sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Som framgår av 20 § andra stycket får däremot uppgifter föras över i enskilda fall om förutsättningarna för det är uppfyllda. I paragrafen upplyses om att regeringen kan meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut även i andra fall än som anges i 15–18 §§ (vilket motsvarar nuvarande 2 kap. 19 § första stycket polisdatalagen), om begränsning av möjligheten att lämna ut per- sonuppgifter elektroniskt på annat sätt än genom direktåtkomst och om underrättelseskyldighet och sökning i personuppgifter. 3 kap. Gemensamt tillgängliga uppgifter Av paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.9.1, framgår att kapitlet innehåller bestämmelser om behandling av personuppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga. Vad som avses med gemensamt tillgängliga uppgifter utvecklas i prop. 2009/10:85 s. 334 f. Av andra stycket framgår att bestämmelserna i kapitlet inte gäller för behandling av personuppgifter med stöd av den särskilda be- stämmelsen om behandling för diarieföring och nödvändiga hand- läggningsåtgärder i 2 kap. 3 §. Personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga Paragrafen reglerar vilka personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. Frågan behandlas i avsnitt 14.9.1. Av paragrafen fram- går att personuppgifter får göras gemensamt tillgängliga om det be- hövs för något av de syften som anges 2 kap. 1 §. Enligt paragrafen ska det framgå för vilket ändamål gemensamt till- gängliga uppgifter behandlas om det inte framgår av sammanhanget eller på något annat sätt. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.9.2 och motsvarar nuvarande 6 kap. 9 § polisdatalagen (2010:361). I fråga om innebörden hänvisas till prop. 2009/10:85 s. 369 f. Enligt paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.9.2 och 14.10.2, ska uppgifter som är gemensamt tillgängliga förses med särskilda upp- lysningar i vissa fall. Den motsvarar nuvarande 6 kap. 10 § polis- datalagen (2010:361). Enligt första stycket ska gemensamt tillgängliga uppgifter som direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt för brott eller för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet förses med en särskild upplysning om det, om det inte på annat sätt framgår att personen inte är misstänkt. Det kan t.ex. framgå att personen är uppgiftslämnare. Genom hänvisningen till 2 kap. 1 § första stycket 1 eller 2 klargörs att upplysningen ska avse om per- sonen i fråga är misstänkt för brott eller brottslig verksamhet som Säkerhetspolisen har till uppgift att bekämpa. Enligt andra stycket ska uppgifter om personer som kan antas ha direkt samband med sådan brottslig verksamhet som avses i 2 kap. 1 § första stycket 1 förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Kravet på samband är lågt ställt. Så snart det finns något som stöder ett antagande om att en person har direkt samband med sådan brottslig verksamhet och det är fråga om uppgifter som görs gemensamt tillgängliga ska uppgifterna om personen förses med en särskild upplysning. Sam- bandet kan t.ex. bestå i att en person ofta träffar eller har annan kontakt med någon annan som är misstänkt för att utöva brottslig verksamhet eller rör sig i en miljö där brottslighet förekommer, utan att ha naturliga skäl att befinna sig där. Personuppgifter om den som är anhörig till en person som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet faller alltså utanför, utom i de fall där båda kan antas ha samband med brottslig verksamhet. Det är bara uppgifter som rör en person som behöver förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgif- ternas riktighet i sak. Det är, förutom uppgifter om på vilket sätt personen är knuten till den brottsliga verksamheten, framför allt fråga om uppgifter som belyser brottslighetens art och omfattning. Uppgifterna kan då behöva förses med särskilda upplysningar för att personens anknytning till brottsligheten ska kunna bedömas. Det krävs inte någon upplysning om det på grund av omständig- heterna är onödigt. Det kan vara fallet om uppgiftslämnaren är en polisman eller någon annan vars trovärdighet är väl känd. Även i sådana fall kan det behövas en särskild upplysning om uppgifternas riktighet i sak, om inte källan framgår på annat sätt. Av tredje stycket framgår att uppgifter som ingår i en uppgifts- samling som har skapats för att bearbeta och analysera information och som enbart särskilt angivna tjänstemän har tillgång till, inte behöver förses med någon upplysning enligt andra stycket om be- arbetningen inte har genomförts. Undantaget innebär att person- uppgifter i en sådan uppgiftssamling får göras gemensamt tillgäng- liga trots att de inte har hunnit förses med upplysningar om upp- giftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Så snart bearbetningen är genomförd och uppgifterna kopplats till annan information måste personuppgifterna kompletteras med så- dana upplysningar om det behövs. Undantaget är kopplat till om bearbetningen av uppgifterna är genomförd. Hur det kan ta kan variera beroende på bl.a. mängden information och uppgifternas karaktär. Utgångspunkten är att bearbetningen ska genomföras . I 4 kap. 9 § anges hur länge uppgifter i en sådan uppgiftssamling får behandlas. I paragrafen föreskrivs att under vissa förutsätt- ningar får medges direktåtkomst till personuppgifter som Säker- hetspolisen behandlar. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.11.2 och 14.11.3. Direktåtkomsten får bara avse personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som Säkerhetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller fullgöra uppgifter i samband med person- skydd. Möjligheten att ge direktåtkomst begränsas till personuppgifter som behövs för något av de syften som anges i 2 kap. 1 § första stycket 1 och 2 polisens brottsdatalag (2010:361). Det innebär att bara får ta del av uppgifter genom direktåtkomst för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Om Polismyn- digheten behöver få tillgång till personuppgifter för att utföra andra arbetsuppgifter ska uppgifterna lämnas på något annat sätt. Paragrafen innebär inte att har rätt till direkt- åtkomst. En bestämmelse om direktåtkomst anger endast i vilken form personuppgifter får tillhandahållas. Det är Säkerhetspolisen som avgör om personuppgifterna kan lämnas på det sättet. Möjlig- heten att tillhandahålla vissa personuppgifter genom direktåtkomst kan också begränsas av att uppgifterna är skyddade av sekretess. I 2 kap. 17 § finns en sekretessbrytande bestämmelse. Direktåtkoms- ten kan begränsas till t.ex. en viss typ av uppgifter, enskilda upp- giftssamlingar eller ärenden eller till uppgifter om vissa företeelser som har anknytning till en viss person eller händelse. I paragrafen anges att och Försvarsmakten under vissa förutsättningar får medges direktåtkomst till person- uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen. Frågan behandlas i avsnitt 14.11.3. Försvarsunderrättelsemyndigheterna får endast medges direkt- åtkomst inom ramen för försvarsunderrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänsten. Direktåtkomsten får bara avse per- sonuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som Säker- hetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Paragrafen innebär inte att de mottagande myndigheterna har rätt till direktåtkomst. En bestämmelse om direktåtkomst anger endast i vilken form personuppgifter får lämnas ut. Möjligheten att lämna ut vissa personuppgifter genom direktåtkomst kan vara be- gränsad genom att uppgifterna är skyddade av sekretess. Det finns en sekretessbrytande bestämmelse i 2 kap. 18 §. Säkerhetspolisen avgör om den kan medge försvarsunderrättel- semyndigheterna direktåtkomst och i vilken omfattning. Direkt- åtkomsten kan begränsas t.ex. till en viss typ av uppgifter eller på annat lämpligt sätt. I paragrafen regleras Säkerhetspolisens möjlighet att medge under- rättelse- och säkerhetstjänster inom EU och EES direktåtkomst till vissa personuppgifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.11.4. I första stycket anges förutsättningarna för att direktåtkomst ska kunna medges. Möjligheten att dela information genom direktåt- komst begränsas till underrättelse- och säkerhetstjänster i med- lemsstater inom EU och EES. Underrättelse- och säkerhetstjäns- terna får endast medges direktåtkomst om det behövs för samarbe- tet mot terrorism. Direktåtkomsten får endast avse personuppgifter som Säkerhetspolisen behandlar i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar terrorbrott. Det kan även vara fråga om uppgifter som har kommit fram vid utred- ning av eller lagföring för terrorbrott och som Säkerhetspolisen fortsätter att behandla med stöd av 2 kap. 1 § första stycket 1 b. Direktåtkomst får endast medges till en avskild uppgiftssamling som Säkerhetspolisen upprättat i syfte att dela sådan information som rör arbete mot terrorism med de aktuella mottagarna. Person- uppgifter som Säkerhetspolisen avser att dela med utländska under- rättelse- eller säkerhetstjänster måste således först föras över till en särskild uppgiftssamling. Innan personuppgifter tillförs en sådan uppgiftssamling måste Säkerhetspolisen avgöra om det finns sakliga skäl att låta utländska underrättelse- och säkerhetstjänster få del av uppgifterna, dvs. om det finns behov av att lämna ut uppgifterna för att främja bekämp- ningen av terrorism. Innan uppgifterna förs över ska Säkerhetspoli- sen bedöma om det finns rättsliga förutsättningar att lämna ut upp- gifterna