sou · H5B36 · 2017-02-08 00:00:00 — Ett annat problem som barn ofta tog upp var att de inte fått tillräcklig information om sina rättig- heter och skyldigheter i samband med föräldrars tvister om vård- nad, boende och umgänge. Barnen var ibland osäkra på vilka konse- kvenser deras agerande kunde få. Det fanns en samsyn om att barns rätt att komma till tals och att bli informerade behövde stärkas i arbete med utredningar om vårdnad, boende och umgänge (s. 17–19). Inom ramen för kartläggning av barns delaktighet i utredningar om vårdnad, boende och umgänge (se ovan) samrådde med för att ta del av Barn- ombudsmannens kunskap om barns erfarenheter. Barnombuds- mannen hade inom ramen för regeringsuppdraget ”Pejling och Dialog” träffat nio barn och unga av vilka vissa varit med om en tvist om vårdnad, boende eller umgänge. Även andra barn som träffat hade erfarenhet av en rättsprocess. Genom uppgifterna från kom det fram att barn tyckte det var jobbigt att träffa många olika människor och att det var viktigt med en relation för att våga berätta. De berättade hur de anpassade sig och tänkte på konsekvenser av sitt handlande. Barnen var rädda för att inte bli trodda. Ett återkommande tema var brist på information. Barn beskrev även en rädsla för att deras berättelser skulle förvrängas och de önskade att de själva kunde få vara med i rätten för att få berätta sin historia (s. 15 och 16). I rapporten ”Lyssna på mig”. Barnets upplevelse av skilsmässa och föräldrars konflikter11 har sammanställt uppgifter från barn om föräldrars skilsmässa och konflikter. Enligt är barn som upp- levt vårdnadstvist och berättar om sina kontakter med myndig- heter, som t.ex. familjerätt eller tingsrätt övervägande negativt in- ställda. beskriver att barnet hade hopp om att få hjälp, men i stället förstärktes känslan av att inte tas på allvar, eller att inte bli lyssnat på. Flera barn visste inte heller riktigt vem de har träffat och varför (s. 60 och 61). 11 Rapporten publicerades . Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals 11.7Vår kartläggning och utvärdering av reglerna om barnets rätt att komma till tals Vi ska kartlägga och analysera i vilken utsträckning och på vilket sätt barnets åsikt och vilja redovisas och beaktas av domstolar och socialnämnder i mål om vårdnad, boende och umgänge. För att närmare kunna belysa dessa områden lyfts resultat från vår undersökning i kapitel 7 fram (avsnitten 7.2.19 och 7.2.20). När det gäller hur barnets åsikt beaktas är undersökningen i kapitel 7 främst inriktad på domstolarnas bedömningar. Vi har dock även tittat på hur vanligt det var att barns inställning kom fram genom snabb- upplysningar eller vårdnadsutredningar i målen. För att få en bild av hur socialnämnderna hämtar in och beaktar barns åsikter har vi närmare granskat utredningar om vårdnad, boende och umgänge som inhämtats i vart femte mål i vår undersökning. Urvalet har gjorts slumpmässigt. Vår närmare granskning av utredningar omfattar ett trettiotal utredningar och rör drygt 40 barn i åldern 1–. Vid genomgången har vi undersökt hur vanligt det var att utredaren träffade barnet, och hur vanligt det var att utredaren höll enskilda samtal med barnet. Vi har också tittat på redovisningen av barnets åsikt och på om det framgick hur utredaren beaktade åsikten vid utredarens förslag till beslut. Vår kartläggning grundar sig också på synpunkter som vi hämtat in från olika aktörer. 11.7.2Våra undersökningar av barnets rätt att komma till tals i socialnämndens utredningar I vilken utsträckning kom barns åsikter fram i underlaget till domstolen Mot bakgrund av den genomgång som vi gjort av samtliga mål som ingått i vår undersökning i kapitel 7 bedömer vi att barnets inställ- ning kom fram tillräckligt tydligt genom en vårdnadsutredning eller Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals snabbupplysningar för 116 av 215 barn, eller av bar- nen.12 Hur ofta träffar utredaren barnet och hur ofta hålls enskilda samtal med barn?13 Vår genomgång visar att utredaren träffade i princip alla barn oavsett ålder.14 I en utredning (som rörde två barn) träffade utred- aren inte barnen. Skälet var att mamman hade skyddat boende och barnen inte hade något umgänge hemma hos pappan. I de fall utredaren träffade barnen hölls som utgångspunkt inte något enskilt barnsamtal med barn i åldern 1–. I vissa fall angavs att detta berodde på barnets ålder. Från det att barnet var hölls regelmässigt enskilda samtal med barnet. I de fall sådana samtal inte hölls motiverades detta t.ex. med att sådana hade hållits inom ramen för snabbupplysningar eller en parallell barnavårds- utredning. I något av de fall där barnets inställning kom fram i snabbupplysningar hade barnet också uttryckt att det inte hade något att tillägga. I andra fall gjorde utredaren bedömningen att det inte var meningsfullt att prata med barnet igen. I ett fall motsatte sig mamman barnsamtal. I det fallet vistades pappan på okänd ort . På vilket sätt redovisar och beaktar socialnämnden barnets åsikter i en utredning?15 Utredaren återgav relativt sällan yngre barns (1–) åsikter. Det fanns dock några exempel på när även yngre barns åsikt redovisades tydligt (3 av 10 barn). I dessa fall handlade det om barn i 4–5 års- 12Resultatet stämmer väl överens med de resultat som kom fram till i rapporten i utredningar om vårdnad, boende eller umgänge. kom fram till att barnets åsikter redovisats tillräckligt väl i drygt hälften av utredningarna (s. 20). 13Avsnittet bygger på en genomgång av ett trettiotal utredningar, se inledningen. 14Resultatet av vår genomgång stämmer väl överens med de resultat som redovisas i Social- styrelsens rapporter Barns delaktighet i utredningar om vårdnad, boende och umgänge och Uppföljning av hur vårdnadsreform slagit igenom i arbete (se ovan). Resultatet ligger även i linje med resultaten av den undersökning av utredningar som vårdnadskommitté gjorde (SOU 2005:43 s. 810). 15Avsnittet bygger på en genomgång av ett trettiotal utredningar, se inledningen. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals I ett fall angavs att barnet, som var , ville bo lika mycket hos mamman och pappan. I ett annat fall angavs att barnet, som var , hade en längtan efter den förälder som barnet inte bodde hos och att barnet blev besviket när barnet inte kunde träffa föräldern som planerat. I båda dessa fall beaktade utredaren barnets åsikt vid förslaget till beslut. I det ena fallet frångicks barnets inställning med hänvisning till barnets ålder och mognad. Det an- gavs att barnets förmåga att förstå innebörden och konsekvenserna av sin åsikt inte var utvecklad. I det fallet angavs också, vid be- dömningen av barnets bästa, att barnet behövde en tryggare upp- växt än vad mamman kunde ge. I övriga fall (7 barn) gav utredningen i ungefär hälften av fallen en god bild av yngre barns relation till föräldrarna, t.ex. genom en beskrivning av barnets samspel och förhållningssätt till respektive förälder. Detta beaktades också vid förslag till umgänge, t.ex. genom en hänvisning till att barnet behövde en nära och god relation till båda sina föräldrar. Gällande barn i åldern 6–bedömer vi att barnets åsikt kom fram tillräckligt tydligt gällande 26 av 31 barn och rörande samtliga barn som var . Åsikten framkom genom be- skrivningar som ”barnet tycker det är bra som det är nu”, eller ”barnet vill vara mer eller mindre hos mamma eller pappa”. Gällande 19 av dessa 26 barn framgick också att barnets åsikt beaktades vid be- dömningen av barnets bästa. I övriga fall framgick inte hur barnets åsikt beaktades vid utredarens förslag till beslut. I de fall barnets inställning uttryckligen beaktades tog utredaren hänsyn till barnets åsikt främst vid förslag till beslut om umgänge och boende. För- slagen till beslut sammanföll inte alltid med barnens åsikt fram- för allt inte gällande de yngre barnen i den här åldersgruppen (6– ). När utredarens förslag inte sammanföll med barnets åsikt hänvisades till omständigheter som att barnets kontakt med den föräldern som det inte bodde tillsammans med behövde utvecklas. I något fall frångicks barnets inställning i umgängesdelen med moti- veringen att barnets inställning delvis kunde vara uttryck för boendeförälderns oro. Om barnet ville bo kvar hos boendeföräldern och barnet hade det bra hos den föräldern frångick inte utredaren barnets vilja i något av de fall vi tittat närmare på. I ett fall där barnet (som var ) ville flytta till den andra föräldern som bodde i en annan stad frångicks barnets vilja med motiveringen att Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals barnet inte hade uppnått den ålder och mognad att han fullt ut förstod eller kunde förutse konsekvenserna av att flytta till en ny stad. Gällande förslag till umgänge gjordes i vissa fall mindre avsteg från barnets vilja med motiveringen att det var viktigt med en nära och god relation till den förälder som barnet inte bodde tillsam- mans med. 11.7.3Vår undersökning av hur barnets inställning beaktas i domar Vår undersökning i den här delen gäller som framgår ovan totalt 215 barn. Med att tingsrätten beaktade ett barns inställning menar vi att tingsrätten på något sätt uttryckligen har tagit hänsyn till en inställning som ett barn lämnat oavsett om utgången i målet blev som barnet ville eller inte. Att tingsrättens avgörande överens- stämde med barnets inställning innebär inte att barnets inställning behövde vara det enda eller ens det huvudsakliga skälet för utgången. Med fall menar vi barn och inte mål. Flera mål i vår undersökning rörde fler än ett barn. Resultaten av vår undersökning kan i vissa delar jämföras med vårdnadskommittés. kom fram till anges då inom parentes i fet stil, alltid i procent. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals I vilken utsträckning och på vilket sätt redovisar och beaktar tingsrätter barnets inställning i domar och hur ofta överensstämmer domen med barnets inställning? Diagram 11.1 (från kapitel 7) Av diagrammet framgår hur vanligt det var att tingsrätten i domen redovisade barnets inställning i vårdnads-, boende- eller umgänges- frågan. Av diagrammet framgår vidare hur vanligt det var att tings- rätten beaktade inställningen och hur vanligt det var att domen överensstämde med barnets inställning. Diagrammet visar exempel- vis att tingsrätterna redovisade vilken inställning 18 av 57 barn i ålderskategorin 6–hade, att tingsrätten beaktade inställningen i 15 av 18 fall och att domen överensstämde med barnets inställning i 8 av 18 fall. Att endast tre ålderskategorier finns med beror på att tingsrätten inte i något fall redovisade vilken instälning ett barn i åldern 0–hade. Vi vet inte i hur många fall som det faktiskt fanns information om barnets inställning i målet eftersom inställningen inte alltid redovisades i domen eller framgår av det material som vi haft till- gång till. När det gäller 116 av 215 barn – – framkom barnets inställning på något sätt av det material som vi haft tillgång till, t.ex. genom en vårdnadsutredning. Totalt sett redovisade tings- rätterna barnets inställning i domen i cirka 41 (37) procent av fallen Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals (88 av 215 barn). Redan med hänsyn till den omständigheten kan konstateras att barnets inställning inte redovisades i domen i alla fall där den var känd. I 38 (29) procent av fallen (81 av 215 barn) beaktade tingsrätten barnets inställning vid sin bedömning i målet. I 69 (62) procent av samtliga fall där barnets inställning be- aktades överensstämde tingsrättens dom med inställningen. Detta innebär att domen inte överensstämde med barnets inställning i av dessa fall, vilket motsvarar 25 barn. Om man ser till det totala antalet barn – 215 – i vår genomgång överensstämde tingsrättens dom uttryckligen med barnets inställning i 56 fall eller i 26 (18) procent av fallen. I 25 fall var det alltså så att tingsrätten beaktade inställningen men domen överensstämde inte med inställ- ningen. Ju äldre barnet var desto vanligare var det att inställningen redo- visades, beaktades och att domen överensstämde med barnets inställ- ning. Varför stämde inte domen överens med barnets inställning? I ungefär hälften av alla fall där domen inte överensstämde med barnets inställning hänvisade tingsrätten till barnets ålder eller mog- nad. I drygt en fjärdedel av fallen var tingsrätten av uppfattningen att barnets inställning berodde på att barnet var påverkat av en förälder (det bör påpekas att i vissa andra fall så följde tingsrätten barnets vilja trots att tingsrätten ansåg att barnet var påverkat). I ett fåtal fall menade tingsrätten att barnets inställning var vack- lande. I vissa fall berodde det på andra omständigheter som exem- pelvis att barnet ville bo lika mycket hos båda föräldrarna som det, enligt tingsrätten, saknades förutsättningar för växelvis boende. Vid vårdnadskommittés genomgång var de vanligaste motiveringarna till att domen inte överensstämde barnets inställ- ning, när den beaktades, i tur och ordning att barnet var påverkat, att inställningen var vacklande, barnets ålder och/eller mognad eller till någonting annat. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals 11.7.4Hur ofta hindrar en vårdnadshavare att ett barn kommer till tals i en vårdnadsutredning? I av målen, eller i 2 av 139 mål, i vår undersökning kunde barnet/barnen inte samtala med utredaren eftersom en vård- nadshavare inte lämnade sitt samtycke till detta. Det händer med andra ord att ett barn inte kan komma till tals i en utredning på grund av en vårdnadshavares inställning, men det är ovanligt. Även vårdnadskommittés kom fram till att det var väldigt ovan- ligt att föräldrar motsatte sig att utredaren pratade med barnet (2005:43 s. 727). De flesta advokater, familjerättssekreterare och domare som vi hämtat in synpunkter från har menat att det inte bör vara möjligt för en vårdnadshavare att hindra att ett barn kommer till tals i en utredning. 11.7.5Hur ofta hörs barn under en huvudförhandling? Barnet/barnen hördes inte under huvudförhandlingen i tingsrätten i något av de 139 mål som ingår i vår i undersökning. vårdnadskommitté kom fram till samma resultat vid sin genomgång av domar (SOU 2005:43, s. 748). Vid våra hearingar och möten har den allmänna uppfattningen också varit att det är mycket ovanligt att barn hörs under en huvudförhandling. Den generella uppfatt- ningen har varit att det i regel inte är förenligt med barnets bästa att ett barn hörs vid en sådan förhandling. 11.7.6Hur uppfattar de olika aktörerna barnets rätt att komma till tals? De flesta av de barn som vi träffat kände att de fick säga vad de ville vid utredningen om vårdnad, boende eller umgänge och att de blev lyssnade på. Något barn kände inte så och beskrev att utredaren inte lyssnade. Utredaren ”stängde öronen”. Några av de barn som kände att de blev lyssnade på berättade att utredaren också läste upp vad de hade sagt så att uppgifterna skulle bli rätt återgivna i utredningen. Ett av barnen berättade att utredaren då fick ändra vissa saker så att texten blev som han tyckte att den skulle bli. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals Något av barnen tyckte att frågorna som utredaren ställde var svåra. Flera av barnen berättade att det var påfrestande att samtala med utredaren, att det kändes jobbigt. Några barn angav att det fanns en oro för hur föräldrarna skulle reagera på uppgifterna. Flera barn berättade spontant att det var skönt när de hade berättat för utredaren om hur de ville ha det. När det kommer till information berättade några barn att de inte hade förstått varför de var hos familjerätten och inte heller vad deras uppgifter skulle användas till. Detta gällde framför allt de yngre barnen som vi träffade. Några barn hade inte fått information om domen i målet. De flesta av barnen berättade att det var föräldrarna som informerade dem om domen. Flera av barnen uttryckte att de hade velat bli hörda under en huvudförhandling i domstol. Några betonade att detta var vik- tigt för att deras uppgifter inte skulle kunna feltolkas. Flera barn var också positiva till att barn skulle ha ett biträde i mål om vård- nad, boende eller umgänge. Barnrättsorganisationer framförde att de ser stora brister i barns rätt att informeras och komma till tals i vårdnadsutredningar. For- muleringen ”barnets vilja” riskerar att diskriminera de barn som av olika skäl inte kan eller vill ta ställning. Vidare framfördes att de barn som verkligen tar ställning inte får sin vilja respekterad utan de ifrågasätts och misstänks vara påverkade av någon av föräldrarna. Barnrättsorganisationernas erfarenhet är att vissa barn upplever att de inte blir tagna på allvar och att man misstolkat vad de berättat för familjerätten. Det är vanligt att barn inte känner sig lyssnade på. Det förekommer att barn berättar att de utsatts för våld av ena föräldern men att det ändå beslutas om umgänge mellan barnet och den våldsutövande föräldern. Både familjerätterna och domstolarna bör, enligt dessa organisationer, bli mer observanta på att samför- ståndslösningar inte alltid är till barnets bästa och fästa vikt vid barnens inställning även när föräldrarna kommer överens. De barn- rättsorganisationer som tillfrågats om en möjlighet till ombud bör införas för barn i vårdnads-, boende- och umgängesmål har varit positiva till detta. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals De advokater vi träffat menade att det finns en stor variation i hur barnsamtal redovisas. De flesta ansåg att ett barnsamtal redovisas bäst genom en utförlig redogörelse av barnets berättelse och av hur barnsamtalet gått till. De tyckte att det är negativt när en utredare tolkar barnet. Det rådde delade meningar i frågan om ett biträde för barnet borde införas. De flesta menade att det troligtvis skulle vara till större skada än nytta för barnet att blanda in ytterligare en aktör i processen. Det framhölls också att ett ombud skulle riskera att förstärka konflikten. Några trodde att det skulle kunna bli på- frestande för barnet att prata med ännu en person. Det poäng- terades att barnsamtal kräver särskild kompetens. Det fanns de som menade att ett ombud för barnet bör införas, åtminstone i mer infekterade tvister. Familjerättsekreterare menade att det är en svår uppgift att hålla barnsamtal. Det betonades att många barn är påverkade och säger det de tror att föräldrarna vill höra. Många barn befinner sig också i en svår lojalitetskonflikt mellan föräldrarna. Det framfördes att det är viktigt att se barnets berättelse ur ett helhetsperspektiv. Det framhölls också att utgångspunkten att barnets inställning ska redo- visas i en utredning om vårdnad, boende och umgänge i vissa fall riskerar att leda till press på barnet. Vid vissa familjerätter fanns åldersgränser eller riktlinjer för barns ålder, vanligtvis 4–, för att barnsamtal skulle hållas. När det gäller utredningar berättade familjerättssekreterarna att de pratar med barnet om vem som ska få veta det barnet berättat. De berättar också för barnet om sin bedömning, i vissa fall vid ett särskilt uppföljningssamtal. Det betonades att det är viktigt att läs- kunniga barn får läsa det som utredaren skrivit. Någon menade att fokus i utredningar borde vara mer på barnen och mindre på föräld- rarna. Många tyckte att det är en svår uppgift att hantera barnets berättelse. Utredarna vill få fram barnets vilja som barnet måste skyddas. En svårighet som lyftes fram är att barnet ibland Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals berättar hur barnet vill ha det men också att barnet inte vill att familjerättssekreteraren ska berätta detta vidare. Det framhölls att barnsamtal inom ramen för snabbupplysningar kan vara problematiska. Barnet får då träffa en för honom eller henne helt okänd person som barnet förväntas öppna sig för. Vid samtalet saknar familjerättssekreterare också hela den bakgrund som de har när de lyssnar på barn i en vårdnads-, boende- och umgängesutredning. Det betonades att barnets åsikt inom ramen för snabbupplysningar måste bedömas med stor försiktighet. Syn- punkten fördes fram att det vid en mycket infekterad konflikt mellan föräldrar inte är säkert att det är lämpligt att hålla ett barn- samtal inom ramen för snabbupplysningar. När det gäller uppföljning med barn och föräldrar efter att målet avgjorts av domstol var den allmänna uppfattningen att familje- rätterna sällan gör en sådan uppföljning. Det framhölls att det är svårt att hitta en naturlig ingång till en sådan uppföljning. är åtminstone en förälder missnöjd och det blir därför en svår situation för familjerättssekreteraren. Den generella uppfattningen bland familjerättssekreterare var att barn inte bör ha ett eget biträde i vårdnadsmål eftersom familje- rättssekreteraren har till uppgift att lyfta fram barnets röst och se till barnets bästa. Domare menade att de tar hänsyn till barnets vilja, med beaktande av barnets ålder och mognad, vid bedömningen av barnets bästa. Vissa domare berättade att ibland återges inte barnets uppgifter men att det då kan förklaras av hänsyn till barnet. Exempelvis kan bar- net befinna sig i en lojalitetskonflikt och det kan i en sådan situation vara olämpligt att redogöra för barnets åsikt. I princip alla domare menade att det inte hade varit positivt med en ordning som innebär att barn hörs i domstol i större utsträckning än . De flesta menade att det inte är lämpligt att införa ett eget biträde för barnet i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Det framhölls bl.a. att barns åsikter kommer fram via socialnämndens utredningar och upplysningar och att ytterligare en aktör riskerar att göra processen mer svårhanterad än . Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals 11.8Våra slutsatser, överväganden och förslag om barnets rätt att komma till tals och få information 11.8.1Slutsatser av vår kartläggning och utvärdering av barnets rätt att komma till tals Vår bedömning: Barns åsikter framgår i större utsträckning av domar än de gjorde vid vårdnadskommittés genom- gång. Barns åsikter framgår i högre grad av utredningar än av domar. Det är dock fortfarande vanligt att barns åsikter – och hur de beaktats vid bedömningen av barnets bästa – inte framgår av utredningar och av domar. Störst är bristerna gällande yngre barn. Det är, liksom vid vårdnadskommittés genomgång, ovanligt att en vårdnadshavare hindrar att ett barn hörs i en vårdnadsutredning och det är ovanligt att ett barn hörs under en huvudförhandling. Vid en jämförelse av resultaten av vår och vårdnadskom- mittés undersökning kan den slutsatsen dras att domstolar verkar ha blivit bättre på att redovisa och beakta barns inställning. Fram- för allt gäller detta de äldre barnen från och uppåt. Det är dock fortfarande mycket vanligt att barnets inställning varken fram- går av vårdnadsutredningen eller av domen. I snitt framgår barnets inställning i drygt hälften av utredningarna och i färre fall än hälften av domarna (sett per barn). Störst är bristerna gällande de yngre barnen. Trots att inställningen framgår av en utredning är det inte alltid som den redovisas i domen. Redan med hänvisning till att barns åsikter inte framgår i utredningar och domar står det klart att det inte heller går att utläsa vilken betydelse som barnets åsikt tillmäts vid bedömningen av barnets bästa. När barnets inställning redovisas i en utredning eller i en dom är det inte alltid som det går att utläsa vilken betydelse barnets åsikt fått vid bedömningen av barnets bästa. När bedömningen av en fråga inte överensstämmer med barnets vilja är det inte heller alltid möjligt att utläsa varför bedömningen blev en annan än den som barnet önskade. Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals Att det finns brister i redovisningen av barns uppgifter behöver dock inte innebära att barnets åsikt inte har beaktats av utredaren eller av rätten. Det kan finnas olika skäl till att åsikten inte redo- visas. Av uppgifter från familjerättssekreterare och domare har det kommit fram att en utebliven redovisning i flera fall förklaras av omsorg om barnet.