar tyder dock på att rån mot privatpersoner anmäls mer sällan och mörkertalet för denna typ av rån är därför betydligt högre än för andra typer av rån. Det totala antalet anmälda rån har legat på en förhållandevis jämn nivå . har det skett en viss minskning. Rån mot värdetransporter har, liksom bankrån, minskat med undantag för en ökning 2008. anmäldes 23 bankrån och 11 rån mot värdetransporter. En studie visar att inslaget av våld är väsentligt högre beträff- ande anmälda rån än beträffande rån som rapporteras i offerunder- sökningar. Vid polisanmälningar är det snarare regel än undantag att det förekommit våldinslag vid rånen. Enligt NTU förekom kniv, skjutvapen eller annat tillhygge i drygt en fjärdedel av rånen –2015. Det vanligaste vapnet var kniv (), andra typer av tillhyggen som t.ex. batong uppgavs ha använts i av fallen. I av fallen uppgavs att skjutvapen förekommit. När det gäller sexualbrottslighetens utveckling pekar olika statistiska källor i olika riktning. Från att den självrapporterade utsattheten för sexualbrott i NTU legat på en relativt jämn nivå, har en ökning kunnat observeras . Antalet polisanmälda sexualbrott har dock visat en annan trend. Från en relativt kontinuerlig ökning har antalet anmälningar slutat öka . I absoluta tal har antalet anmälningar, antalet misstänkta, antalet (och andelen) person- uppklarade sexualbrott och antalet lagförda sexualbrott dock ökat markant . Det handlar för de flesta måtten om mer än en fördubbling . Självrapporterad utsatthet anses generellt sett vara en mer till- förlitlig källa för att studera brottsutvecklingen . Det anses inte rimligt att den verkligen brottsnivån förändras drastiskt från till ett annat. Det har enligt registeruppgifter från sjukvården inte skett någon ökning i antalet personer som sökt vård till följd av sexuella övergrepp. Mot bakgrund av det anförda anses det därför, förutom en faktisk ökning, finnas ytterligare förklaringar som ökad uppmärksamhet kring sexualbrottsfrågor. bör framhållas att det antas finnas ett omfattande mörkertal när det gäller sexualbrott. Av dem som –2015 i NTU uppgett att de utsatts för sexualbrott har i genomsnitt 13 pro- cent uppgett att de anmält händelsen till polis. Vid bedömningen av brottsutvecklingen beträffande sexualbrotten måste också beaktas att en ny sexualbrottslagstiftning trädde i kraft . Genom den nya regleringen kom bl.a. vissa gär- ningar som tidigare rubricerats som sexuellt utnyttjande att rubri- ceras som våldtäkt. I statistiken har effekterna av lagstiftningen slagit igenom på så vis att antalet anmälda brott avseende sexuellt tvång och sexuellt utnyttjande minskade åren närmast efter den nya regleringen, medan antalet anmälda våldtäkter ökade. Sexualbrotts- lagstiftningen skärptes återigen 2013 bl.a. genom att våldtäktsbrottet utvidgades till att också omfatta de fall där offret reagerat med passivitet. Figur 6.2 Antal anmälda våldtäkter och sexuellt tvång och sexuellt utnyttjande m.m., åren 2006–2015 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 Våldtäkt (6 kap. 1 och 4 §§ BrB) Sexuellt tvång och sexuellt utnyttjande m.m. (6 kap. 2, 3, 5-7 §§ BrB) Källa: Brå. Återfallsstatistiken har som primärt syfte att ge en övergripande bild av nivån, strukturen och utvecklingen av registrerade återfall i brott i . All brottslighet som sker i samhället kommer dock inte till rättsväsendets kännedom, och det är endast för en del av den brottslighet som upptäcks och anmäls som man kan binda en gärningsperson till brottet genom en lagföring. I återfallsstatistiken ingår endast den brottslighet som kunnat konstateras genom en lagföring, och det är viktigt att komma ihåg att statistiken därför inte ger en bild av alla återfall i brott som sker i samhället. I Brås statistik över återfall i brott utgör den studerade popula- tionen samtliga personer som under ett kalenderår frigivits från anstalt, skrivits ut från sluten ungdomsvård eller rättspsykiatrisk vård, avslutat intensivövervakning med elektronisk kontroll (s.k. fotboja) eller erhållit andra påföljder genom lagakraftvunnen dom eller beslut av åklagare. Dessa händelser kallas i statistiken ingångs- händelser. Alla typer av lagföringar ingår dock inte i återfallsstati- stiken som ingångshändelser. Lagföringar som endast omfattar brott med penningböter i straffskalan har exkluderats, eftersom de be- döms vara mindre intressanta att följa upp. Inte heller ingår ord- ningsbotsförelägganden. Endast personer