sou · H5B370 · 2017-09-28 00:00:00 — Det innebär att yttranden som framförs vid t.ex. demonstrationer, teater- föreställningar eller konstutställningar inte skyddas av TF och YGL om det inte sker genom någon av de grundlagsskyddade teknik- erna. För sådana yttrandeformer gäller i stället det skydd som följer av RF och europarätten. Ett annat grundläggande drag hos TF och YGL är att det uppställs ett krav på spridning. Det här kravet vilar på tanken att den särskilda tryck- och yttrandefrihetsregleringen ska skydda friheten att sprida yttranden till allmänheten. Däremot värnas inte privat kommunikation mellan enskilda personer. Nedan görs en översiktlig genomgång av det formella tillämpningsområdet för TF respektive YGL. I fråga om kommunikationstekniken är det två typer av skrifter som omfattas av TF (se 1 kap. 5 § TF). Den första typen avser skrifter som har framställts i tryckpress. Med begreppet ”tryck- press” syftas här på alla metoder för mångfaldigande som innebär att färg överförs från ett tryckmedium (t.ex. en tryckplåt) till en tryckbärare (t.ex. papper) genom en direktkontakt och ett fysiskt tryck mellan dem.8 Den andra typen av skrifter avser sådana som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller något lik- nande tekniskt förfarande. I de fallen uppställs det dock även krav på att ett utgivningsbevis gäller för skriften eller att den har för- setts med s.k. ursprungsuppgifter. Med ursprungsuppgifter avses en beteckning som utvisar att skriften är mångfaldigad och i anslut- ning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat skriften och om ort och år för detta. Den här möjligheten till grundlags- skydd brukar benämnas ”stencilregeln”. Bestämmelserna i avse- ende tryckta skrifter tillämpas som huvudregel även på dessa skrifter. Kravet på spridning kommer till uttryck i 1 kap. 6 § TF. Där anges att en tryckt skrift ska vara utgiven för att vara en sådan skrift. Utgivningskravet är uppfyllt om skriften har blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på något annat sätt i . Det här innebär i fråga om skrifter som ska säljas, att de anses utgivna 8 Jfr bl.a. betänkande ”Yttrandefrihetsgrundlagen och Internet. Utvidgat grundlagsskydd och andra frågor om tryck- och yttrandefrihet” (SOU 2001:28) s. 359 f. om de har nått en bokhandel eller ett annat försäljningsställe och där blivit tillgängliga för allmänheten. Kravet på spridning kan anses uppfyllt även om skriften bara finns i något eller några exemplar. Det förutsätts dock att skriften når eller avses nå andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets. Innebörden av 1 kap. 6 § TF är att ingripanden enligt TF mot en tryckt eller därmed jämställd skrift får ske först efter utgivningen. Bestämmelsen ska alltså inte uppfattas som att TF endast är tillämplig på skrifter som är utgivna. Det framgår bl.a. av förbudet mot censur och hindrande åtgärder (1 kap. 2 § TF), som tar sikte på omständigheter som ligger före utgivningstidpunkten. Enligt den s.k. bilageregeln (1 kap. 7 § andra stycket TF) kan TF bli tillämplig även på radioprogram och tekniska upptagningar som avses i YGL och som oförändrat återger hela eller delar av innehållet i en s.k. periodisk skrift. Programmet eller upptagningen anses då utgöra en bilaga till skriften.9 YGL är i huvudsak tillämplig på två olika kommunikations- tekniker. Den första avser överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. Detta benämns i grund- lagen som ”ljudradio, television, och vissa liknande överföringar” (1 kap. 1 § första stycket YGL). Den andra tekniken som omfattas är tekniska upptagningar. I YGL formuleras detta genom uttrycket ”filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptag- ningar”. När det gäller elektroniska överföringar har begreppet radio- program särskild betydelse. YGL är som huvudregel tillämplig på sändningar av radioprogram som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel (1 kap. 6 § första stycket första punkten