sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Domstolsdatalagen liknar i vissa avseenden övriga registerförfatt- ningar. Den räknar upp vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som ska tillämpas i domstolarnas verksamhet och delar upp ända- målen i primära och sekundära. Det som framför allt skiljer dom- stolsdatalagen från övriga registerförfattningar är att den har en annan lagteknisk struktur. Lagen är inte kapitelindelad och större delen av regleringen finns i förordning. I de avseendena liknar den mer kriminalvårdens registerlagstiftning. Vissa bestämmelser i domstolsdatalagen avviker från motsvarande bestämmelser i övriga registerförfattningar, där det också finns bestämmelser som helt saknar motsvarighet i domstolsdatalagen. Som exempel kan nämnas att lagen inte innehåller några bestämmelser om bevarande och gallring, utan i stället bestämmelser som begränsar möjligheterna att söka i avgjorda mål och ärenden. Lagen är inte heller tillämplig på behandling av uppgifter om juridiska personer. Domstolsdatalagen kräver därför särskilda överväganden, vilket gör att utredningen behandlar den för sig. De överväganden som görs i kapitel 5 och 6 om övriga registerförfattningar har trots det i stor utsträckning bäring på regleringen av domstolarnas person- uppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde. I domstolsdatalagen regleras personuppgiftsbehandling inom både brottsdatalagens och dataskyddsförordningens tillämpnings- område. De delar av domstolsdatalagen och domstolsdataförord- ningen som ligger utanför brottsdatalagens tillämpningsområde har övervägts av en annan utredare. Förslagen redovisas i promemorian En omarbetad domstolsdatalag (Ds 2017:41). 12.1.3En särskild registerlagstiftning inom brottsdatalagens tillämpningsområde Utredningens förslag: En ny lag och en ny förordning, som inom brottsdatalagens tillämpningsområde ersätter domstols- datalagen med tillhörande förordning, ska införas. De ska be- nämnas domstolarnas brottsdatalag och domstolarnas brotts- dataförordning. Skälen för utredningens förslag Den nuvarande regleringen bör renodlas Domstolsdatalagen med tillhörande förordning reglerar person- uppgiftsbehandling såväl inom som utanför brottsdatalagens till- lämpningsområde Utredningen redovisar i delbetänkandet sin syn på när brottsdatalagen är tillämplig vid personuppgiftsbehandling inom domstolsväsendet (se SOU 2017:29 s. 181 f., 206 f., 225 f. och 228 f.). När brottsdatalagen och dataskyddsförordningen bör- jar tillämpas kommer domstolsdatalagen alltså att vara tillämplig både vid personuppgiftsbehandling inom och utanför brottsdata- lagens tillämpningsområde, om ingen ändring görs. en utvecklar i avsnitt 9.1.2 och 11.1.2 bör lösningen med en gemen- sam reglering som dels kompletterar dataskyddsförordningen, dels gäller utöver brottsdatalagen inte väljas. Utredningen har samrått med den utredare som haft i uppdrag att anpassa domstolsdatalagen till dataskyddsförordningen om att dela upp regleringen i två sepa- rata regelverk – ett som ska gälla för brottsdatalagens tillämpnings- område och ett för dataskyddsförordningens. Den utredaren före- slår i enlighet med det att domstolsdatalagen renodlas så att den enbart reglerar personuppgiftsbehandling inom dataskyddsförord- ningens tillämpningsområde (se Ds 2017:41 s. 55 f.). Det bör mot den bakgrunden införas en ny lag och en ny för- ordning som ersätter domstolsdatalagen med tillhörande förord- ning inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Lagen bör ha samma struktur som övriga registerförfattningar. Eftersom endast den del av domstolarnas personuppgiftsbehand- ling som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska reg- leras i den nya lagen bör lagen ha ett namn som tydliggör register- författningens anknytning till brottsdatalagen. Namnet bör vara kort och tydligt ange för vem författningen gäller och vad den rör. Den nya lagens namn bör följa samma systematik som föreslås för registerförfattningarna i övrigt (se t.ex. avsnitt 7.1.2). Utredningen föreslår därför att lagen ska benämnas domstolarnas brottsdatalag. Den tillhörande förordningen bör i konsekvens med det benämnas domstolarnas brottsdataförordning. 