som är folkbokförda i respektive referensår inräknas i populationen med ingångshändelser. Personer som avlidit ingår i populationen fram till dess att de har avlidit. Ingångshändelserna följs upp för återfall i nya lagförda brott, så kallade återfallshändelser. En återfallshändelse motsvarar ett brott som lagförts genom en lagakraftvunnen dom, ett godkänt strafförelägg- ande eller en utfärdad åtalsunderlåtelse. Uppföljningsperioden för nya lagförda brott i den preliminära statistiken är och startar för ingångshändelsen. Den är således individuell för varje ingångshändelse. Villkoret för att ett brott ska inräknas som en återfallshändelse i statistiken är att brottet har begåtts på ett, två respektive och att domen har vunnit laga kraft. Tiden från att ett brott begås till att domen där det ingår vinner laga kraft eller till att ett lagföringsbeslut tas varierar. Det kan till exempel bero på överklaganden till högre rättsinstans. För att de brott som begåtts ska hinna resultera i lagakraft- vunna domar tillämpas en så kallad buffertperiod efter uppfölj- ningsperioden. I den slutliga statistiken är buffertperioden , vilket innebär att fler brott hinner vinna laga kraft och komma med i statistiken jämfört med den preliminära statistiken (där uppfölj- ningsperioden respektive buffertperioden endast är ). 6.3.1Återfall i brott efter villkorlig frigivning Andelen återfall i brott efter frigivning eller påbörjad frivårdspåföljd har varit relativt stabil . – uppgick andelen återfall till . För dem som dömts till fängelse var det i snitt som återföll i brott inom en uppfölj- ningstid . Risken för att återfalla ökar tydligt med antalet tidigare belast- ningar. Av personer med nio eller fler belastningar före ingångs- händelsen återföll . Bland debutanterna uppgick an- delen återfall till . Generellt sett återfaller de som fri- givits från fängelse eller dömts till skyddstillsyn i högre grad än de som dömts till böter eller villkorlig dom. har andelen återfall i brott minskat i de flesta påföljdskategorier, även för dem med fängelse och andra frihetsberövande påföljder som mest in- gripande påföljd i ingångshändelsen. Andelen personer som återföll i brott efter villkorlig frigivning från fängelse 2010 upp- gick till 65 procent.3 Bland dem som dömts till en frihetsberövande påföljd varierar antal och andel återfall mycket beroende på den utdömda straff- tiden4 i ingångsstraffet. Av statistiken för återfall efter villkorlig frigivning framgår att andel återfall är lägre bland dem som frigetts från ett längre fängelsestraff. Bland dem som 2010 frigavs från fängelsestraff eller mer återföll . Motsvarande andel för dem som frigetts från ett fängelsestraff och högst var . Högst andel återfall hade de som 3Se Brå, Återfall i brott. Slutlig statistik 2010, s. 23 ff. 4Kriminalvården definierar utdömd strafftid som strafftid jämte förverkad straffåterstod och det är också på detta sätt som statistiken redovisas. frigetts från ett fängelsestraff . För den sistanämnda kategorin uppgick andelen återfall till . I statistiken framhålls att det inte är lämpligt att utifrån utdömd strafftid dra slutsatsen att längre strafftider är effek- tivare än kortare eftersom det finns andra faktorer som t.ex. gär- ningsmannens ålder som kan påverka utfallet.5 Risken för återfall är som störst precis efter ingångshändelsen och avtar sedan successivt . För personer som avtjänat ett fängelsestraff eller någon annan frihetsberövande påföljd mer än halveras återfallsintensiteten efter frigivningen. Av samtliga personer med en ingångshändelse 2010 (omkring 86 600) återföll ca 34 500 personer . Dessa personer stod för ca 212 000 återfall i brott, motsvarande i genomsnitt 6,1 återfallsbrott per person. Antalet återfall i brott är inte jämnt fördelad över personerna med ingångshändelser, utan en liten andel personer står för en större andel återfallsbrott. Som berörts ovan ökar risken för återfall tydligt med tidigare brotts- belastning. De med minst nio tidigare belastningar utgjorde av samtliga personer med ingångshändelser 2010, men dessa stod för drygt en femtedel () av alla återfallsbrott under den treåriga uppföljningstiden. I syfte att studera om det finns något mönster mellan brotten i ingångs- och återfallshändelsen i fråga om brottslighetens grovhet redovisas i statistiken det grövsta brottet i såväl ingångs- som åter- fallshändelsen. Drygt en tredjedel () av dem som återföll i brott efter en ingångshändelse 