till utländska mottagare, bl.a. om sekretess hindrar det. Av andra stycket framgår att Säkerhetspolisen ska underrätta regeringen innan direktåtkomst medges en utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst enligt paragrafen. Underrättelseskyldigheten omfattar enbart det förhållandet att Säkerhetspolisen avser att dela information genom direktåtkomst, inte innehållet i informationen. I paragrafen upplyses om att regeringen kan meddela föreskrifter om underrättelseskyldighet vid direktåtkomst. Det är underrättel- seskyldigheten i 7 § andra stycket som avses. I paragrafen upplyses om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om bl.a. omfatt- ningen av direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet när personuppgifter lämnas ut på det sättet. 4 kap. Längsta tid som personuppgifter får behandlas Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.13.2, innehåller en generell bestämmelse om hur länge Säkerhetspolisen får behandla person- uppgifter. I första stycket föreskrivs att personuppgifter inte får behandlas än vad som behövs för något eller några av de syf- ten som anges i 2 kap. 1–3 §§. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 6 kap. 6 § första stycket polisdatalagen (2010:361). Regleringen gäller vid all behandling av personuppgifter som omfattas av lagens tillämpningsområde, dvs. såväl automatiserad behandling som annan behandling av personuppgifter som ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är till- gängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (se 1 kap. 3 §). Personuppgifter behandlas ibland för flera olika syften samti- digt. Att det inte längre finns behov av att behandla personuppgif- ten för ett visst syfte medför inte att behandlingen av den måste upphöra för alla andra syften . Å andra sidan innebär det förhållandet att personuppgiften fortfarande behövs för ett visst syfte inte att den får fortsätta att behandlas för alla syften . Bestämmelsen ger exempelvis stöd för fortsatt behandling av personuppgifter i ett avslutat ärende om uppgifterna bedöms ha ett allmänt värde för Säkerhetspolisens verksamhet att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. En grundläggande förutsättning för fortsatt behandling är att Säkerhetspolisen bedömer att uppgifterna behöver finnas tillgäng- liga ytterligare för brottsbekämpning eller lagföring eller något annat av de ändamål för vilka Säkerhetspolisen får behandla personuppgifter. Behandlingen av personuppgifterna ska upphöra så snart det står klart att de inte längre behövs för något av de syften som anges i lagen. När det gäller ostrukturerad underrättelseinformation kan det vara särskilt svårt att bedöma det fortsatta behovet av behand- ling. Bedömningen måste innan bearbetningen är genomförd göras på ett mer övergripande plan och i större utsträckning utgå från sannolikheten av att personuppgifterna kan komma att behövas i verksamheten än en reell bedömning av den enskilda uppgiften. Av andra stycket framgår att bestämmelsen om längsta tid för behandling inte hindrar att Säkerhetspolisen arkiverar och bevarar allmänna handlingar eller att arkivmaterial lämnas till en arkivmyn- dighet. Bestämmelsen tydliggör att arkivlagstiftningen i fråga om allmänna handlingar har företräde framför lagens bestämmelser om längsta tid för behandling. I tredje stycket föreskrivs att övriga bestämmelser i kapitlet, som anger hur länge en viss typ av personuppgifter får behandlas inom den ram som sätts av huvudregeln i första stycket, endast gäller vid automatiserad behandling. Det innebär att de paragraferna inte gäl- ler för annan strukturerad behandling som omfattas av lagens till- lämpningsområde. Oavsett vilken bedömning som görs av nyttan med behand- lingen av en viss personuppgift får den inte behandlas längre än vad som anges i respektive paragraf. Om det redan vid en tidigare tid- punkt står klart att uppgifterna saknar betydelse för det syfte för vilket de behandlas, ska behandlingen upphöra då. Personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga I paragrafen, som motsvarar nuvarande 6 kap. 7 § polisdatalagen (2010:361), anges hur länge personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga får behandlas. Paragrafen behandlas i av- snitt 14.13.3. Enligt första stycket får personuppgifter som behandlas i ett ärende inte behandlas längre än efter det att ärendet avsluta- des, medan uppgifter som inte hör till något ärende inte får be- handlas längre än efter det att de behandlades automatiserat första gången. Vad som avses med ett ärende i denna paragraf ut- vecklas i prop. 2009/10:85 s. 328. Det klargörs att uppgifterna, trots det som sägs 1 § andra stycket om att arkivlagstiftningen har företräde, inte får arkiveras digitalt. Utgångspunkten