sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — En utökad möjlighet att använda tidiga berättelser från bevisupp- tagningar i domstol kommer enligt vår bedömning att leda till bättre förutsättningar för en mer effektiv brottsbekämpning, bl.a. eftersom färskare bevisning tillåts i domstolarna och bekymret med vittnen som inte kan eller vill medverka vid rättegångar kan minska. Inte minst i bevismässigt svåra miljöer eller vid allvarlig brottslighet skulle möjligheterna att få personer att berätta vad de vet kunna öka om personerna kunde lämna sina berättelser i ett tidigare skede och utanför rättegången. En sådan utveckling är en angelägen fråga för möjligheterna att beivra brott och därmed för tilltron till rättsväsen- dets förmåga. De beskrivna förväntade vinsterna för processen med en tidig bevisupptagning kommer sannolikt att vara störst vid bevisupptag- ning under förundersökningar dvs. tidigare i processen. I framför allt stora brottmål kommer emellertid bevisupptagning även efter att åtal är väckt ofta kunna leda till vinster bl.a. när det gäller förutsebarhet och lättnader för enskilda förhörspersoner. Argument mot en utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling En utökad möjlighet att ta upp bevis före huvudförhandingar inne- bär, om möjligheten kommer till användning som det är tänkt, att bevisning i högre grad kommer att presenteras för rätten i färdigt skick vid huvudförhandlingen. Reformen skulle därför kunna hävdas riskera leda till att tyngdpunkten i rättskipningen förskjuts framför allt till förundersökningen på ett inte önskvärt sätt. Vår bedömning är emellertid att det inte finns skäl för en sådan slutsats. Det är visserligen riktigt att en ordning med tidig bevisupptagning lägger större tyngd på vad som sker under förundersökningen. Det är ju i själva verket en del av motivet till förändringen. Utökade möjligheter till tidigare bevisupptagning inför domstol innebär dock att bevis- ningen även fortsättningsvis tas upp av en domstol. Det är vidare rätten som även i fortsättningen kommer att avgöra hur bevisning bäst läggs fram då det är dags för rättegång. Om det bedöms olämp- ligt att beviset läggs fram vid huvudförhandlingen genom bevisupp- tagningen kommer i stället ett omförhör att kunna hållas. Vid huvud- förhandlingen kommer det att finnas möjligheter att ställa komplet- terande frågor. Domstolarna kommer även fortsättningsvis att pröva Våra överväganden och förslag den bevisning som presenteras vid huvudförhandlingen. Rättskip- ningen måste därför även med en utökad möjlighet att ta upp bevis- ning utom huvudförhandling sägas ske vid rättegångarna i domstol. En annan invändning är frågan om vad det innebär för domar- rollen att domstolen oftare än blandas in i förundersökningen genom att hålla bevisupptagningar i ett tidigare skede än vid huvud- förhandlingen. Det svenska systemet bygger på en rollfördelning som innebär att åklagare och polis under objektivitetsplikt ansvarar för förundersökningen och domstolen dömer över det som läggs fram av parterna vid huvudförhandlingen. Systemet har fördelarna att den part, åklagaren, som presterar åtalet för rätten är väl inläst på målet medan domarresurserna koncentreras till uppgiften att avgöra om det som presenteras i rätten räcker för en fällande dom. I frågan om reformens effekter för rollfördelningen i rättsväsendet är det vår bedömning att domstolen visserligen kommer att få en mer om- fattande insyn i det kommande processmaterialet än som är fallet . Domstolen kommer dock, lika lite som , att ha något egentligt inflytande över förundersökningen. Domstolarna har för övrigt redan en löpande insyn i många förundersökningars innehåll genom det underlag som presenteras vid återkommande tvångs- medelsförhandlingar, inte minst häktningsförhandlingar, under för- undersökningars bedrivande. Mot denna bakgrund är bedömningen att förslaget i denna del inte kommer att påverka rollfördelningen mellan domstolar