YGL). Det här betyder att sändningen ska vara riktad till alla som önskar ta emot den. Det ska inte krävas någon särskild begäran från mottagaren. Överföringen startas av sändaren och mottagaren är bara aktiv genom att slå på mottagar- apparaten och välja kanal. Bestämmelsen om radioprogram om- fattar i första hand traditionella ljudradio- och tv-sändningar. Genom ett särskilt tillägg har bestämmelsen även gjorts tillämplig på vissa direktsända och inspelade program ur en databas. Här avses i första hand s.k. webbsändningar på internet.10 Andra databasöver- 9Jfr dock HD:s avgörande i NJA 2003 s. 31. 10Se vidare i bl.a. prop. 2001/02:74, ”Yttrandefrihetsgrundlagen och Internet”, s. 41 f. föringar än webbsändningar kan omfattas av grundlagsskyddet genom den s.k. databasregeln (1 kap. 9 § YGL). Bestämmelsen ger skydd åt t.ex. dagstidningars nätupplagor och vissa andra publika- tioner på internet. En förutsättning för att databasregeln ska bli tillämplig är att innehållet i databasen endast kan ändras av den som driver verksamheten. I första hand omfattar bestämmelsen sådan verksamhet som bedrivs av mer traditionella massmedieföretag. Hit räknas bl.a. redaktioner för tidningar och radioprogram samt förlag, tryckerier och nyhetsbyråer. Databasregeln gör det även möjligt för andra aktörer än traditionella massmedieföretag att få grundlags- skydd för t.ex. en webbplats på internet. För att så ska bli fallet krävs att det har utfärdats ett utgivningsbevis för verksamheten. Ett av kraven för att få utgivningsbevis är att databasöverföringarna utgår från . Man brukar här tala om att skyddet är frivilligt eftersom den som driver verksamheten kan välja om denna ska om- fattas av YGL eller inte. Skyddet uppkommer med andra ord inte automatiskt. Grundlagsskyddet enligt YGL omfattar numera även offentlig uppspelning ur en databas. Detta berör bl.a. digital bio.11 Med tekniska upptagningar avses upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med ett tekniskt hjälpmedel (1 kap. 1 § fjärde stycket YGL). Några exempel på tekniska upptagningar är filmer, videogram, kassettband, cd-skivor och DVD-skivor. När det gäller kravet på spridning av tekniska upptagningar lik- nar regleringen i YGL den som gäller för skrifter. YGL är tillämplig på tekniska upptagningar som är utgivna (1 kap. 10 § YGL). En upptagning anses utgiven då den har lämnats ut för att spridas till allmänheten i genom att spelas upp, säljas eller tillhanda- hållas på något annat sätt. I fråga om upptagningar som sprids genom utlämning av exemplar krävs det att dessa framställs eller avses framställas i tillräckligt många exemplar för att kunna lämnas ut för spridning till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets.12 Innebörden av bestämmelsen i 1 kap. 10 § YGL är att ingripanden enligt YGL mot en teknisk upptagning får ske först 2009/10:81, ”Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor” s. 65. 12Jfr betänkande, ”Grundlagsskydd för digital bio och andra ytt- randefrihetsrättsliga frågor (SOU 2009:14), s. 135 f. samt HD:s avgörande i NJA 2002 s. 281 och 2002 s. 583. I vissa andra avseenden är YGL – trots bestäm- melsens ordalydelse – tillämplig redan före utgivningen (jfr avsnittet om TF ovan). Även här finns det anledning att särskilt nämna förbudet mot censur och hindrande åtgärder (1 kap. 3 § YGL). För att skyddet i TF och YGL ska tillämpas är det inte tillräckligt att de formella kraven har tillgodosetts, dvs. att viss teknik har an- vänts och att det aktuella massmediet har spritts. Det finns nämli- gen vissa ytterligare förutsättningar som ska vara uppfyllda för att grundlagarna ska bli tillämpliga. Dessa ytterligare förutsättningar tar sikte på yttrandenas innehåll och kommer till uttryck i flera undantag från grundlagarnas tillämpningsområden. När hänsyn har tagits till dessa undantag framträder det materiella tillämpnings- området för TF och YGL. Undantagen är av två slag. För det första finns det ett antal undantag som