sou · H5B329 · 2017-04-05 00:00:00 — Om anspråket handläggs tillsammans med åtalet tillämpas i allt väsentligt de processuella reglerna om handläggning av brottmål. När talan förs enligt de processuella regler som gäller för talan om ansvar för brott rör det sig om frågor som är så intimt förknippade med varandra att vikten av en gemensam process enligt brottmåls- reglerna ansetts väga över andra intressen. Då är enligt utredning- ens mening talan om enskilt anspråk så oupplösligt förenad med ansvarsfrågan att ramlagen bör tillämpas vid personuppgiftsbehand- lingen. Det bör gälla även i de fall där enskild part för talan i brott- målet vid sidan av åklagaren. Om talan däremot förs i ett särskilt mål, och rätten inte beslutar att behandla anspråket i samband med brottmålet, handläggs an- språket som ett tvistemål. Detsamma gäller om talan om enskilt anspråk från början har förts tillsammans med åtalet men därefter enligt 22 kap. 5 § har avskilts för särskild hand- läggning eller om målet har överklagats endast avseende det en- skilda anspråket. I sådana fall är åklagaren inte längre behörig att föra målsägandens talan. Då ska ramlagen inte längre tillämpas vare sig av åklagaren eller domstolen. Talan om särskild rättsverkan av brott Förutsättningarna för särskild rättsverkan av brott utreds inom ramen för förundersökningen och talan förs i brottmålet av åklaga- ren. För talan om särskild rättsverkan gäller i allt väsentligt samma processuella regler som för brottmål men vissa särregler finns bl.a. i 36 kap. och i särskilda lagar om talan om förverkande. Vid utredning av och talan om särskild rättsverkan av brott bör ramlagen tillämpas, eftersom den frågan är integrerad i brottmålet och följer de processuella reglerna för handläggning av brottmål. Detsamma bör enligt utredningens mening gälla utredning av och talan enligt lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m., som har ett förverkandeliknande syfte. Utvisning på grund av brott räknas också som särskild rättsver- kan av brott. De materiella reglerna om utvisning finns i utlän- ningslagen. Utvisning på grund av brott beslutas enligt 8 a kap. 6 § av den domstol som handlägger brottmålet. När en domstol enligt 34 kap. beslutar att ändra en påföljd som en utlänning har dömts till utöver utvisning, får enligt 8 a kap. 7 § utlänningsla- gen domstolen även meddela det beslut om utvisningen som för- ändringen av påföljd ger anledning till. Några särskilda processuella regler om handläggningen av utvisning på grund av brott finns inte. Ramlagen bör tillämpas vid sådan talan. Frågan om ramlagen ska tillämpas på den som är häktad för verkställighet av utvisning på grund av brott behandlas i avsnitt 8.2.5. Skattetillägg är en administrativ sanktion som kan riktas mot den som genom oriktig uppgift eller passivitet föranlett att skatt eller avgift inte påförts eller påförts med fel belopp. Nya regler om talan om skattetillägg har införts genom lagen (2015:632) om talan om skattetillägg i vissa fall. I första hand är det som ska se till att skattetillägg beslutas och betalas. Om åklagare väcker åtal för brott enligt skat- tebrottslagen ska dock åklagaren, om förutsättningarna är upp- fyllda, föra talan om skattetillägg som rör samma hand- lande. Syftet är att undvika dubbelprövning, eftersom skattetillägg anses ha straffliknande karaktär. När åklagare för talan om skatte- tillägg i samband med åtal för brott mot skattebrottslagen görs utredningen om skattetillägg i form av förundersökning (4 och 5 §§ lagen om talan om skattetillägg i vissa fall). Under förundersök- ningen kan tjänstemän vid biträda åklagaren med utredning om såväl brottet som frågan om skattetill- lägg. De materiella reglerna om skattetillägg i skatteförfarandelagen tillämpas även när talan förs i brottmålet (3 §), medan de processu- ella reglerna för brottmål tillämpas på talan. Skattetillägg får även beslutas av åklagare om han eller hon utfärdar strafföreläggande. Reglerna