och åklagare. Utökade möjligheter att ta upp muntlig bevisning före huvud- förhandlingar för att sedan spela upp ljud- och bildupptagningar av denna bevisning vid rättegången innebär att domstolen inom ramen för en rättegång kan ställas inför berättelser med olika presenta- tionsformat och som kan ha lämnats under olika förutsättningar. Såväl berättelser från förhör vid personlig inställelse inför rätten som upptagningar av tidiga berättelser kommer nämligen kunna läggas fram vid en och samma rättegång. Det kan hävdas att sådana olik- heter när det gäller formerna för muntlig bevisning medför en risk för att bevisvärderingen blir mindre rättssäker. Vi konstaterar emel- lertid att domstolarna ställs inför bevisning med olika presentationsformat inom ramen för en och samma rättegång. Detta är bl.a. en effekt av teknikutvecklingen och de lagändringar som redan gjorts för att ta tillvara den. Det är vår bedömning att det där- för redan finns en insikt vid domstolarna om att de omständigheter Våra överväganden och förslag som framkommer om hur bevisning har tillkommit påverkar bevis- ningens värde. Skälen för en reform som syftar till att bevis kan läggas fram på det sätt som är bäst i varje enskilt fall väger mot den bakgrunden rimligtvis tyngre än värdet av att all bevisning tas upp och läggs fram på samma sätt. Vi utvecklar våra överväganden om presentationsformatets betydelse ytterligare i avsnitt 6.8. Det kan vidare göras invändningar om att en ordning enligt det förslag vi lämnar och som innebär en större frihet att välja hur bevis ska läggas fram riskerar att leda till en mindre förutsebar rätts- tillämpning där förhörspersoner behandlas olika beroende på om- ständigheterna i enskilda fall. Det ska i denna fråga sägas att bevis- förutsättningarna redan med nuvarande regler ändras , inte minst som en följd av teknikutvecklingen. Det bör t.ex. beaktas att förundersökningar redan med dagens regler kommer att i allt större utsträckning bestå av ljud- och bildinspelade förhör. Vid avvikelser kommer dessa förhörsberättelser att kunna åberopas. Att reglera förutsättningarna för hur bevis får läggas fram innebär med denna utgångspunkt att förutsebarheten i rättstillämpningen ökar. Domstolarnas bevisvärdering där svagheter i bevisningen kan påtalas utgör vidare en kontrollfunktion för hur bevisning läggs fram. Ytterligare en fråga att förhålla sig till vid överväganden om en utökad möjlighet att ta upp bevisning före huvudförhandlingar är att det kan finnas en risk att själva berättelserna som ska utgöra bevis- ning i domstolarna blir ofullständiga eller ostrukturerade som en följd av att de hålls när saken inte är färdigutredd. Denna risk kan sannolikt sägas finnas framför allt vid förhör under förundersökningen, men kan även uppstå under förberedelsen bl.a. eftersom exempelvis ett vittnesförhör kan komma att hållas innan den tilltalade eller andra förhörspersoner som kallats till rättegången har lämnat sina berättelser. Det finns här anledning för parterna att överväga i varje enskilt fall när i en process ett bevisupptagnings- förhör lämpligast bör hållas och att planera förhöret så att riskerna för brister i bevisningen motarbetas. Ofta måste förmodligen per- sonen vars berättelse ska tas upp först höras i polisförhör så att ett tydligt förhörs- och bevistema kan fastställas. måste kanske andra omständigheter av betydelse för förhöret klargöras innan för- höret kan hållas. I andra fall är det kanske tillräckligt att förhörens genomförande förbereds noggrant med utgångspunkt i den informa- tion som förhörspersonen kan förväntas ha att bidra med. Våra överväganden och förslag detta avseende bör med andra ord i stor utsträckning kunna mot- verkas. Sammanfattande bedömning av för- och nackdelar med en utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling Vår samlade bedömning av de redovisade för- och nackdelarna med en utökad möjlighet att ta upp bevisning tidigare inför domstol är att