12.2.1Den nya lagen ska gälla utöver brottsdatalagen Utredningens förslag: Den nya lagen ska gälla utöver brotts- datalagen. Skälen för utredningens förslag: I avsnitt 5.2 föreslår utredningen att registerförfattningarna för övriga myndigheter i rättskedjan ska gälla utöver brottsdatalagen. Detsamma bör gälla den nya lagen för Lagen bör innehålla bestämmelser som innebär preci- seringar, undantag eller avvikelser från bestämmelserna i brotts- datalagen. Det medför att bestämmelserna i den nya lagen måste läsas tillsammans med regleringen i brottsdatalagen och tolkas i ljuset av den regleringen. 12.2.2Domstolsdatalagen kan bilda mönster Vid personuppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpnings- område kommer den lagen att fylla ungefär samma funktion som personuppgiftslagen gör , eftersom den innehåller grundläg- gande bestämmelser om behandlingen. Det behövs emellertid också bestämmelser som tar hänsyn till domstolarnas särskilda behov av att kunna behandla personuppgifter (se SOU 2017:29 s. 140 f.). Domstolsdatalagen har införts. Det innebär att den, som konstateras i avsnitt 4.3, i likhet med övriga registerförfatt- ningar uppfyller kraven som ställs i dataskyddsrambeslutet. Mot bakgrund av att direktivet i stor utsträckning bygger vidare på reg- leringen i dataskyddsrambeslutet är domstolsdatalagen därmed till stor del redan anpassad till de krav som ställs i direktivet. Det inne- bär att den nya lagen kan utformas med domstolsdatalagen som mönster. Som framgår av avsnitt 12.1.3 kommer det att finnas olika regel- verk för domstolarnas personuppgiftsbehandling i den rättskipande och rättsvårdande verksamheten. Det är en fördel om regleringen i den nya lagen kan stämma överens med regleringen i domstols- datalagen. I vissa avseenden skiljer sig dock dataskyddsdirektivets reglering från dataskyddsförordningens. Eftersom den nya lagen måste vara förenlig med direktivet är det oundvikligt att den till viss del kommer att avvika från regleringen i domstolsdatalagen. 12.2.3Vissa bestämmelser i domstolsdatalagen behövs inte Utredningens bedömning: Eftersom brottsdatalagen innehåller en generell reglering behövs inte vissa av de bestämmelser som finns i domstolsdatalagen. Skälen för utredningens bedömning: Den nya lagen ska som nämnts gälla utöver brottsdatalagen. Eftersom brottsdatalagen innehåller en generell reglering behövs ingen motsvarighet till vissa bestämmelser som finns i domstolsdatalagen. Det gäller bl.a. bestämmelserna om lagens syfte, personuppgiftsombud, behand- ling av känsliga personuppgifter och tillgången till personuppgifter (jfr avsnitt 5.3.3, 5.3.6, 5.3.8 och 5.3.9). Ett annat exempel är be- stämmelsen om att lagen enbart gäller för automatiserad och annan strukturerad behandling (jfr avsnitt 5.3.4). Utredningen återkom- mer i avsnitt 12.7 till i vilken utsträckning föreskrifter om tillgång till personuppgifter bör kunna meddelas. I 11 § första stycket domstolsdatalagen föreskrivs att den som är personuppgiftsombud ska föra en förteckning över de behandlingar som utförs. Enligt förarbetena bör domstolarna vara skyldiga att sammanställa och tillgängliggöra den information som en anmälan enligt 36 § första stycket personuppgiftslagen av automatiserad behandling skulle ha innehållit (se prop. 2014/15:148 s. 85 f.). En- ligt 3 kap. 3 § brottsdataförordningen ska den personuppgiftsan- svarige föra register över behandlingar. Där ska bl.a. kategorier av behandlingar av personuppgifter förtecknas och för varje kategori ska registret ange bl.a. den rättsliga grunden för behandlingen och ändamålen med behandlingen. Någon bestämmelse motsvarande 11 § domstolsdatalagen behövs därför inte i den nya lagen. Det gäller även föreskriftsrätten som är knuten till den