om rättegången i brottmål tillämpas i överinstans även om målet överklagas endast i fråga om skattetillägget, i motsats till vad som annars gäller (se Skattetillägg: Dubbelprövningsförbudet och andra rättssäkerhetsfrågor, prop. 2014/15:131, s. 179). Åklagaren behåller därmed sin behörighet att föra talan. Om frågan om ansvar för skattebrott inte aktualiseras, vilket gäller det stora flertalet beslut om skattetillägg, prövas frågan om skattetillägg av (se prop. 2014/15:131 s. 74 f.). Även om skattetillägg är en administrativ sanktion också då ta- lan förs av åklagare är förfarandet så intimt förknippat med brott- målet att ramlagen enligt utredningens mening bör tillämpas vid behandlingen av personuppgifter hos skattebrottsen- het, hos åklagare och i allmän domstol. När frågan om skattetillägg handläggs i beskatt- ningsverksamhet har den däremot inte samband med brottmål. Därför bör enligt utredningens mening ramlagen inte tillämpas i de fallen, trots att skattetillägg anses ha en straffliknande funktion. Ramlagen är då inte heller tillämplig om allmän förvaltningsdom- stol prövar frågan om skattetillägg. Vid behandling av personuppgifter vid verkställighet av skatte- tillägg gäller inte ramlagen, eftersom det inte är fråga om en straff- rättslig påföljd utan en administrativ sanktion. Det gäller oavsett vilken myndighet eller domstol som har beslutat om skattetillägget. 8.3.4Talan om förbud i vissa fall Allmänt om talan om förbud Åklagare ansvarar för utredning, beslut och i förekommande fall talan vid domstol när det gäller vissa typer av förbud som har till syfte att förebygga och förhindra brott. För utredningen tillämpas i varierande utsträckning reglerna om förundersökning i brottmål. I vissa fall kan talan om sådana förbud föras tillsammans med talan om ansvar för brott, i andra fall förs talan separat. Om någon bryter mot ett förbud av nu aktuellt slag och förfa- randet är straffbart, gäller ramlagen för utredning, lagföring och verkställighet av straff på vanligt sätt. Tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, som främst har till syfte att hindra störningar av den allmänna ordningen, behandlas i avsnitt 8.5.2. Enligt 1 § lagen (1988:688) om kontaktförbud får sådant förbud meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att en person kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som ska skyddas av förbudet. Vid be- dömningen av risken ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Åklagare ansvarar för den utredning som ska ligga till grund för beslut angående kontaktförbud och beslutar i fråga om sådana för- bud. Reglerna om förundersökning i brottmål gäller i tillämpliga delar för utredningen. Den som har fått ett kontaktförbud och den som har ansökt om kontaktförbud men nekats det kan begära prövning i allmän domstol. Rätten kan då besluta om kontaktför- bud. Talan om kontaktförbud kan även prövas tillsammans med åtal för brott enligt 22 § lagen om kontaktförbud. Då tillämpas reglerna om rättegången i brottmål. Lagen om kontaktförbud inne- håller vissa processuella regler för handläggningen i domstol och i övrigt tillämpas lagen om domstolsärenden. Ramlagen bör tillämpas vid behandling av personuppgifter i frå- gor som rör kontaktförbud enligt lagen om kontaktförbud. Det gäller även vid behandling av sådana uppgifter om den övervakades position vid elektronisk övervakning som avses i 26 och 27 §§. Om däremot frågan väcks om ett kontaktförbud enligt 14 kap. 7 § bör utfärdas, är det fråga om en civilrättslig talan och domstolens handläggning ligger då utanför ramlagens till- lämpningsområde. Skulle ett sådant kontaktförbud överträdas, till- lämpas dock lagen om kontaktförbud. , åklagare och domstol ska då hantera frågan om överträdelse som ett brott- mål och tillämpa ramlagen. Talan om rådgivningsförbud enligt lagen (1985:354) om förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde i vissa fall förs av åklagare vid allmän domstol. Rådgivningsförbud