uttryckligen har skrivits in i TF och YGL. Här nedan lämnas en kort redogörelse för dessa. För det andra finns det oskrivna undantag som främst har sin grund i en tolkning av grundlagarnas innebörd och syfte. Vilka principer som ska gälla vid den här tolkningen är en av de mest komplicerade frågeställning- arna inom tryck- och yttrandefrihetsrätten. Här berörs den frågan bara översiktligt.13 Det bör påpekas att de materiella undantagen som regel inte innebär att TF eller YGL undantas helt. Ofta kan resultatet bli att vissa delar av grundlagarna inte tillämpas (t.ex. de straffrättsliga aspekterna) medan de fortfarande gäller i andra avse- enden (t.ex. i fråga om censurförbudet). I 1 kap. 9 § TF anges ett antal undantag från grundlagens tillämpningsområde. Undantagen gör det möjligt för att i lag uppställa förbud mot vissa typer av kommersiella annonser bl.a. i samband med marknadsföring av alkohol och tobak (p. 1–3). Lag- stiftaren ges vidare möjlighet att under vissa förutsättningar med- dela förbud m.m. som tar sikte på offentliggörande av kreditupp- lysningar, bl.a. om upplysningen innebär ett otillbörligt intrång i 13 Se vidare i Tryck- och yttrandefrihetsberedningens betänkande, ”Ett nytt grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten” (SOU 2006:96), s. 57 ff. den enskildes personliga integritet (p. De här förbuden ska alltså kunna tillämpas trots att det är fråga om en publicering som omfattas av TF:s formella tillämpningsområde, t.ex. i en dagstid- ning. Enligt 1 kap. 9 § TF ska vidare regler i vanlig lag gälla i fråga om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats (p. Det här innebär t.ex. att man inte har rätt att straffritt göra inbrott för att anskaffa en uppgift som ska publiceras. Personen kan emellertid som huvudregel inte bestraffas för själva anskaffandet av uppgifter. Bestämmelsen i 1 kap. 9 § TF tillämpas även på YGL:s område (se 1 kap. 12 § YGL). När det gäller radioprogram har dock undan- taget gjorts något vidare och ger större möjligheter att i lag med- dela föreskrifter om kommersiell reklam och s.k. sponsring. Det finns även ett antal andra uttryckliga undantag från grundlags- skyddet. TF och YGL är t.ex. inte tillämpliga på pornografiska bilder av personer vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som är (1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL). Barn- pornografi faller alltså under vanlig lag. Vidare kan, något förenk- lat, viss hantering av pornografiska eller förråande bilder m.m. be- straffas enligt vanlig lag trots att de förekommer i grundlagsskyddade medier. Här kan nämnas bestämmelserna i om otillåten utläm- ning av teknisk upptagning (16 kap. 10 d § BrB), otillåtet förfar- ande med pornografisk bild (16 kap. 11 § BrB) och förledande av ungdom (16 kap. 12 § BrB). Ett annat undantag rör upphovsrätten (1 kap. 8 § TF och 1 kap. 12 § YGL). Innebörden av undantaget är att upphovsrätten inte regleras i grundlagarna utan i vanlig lag, se främst upphovsrättslagen (1960:729). Brott som begås av en meddelare bestraffas inte enligt TF och YGL utan i stället enligt BrB (7 kap. 3 § TF och 5 kap. 3 § YGL). Meddelarens straffansvar kan bli aktuellt vid en del grövre brott mot rikets säkerhet (t.ex. spioneri, grovt spioneri och grov obe- hörig befattning med hemlig uppgift, eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott), uppsåtligt oriktigt utlämnande av all- män handling som inte är tillgänglig för var och en samt uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i vissa fall. Enligt samma paragrafer är anskaffandet av uppgifter i publiceringssyfte straffbart enligt BrB när det innefattar vissa grövre brott mot rikets säkerhet. I fråga om brott görs det även undantag för annonser och liknande där det inte av innehållet framgår att meddelandet är straffbart (7 kap. 2 § TF och 5 kap. 2 § YGL). Sådana publiceringar kan be- straffas enligt vanlig lag. Av 1 kap. 8 § YGL följer vidare att BrB, inte YGL, ska tillämpas vid