paragrafen. Enligt 12 § domstolsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige till var och en som begär det lämna upplysningar om sina behand- lingar av personuppgifter. Upplysningarna ska i princip omfatta samma information som ska framgå av den förteckning som per- sonuppgiftsombudet ska föra enligt 11 §. Motsvarande bestämmel- se finns i 42 § personuppgiftslagen, men av lagtekniska skäl ansåg lagstiftaren att det inte var lämpligt att hänvisa till den (se prop. 2014/15:148 s. 86). Som utredningen konstaterar i avsnitt 5.3.1 finns det ingen motsvarighet till 42 § personuppgiftslagen i direk- tivet. Även om det inte finns något som hindrar att en motsvarande bestämmelse tas in i den nya lagen ser utredningen inget behov av det. Regleringen i 3 kap. 3 § brottsdataförordningen fyller behovet av sådan information. Utredningens förslag: Lagen ska gälla utöver brottsdatalagen när allmän domstol i egenskap av behörig myndighet behandlar personuppgifter, om uppgifterna behandlas i syfte att handlägga mål eller ärenden om utredning av eller lagföring för brott, änd- ring eller verkställighet av straffrättsliga påföljder eller upprätt- hållande av allmän ordning och säkerhet. Lagen ska också gälla när allmän förvaltningsdomstol i egen- skap av behörig myndighet behandlar personuppgifter, om upp- gifterna behandlas i syfte att handlägga mål om verkställighet av häktning eller straffrättsliga påföljder. Skälen för utredningens förslag Nya utgångpunkter för avgränsningen av tillämpningsområdet I avsnitt 4.4.1 tar utredningen ställning till att registerförfattning- arna ska innehålla bestämmelser om tillämpningsområdet. Dom- stolsdatalagen gäller vid personuppgiftsbehandling i domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet och när personuppgif- terna vidarebehandlas i den administrativa verksamheten för att lämnas ut efter begäran. Brottsdatalagen gäller enligt 1 kap. 2 § för behandling av person- uppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Den gäller också för behandling av personuppgifter som en behörig myndighet utför i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det som är av- görande för brottsdatalagens tillämpning är alltså, förutom att det ska vara en behörig myndighet som behandlar personuppgifterna, att personuppgiftsbehandlingen görs för något av dessa syften. Tillämpningsområdet för den nya lagen kan därför inte knytas till domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet utan bör avgränsas på ett annat sätt. Tillämpningsområdet bör i stället utgå från syftet med behandlingen. Det bör också framgå att den nya lagen gäller när domstolar agerar i egenskap av behöriga myndig- heter, eftersom det är en viktig avgränsning för tillämpningsom- rådet (se SOU 2017:29 s. 159 f.). Den nya lagen bör omfatta all personuppgiftsbehandling som dom- stolar utför inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Domsto- larnas kärnverksamhet består i att handlägga mål och ärenden (jfr 6 § domstolsdatalagen). Tillämpningsområdet för den nya lagen bör därför knytas till personuppgiftsbehandling som utförs i syfte att handlägga mål och ärenden av vissa slag. För allmän domstol bör tillämpningsområdet framför allt om- fatta brottmålsförfarandet. Tillämpningsområdet bör alltså omfatta personuppgiftsbehandling i syfte att handlägga mål och ärenden om lagföring för brott. Allmän domstol prövar också ofta frågor om häktning och andra straffprocessuella tvångsmedel under en förundersökning. Domstolarna fattar även beslut enligt 23 kap. 19 § om komplettering av förundersökningar och kan hålla vittnesför- hör och besluta i andra frågor under pågående förundersökningar. Personuppgiftsbehandling för sådana syften bör också omfattas av tillämpningsområdet. I konsekvens med hur tillämpningsområdet uttrycks för de brottsbekämpande myndigheterna bör den arbets- uppgiften anges som handläggning av mål eller ärenden om utred- ning av brott. Vidare prövar allmän domstol vissa frågor om