får utfärdas när ett juri- diskt eller ekonomiskt biträde har gjort sig skyldig till brott som inte är ringa. Utredningen görs i form av en förundersökning. budet är konstruerat som en särskild rättsverkan av brott (proposi- tionen om kontroll av rådgivare, m.m., prop. 1984/85:90, s. 25). Talan kan antingen föras inom ramen för ett mål där den som för- budet avses gälla är tilltalad för brott eller som en separat talan (prop. 1984/85:90 s. 39). För talan gäller det som är föreskrivet om mål om allmänt åtal, om det inte finns avvikande regler i lagen. Vid behandling av personuppgifter bör därmed ramlagen tillämpas. Den som grovt åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa, ska enligt 4 § lagen (2014:836) om näringsförbud meddelas näringsförbud om ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt. Näringsförbud kan aktualiseras i fyra olika fall; på grund av brott, i samband med konkurs, på grund av underlåtenhet att betala skatt eller avgifter och på grund av överträdelse av konkurrensbestämmelser. Den som har meddelats näringsförbud får inte driva näringsverksamhet, fak- tiskt utöva ledningen av sådan verksamhet eller vara företrädare för vissa typer av juridiska personer. Talan om näringsförbud förs i allmän domstol. Om inte annat är föreskrivet, gäller i fråga om utredningen och förfarandet i domstol det som är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal. Talan om näringsförbud på grund av brott förs av åklagare enligt bestämmel- serna om talan i brottmål. Talan om näringsförbud i samband med konkurs eller på grund av underlåtenhet att betala skatt eller avgifter får föras av åklagare. Det görs normalt i samband med talan om ansvar för brott. Om så inte är fallet tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden vid handläggningen. Ramlagen bör tillämpas på sådan talan om näringsförbud som förs av åklagare. Det bör gälla oavsett om den förs i samband med åtal eller som en särskild talan. När talan förs i samband med åtal är frågan så intimt förknippad med brottmålet att ramlagen enligt utredningens mening bör tillämpas. I de fall där åklagare för sär- skild talan om näringsförbud hör det normalt samman med tidigare brottmål och därför bör av samma skäl ramlagen tillämpas även i de fallen. Om åklagaren avstår från att ansöka om näringsförbud, får i vissa fall ansöka om sådant förbud. Det är då som regel fråga om att någon har agerat grovt otillbörligt mot borgenärer eller på annat sätt åsidosatt sina skyldigheter i samband med konkurs eller underlåtit att betala skatter eller avgifter. Vid sådan talan bör ramlagen inte tillämpas, eftersom behandlingen av personuppgifter inte görs för något sådant syfte som anges i ram- lagen. bör därför inte ses som en behörig myndighet i ramlagens mening vid talan om näringsförbud. Talan om näringsförbud på grund av överträdelse av konkur- rensbestämmelser förs av . Sådan talan ligger utanför ramlagens tillämpningsområde. utövar tillsyn över att näringsförbud följs och för register över näringsförbud och tillfälliga sådana förbud. Ramlagen ska inte tillämpas vid vare sig Kronofog- demyndighetens eller handläggning i nu aktuella av- seenden. En av Kriminalvårdens huvuduppgifter är att enligt 1 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. genomföra sådan utred- ning om en misstänkts personliga förhållanden som krävs för att domstolen ska kunna avgöra påföljdsfrågan och att avge yttranden som belyser återfallsrisken. Domstolen beslutar att inhämta yttran- den, men i vissa situationer får även åklagare besluta om det. Krimi- nalvården ska ombesörja den personutredning som behövs i det enskilda fallet och kan då även förordna en särskild personutredare. Om det behövs för personutredningen, och inte särskilda skäl talar mot det, har den som förordnats att göra personutredningen bl.a. rätt att ta del av material i förundersökningen. Både begäran om yttrande, yttranden och annan personutredning förutsätter