sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — I skälen (18) till direktivet nämns lagstadgad revision som sådana nationella regler som kan föreskriva att myndigheter ska tillgång till företagshemligheter. I samma skäl påpekas att direktivet inte ska påverka samma myndigheters skyldighet att hålla informationen konfidentiell. Angående domstolars och andra myndigheters möjlig- het att sekretessbelägga företagshemligheter, se avsnitt 10. Det finns alltså ett antal bestämmelser i svensk rätt som medger att företagshemligheter avslöjas, utan att det kan anses som obe- hörigt enligt FHL. Hänvisningen i artikel 3.2 innebär ingen skillnad i förhållande till gällande rätt och föranleder inte behov av någon ny särskild bestämmelse. 5.6Olagligt anskaffande, utnyttjande och röjande Artikel 4 rör otillåtet anskaffande, utnyttjande och röjande av före- tagshemligheter. I direktivet används termen olagligt. I svensk termi- nologi förs lätt tankarna på ordet olagligt till straffrätten. En mer passande term inom civilrätten kan vara otillåtet. Hädanefter kom- mer därför ordet otillåtet användas i stället för direktivets olagligt. Några rättsverkningar av det otillåtna anskaffandet, utnyttjandet och röjandet anges inte i denna artikel, utan artikeln definierar endast vad som är otillåtet. Första punkten i artikel 4 innehåller inte några materiella regler, utan anger endast att medlemsstaterna ska se till innehavaren av en 2016/17:22, Effektiv bekämpning av marknadsmissbruk, s. 370. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) företagshemlighet får möjlighet till skydd för denna i enlighet med direktivet. 5.6.2En definition av vad som utgör angrepp på företagshemligheter behövs i svensk lag Förslag: Lagen ska kompletteras med en definition av vad som avses med angrepp. Enligt definitionen ska det inte krävas uppsåt eller oaktsamhet för att ett angrepp ska föreligga; det ska räcka med att förfarandet skett utan innehavarens samtycke. Ordet angrepp ska användas som en samlingsbeteckning för sådana förfaranden som avses med anskaffande, utnyttjande eller röjande. Därtill ska med angrepp även avses import, export och lagring av intrångsgörande varor i syfte att utnyttja dem. Förfaranden kan enligt direktivet vara otillåtna, oberoende av uppsåt eller oaktsamhet I artikel 4 görs ingen skillnad beroende på vem det är som har anskaffat, röjt eller utnyttjat en företagshemlighet. Inte heller är det av betydelse huruvida förfarandet ska anses otillåtet eller inte. Bestämmelserna i artikel 4.2 och 4.3 ställer inte upp några krav på att personen som anskaffar/utnyttjar/röjer företagshemligheten har gjort det med uppsåt, eller ens varit oaktsam. Även någon som agerat i god tro kan således enligt direktivet anses ha otillåtet anskaffat, utnyttjat eller röjt en företagshemlighet. Den godtroende personen kan dock inte bli skadeståndsskyldig för förfarandet (se artikel 14 och avsnitt 7.2 och 7.3). Enligt artikel 4.2 och 4.3 i direktivet kan således ett förfarande anses vara otillåtet, oberoende av den avsikt som personen i fråga hade. Det räcker att det i objektiv mening föreligger ett anskaffande/utnyttjande/röjande. Detta får till följd att det räcker att innehavaren kan visa att en viss person utfört ett angrepp, för att en domstol ska kunna ålägga personen ett förbud eller andra åtgärder mot denne. Det krävs alltså inte att innehavaren ska kunna visa att personen i fråga hade något uppsåt eller var oaktsam för ett förbud eller annan åtgärd ska kunna meddelas. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) Inte heller krävs att innehavaren ska kunna visa vem som ursprungligen anskaffat/röjt/utnyttjat företagshemligheten i de fall företagshemligheten har erhållits från personer i flera led. I sådana fall där en företagshemlighet erhållits i flera led, kan förbud, åtgärder och skadestånd åläggas en person som kände till (eller borde ha känt till) att ett tidigare otillåtet anskaffande/röjande/utnyttjande förelåg, oavsett om någon person tidigare i ”överlåtelsekedjan” varit i god tro, enligt artikel 4.4. Direktivet föreskriver i artikel 4.5 att även import, export och lagring av intrångsgörande varor som sker i syfte att utnyttja dem ska anses utgöra otillåtet utnyttjande. Inte heller enligt svensk lag ska uppsåt eller oaktsamhet krävas för att ett angrepp på företagshemlighet ska anses föreligga I nuvarande FHL stadgas skadeståndsskyldighet för vissa förfaran- den i 5–8 §§. Brottsliga förfaranden, som även kan leda till skade- stånd, anges i 3–4 §§. Dessa bestämmelser ligger därefter till grund för att domstol ska kunna meddela förbud enligt 11 och 13 §§ eller åtgärder enligt 14 §. Det krävs alltså enligt nuvarande FHL att inne- havaren av en företagshemlighet ska kunna visa att ett angrepp skett med uppsåt eller av oaktsamhet, för att förbud eller åtgärder ska kunna meddelas. Enligt nuvarande FHL hänger alltså skadestånds- skyldigheten samman med förbud och åtgärder på ett sätt som skiljer sig från direktivet. Direktivet erbjuder innehavaren ett starkare skydd för företagshemligheter än nuvarande FHL, i och med att det inte finns något direkt krav på visat uppsåt/oaktsamhet för att en domstol ska kunna besluta om förbud eller åtgärder. Det bör införas svenska bestämmelser som lever upp till direk- tivets krav i dessa avseenden. Det ligger nära till hands att låta bestämmelserna om åtgärder och förbud vara oberoende från bestäm- melserna om skadeståndsskyldighet. Det bör införas en bestämmelse som på ett omfattande och neutralt sätt definierar vad som utgör ett angrepp, där det inte uppställs krav på uppsåt eller oaktsamhet. Ordet angrepp ska användas som ett samlingsbegrepp för flera olika för- faranden. Det räcker då att ange angrepp som förutsättning för tillämpningen av bestämmelser som rör förbud och åtgärder. Den nya bestämmelsen avses inte innebära någon saklig ändring av begreppen utnyttjande eller röjande enligt nuvarande FHL. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) Bedömningen av huruvida ett angrepp på företagshemlighet före- ligger eller ej ska ske frikopplat från sådana skadeståndsbedömningar som görs enligt nuvarande 5–8 §§ FHL. Det är alltså fråga om att objektiv sett bedöma om ett förfarande utgör ett angrepp eller inte. Inom immaterialrätten gäller motsvarande objektivitet, dvs. ett intrång i en immaterialrätt kan anses föreligga, även om intrångs- göraren inte hade ont uppsåt eller var oaktsam. Exempelvis gäller inom patenträtten att en intrångsgörare ska betala ersättning för utnyttjandet av uppfinningen, om och i den mån det är skäligt. Om intrångsgöraren hade uppsåt eller var oaktsam kan dessutom både ekonomiskt och allmänt skadestånd utgå.89 Ett förfarande ska således kunna ses som ett angrepp på en företagshemlighet oberoende av utövarens uppsåt eller oaktsamhet. Följden blir att även ett förfarande som någon vidtagit i god tro ska kunna ses som ett angrepp och kunna få vissa rättsverkningar. Bestämmelsen i 2 § tredje stycket nuvarande FHL behöver därmed tas bort. Angrepp som sker i god tro ska behandlas i andra para- grafer, se nedan avsnitt 8. Krav på uppsåt eller oaktsamhet ska även fortsättningsvis gälla i de bestämmelser där det behövs, såsom i skadeståndsbestämmelserna. Angrepp på företagshemligheter bör även fortsättningsvis utgöras av anskaffande, röjande och utnyttjande som sker mot innehavarens vilja. Därtill bör även fortsättningsvis gälla att angreppet ska vara obehörigt, för att det ska kunna leda till några rättsföljder. Det fram- går av 2 § nuvarande FHL att lagen endast rör obehöriga angrepp. Om ett förfarande utgör ett angrepp enligt den föreslagna defini- tionen, men angreppet inte är obehörigt enligt nuvarande 2 §, ska angreppet således inte kunna leda till några av rättsverkningarna i de övriga bestämmelserna i lagen. Definitionen av angrepp bör även innefatta de förfaranden som anges i artikel 4.5, nämligen import, export och lagring av intrångs- görande varor som sker i syfte att utnyttja dem, se mer om detta i avsnitt 5.6.6. Definitionen av angrepp bör endast ha civilrättslig verkan. Straff- bestämmelserna bör behandlas för sig. Gärningarna som beskrivs i straffbestämmelserna faller även de in under definitionen av angrepp. Följden av detta blir att en talan om förbud eller åtgärder kan bifallas 89 Patentlagen (1967:837) 9 kap. 58 §. Se även motsvarande bestämmelse i 7 kap. 54 § URL. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) trots att åtalet ogillas i en brottmålsprocess, exempelvis på grund av att den åtalades uppsåt inte kan styrkas. Bestämmelser om skadeståndsskyldighet enligt 8 §, förbud enligt 11 § och åtgärder 14 § i nuvarande FHL har alla den begränsningen att bestämmelserna endast kan tillämpas om ett angrepp skett enligt FHL. Sådana förfaranden som inte i någon del omfattas av de nuvarande bestämmelserna i 3–4 eller 6–8 §§, kan inte leda till några sanktioner såsom skadestånd eller överlämnande enligt nuvarande FHL. Om i stället en omfattande och neutral definition av angrepp införs samt att orden ”enligt denna lag” tas bort, kommer mot- svarande bestämmelser att kunna tillämpas i större omfattning. Angrepp som faller utanför FHL, kan med en annan definiton av ordet angrepp leda till sanktioner enligt respektive bestämmelse, se nedan avsnitt 7.3.5, som rör skadestånd enligt nuvarande 8 § FHL samt avsnitt 8, som rör åtgärder mot angrepp. Som konstateras i avsnitt 7.1.5 regleras styrelseledamöters skade- ståndsskyldighet i ABL och inte i FHL. Genom att använda en neutral och omfattande definition av angrepp kan dock styrelse- ledamöter åläggas förbud eller åtgärder enligt FHL. Inte heller kommer det längre krävas att det föreligger synnerliga skäl för att en tidigare arbetstagare ska kunna åläggas förbud eller åtgärder, se nedan avsnitt 8. Det finns sammanfattningsvis goda skäl för att införa en defini- tion av angrepp av företagshemligheter. Definitionen bör införas i en ny, egen paragraf. Angrepp bör användas i stället för anskaffande, utnyttjande eller röjande om det inte finns skäl att särskilja just dessa sätt att angripa en företagshemlighet på. Angrepp ska därvid föras in i bl.a. bestämmelser som motsvarar nuvarande 8, 11, 13 och 14 §§. 5.6.3Artikel 4.2 – anskaffande Bedömning: Bestämmelserna om anskaffande av företagshemlig- heter i nuvarande FHL behålls. Det anges inledningsvis i artikel 4.2 att anskaffande av företags- hemligheter är otillåtet, om anskaffandet sker utan innehavarens samtycke. Skrivningen om samtycke förefaller onödig eftersom Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) samtycke inte rimligen skulle kunna föranleda att anskaffandet är obehörigt (a) eller strider mot god affärssed (b). Ett otillåtet anskaffande måste antas sällan leda till någon ersätt- ningsgill ekonomisk skada så länge det inte sker något utnyttjande eller röjande. Ett otillåtet anskaffande kan dock få betydelse i fråga om andra rättsverkningar enligt direktivet, såsom förbud, se nedan avsnitt 8 där artiklarna 10–13 behandlas. Förfarandena som beskrivs i artikel 4.2 ställer inte upp några krav på att personen som anskaffat företagshemligheten har gjort det med uppsåt, eller ens varit oaktsam. Även någon som agerat i god tro kan således enligt direktivet anses ha otillåtet anskaffat en företags- hemlighet. Föreskrifterna i artikel 4.2. om otillåtet anskaffande av företags- hemlighet innefattar fyra olika tillvägagångssätt, nämligen att obehörigen –bereda sig tillgång till (handlingar, föremål etc.) –tillägna sig (handlingar, föremål etc.) –eller kopiera (handlingar, föremål etc.) –eller på annat sätt anskaffa som under omständigheterna anses strida mot god affärssed. Obehörigen bereda sig tillgång till Det första tillvägagångssättet – bereda sig tillgång – torde motsvaras av bestämmelserna om företagsspionage i 3 § nuvarande FHL, undantaget kravet