straffrättsliga ingripanden som tar sikte på yttranden i radio- och tv-program som består i ”direktsänd- ningar av dagshändelser eller av sådana gudstjänster eller offentliga tillställningar som anordnas av någon annan än den som bedriver programverksamheten”. Som har framgått ovan bestäms det materiella tillämpnings- området inte enbart med utgångspunkt i de uttryckliga undantagen i TF och YGL. Det gäller framför allt på straffrättens område och i fråga om den kommersiella reklamen. På dessa områden finns det viktiga undantag som följer av en tolkning utifrån innebörden och syftet med det särskilda grundlagsskyddet för tryck- och yttrande- friheten, se 1 kap. 1 § TF och 1 kap. 1 § YGL. I dessa bestämmelser anges att grundlagarna tillförsäkrar medborgarna rätt att i de skyddade medierna offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och att i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst till säkrande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konstnärligt skapande. Med utgångspunkt i dessa bestämmelser går det – enligt det rådande synsättet – att fastställa vilket bruk av tryck- och yttrandefriheten som TF och YGL är tänkta att omfatta. Om ett visst yttrande inte omfattas av grund- lagarnas innebörd och syfte blir inte TF och YGL tillämpliga. Ytt- randet ligger då utanför det materiella tillämpningsområdet. Det kan t.ex. bli fallet om ett grundlagsskyddat medium används för att begå bedrägeri, oredligt förfarande, svindleri eller något liknande brott. Gärningar av det slaget ska således prövas enligt BrB. Efter- som utgångspunkten är att bara de gärningar som nämns i den s.k. brottskatalogen (se ovan i avsnitt 10.3.6) är brott när de begås i ett grundlagsskyddat medium, innebär det sagda ett slags undantag från en av tryck- och yttrandefrihetsrättens grundprinciper. Riktigt hur långt detta undantag sträcker sig är inte klart. Frågan aktua- liserades i ett omdiskuterat fall med en konststudent, som dömdes för oredligt förfarande och våldsamt motstånd i samband med inspelning av en film m.m. i konstnärligt syfte.14 Synsättet att tryck- och yttrandefrihetens ändamål medför vissa undantag från det materiella tillämpningsområdet får även bety- 14 tingsrätts dom i mål B 3870-09. delse på området för kommersiell marknadsföring. TF och YGL innehåller vissa uttryckliga undantag i det avseendet (se ovan). Även i andra fall kan det dock bli aktuellt att göra avsteg från grundlagarnas tillämpningsområden. Det brukar anses att mark- nadsföring (t.ex. annonser) i kommersiell verksamhet som har ett kommersiellt syfte och som har ”rent kommersiella förhållanden till föremål” faller utanför det materiella tillämpningsområdet.15 Det här medför bl.a. att rent kommersiell reklam i grundlags- skyddade medier underkastas bestämmelserna i marknadsförings- lagen (2008:486) om god marknadsföringssed. Det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet gäller fullt ut för yttranden i tryckta skrifter (inkl. skrifter enligt stencilregeln) och tekniska upptagningar som framställs och sprids här om de for- mella och materiella kraven är uppfyllda (se ovan). Det gäller även för radioprogram och databasöverföringar som utgår från . Grundlagsskyddet enligt TF och YGL är till viss del också tillämp- ligt på medier med en svagare anknytning till . TF finns det regler om utrikes tryckta skrifter. Även 10 kap. YGL inne- håller bestämmelser om radioprogram och tekniska upptagningar från utlandet m.m. Skyddet kan, något förenklat, sägas innebära följande. Om det aktuella mediet inte ges ut i , gäller ändå ett skydd för den framställning som eventuellt sker här (i form av förbud mot censur och hindrande åtgärder) och en inskränkt meddelar- och anskaffarfrihet. Om mediet ges ut här gäller i princip fullt grundlagsskydd. Det varierar dock något beroende på bl.a. var mediet framställs. TF:s och YGL:s reglering av tryck- och yttrandefriheten gäller för alla här i . Skyddet för andra än svenska medborgare får dock inskränkas genom regler i vanlig lag. 15 Se bl.a. HD:s avgörande i NJA 2001 s. 319. 