fördelarna med en sådan förändring tydligt väger över. Fördelarna för brottmålsprocessen som helhet med tidiga berättelser som bevis leder till vår slutsats att utrymmet för att ta upp bevisning i domstol i ett tidigare skede än vid huvudförhandlingar bör utökas ganska markant. Strukturen för en effektiv och rättssäker bevisupptagning i domstol utom huvudförhandlingar är som vi nämnt tidigare redan på plats. Några betänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt uppstår enligt vår bedömning inte av det skälet att bevisupptagning tillåts ske i fler fall. Under förutsättning att den misstänkte i enskilda fall ges möjlig- het att försvara sig i enlighet med de krav som ställer är en utökad användning av tidig bevisupptagning i domstol en ur rättssäkerhetssynpunkt godtagbar ordning. Som framgått be- dömer vi att det normalt finns möjlighet att ordna förutsättningarna för genomförande av ett motförhör i tidigare skede än vid huvudför- handlingen på ett sätt som överensstämmer med kraven på en rättvis rättegång. Nuvarande ordning för bevisupptagning i domstol och er- farenheterna från bevisregleringen i dansk rätt stöder denna slutsats. Bevisupptagning bör initieras av en part En utökad möjlighet till bevisupptagning i domstol bör utformas som en fakultativ möjlighet och inte som en ny fast ordning för hur bevisupptagning ska ske i vissa givna situationer. Det kan i och för sig diskuteras om det inte borde finnas tydliga anvisningar om hur denna nya ordning ska tillämpas. Om parterna väljer att inte använda den nya regleringen kommer den ju inte att få något genomslag och därmed kommer inte någon av de förbättringar av rättsprocessen som vi bedömer nödvändiga att realiseras. Vårt ställningstagande är emellertid att det måste vara parterna som initierar tidig bevisupptagning vid domstol i de situationer och Våra överväganden och förslag som de utifrån omständigheterna i varje enskilt fall bedömer är lämpligt. en berättelse lämpligast tas upp beror bl.a. på utredningsläget och vad förhörspersonen förväntas kunna berätta om. Dessa frågor har parterna bäst kunskap om. De möjligheter att i högre utsträckning kunna ta upp bevis vid domstol före huvudförhandlingar som vi ser framför oss tar framför allt sikte på att åstadkomma effektivitets- och kvalitetsvinster i hanteringen av brottmålen. Även förbättringar för enskilda förhörspersoner och för misstänkta i häkte är en önskvärd effekt av den reform vi föreslår. Att bedöma om dessa effekter kan uppnås i enskilda fall bedömer vi vara parternas uppgift. Det är av dessa skäl rimligt att det är någon- dera parten som väcker frågan om bevisupptagningen utifrån de överväganden om lämplig hantering som görs i det enskilda brott- målet. Ståndpunkten att bevisupptagningar bör initieras av en part är i linje med vår allmänna inställning att det finns ett värde i att skapa processuella verktyg som ger parterna en möjlighet att utöva ett större inflytande över brottmålets hantering. Det ger också möjlig- het att utveckla tillämpningen över tiden. Frågor om hur bevis lämpligast tas upp vid rättegångar vilar på rätten. Någon förändring i detta avseende avser vi inte föreslå. De processuella vinster som finns med reformen som helhet gör att frå- gan om tillåtlighet inte bör disponeras av parterna. Processens fort- skridande kan inte göras beroende av att parterna sinsemellan är överens i handläggningsfrågor. Att en bevisupptagning sker ska därför inte vara beroende av att parterna är överens om det. Om en part begär att bevisupptagning ska ske och motparten motsätter sig detta, bör det därför vara domstolen som avgör frågan om bevisupp- tagning ska ske eller inte. Vid denna bedömning kommer på sedvanligt sätt parternas argument i frågan att utgöra underlag för domstolens beslut. Om parterna å andra sidan är överens om att bevisupptagning bör ske är rimligtvis utrymmet för rätten att avslå en begäran mer begränsad. Det är ändå alltjämt rätten som ytterst