är alltså att all automatiserad behandling av personuppgifterna ska upphöra när den tid som anges i para- grafen har löpt ut, vilket innebär att de ska tas bort. Endast om det har meddelats uttryckliga föreskrifter som innebär att uppgifterna i fråga får behandlas för arkivändamål av allmänt intresse eller för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål får de behandlas automatiserat längre än vad som anges i denna paragraf (jfr 13 §). Enligt andra stycket gäller paragrafen inte personuppgifter i ärenden om utredning av eller lagföring för brott. Gemensamt tillgängliga uppgifter i ärenden om utredning av eller lagföring för brott I paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 10 § polisdatalagen (2010:361), anges hur länge personuppgifter i en anmälan om brott får behandlas. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.13.6. I fråga om innebörden av regleringen hänvisas till prop. 2009/10:85 s. 347. Enligt paragrafen inskränks enbart behandlingen av personupp- gifter för de ändamål som regleras i lagen, vilket innebär att uppgif- terna får fortsätta att behandlas automatiserat för t.ex. arkivända- mål efter de tidpunkter som anges i paragrafen. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 11 § polisdatalagen (2010:361), reglerar hur länge personuppgifter i förundersökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelserna i 23 kap. får behandlas. Paragrafen behandlas i av- snitt 14.13.6. I fråga om innebörden av bestämmelsen hänvisas till prop. 2009/10:85 s. 347 f. Enligt paragrafen inskränks enbart be- handlingen av personuppgifter för de ändamål som regleras i lagen. Det innebär att uppgifterna får fortsätta att behandlas automati- serat för t.ex. arkivändamål efter de tidpunkter som anges. I första stycket anges hur länge personuppgifter i mål och ären- den som varit föremål för domstolsprövning får behandlas. I andra stycket regleras hur länge personuppgifter i nedlagda förundersök- ningar får behandlas. Av tredje stycket framgår att regleringen i paragrafen även ska tillämpas på andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. . Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.13.6 och motsvarar nuva- rande 3 kap. 13 § polisdatalagen (2010:361), reglerar vad som gäller i fråga om personuppgifter som rör någon som har varit misstänkt i en förundersökning som har lagts ner eller där åtal har lagts ner eller frikännande dom har meddelats och fått laga kraft. En sådan person får då inte längre vara sökbar som misstänkt. I fråga om innebörden av regleringen hänvisas till prop. 2009/10:85 s. 348 f. Övriga gemensamt tillgängliga uppgifter I paragrafen anges att det i de följande paragraferna regleras hur vissa typer av gemensamt tillgängliga personuppgifter som inte förekommer i ärenden om utredning av eller lagföring för brott som längst får behandlas. Det klargörs att uppgifterna, trots det som sägs i 1 § andra stycket om att arkivlagstiftningen har före- träde, inte får arkiveras digitalt. Utgångspunkten är alltså att all automatiserad behandling av personuppgifterna ska upphöra när den tid som anges i 7–11 §§ har löpt ut, vilket innebär att uppgif- terna ska tas bort. Endast om det har meddelats uttryckliga före- skrifter som innebär att uppgifterna i fråga får behandlas för arkiv- ändamål av allmänt intresse eller för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål får de behandlas automatiserat längre än vad som anges i de följande paragraferna (jfr 13 §). Paragrafen, som motsvarar nuvarande 6 kap. 12 § första stycket polisdatalagen (2010:361), reglerar hur länge personuppgifter som avses i 2 kap. 1 § första stycket 1, och som har gjorts gemensamt tillgängliga, får behandlas. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.13.4. Huvudregeln i första stycket innebär att personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga inte får behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen gjor- des avseende personens anknytning till brottslig verksamhet. Registrering av t.ex. ändrade bostadsförhållanden eller något annat som inte har betydelse för anknytningen till den brottsliga verk- samheten påverkar alltså inte hur länge uppgifterna får behandlas. Det saknar också betydelse om uppgifterna har samband med den först aktuella brottsliga verksamheten eller registreras av något annat skäl (jfr prop. 2009/10:85 s. 372). Uppgifter om en person som vid tiden för registreringen inte fyllt får dock enligt andra stycket inte behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen gjordes avseende den unges anknytning till brottslig verksamhet. Femårsfristen gäller bara registreringar som har gjorts innan den unge fyllt . Om nya uppgifter om honom eller henne regist- reras därefter, förlängs tidsfristen för alla uppgifter enligt huvud- regeln i första stycket. Paragrafen reglerar hur länge personuppgifter som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3–5, och som har gjorts gemensamt tillgängliga, får behandlas. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.13.4. Huvudregeln i första stycket innebär att sådana personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och som behandlas för bl.a. personskydd, säkerhetsskydd och för handäggning av frågor enligt utlännings- eller medborgarskapslagstiftningen inte får behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen beträffande personen gjordes. Om uppgiften rör en person är tiden som framgår av andra stycket längst , om inte en ny registrering beträf- fande den unge har gjorts innan han eller hon har fyllt . Om nya uppgifter om honom eller henne registreras senare och de är av den arten att de påverkar hur länge personuppgifterna får behand- las, förlängs tidsfristen för alla uppgifter enligt huvudregeln i första stycket. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 6 kap. 12 § andra stycket polisdatalagen (2010:361), reglerar hur länge uppgifter i sådana särskilda uppgiftssamlingar som avses i 3 kap. 4 § tredje stycket får behandlas. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.13.4. I punkten 1 föreskrivs att uppgifter i uppgiftssamlingar som be- handlas i underrättelseverksamhet får behandlas längst efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen gjordes avseende personens anknytning till brottslig verksamhet. Enligt punkten 2 får uppgifter som Säkerhetspolisen behandlar för andra syften i en sådan uppgiftssamling inte behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen gjor- des avseende personen. Om nya uppgifter om personen samlas in förlängs alltså tidsfris- ten, under förutsättning att uppgifterna är av den arten att de på- verkar hur länge personuppgifterna får behandlas. Vad det innebär utvecklas i kommentaren till 7 §. Paragrafen anger hur länge personuppgifter som hänför sig till så- dan säkerhetshotande verksamhet som avses i 18 och 19 kap. och som utövas av främmande makt får behandlas. Frågan behandlas i avsnitt 14.13.5. Sådana personuppgifter som anges i paragrafen får behandlas längst efter utgången av det kalenderår då den senaste regist- reringen gjordes avseende personens anknytning till brott eller brottslig verksamhet. Den tidsfristen gäller dock inte personupp- gifter som behandlas i sådana särskilda uppgiftssamlingar som avses i 3 kap. 4 § tredje stycket. För sådana personuppgifter gäller 9 § även om uppgifterna hänför sig till sådan säkerhetshotande verk- samhet som avses i 18 och 19 kap. . Uppgifter som hänför sig till sådan säkerhetshotande verksam- het kan t.ex. vara uppgifter där grunden för registreringen är att personen antas vara utländsk underrättelseofficer och hans eller hennes anhöriga. Det kan också vara uppgifter om personer som misstänks för spioneri eller andra brott enligt 18 och 19 kap. som främmande makt står bakom och om personer med anknytning till dem. Registreringen kan även avse händelser kopplade till dessa personer. I paragrafen, som motsvarar nuvarande 6 kap. 12 § tredje stycket polisdatalagen (2010:361), ges Säkerhetspolisen möjlighet att, om det finns särskilda skäl, genom ett beslut i det enskilda fallet för- länga tidsfristen för behandlingen av vissa personuppgifter. Para- grafen behandlas i avsnitt 14.13.7. Vad regleringen innebär utveck- las i prop. 2009/10:85 s. 372. Tidsfristerna om tio respektive motsvarar den nuvarande regleringen. gäller även om personuppgifterna rör någon som inte har fyllt . Den gäller också för sådana personuppgif- ter som anges i 10 §. I paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 12 § polisdatalagen (2010:361) och behandlas i avsnitt 14.13.8, upplyses om att rege- ringen kan meddela föreskrifter om att vissa kategorier av person- uppgifter i en brottsanmälan, förundersökning eller annan utred- ning om brott får fortsätta att behandlas för ändamål inom lagens tillämpningsområde än vad som anges i respektive paragraf i kapitlet. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.13.8, upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter dels om avvikelse från bestämmelserna i 2 § första stycket och 7–11 §§ att personuppgifter får behandlas för arkivändamål av allmänt intresse och vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål (vilket motsvarar nuvarande 6 kap. 7 § tredje stycket och 6 kap. 14 § polisdatalagen [2010:361]), dels om begränsning av behandlingen av personuppgifter för ända- mål inom lagens tillämpningsområde vid digital arkivering (vilket motsvarar nuvarande 6 kap. 6 § tredje stycket polisdatalagen). Åtgärder för att säkerställa författningsenlig behandling