ändring av påföljd och om verkställighet av påföljd (se SOU 2017:29 s. 228 f.). Hand- läggning av mål och ärenden som rör ändring och verkställighet av straffrättsliga påföljder bör därmed ingå i tillämpningsområdet. Eftersom allmän domstol även prövar frågor om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang bör tillämpningsområdet också omfatta handläggning av mål och ärenden om upprätthållande av allmän ordning och säkerhet (se SOU 2017:29 s. 228 f.). För allmän förvaltningsdomstol bör tillämpningsområdet endast omfatta personuppgiftsbehandling i syfte att handlägga mål om verkställighet av häktning och straffrättsliga påföljder. Det avser verkställighet av rättspsykiatrisk vård, andra vårdpåföljder och vissa frihetsberövande påföljder (se SOU 2017:29 s. 226). gren inom de allmänna förvaltningsdomstolarna som handlägger migrationsmål, dvs. Migrationsöverdomstolen och migrationsdom- stolarna, handlägger mål som rör personer som av allmän domstol utvisats på grund av brott behandlas personuppgifter i sådant syfte. Eftersom hyres- och arrendenämnderna inte behandlar person- uppgifter för något av de syften som omfattas av direktivets till- lämpningsområde är det inte möjligt att reglera deras personupp- giftsbehandling i den nya lagen. Tillämpningsområdet bör därför endast omfatta allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol. Hela målets eller ärendets handläggning bör omfattas När mål eller ärenden handläggs för något av de syften som anges i lagen bör hela handläggningen fram till dess att domstolen slutligt avgjort frågan omfattas av lagens tillämpningsområde. Det innebär att all personuppgiftsbehandling som utförs vid handläggningen av ett brottmål omfattas av tillämpningsområdet. Även handläggning av enskilda anspråk bör omfattas, trots att det är en civilrättslig talan, så länge de handläggs inom ramen för brottmålet. Lagen bör dock inte vara tillämplig om anspråket avskiljs för att handläggas som tvistemål. Det bör på motsvarande sätt gälla vissa andra former av särskild talan och talan om förbud som förs i brottmål (se SOU 2017:29 s. 208 f.). Vidare bör all expediering i ett mål eller ärende som är en del av handläggningen omfattas. Det spelar alltså ingen roll om domar eller beslut expedieras till Kriminalvården för verkställighet av på- följd eller till Inspektionen för vård och omsorg för att den ska kunna ta ställning till om en läkare som dömts för brott ska få be- hålla sin läkarlegitimation. Även expediering för att tillgodose partsinsynen i mål eller ärenden bör omfattas. Det avgörande är att expedieringen utförs i mål eller ärenden som domstolen handlägger för något av de syften som omfattas av lagens tillämpningsområde och att expedieringen utgör en del av handläggningen. Tillämp- ningsområdet bör även omfatta den expediering som är direkt knu- ten till att avgörandet får laga kraft. Däremot bör domstolens behandling av personuppgifter för arkivering eller för att överlämna allmänna handlingar till en arkiv- myndighet inte omfattas av den nya lagens tillämpningsområde. Som anges i delbetänkandet omfattas behandling för arkivändamål av dataskyddsförordningens tillämpningsområde, oavsett om det är den behöriga myndigheten som arkiverar personuppgifterna eller om de överlämnas till en arkivmyndighet (se SOU 2017:29 s. 287). Om handläggning för något av de syften som anges i lagen aktu- aliseras på nytt, t.ex. genom en ansökan om resning i ett brottmål, är den nya lagen tillämplig på handläggningen. Utlämnande omfattas inte av tillämpningsområdet Domstolsdatalagen gäller inte bara i den rättskipande och rättsvår- dande verksamheten utan även i den del av den administrativa verk- samheten som avser att på begäran lämna ut uppgifter ur mål och ärenden till en enskild eller en myndighet (se prop. 2014/15:148 s. 27 f.). Domstolsdatalagens tillämpningsområde omfattar exem- pelvis utlämnande av allmänna handlingar enligt 2 kap. tryckfri- hetsförordningen. Sådan vidarebehandling av