avgör saken. En part kan ha flera skäl till att göra en framställan om bevisupp- tagning före huvudförhandling. En tidig bevisupptagning leder ofta till berättelser med en högre grad av tillförlitlighet enbart av det skälet att de tas upp i närmare anslutning till den händelse som för- höret avser att belysa. Bevisupptagningen kan också leda till önsk- värda effekter när det gäller förutsebarheten vilket har betydelse för såväl utredningens fortsatta bedrivande som för den misstänktes Våra överväganden och förslag möjligheter att förbereda sitt försvar. I situationer då det är fara att ett bevis går förlorat eller endast med svårighet kan föras vid huvud- förhandlingen kommer parterna också ha ett intresse att ta upp be- viset. Det kan exempelvis vara frågan om omständigheter som rör förhörspersonens personliga förhållanden, framför allt låg eller hög ålder och psykiskt eller fysiskt hälsotillstånd. Även den situationen att en förhörsperson inte kommer kunna lämna en tillförlitlig utsaga vid en väsentligen senare tidpunkt vid huvudförhandlingen kan inne- bära en risk att bevisningen går förlorad. Det kan inte minst röra sig om vittnen som utsätts för uttryckliga hot, olaga tvång eller annan sådan påverkan. Det kan också vara frågan om personer som ska lämna för dem känsliga uppgifter, exempelvis en målsägande i sexual- brottsmål eller en misstänkt som vill lämna uppgifter om brottet i ett ärende med ytterligare medmisstänkta. Målsägandens roll vid bevisupptagning före huvudförhandlingen Under förundersökningen har målsäganden inte någon särställning i förhållande till andra personer som förhörs för att utreda brotts- misstanken. Någon rätt till insyn eller påverkansmöjligheter i fråga om hur förundersökningen bedrivs finns inte för målsäganden i detta skede. Efter att åtal är väckt kan målsäganden bli part i brottmåls- processen antingen genom att biträda åklagarens åtal, överta ett all- mänt åtal, överklaga utgången i ansvarsdelen självständigt, väcka enskilt åtal eller genom att föra talan om enskilt anspråk. Som part i ansvarsdelen har målsäganden möjlighet att bl.a. justera åklagarens gärningsbeskrivning, framställa ett eget ansvarsyrkande, ställa frågor om ansvarsfrågan till förhörspersoner och åberopa egen bevisning. Om målsäganden är part i målet har han eller hon dessutom samma rätt till insyn i målets handläggning vid domstolen som övriga parter. Våra överväganden om utformningen av en utökad möjlighet att ta upp bevisning i domstol före huvudförhandlingar utgår när det gäller målsägandens roll från gällande ordning i brottmål. Det innebär att målsäganden inte har något inflytande över förundersökningsåt- gärder som vidtas, inklusive bevisupptagning, under förundersök- ningen medan målsäganden som är part i ansvarsdelen efter att åtal är väckt ska ha samma inflytande över åtgärder som vidtas, t.ex. bevis- upptagning, som övriga parter. Våra överväganden och förslag Närmare om förutsättningarna för bevisupptagning De fördelar för straffprocessen som vi har beskrivit med en reform bör få ett tydligt genomslag i straffprocessen och det bör i detta syfte öppnas upp möjligheter för parterna att lägga fram muntlig be- visning på det sätt som de finner bäst med beaktande av omständig- heterna i enskilda fall. Vårt förslag utgår därför från att domstolen i stor utstäckning ska tillåta att bevisning tas upp och läggs fram enligt parternas önskemål. Vilket värde enskilda bevis får för sakens pröv- ning kommer sedan värderas av domstolen med beaktande bl.a. av omständigheterna kring hur berättelsen har lämnats. Huvudregeln för bevisupptagning under förundersökningen bör vara att bevis ska få tas upp på yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte om det inte är olämpligt med hänsyn till utredning- ens beskaffenhet eller övriga omständigheter. Huvudregeln för bevis- upptagning under förberedelsen bör vara att bevis ska få tas upp på yrkande av åklagaren, den tilltalade eller målsäganden