normalt behandling av personuppgifter. Vid sådan behandling ska ramlagen tillämpas, eftersom personutredningen är ett led i lagföringen. Det bör även gälla i de fall där Kriminalvården anlitar någon utanför den egna organisationen för att genomföra personutredningen. Om någon misstänks ha begått ett brott under inflytande av en allvarlig psykisk störning är påföljdsvalet begränsat (se 30 kap. 6 § ). För att fastställa den misstänktes psykiska status krävs att personen har undersökts av psykiatrisk expertis. Rättsme- dicinalverket ska bl.a. på uppdrag av domstol undersöka om en person har begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Undersökningarna används för att utfärda läkarintyg en- ligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. och ut- låtande enligt 7 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersök- ning. Sådana intyg och utlåtanden används av domstolarna vid val av påföljd. Vid personuppgiftsbehandling för dessa syften bör tillämpa ramlagen. Det bör även gälla den utredning i form av läkarintyg enligt 7 § lagen om särskild person- utredning i brottmål, m.m. som görs av personer som är kontrakte- rade av . Det som har sagts bör också gälla vid be- handling av personuppgifter när styrelsen avger särskilda utlåtan- den över rättspsykiatriska utlåtanden och andra intyg som är av- sedda att bilda underlag för en domstols beslut om påföljd. 8.3.6Behandling av uppgifter om lagöverträdelser Myndigheter och andra aktörer som underrättas om domar och brottsbelastning Mot bakgrund av att det i varierande utsträckning finns behov av att kunna behandla uppgifter om dömda och om brottmålsdomar i många olika verksamheter finns det detaljerade bestämmelser om i vilka fall allmänna domstolar ska skicka domar till myndigheter och andra. Bestämmelserna finns bl.a. i förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. Förordningen reglerar även vissa underrättelser under rättegången. Det förhållandet att en dom eller ett beslut skickas till någon innebär visserligen att den som får domen eller beslutet kan komma att behandla personupp- gifter om lagöverträdelser, men det medför inte att personupp- giftsbehandlingen ligger inom ramlagens tillämpningsområde. Be- handlingen av personuppgifter görs oftast för andra syften än de som anges i ramlagen och de som behandlar uppgifterna har inte anförtrotts myndighetsutövning på ramlagens område. För sådan behandling gäller därmed inte ramlagen. Det gäller t.ex. Patent- och registreringsverkets skyldighet att föra register över förbud enligt lagen om förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde i vissa fall. Det nu sagda gäller dock inte om behandlingen av personupp- gifter utgör ett led i brottsbekämpning, lagföring eller verkställig- het av påföljd eller annan verksamhet som regleras i ramlagen och utförs av en behörig myndighet. Behandling av uppgifter i en dom som expedieras till för att den ska återlämna beslagtagen egendom eller sköta uppbörden av böter eller till Kri- minalvården för att myndigheten ska verkställa påföljden är exem- pel på behandling inom ramlagens tillämpningsområde. Ett annat exempel är åklagarens personuppgiftsbehandling vid överväganden av om en dom ska överklagas. Det finns ett utvecklat system i förordningen (1998:1134) om belastningsregister och förordningen (1998:1135) om misstanke- register för att skapa tillgång till uppgifter om brottmålsavgöranden och aktuella brottsmisstankar utanför rättsväsendet. Syftet är att tillgängliggöra sådana uppgifter i bl.a. anställningsärenden och till- ståndsärenden, vid olika former av lämplighetsprövning och vid prövning av vissa andra frågor. Behandling av personuppgifter för sådana ändamål ligger utanför ramlagens tillämpningsområde. Det gäller både myndigheters och andra aktörers behandling av person- uppgifter som härrör från utdrag ur belastningsregistret eller miss- tankeregistret. Det innebär att t.ex. Transportstyrelsens hantering av uppgifter om trafikbrott i vägtrafikregistret ligger utanför ram- lagens tillämpningsområde. Advokater och andra juridiska biträden Advokater, målsägandebiträden och särskilda företrädare för barn hanterar i stor utsträckning personuppgifter om misstänkta, brotts- offer och andra som berörs av förundersökningar och brottmåls- rättegångar och om personer som verkställer påföljder. Någon myndighetsutövning har emellertid inte överlåtits till dem och där- med är de inte behöriga myndigheter i ramlagens mening. 8.4Gränsdragningsfrågor som rör verkställighet av påföljder En av Kriminalvårdens huvuduppgifter är att sköta verkställigheten av utdömda fängelsestraff. Enligt sin instruktion ska Kriminalvår- den även vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verk- ställigheten förhindras. Båda dessa uppdrag ligger under ramlagens tillämpningsområde. Det säkerhetsarbete som Kriminalvården be- driver i syfte att säkerställa ordningen på anstalterna och att för- hindra rymningar har så nära samband med verkställigheten av fängelsestraff att ramlagen enligt utredningens mening är tillämplig på behandlingen av personuppgifter. Det är emellertid inte självklart att ramlagen är tillämplig vid all behandling av personuppgifter inom . Som tidigare nämnts är det varken verksamheten i sig eller att myndigheten ska utföra en viss arbetsuppgift som avgör om ramlagen är tillämplig utan syftet med behandlingen av personuppgifter. Den som avtjänar fängelsestraff är enligt 3 kap. 2 § fängelselagen skyldig att delta i den sysselsättning som Kriminalvården bestäm- mer. Den vanligaste sysselsättningen är arbete i anstalt. Undantag gäller bara för den som har ålderspension. Eftersom arbetet utgör ett led i verkställigheten av straffet bör ramlagen tillämpas på be- handlingen av personuppgifter som rör intagna. Myndigheten får enligt 5 § förordningen med instruktion för Kriminalvården mot avgift tillhandahålla sådana produkter och tjänster som produceras huvudsakligen av intagna. Behandling av personuppgifter som rör kunder eller leverantörer eller den verksamheten i övrigt ligger utanför ramlagens tillämpningsområde. Kriminalvården driver skolverksamhet på grundskole- och gym- nasienivå inom anstaltsverksamheten. Myndigheten följer skollagen och annat regelverk på området och har rätt att utfärda betyg över avslutade studier. Kriminalvården får enligt 3 kap. 1 och 2 §§ fäng- elselagen bestämma att en intagen ska ha studier som sysselsätt- ning. Någon åldersgräns gäller inte för sådan verksamhet. När stu- dier är anvisad sysselsättning utgör de ett led i verkställigheten. Det som har sagts om behandling av personuppgifter när det gäller arbete i anstalt är relevant också för dessa studier, vilket innebär att ramlagen bör tillämpas på personuppgiftsbehandlingen. I viss utsträckning kan intagna även anvisas studier vid univer- sitet eller högskola. Sådana studier bedrivs på distans och utbild- ningsformer och examination bestäms av vederbörande läroanstalt, som också utfärdar betyg över avslutade studier. Kriminalvården erbjuder då enbart möjlighet att delta i en extern utbildning och underlättar för den intagne att delta i den genom att tillhandahålla nödvändig utrustning. Den personuppgiftsbehandling som utförs vid högskolan eller ligger utanför ramlagens tillämp- ningsområde. Detsamma bör enligt utredningens mening gälla för Kriminalvården när den behandlar personuppgifter i nu angivet syfte. När ett fängelsestraff verkställs kan det också innefatta hälso- och sjukvård, inkluderande tandvård. Hälso- och sjukvården som bedrivs av Kriminalvården utgör inte en del av verkställigheten utan är en konsekvens av att den intagne genom frihetsberövandet sak- nar faktisk möjlighet att utnyttja den allmänna hälso- och sjukvår- den. Den hälso- och sjukvård som Kriminalvården bedriver anses utgöra en särskild verksamhetsgren som är skild från den övriga verksamheten och för vilken särskilda regler gäller bl.a. i fråga om sekretess. Kriminalvården anses som vårdgivare i patient- datalagens (2008:355) mening när myndigheten tillhandahåller individinriktad hälso- och sjukvård för intagna (prop. 2007/08:126 s. 50 och 224). Eftersom hälso- och sjukvården inte utgör en del av verkställigheten bör ramlagen inte tillämpas på behandlingen av personuppgifter i den verksamheten. Det bör understrykas att det som har sagts inte gäller sådan kontroll och provtagning som i vissa fall görs av läkare eller sjuk- sköterska under verkställigheten av straffet, t.ex. en intagens skyl- dighet att underkasta sig provtagning för drogkontroll enligt 8 kap. 6 § fängelselagen eller att genomgå läkarundersökning enligt 8 kap. 10 § fängelselagen när fängsel har använts. Eftersom sådana åtgär- der ingår i verkställigheten, ska ramlagen tillämpas på personupp- giftsbehandlingen. Kriminalvården behandlar i stor utsträckning uppgifter om per- soner som besöker eller på annat sätt har kontakt med de intagna. Den personuppgiftsbehandlingen utgör ett viktigt led i både verk- ställigheten (att underlätta den intagnes kontakter med anhöriga, arbetsgivare och andra) och säkerhetsarbetet på anstalterna (att förhindra rymningar och att otillåtna föremål förs in på anstal- terna). Sådan personuppgiftsbehandling ligger därför enligt utred- ningens mening under ramlagens tillämpningsområde. I den senare delen av verkställigheten av fängelsestraff aktuali- seras olika s.k. utslussningsåtgärder. Det rör sig om bl.a. vårdvis- telse, vistelse i s.k. halvvägshus och frigång, vilket är olika former av verkställighet av fängelsestraff utanför anstalt. Vid vårdvistelse kan Kriminalvården placera en intagen på ett vårdhem som bedrivs i privat regi. De halvvägshus som finns drivs dels i Kriminal- vårdens regi, dels i privat regi. Vid vårdvistelse, vistelse i halvvägs- hus och under frigång pågår alltjämt verkställigheten av fängelse- straffet. Vid misskötsamhet kan den dömde återföras till avtjäna återstoden av straffet där. Kriminalvårdens behandling av personuppgifter i samband med sådana placeringar ingår därmed i verkställigheten, vilket innebär att ramlagen bör tillämpas på be- handlingen av personuppgifter. I Kriminalvårdens uppdrag vid verkställighet av påföljder ligger också att i stor utsträckning ha kontakter med andra myndigheter, i syfte att förbereda villkorlig frigivning och att motverka återfall i brott. Det gäller kontakter med bl.a. sociala myndigheter, arbets- givare och . Det kan enligt utredningens mening ifrågasättas om förberedelserna för den intagnes liv efter verkstäl- ligheten ligger inom ramlagens tillämpningsområde. Ramlagen bör tillämpas i vart fall som den dömde har villkorlig fri- givning, eftersom verkställigheten fortfarande pågår då. Kriminalvården ansvarar också för verkställighet enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Så- dan övervakning ersätter i vissa fall verkställighet av fängelse i an- stalt. Det som har sagts om verkställighet i anstalt gäller i tillämp- liga delar för verkställighet enligt den nu aktuella lagen. Frågan är om ramlagen även bör tillämpas på behandlingen av per- sonuppgifter när den intagne i stället för att avtjäna straffet i anstalt har placerats på ett vårdhem som bedrivs i privat regi. Kriminalvår- den får förena ett beslut om utslussningsåtgärd med de villkor som behövs bl.a. för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll och i det syftet även utnyttja elektroniska hjälpmedel. Den som har beviljats en utslussningsåtgärd har samma skyldighet som den som avtjänar fängelsestraff i anstalt att lämna prover för kon- troll av påverkan av narkotika eller alkohol. Det sagda talar enligt utredningens mening för att viss myndighetsutövning överlåts till vårdgivaren som fängelsedömda verkställer reste- rande straff där. Därmed bör de som utför sådana vårdinsatser be- traktas som behöriga myndigheter i ramlagens mening och tillämpa ramlagen vid behandlingen av personuppgifter.