2010 hade samma breda kategori av brott i ingångshändelsen och återfallshändelsen, sett till de grövsta brotten. De kategorier av brott där återfall i samma brott var van- ligast, var tillgreppsbrott samt brott mot narkotikastrafflagen och trafikbrottslagen. I 43–av fallen utgjorde en av de tre brottskategorierna grövsta brott i både ingångs- och återfallshändelsen. Kriminalvårdens statistik avseende återfall i brott visar genom- gående lägre siffror avseende andelen personer som återfaller i brott än Brås statistik. Andelen återfall i brott efter avgång från anstalt åren 2005–uppgick enligt Kriminalvårdens stati- stik till i genomsnitt . En skillnad mellan Brås och Kri- minalvårdens statistik är att Brå också redovisar återfall i andra 5 Brå, Återfall i brott. Slutlig statistik 2010, s. 28. lagföringar än de som gett fängelse eller frivårdspåföljd, t.ex. rätts- psykiatrisk vård, ungdomspåföljder och böter. Det finns också andra skillnader i de mätta populationerna som påverkar statistiken. I Brås statistik ingår endast de som är folkbokförda den 31 decem- ber det aktuella referensåret. I Brås statistik tas det även hänsyn till dödsfall genom att följa upp dem fram till dödsdagen och därefter exkludera dem ur populationen. Vidare mäter Brå återfall från det att verkställighet av fängelsestraff genom intensivövervakning (fot- boja) avslutas medan Kriminalvården börjar mätningen när verk- ställigheten påbörjas. Ytterligare en skillnad är att Brå har buffertperiod medan Kriminalvården har en bufferperiod på . 6.3.2Återfall i allvarlig brottslighet En av utredningens huvuduppgifter är att överväga om reglerna om villkorlig frigivning bör ändras genom att risk för återfall i allvarlig brottslighet bör beaktas som skäl mot villkorlig frigivning. Den sta- tistiska bilden avseende återfall i allvarlig brottslighet är därmed av särskilt intresse. Som ett underlag till våra överväganden har Brå bistått utred- ningen med två särskilda uttag av återfallsstatistik avseende allvarlig brottslighet. Enligt våra direktiv är utgångspunkten att en eventuell reglering ska träffa fall där det bedöms finnas hög risk för återfall i allvarliga våldsbrott, allvarliga sexualbrott eller allvarliga brott som begås som ett led i organiserad brottslighet. Vi har utgått ifrån att en eventuell reglering ska ta sikte på fall med allvarliga brott både i brottet som kan aktualisera en riskbedömning och i det brott som en reglering skulle syfta till att förebygga. Den första statistiken belyser antalet återfall med utgångspunkt i vissa typer av allvarlig brottslighet. Det är fråga om vissa allvarliga våldsbrott, allvarliga sexualbrott respektive allvarliga brott som ett led i organiserad brottslighet. Den andra statistiken belyser förhåll- andena i huvudsak utifrån antaganden om att det är fråga om långa strafftider i både de brott som skulle kunna aktualisera en risk- bedömning och i de brott som aves förebyggas. Återfallsstatistik utifrån vissa typer av allvarlig brottslighet Vid framtagandet av statistiken utifrån vissa typer av allvarlig brotts- lighet har utgångspunkten varit att försöka avgränsa de tre aktuella formerna av brottslighet (allvarliga våldsbrott, allvarliga sexualbrott respektive allvarliga brott som utgör ett led i organiserad brotts- lighet). Urvalet beträffande både ingångs- och återfallsbrottslig- heten har gjorts genom att enskilda kapitel, paragrafer och stycken i och andra strafflagar valts ut utifrån vad som kan beskrivas som kriminologisk konvention för vad som är att betrakta som våldsbrott, sexualbrott respektive brott som utgör ett led i organiserad brottslighet. Ur dessa kapitel, paragrafer och stycken har brott som har som minimistraff tagits med. För statistiken över återfall utifrån vissa typer av allvarlig brottslighet gäller följande. •Tabellerna redovisar antal och andel återfall av samt- liga personer som återfallit efter allvarlig brottslighet i ingångs- händelsen –2013 (sammanslagna), efter grövsta brott i in- gångshändelsen respektive återfallshändelsen. •Med grövsta brott avses det grövsta brottet enligt straffskalan bland ingångshändelserna under referensåret och återfallshändel- serna under uppföljningsåret. •Tabellerna redovisar endast individer som hade allvarliga vålds- brott, allvarliga sexualbrott eller allvarliga brott som utgjort led i organiserad brottslighet som grövsta brott i ingångshändelsen. •I kategorin allvarliga våldsbrott ingår mord och