som för talan om ansvar om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffen- het eller övriga omständigheter. Det som avses i båda fallen är att det måste föreligga påtagliga processuella nackdelar med att beviset tas upp eller att konsekvenserna av en bevisupptagning är så svårbedömda att en bevisupptagning inte ska ske. Utgångspunkten är att berättel- sen ska tas upp om en part begär det. Bara om det är olämpligt att ta upp förhöret ska rätten avslå en framställan. Det är således en pre- sumtion för att berättelsen ska tas upp på begäran av en part. Rättens prövning av vad som är olämpligt ska göras med hänsyn till utred- ningens/målets beskaffenhet och omständigheterna i övrigt. Vilka processuella nackdelar som ska anses vara så betydande att presumtionen om att ta upp bevis kan brytas får avgöras av rätts- tillämpningen. Det kan under förundersökningen exempelvis gälla intresset av att skydda förundersökningssekretessen som gör en bevisupptagning på begäran av den misstänkte olämplig. Det kan handla om praktiska svårigheter att planera och genomföra en bevis- upptagning utan att onödigt försena handläggningen. Omständig- heter som rör den misstänktes eller tilltalades möjligheter att hålla motförhör kan utgöra omständigheter som gör att det är olämpligt med en bevisupptagning. Invändningar från försvaret ska prövas med beaktande av att den rätt att hålla mot- förhör som föreskriver för brottsmisstänkta Våra överväganden och förslag normalt kan tillgodoses genom att den misstänkte kan hålla tilläggsförhör. Det bör förutsättas att den part som begär en bevisupptagning i domstol, på samma sätt som vid dagens bevisupptagningar, anger ett tydligt förhörs- och bevistema för förhöret. I de fall det är undersök- ningsledaren som begär att ett bevis tas upp under förundersökningen bör dessutom en preliminär gärningsbeskrivning anges om utred- ningsarbetet har kommit så långt att det är möjligt att formulera en sådan. Dessa uppgifter har betydelse för bl.a. motpartens möjligheter att förbereda och genomföra ett motförhör. Om den misstänkte inför en upptagning av en berättelse inför rätten har tillgång till en preliminär gärningsbeskrivning och ett förhörs- och bevistema kommer, menar vi, den misstänktes möjligheter att ta tillvara sin rätt då beviset tas upp normalt vara uppfyllda. Försvaret har dessutom i princip alltid en möjlighet att ställa ytterligare frågor vid huvudför- handlingen med tillgång till åtalet, ett fullständigt beslutsunderlag och de eventuella kompletteringar som försvaret vill göra. Mot bakgrund av vikten av att vidta åtgärder som kan leda till att färre personer sitter i häkte och att isoleringen av häktade kan minskas bör det enligt vår mening vidare införas en möjlighet att ta upp bevis vid domstol under förundersökningen om bevisupptag- ningen skulle kunna få betydelse för frågan om att häva häktningen eller meddelade restriktioner. Om bevisning i större utsträckning kan tas upp på ett sådant sätt under förundersökningen att den kan användas vid rättegångar finns det sannolikt inte samma behov av att skydda utredningen från den misstänktes påverkan. I många fall bör detta leda till att restriktioner kan hävas i ett tidigare skede än som annars skulle vara fallet och ibland till att den misstänkte inte längre behöver hållas häktad. Att en bestämmelse om bevisupptagning för att häva häktning eller restriktioner införs bör enligt vår bedömning medföra att åklagare och försvarare fortlöpande kommer att ha en möjlighet att överväga om det går att säkra bevisning på ett sådant sätt att den misstänkte inte behöver sitta häktad eller vara föremål för restriktioner. Det bör därför enligt vår mening vara möjligt att ta upp bevis under förundersökningen om den misstänkte är häktad och bevis- upptagningen kan få betydelse för frågan om att häva häktningen eller restriktioner som har meddelats enligt 24 kap. 5 a § RB. Även möjligheten häva en eller några av flera typer