personuppgifter om- fattas inte av direktivets tillämpningsområde och kan därför inte heller ingå i den nya lagens tillämpningsområde. Det gäller oavsett om målet eller ärendet är under handläggning eller har avslutats. Utredningens förslag: Varje domstol ska vara personuppgifts- ansvarig för den behandling av personuppgifter som den utför. Skälen för utredningens förslag: Personuppgiftsansvarig definie- ras i 1 kap. 6 § brottsdatalagen som den behöriga myndighet som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter. Enligt 3 kap. 1 § är den personuppgiftsansvarige ansvarig för all behandling av person- uppgifter som utförs under dennes ledning eller på dennes vägnar. Enligt 9 § domstolsdatalagen är varje domstol personuppgifts- ansvarig för den behandling av personuppgifter som den utför. Att varje domstol ansvarar för den behandling som domstolen utför är med hänsyn till domstolarnas självständighet centralt. melse som motsvarar 9 § domstolsdatalagen bör därför tas in i den nya lagen. 12.3.3Ska domstolarna utse dataskyddsombud? Utredningens bedömning: Domstolarna bör inte undantas från skyldigheten i brottsdatalagen att utse dataskyddsombud. Skälen för utredningens bedömning: Enligt 3 kap. 13 § brotts- datalagen ska behöriga myndigheter utse dataskyddsombud (se SOU 2017:29 s. 340 f.). Domstolars och andra oberoende rättsliga myndigheters dömande verksamhet får dock enligt artikel 32 i direktivet undantas från skyldigheten att utse dataskyddsombud. Enligt 10 § domstolsdatalagen är domstolarna skyldiga att utse ett eller flera personuppgiftsombud. Personuppgiftsombud motsvarar det som i brottsdatalagen benämns dataskyddsombud. I förarbetena till domstolsdatalagen framhålls att hanteringen av personuppgifter i den rättskipande och rättsvårdande verksamheten indirekt begränsas av de processuella regelverken. I syfte att åstad- komma ett stärkt integritetsskydd ansåg regeringen dock att dom- stolarna borde vara skyldiga att utse ett eller flera personuppgifts- ombud (se prop. 2014/15:148 s. 91). Direktivet innebär att dataskyddsombuden delvis får nya arbets- uppgifter som har karaktär av intern rådgivning. Deras uppdrag syftar tydligare till att bistå tillsynsmyndigheten. Dataskyddsom- budens roll i förhållande till enskilda regleras inte i brottsdatalagen. Tanken är att de ändå ska fylla samma funktion som personupp- giftsombuden (se SOU 2017:29 s. 344 f.) Ombuden fortsätter allt- så att vara av central betydelse för skyddet för personlig integritet. Det finns därför inte skäl att utnyttja möjligheten i artikel 32 i direktivet att undanta domstolarna från skyldigheten att utse data- skyddsombud i den dömande verksamheten. Den utredare som övervägt anpassningar av domstolsdatalagen till dataskyddsförord- ningen föreslår inte heller att motsvarande undantag i förordningen ska utnyttjas (se Ds 2017:41 s. 157 f.). 12.3.4Uppgifter om juridiska personer Utredningens bedömning: Lagen bör inte reglera behandling av uppgifter om juridiska personer. Skälen för utredningens bedömning: Frågan om domstolsdata- lagen skulle tillämpas på uppgifter om juridiska personer lyftes under lagstiftningsarbetet men ledde inte till något lagförslag. Som skäl för det angavs att det är tveksamt om begreppet personlig inte- gritet har någon relevans för juridiska personer (se Ds 2013:10 s. 49 f.). Domstolsdatalagen är alltså inte tillämplig på uppgifter om juridiska personer. I 1 kap. 6 § polisdatalagen, 1 kap. 3 § kustbevakningsdatalagen, 1 kap. 4 § åklagardatalagen, 1 kap. 4 § tullbrottsdatalagen och 1 kap. 4 § skattebrottsdatalagen föreskrivs däremot att vissa bestämmelser i respektive lag ska tillämpas på uppgifter om juridiska personer. Även om juridiska personer inte har samma behov av integritets- skydd som fysiska personer har det ansetts att vissa grundläggande bestämmelser om personuppgiftsbehandling bör tillämpas även på uppgifter om juridiska personer. Dessutom kan det vara svårt att i elektronisk hantering skilja