dråp, barnadråp, grov misshandel, grov misshandel (synnerligen grovt brott), våll- ande till annans död (grovt brott), grovt rån, mordbrand samt mordbrand (grovt brott). •I kategorin allvarliga sexualbrott ingår våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt tvång, grovt sexuellt utnyttjande av personer i beroendeställning, våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn samt grovt sexuellt utnytt- jande av barn för sexuell posering. •I kategorin allvarliga brott som utgjort led i organiserad brottslighet ingår grovt koppleri, människorov, människohandel, utpressning (grovt brott), häleri (grovt brott), grovt dobbleri, grovt narkotika- brott, grov smuggling, grov narkotikasmuggling, grovt tullbrott samt grov befattning med smuggelgods. •Återfallet redovisas dels totalt oavsett typ av återfallshändelse, dels för de tre ovan nämnda brottskategorierna. Den statistik som tagits fram belyser återfall i allvarlig brottslighet efter inledande allvarlig brottslighet, med samma definitioner på ingångsbrottsligheten som på återfallsbrottsligheten. Den här stati- stiken är avgränsad till att gälla återfall efter frigivning från föregående straffverkställighet. Statistiken visade sig innehålla så få återfall per enskilt år att det av sekretesskäl är olämpligt att redovisa resultaten . Därför har statistik som avser sammanförts och redovisas tillsammans. Statistiken bygger alltså på tio enskilda årsvisa upp- följningar av återfall, där uppföljningstiden för vart och ett av åren är . Tabell 6.2 Återfall i allvarliga våldsbrott Återfall efter allvarligt våldsbrott som ingångsbrott 2004–2013 (sammantaget), totalt och i procent Av tabell 6.2 framgår att det –2013 var drygt 9 500 fall av allvarliga våldsbrott som ingångshändelser, givet de kriterier som använts för allvarliga våldsbrott. Grovt omräknat blir det i ge- nomsnitt knappt 1 000 fall . I ungefär en tredjedel av dessa fall konstaterades återfall i någon brottslighet . Den över- väldigande majoriteten av återfallsbrotten var dock inte allvarlig våldsbrottslighet eller någon av de två andra formerna av allvarlig Återfallsnivån i allvarliga våldsbrott var . var det drygt 200 sådana fall, vilket alltså skulle innebära en genomsnittlig årlig förekomst av drygt 20 återfall från allvarlig våldsbrottslighet till allvarlig våldsbrottslighet. Tabell 6.3 Återfall i allvarliga sexualbrott Återfall efter allvarligt sexualbrott som ingångsbrott 2004–2013 (sammantaget), totalt och i procent Som framgår av tabell 6.3 var det –2013 närmare 3 300 fall av allvarliga sexualbrott som ingångshändelser givet kri- terierna, eller i genomsnitt drygt 300 fall . Den samman- tagna återfallsnivån i vilken brottslighet som helst var här , vilket är betydligt lägre än vid den allvarliga vålds- brottsligheten. När det gäller återfall i allvarliga sexualbrott och de två andra formerna av allvarliga brott handlar det om så få fall att det av sekretesskäl är olämpligt att redovisa antal och andel. Slås de tre formerna av brottslighet samman i återfalls- händelserna blir det sammanlagt 29 fall , vilket ger en avrundad återfallsnivå på en procent. Men återfall från allvarliga sexualbrott till allvarliga sexualbrott är alltså sällsynt. I själva verket är det genomsnittliga årliga antalet sådana återfall noll. SOU 2017:61 Den statistiska bilden Tabell 6.4 Återfall i allvarliga brott som begås som ett led i en organiserad brottslighet Återfall efter allvarligt brott som begås som ett led i en organiserad brottslighet som ingångsbrott 2004–2013 (sammantaget), totalt och i procent Tabell 6.4 visar att det var drygt 4 100 fall av allvarliga brott som begåtts som led i en organiserad brottslighet –2013 givet de kriterier som använts, vilket i årligt genomsnitt blir ca 400. Det ettåriga återfallet i vilken brottslighet som helst var . var det 60 fall av återfall från den specifika formen av brottslighet till samma form av brottslighet, vilket ger en avrundad återfallsnivå på en procent. Vid en sammanslagning av de tre brottsformerna i återfallsledet stiger återfallsnivån endast margi- nellt, till . De 60 fallen indikerar att det årliga genomsnittet återfall från allvarliga brott som ett led i organiserad brottslighet till samma form av brottslighet, var i stor- leksordningen 5–6 fall . Återfallsstatistik efter längre strafftider Statistiken beträffande återfall efter längre strafftider tar sikte på de strafftider som dömts ut för ingångs- respektive återfallsbrottet.