av restriktioner för att Våra överväganden och förslag på så vis minska den häktades isolering bör kunna motivera en bevis- upptagning. Även om det inte går att med säkerhet säga på förhand att en häktning eller meddelade restriktioner hävs som en följd av en bevisupptagning, så ska det utifrån vad som framkommer vid fram- finnas en verklig möjlighet att häva häktningen eller restrik- tionerna för att bevisupptagning ska få ske. Om det redan när fram- görs står klart att bevisupptagningen inte kommer att påverka kollusionsrisken på ett sådant sätt att restriktioner kan hävas eller den häktade kan släppas fri finns det inte förutsättningar för bevis- upptagning på denna grund. Eftersom syftet med bestämmelsen är att minska häktning och isolering bör vidare en bevisupptagning knappast genomföras om själva bevisupptagningen skulle innebära att häktnings- eller restriktionstiden förlängs exempelvis för att perso- nen vars berättelse ska tas upp befinner sig utomlands eller om huvud- förhandlingen ändå är så nära förestående att en bevisupptagning skulle förlänga handläggningen av målet inklusive frihetsberövandet. Eftersom tidsspannet i häktade mål mellan tidpunkten då åtal väcks och då huvudförhandling ska inledas är kort bedömer vi att behovet att kunna ta upp bevis för att minska häktningstider eller restriktionsanvändning inte är lika stort efter att åtal har väckts. Tvärtom skulle bevisupptagningar i detta syfte under förberedelsen av brottmålet snarare förlänga handläggningen och därmed häktningstiderna. Något förslag om bevisupptagning på denna grund under förberedelsen av brottmål lämnar vi därför inte. Någon begränsning för användbarheten av bevisupptagning i domstol i enlighet med vårt förslag om utökade möjligheter till bevisupptagning under förundersökningen och förberedelsen till en viss typ av bevisning ser vi inte framför oss, utan såväl huvud- bevisning som mer perifer bevisning bör kunna tas upp i domstol i ett tidigare skede om det är vad som bedöms lämpligast med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det finns inte heller någon typ av berättelse som är principiellt utesluten för en tidig bevisupp- tagning i domstol. Även berättelser från en misstänkt eller tilltalad bör kunna tas upp i ett tidigare skede än vid huvudförhandlingen, i vart fall om den misstänkte eller tilltalade har önskemål om att det sker. Det är heller inte så att vissa typer av tidiga berättelser alltid måste tas upp i domstol för att kunna användas som bevis, utan av- sikten med vårt förslag är att öppna upp möjligheterna att välja hur Våra överväganden och förslag bevisning bäst läggs fram med hänsyn till omständigheterna i enskilda fall (se vidare avsnitt 6.6.4). Rätten ska i princip avgöra frågan om en bevisupptagning ska ske med utgångspunkt i vad parterna anfört. Vid prövningen krävs bl.a. att rätten har tillgång till förhörs- och bevistema och en preliminär gärningsbeskrivning. i processen en bevisupp- tagning genomförs har ofta en stor betydelse för möjligheterna att uppnå syftet med bevisupptagningen. Det är angeläget att bevisupp- tagningen kan ske i anslutning till att en begäran från en part in- kommer till rätten. Det bör därför ställas ett krav på skyndsamhet vid rättens hantering av en framställan om att bevis ska tas upp. Särskilt om kallelse och närvaro vid bevisupptagning med misstänkta under förundersökningen Bestämmelserna om bevis som tas upp utom huvudförhandling gäller i tillämpliga delar även för bevis som tas upp av rätten under förundersökningen.18 I fråga om kallelser av parter och om parters underlåtenhet att följa en kallelse gäller det som föreskrivs för sammanträden under förberedelsen av brottmål.19 Det betyder att åklagare och misstänkta ska kallas till sammanträden för bevisupp- tagning under en förundersökning. Detta är, som vi återkommer till, i princip en rimlig ordning även för den reform vi föreslår (se vidare avsnitt 6.6.3). Det finns dock ett undantag.