10.4Tryck- och yttrandefrihet i och resten av världen16 har en lång tradition av tryck- och yttrandefrihet. antog en tryckfrihetsförordning som innehöll bestämmelser om skriv- och tryckfrihet och förbud mot censur. Vad som var särskilt banbrytande var emellertid att förordningen även innehöll bestämmelser om rätten att få ut hand- lingar från myndigheter, dvs. vad vi kallar för offentlighets- principen. tryckfrihetsförordning var den första i sitt slag i världen och var länge ensamt om att ha regler om handlingsoffent- lighet. antog , som det första efterföljande landet i , en lag om handlingsoffentlighet. följde och efter med lagstiftning på området (har emellertid haft bestämmelser som inneburit en begränsad rätt att ta del av allmänna handlingar ). Efter de nordiska länderna följde efter 1978 genom att införa en allmän bestämmelse om att medborgarna hade rätt att få kopior av ”administrativa” hand- lingar. Även var relativt tidigt ute med att införa lag- stiftning om handlingsoffentlighet; 1980 antog landet en lag om tillgång till myndighetsinformation. I övriga Västeuropeiska länder infördes regler om handlingsoffentlighet i , 1987, 1990, 1994, 1998, 1999, 2000, 2004, 2005 (där dock ett antal ”länder” på delstatsnivå, redan tidigare hade infört regler om hand- lingsoffentlighet), 2007, 2008 och 2014. Efter kollaps och inom ramen för de demokra- tiseringsreformer som genomfördes i det därefter lade man tidigt fokus på lagstiftning som rörde förvaltningen och skyddet för yttrandefrihet och andra grundläggande fri- och rättig- heter. införde regler om handlingsoffentlighet , 1996, och 1998, 1999, , , och , och 2000, 2001, 2002, , och 2003, 16 Detta avsnitt bygger på artikel ”Offentlighetsprincipen i ” i skriften ”Fritt ord , Tryckfriheten och offentlighet i och – ett levande arv ”, s. 347–382. och 2005, 2006, 2009 samt 2011. finns principer för handlingsoffentlighet i de flesta euro- peiska länder. Av EU:s 28 medlemsstater är det bara och som inte har någon grundläggande fastställd rätt för medborgarna att ta del av allmänna handlingar. Bland 47 medlemsstater saknar, förutom och , endast , , och regler om hand- lingsoffentlighet. En överväldigande majoritet av länder har således infört handlingsoffentlighet i sin nationella lagstiftning. Ländernas regel- verk varierar dock såväl till form som till innehåll. En del länder har relativt länge haft en i konstitutionen fastslagen grundläggande rätt för medborgarna att få del av allmänna handlingar, medan en del länder fortfarande saknar detaljerade regler om hur handlings- offentligheten ska tillämpas. Meddelarfrihet inklusive meddelar- skydd, liknande den svenska, finns emellertid inte någon annan- stans i , även om det i en del länder har utvecklats principer inom främst arbetsrätten till skydd för s.k. whistle-blowers. Utanför var den första staten som införde ett regel- verk om handlingsoffentlighet genom The Freedom of Information Act som trädde i kraft . , och införde i sin tur regler om handlingsoffentlighet och 1983. I har en rad länder infört lagstiftning om handlings- offentlighet under och efter milleniets , bl.a. 2003, 2009 och 2011. Från och med fram till nu har även ett antal stater i och antagit regel- verk på området, bl.a. , , och samt , , och (i sistnämnda land ). Också i andra länder på dessa kontinenter pågår det lagstift- ningsprojekt på området. 