uppgifter om juridiska personer från uppgifter om fysiska personer som är ägare av eller ställföreträdare för sådana (se t.ex. prop. 2009/10:85 s. 78). Utredningen anser att bestämmelserna som skyddar uppgifter om juridiska personer bör behållas i övriga registerförfattningar (se avsnitt 5.4.1). Frågan är om det finns skäl att införa en motsvarande reglering i den nya lagen, trots att uppgifter om juridiska personer inte har något särskilt skydd . Det bör beaktas att den utredare som föreslagit anpassningar av domstolsdatalagen till dataskyddsförord- ningen inte föreslår att uppgifter om juridiska personer ska ha något särskilt skydd. Om den nya lagen skulle tillämpas på upp- gifter om juridiska personer skulle regleringen av domstolarnas personuppgiftsbehandling bli olika utan att det krävs för att genomföra direktivet. Även om det finns fördelar med en enhetlig reglering för myndigheterna i rättskedjan bör en enhetlig reglering för domstolarna i detta fall väga tyngre. Mot den bakgrunden bör den nya lagen inte reglera behandling av uppgifter om juridiska personer. 12.4Grundläggande bestämmelser om behandling 12.4.1Tillåtna rättsliga grunder för behandling Utredningens förslag: Personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt och syftet är att handlägga mål eller ärenden om 1.utredning av eller lagföring för brott, 2.verkställighet av häktning eller ändring eller verkställighet av straffrättsliga påföljder, eller 3.upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Arbetsuppgiften ska framgå av en bindande unionsrättsakt eller av en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket rege- ringen uppdragit åt domstol att ansvara för en sådan uppgift. Skälen för utredningens förslag En bestämmelse som ersätter brottsdatalagens bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling I 6 och 7 §§ domstolsdatalagen regleras för vilka ändamål domsto- larna får behandla personuppgifter. Ändamålen delas liksom för de brottsbekämpande myndigheterna upp i primära och sekundära. De primära ändamålen reglerar den behandling av personuppgifter som behövs vid domstolens handläggning av mål och ärenden. De sekundära ändamålen reglerar i vilken utsträckning personuppgifter som behandlas för något av de primära ändamålen får behandlas för att tillgodose andras behov av information. Som framgår av avsnitt 6.1.3 anser utredningen att en ändamåls- bestämmelse bör ge någon ledning för prövningen av vilka person- uppgifter som är adekvata och relevanta för behandlingen. Den primära ändamålsbestämmelsen i 6 § domstolsdatalagen ger enligt utredningens mening inte någon egentlig ledning för prövningen av vilka personuppgifter som får behandlas. Där anges endast att per- sonuppgifter får behandlas om det behövs för att domstolarna ska kunna utföra sin huvudsakliga arbetsuppgift, att handlägga mål och ärenden. Syftet med bestämmelsen är att precisera när personupp- gifter alls får behandlas i domstolarnas rättskipande och rättsvår- Den utgör den yttre ramen inom vilken de sär- skilda, uttryckliga och berättigade ändamålen med behandlingen i enskilda fall ska bestämmas. Av samma skäl som anges beträffande de primära ändamålsbestämmelserna i de brottsbekämpande myn- digheternas registerförfattningar anser utredningen därför att 6 § domstolsdatalagen inte i egentlig mening är en ändamålsbestäm- melse. Den är i stället, på samma sätt som 2 kap. 1 § brottsdata- lagen, en del av den rättsliga grunden och tydliggör att personupp- giftsbehandling är tillåten när arbetsuppgifterna fullgörs. I avsnitt 6.3.1 konstaterar utredningen att de bestämmelser i de brottsbekämpande myndigheternas registerförfattningar som kallas primära ändamålsbestämmelser bör behållas, men att det ska framgå att de inte är ändamålsbestämmelser i egentlig mening. I domstolarnas brottsdatalag bör det av samma skäl finnas en be- stämmelse som motsvarar 6 § domstolsdatalagen. Det bör dock framgå att det inte är en ändamålsbestämmelse i egentlig mening.