på uppsåt. Anskaffandet kan ske på flera olika sätt, men ska röra sig om sådan information som personen i fråga inte redan har tillgång till på annat sätt, exempelvis genom sina arbetsuppgifter. Någon ytterligare regel torde inte behöva införas på grund av denna del av artikel 4.2. Det andra sättet – tillägna sig – kan möjligen innefatta att någon, som redan har lovlig tillgång till informationen (exempelvis genom sina arbetsuppgifter), olovligen tar med sig material från inne- Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) Ett sådant förfarande skulle i sig kunna utgöra ett till- greppsbrott enligt svensk lag. Om begreppet tillägna sig i direktivet avser situationer där någon anskaffar företagshemligheter som denne inte har tillgång till, inryms förfarandet under bereda sig tillgång till enligt ovan. Det får antas att begreppet tillägna sig inte skulle få någon självständig betydelse om det infördes i nuvarande FHL. Eftersom det är svårt att förutse någon situation där tillägna sig skulle tillföra något, bör det begreppet inte införas i lagtext. Det tredje sättet – kopiera – måste antas endast vara ett sätt att beskriva hur ett anskaffande kan gå till. Kopiering av information innebär ju att innehavaren fortfarande har tillgång till den, men kan ha gått miste om det värdefulla med hemlighållandet. Fråga är då vad som menas med obehörig kopiering i bestämmelsen. En arbetstagare måste rimligen, om inte annat har klargjorts av arbetsgivaren, kunna hantera sitt arbetsmaterial så att han kan genomföra sina arbetsuppgifter även om det innebär att hemliga handlingar behöver kopieras. Sådant hanterande bör givetvis ske så aktsamt att inte företagshemligheter riskerar att avslöjas för utom- stående. Det kan inte antas att direktivet innebär att allt kopierande av sådana företagshemligheter som en anställd redan har tillgång till skulle vara obehörigt om arbetsgivaren uttryckt att kopiering inte är tillåtet. Det kan tänkas förekomma att anställda mot arbetsgivarens vilja kopierar handlingar endast för att de lättare ska klara sina arbetsuppgifter, utan att beteendet för den skull behöver betraktas som att det strider mot lagregler om skydd för företagshemligheter, om än beteendet är olämpligt. Det får antas att det inte är en arbets- tagares kopierande av sitt eget arbetsmaterial inom ramen för sina arbetsuppgifter, som ordet kopierar i artikel 4.2 a i direktivet syftar på. En annan sak är att arbetstagaren i en sådan situation kan ha åsidosatt eventuella ordningsföreskrifter om kopiering vilka arbets- givaren har utfärdat. Frågan är hur det förhåller sig då en affärspart kopierar handlingar som innehåller företagshemligheter, på ett sätt som strider mot vad som avtalats. Det kan tänkas att det i en affärsuppgörelse mellan två parter överenskommits att företagshemligheter får användas på visst Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) sätt, men att handlingar/föremål varifrån företagshemligheten kan härledas inte får kopieras. Om part bryter mot överenskommelsen har denne visserligen begått ett kontraktsbrott. Det får dock antas att parten inte ska anses ha anskaffat företagshemligheten genom kopiering, eftersom han redan hade tillgång till den. I sådana fall skulle möjligen skadeståndsskyldighet kunna föreligga enligt kon- traktsrättliga regler, men knappast ett åsidosättande av bestämmelser om företagshemligheter. Snarare måste antas att begreppet obehörigen kopiera i direktivet syftar på situationen att en person kopierar handlingar (eller annan information), som ett sätt bland många andra att anskaffa företags- hemligheter. Exempelvis skulle det kunna röra sig om någon som inte har behörig tillgång till företagshemligheterna, som kopierar hand- lingar (ett beteende som i FHL skulle kunna utgöra företags- spioneri). Det förefaller inte vara nödvändigt att i svensk lagtext exem- plifiera olika sätt att obehörigen anskaffa företagshemligheter på. Det kan i sammanhanget nämnas att kopiering av föremål/hand- lingar som innehåller företagshemligheter kan få betydelse beträf- fande tidigare arbetstagares skadeståndsskyldighet för sådana angrepp på företagshemligheter som skett efter anställningens upphörande. Om arbetstagaren under sin anställning förberett angreppet genom att kopiera handlingar, kan det innebära att sådana synnerliga skäl föreligger som är en förutsättning för dennes skadeståndsskyldighet. Detsamma gäller om den tidigare arbetstagaren under anställningen tagit med sig material som tillhör arbetsgivaren. (Se avsnitt 7.1.3) Någon bestämmelse om kopiering som ett otillåtet sätt att anskaffa en företagshemlighet, bör sammanfattningsvis inte införas i lagtexten. Anskaffande på sätt som under omständigheterna strider mot god affärssed Det fjärde sättet – på annat sätt som strider mot god affärssed – synes vara en skrivning för att ringa in de fall som inte skulle täckas av de tre ovanstående. Begreppet god affärssed finns omnämnt i i notis 10 till artikel 39, se ovan avsnitt 5.4.1. Där anges att med förfaranden som strider mot god affärssed avses åtminstone ”kontraktsbrott, röjande av förtroende eller anstiftan till sådana handlingar, och inbegriper anskaffning av företagshemlig- Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) heter av tredje man som hade vetskap eller av grov oaktsamhet inte hade vetskap om att sådana handlingar var förbundna med anskaffan- det”. Denna notis är inte en fastställd definition av begreppet, men ger exempel på situationer som inte kan ses som god affärssed. En domstol som har att besluta i ämnet ska beakta såväl nationella som internationell affärssed.90 Termen god affärssed används i flera EU- rättsliga akter, t.ex. inom immaterialrätten.91 Det synes alltså vara förhållanden i affärslivet som avses i artikel 3.1 d och 4.2 b. Vad som är god affärssed kan variera i för- hållande till sedvänjan i branschen. Under alla förhållanden ska dock de förfaranden som anges i anses strida mot god affärsed. Det kan förväntas att kommer att behöva ge begreppet god affärssed ett mer bestämt innehåll. I 6 § nuvarande FHL finns den skadeståndsbestämmelse som avser kommersiella kontakter mellan näringsidkare. Enligt bestäm- melsen ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare som han i för- troende har fått del av i samband med en affärsförbindelse med denne, ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. En viss tystnadsplikt följer av allmänna avtalsrättsliga principer enligt vilka en avtalspart inte får handla på ett sätt som medför skada för motparten. Ett särskilt sekretessavtal kan ha tecknats, men en tystnadsplikt kan också vara underförstådd.92 I anges som sagt att kontraktsbrott och röjande av förtroende anses strida mot god affärssed. Ett agerande som aktualiserar bestämmelsen i 6 § måste sägas strida mot god affärssed. Bestämmelsen om att den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som erhållits i förtroende kan bli skadeståndsskyldig, bedöms därför leva upp till direktivets bestämmelser. Beträffande anskaffande som strider mot god affärssed kan bestämmelsen i 6 § nuvarande FHL inte tillämpas. Otillåtet anskaf- fande som är uppsåtligt kan i stället bedömas som företagsspioneri eller olovligt förfarande med företagshemlighet. Utredningen före- slår nedan, avsnitt 7.3.1, en bestämmelse om att den som av oakt- samhet anskaffar en företagshemlighet kan bli skadeståndsskyldig. 90Gervais, s. 543. 91Se bl.a. artikel 6.1 c i Rådets första direktiv /104/EEG av om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar. 92Fahlbeck s. 425 ff. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) nämner att anskaffande av företagshemligheter från tredje man strider mot god affärssed, om den tredje mannen hade vetskap om, eller var grovt oaktsam till, att förfarandet innefattade innebar kontraktsbrott eller röjande av ett förtroende. Direktivet kan här sägas gå längre än så, eftersom ett otillåtet anskaffande enligt artikel 4 i direktivet inte förutsätter uppsåt eller oaktsamhet hos den som företagshemligheter erhålls ifrån. Den typ av anskaffande av företagshemligheter från tredje man som omnämns i , kan inrymmas under bestämmelserna i 8 § nuvarande FHL, med de ändringar i den bestämmelsen som utredningen i övrigt föreslår (se avsnitt 5.6.5 och 7.3.5). 5.6.4Artikel 4.3 – utnyttjande eller röjande Bedömning: Bestämmelserna om utnyttjande och röjande i nuvarande FHL behålls. Även bestämmelsen i artikel 4.3 inleds med att det otillåtna ut- nyttjandet eller röjandet förutsätter att samtycke saknas från inne- havaren. Bestämmelsen ställer inte upp något krav på att personen som utnyttjat/röjt företagshemligheten har gjort det med uppsåt, eller ens varit oaktsam. Även någon som agerat i god tro kan således enligt direktivet anses ha otillåtet utnyttjat eller röjt en företags- hemlighet. Det anges att utnyttjande eller röjande är otillåtet om personen a)anskaffat företagshemligheten olagligen, b)personen bryter mot ett avtal om konfidentialitet eller någon annan skyldighet att inte röja företagshemligheten, eller c)personen bryter mot en avtalsförpliktelse eller någon annan skyldighet att begränsa utnyttjandet av företagshemligheten. Fallet a ovan torde inte innebära mer än att ett otillåtet anskaffande som resulterar i ett röjande/utnyttjande, inte kan anses annat än otillåtet. Med otillåtet anskaffande avses sådant som framgår av artikel 4.2, se ovan. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) Fallen b och c tycks innehållsmässigt endast skiljas åt genom att b rör röjande och c rör utnyttjande. Bestämmelserna handlar dels om avtal, dels om andra skyldigheter. Här skulle lojalitetsplikten hos en anställd i privat sektor kunna inrymmas, men även att parter i ett avtalsförhållande kan ha en skyldighet att inte skada varandra.93 Sådana situationer som avses i bestämmelsen i 6 § nuvarande FHL måste antas inrymmas här, dvs. någon som vid en affärsförbindelse tar emot en företagshemlighet, under förutsättning att hemlig- heterna inte röjs, har ingått ett avtal även om avtalet inte nödvändigt- vis formaliserats.94 Bestämmelsen i artikel 4.3 b och c måste antas även avse skyldig- heter enligt OSL att inte röja företagshemligheter. Röjande eller utnyttjande av en företagshemlighet i strid mot OSL sanktioneras i första hand genom bestämmelsen om brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § BrB. Därtill kan någon enligt 8 § första stycket andra meningen nuvarande FHL bli skadeståndsskyldig om denne röjer eller utnyttjar en företagshemlighet som röjts i strid med OSL. Någon ytterligare ändring än ovan föreslagna i nuvarande FHL torde inte behövas på grund av artikel 4.3. 5.6.5Artikel 4.4 – företagshemligheter som angripits av någon annan Förslag: Den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet ska inte kunna undgå skadeståndsskyldighet av det skälet att före- tagshemligheten har erhållits från någon som själv fått del av företagshemligheten i god tro. Bestämmelsen i artikel 4.4 avser person som i ond tro anskaffar/ut- nyttjar/röjer företagshemlighet som angripits av annan person, på sätt som anges i artikel 4.3. Bestämmelsen täcker både uppsåtliga och 93Niklas Selberg har angående detta i samband med Kommissionens förslag 2013 i EU & arbetsrätt 4/2013 uttryckt: Lagförslaget anger särskilt att angrepp på företagshemligheter kan ske i form av brott mot avtal om tystnadsplikt, men också i form av brott mot andra typer av skyldigheter att hålla information hemlig. Det sistnämnda skulle innebära ett tyd- ligare lagstöd för oskrivna och allmänna rättsliga principer, och detta skulle kunna innebära att den arbetsrättsliga lojalitetsplikten förstärks. 94Fahlbeck s. 427. Genomförande av EU-direktivet – inledande bestämmelser (artikel 1–5) Däremot krävs det inte att den person, som före- tagshemligheten erhölls ifrån, hade uppsåt eller var oaktsam.