11 En internationell jämförelse När ny lagstiftning ska övervägas eller befintlig sådan ändras finns det anledning att om möjligt dra nytta av erfarenheter från andra länder. Möjligheten att direkt överföra ett annat lands lagstiftning till svenska förhållanden möter dock ofta svårigheter eftersom olika länder bygger sin lagstiftning på delvis skilda rättstraditioner. Något förenklat kan sägas att de vanligaste rättstraditionerna delas in i s.k. civil law och common law. I länder med civil law tillämpas i första hand skriven lag som stiftas och ändras av landets riksdag eller motsvarande parlamentariska församling. Till länder med civil law räknas bl.a. de nordiska länderna och . Även i länder med common law finns skrivna lagar, men dessa utvecklas i hög utsträckning genom domstolarnas praxisbildning. Common law tillämpas exempelvis i . I t.ex. används både civil och common law. I vårt uppdrag ingår att redovisa gällande rätt och eventuellt pågå- ende lagstiftningsarbete i de länder som vi bedömer vara av intresse. Av våra direktiv framgår vidare att de nordiska länderna bör ges en särskild belysning. Med hänsyn till detta och med tanke på de likheter som finns mellan och de övriga nordiska länderna är det naturligt att redovisa vad som gäller i dessa länder först. Ut- över de nordiska ländernas rättsordningar har vi även funnit lag- stiftningen i , och vara av särskilt intresse. Lagstiftningsarbetet i dessa länder redovisas dock mer översiktligt. En redogörelse för olika länders lagstiftning blir av uppenbara skäl lätt teoretisk. För att tydliggöra skillnaderna i ländernas lag- stiftning har vi därför valt att med hjälp av ett antal fiktiva exempel sist i kapitlet redogöra för utgången av en rättslig prövning i , , och vid röjande av känsliga uppgifter. Arbetet med den internationella jämförelsen har bedrivits främst genom undersökning av lagstiftning och i förekommande fall för- arbeten samt övrig information från officiella webbplatser. Denna undersökning har kompletterats med skriftliga frågor till företrädare för de departement som ansvarar för aktuella frågor i respektive land. Skrivelserna har besvarats av tjänstemän på departementen.1 Utredaren och sekreteraren har även besökt och för att tala med personer med särskilt goda kunskaper på området för att ta del av deras uppfattning om och erfarenheter av den gällande lagstiftningen. Vad gäller materialinsamlingen i övrigt bör beaktas att materialet funnits tillgängligt på originalspråk, i något fall kom- pletterat av mer eller mindre officiella översättningar till engelska. Det kan inte uteslutas att det i någon enskild detalj har uppstått en missuppfattning om innehållet. En internationell jämförelse förekommer även i kapitel 10 i sam- band med att vi behandlar tryck- och yttrandefriheten. I den finska strafflagen (39/1889) finns bestämmelser om olaglig spridning eller avslöjande av känslig information i 12 kap. (om landsförräderibrott), i 38 kap. (om informations- och kommunika- tionsbrott) och i 40 kap. (om tjänstebrott). I 45 kap. strafflagen finns dessutom bestämmelser om militära brott. Bestämmelserna i 12 kap. strafflagen om landsförräderibrott genomgick en ganska omfattande revidering under mitten av 1990- talet. Revisionen föranleddes av att kapitlet i sin dåvarande lydelse hade fått sin utformning strax före och under . De särskilda förhållanden som rådde då bidrog till att lagstiftningen fick ett innehåll som de vid revisionstidpunkten oav- brutna fredsförhållandena inte längre kunde anses motivera. Det fanns också behov av att justera bestämmelserna från redaktionella 1 De svar som lämnats representerar alltså inte någon officiell ståndpunkt från de berörda ländernas sida. Förarbetena till bestämmelserna utgörs bl.a. av propo- sition RP 94/1993 rd. pågår det ingen översyn av ifrågavarande straff- bestämmelser vid justitieministeriet. Någon sådan översyn är inte heller planerad. Tillämpningsområdet för finsk straffrätt framgår av 1 kap. straff- lagen. Av kapitlets 3 § följer exempelvis att finsk lag är tillämplig på brott som har förövats utanför och som riktar sig mot . Ett brott anses rikta sig mot om det är frågan om ett lands- eller högförräderibrott, om gärningen på något annat sätt allvarligt kränkt eller äventyrat statliga, militära eller ekonomiska rättigheter eller intressen, eller om det riktar sig mot en finsk myndighet. 11.2.2Spioneri och grovt spioneri Huvudbestämmelsen om spioneri finns i 12 kap. 5 § strafflagen och har följande lydelse: