sou · H5B359 · 2017-06-20 00:00:00 — Det framgår av förarbetena till YGL att vad som avses är sponsrade program, även om lagtexten inte använder den termen.98 Tillåtligheten av och reglering runt olika typer av sponsring finns alltså till viss del i grundlag och lag. Sponsring definieras också t.ex. av ICC som ”affärsavtal där en sponsor till ömsesidig nytta för sig själv och sponsringstagaren förbinder sig att tillhandahålla finansiering eller annat stöd i syfte att skapa en association mellan sin image, varu- märke eller produkt och det sponsrade objektet, i utbyte mot rätten att 96Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (jfr artikel 16). Se vidare i avsnitt 11.8. 97Europaparlamentets och rådets direktiv /33/EG av . 1990/91:64 s. 113. utnyttja denna associering och/eller mot vissa andra direkta eller in- direkta förmåner”. Det är vanligt förekommande att näringsidkare marknadsför sina varor och tjänster genom att sponsra olika evenemang och före- ningar, dvs. genom att ge ekonomiskt stöd eller tillhandahålla en tjänst i utbyte mot en motprestation, i dessa sammanhang vanligt- vis exponering, det vill säga reklam- och olika marknadsförings- värden. Sponsring från bryggerier och liknande företag som bl.a. har alkoholdrycker till försäljning är t.ex. vanligt förekommande vid sport- och musikarrangemang av olika slag. Unga människor är en viktig målgrupp vid dessa typer av evenemang och utsätts där- med för detta slag av sponsringsbudskap. Beträffande sponsring som kan innebära särskild risk för att barn och unga ska exponeras för alkoholreklam har utredningen fått i uppgift att bedöma om det finns skäl att tydliggöra vad som ska vara tillåtet och i så fall föreslå en lämplig reglering.99 I radio- och tv-lagen definieras i 3 kap. 1 § bl.a. termerna annonser, reklam och sponsring. Med ”annonser” avses reklam och andra meddelanden som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan och som har till syfte att främja en sak eller en idé. ”Reklam” innebär enligt lagen varje form av meddelande a) som sänds antingen mot betalning eller liknande ersättning eller som utgör egenreklam, och b) som syftar till att i näringsverksamhet marknadsföra varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen eller andra nyttigheter. ”sponsring” avses bidrag som någon som inte tillhandahåller eller producerar ljudradio, tv-sändning, beställ-tv eller sökbar text-tv ger för att finansiera dessa medietjänster eller program i syfte att främja bidragsgivarens namn, varumärke, anseende, verksamhet, produkt eller intresse. I förarbetena till radio- och tv-lagen anges bl.a. att ett spons- ringsmeddelande normalt sett är att betrakta som reklam i radio- och tv-lagens mening. Följaktligen är reglerna i radio- och tv-lagen om annonser med vissa undantag tillämpliga på ett sponsrings- 99 Dir. 2016:80 s. 5. De motiv som ligger till grund för reglerna om spons- ringsmeddelanden och reklammeddelanden skiljer sig emellertid åt. Det främsta syftet med ett sponsringsmeddelande är att informera om att ett utomstående intresse kan ha påverkat programinnehållet. Ett sådant meddelande ska inte vara säljfrämjande. Reklam däremot knyter inte an till ett visst program utan sänds fristående från pro- gramutbudet i övrigt.100 HFD uttalade i ett rättsfall bl.a. att begreppet kom- mersiell reklam inte får ges en så vid tolkning att möjligheten att förbjuda sådan reklam riskerar att motverka ändamålet med yttrande- friheten enligt YGL.101 Det var i målet fråga om ett förbudsföre- läggande som utfärdats av Lotteriinspektionen vilket bland annat avsåg förbud mot exponering av utländska spelbolags odds i sam- band med tv-sända idrottsevenemang. HFD menade att sådant redaktionellt material som aktuella oddsuppgifter, som måste anses vara av underhållnings- och informationskaraktär, inte kan anses utgöra kommersiell reklam även om förevisandet också tjänar ett kommersiellt syfte. 7.7.3Nuvarande reglering om sponsring Som konstaterats ovan finns det regler om sponsring i 7 kap. radio- och tv-lagen. Där stadgas bl.a. i 1 § att program i tv-sändningar, sökbar text-tv eller i beställ-tv som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer inte får sponsras. I 2 § föreskrivs att program i tv-sändningar, sökbar text-tv eller beställ- tv inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror. Enligt 4 § ska en leverantör av medietjänster ange vem som har bidragit till finan- sieringen när leverantören tillhandahåller ett sponsrat program i en tv-sändning eller i beställ-tv. Ett sådant meddelande (sponsrings- meddelande) ska lämnas i början och i slutet av programmet eller vid ett av dessa tillfällen. I sökbar text-tv ska ett sådant meddelande lämnas löpande. Enligt 7 § ska ett sponsringsmeddelande i tv-sänd- ningar, sökbar text-tv eller beställ-tv innehålla sponsorns namn, 2009/10:115 s. 148. 101Se HFD 2011 ref. 46. logotyp eller annat kännetecken för sponsorn. Meddelandet får dock inte innehålla säljfrämjande inslag. I 15 kap. radio- och tv-lagen finns bestämmelser om reklam, andra annonser och sponsring i ljudradio. I 5 § finns en hänvisning till reklamförbuden i 7 kap. 3 § alkohollagen och i 14 § tobakslagen. Det finns vidare en bestämmelse i 8 § om att program i ljudradio- sändning som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhetskommentarer inte får sponsras. I 9 § finns bestämmelser om att program i ljudradio inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaks- varor. 10 § anger att den som sänder ett sponsrat program i ljud- radio ska ange vem som har bidragit till finansieringen. Ett sådant meddelande ska lämnas på lämpligt sätt i början och i slutet av pro- grammet eller vid ett av dessa tillfällen. Sponsringsmeddelandet får inte innehålla säljfrämjande inslag. Som nämnts tidigare i kapitlet tillåter 1 kap. 12 § yttrandefrihets- grundlagen bestämmelser i vanlig lag om bland annat kommersiell reklam. Bestämmelsen är även tillämplig på sponsring. Det innebär alltså att lagregler om förbud mot och villkor för sponsring är tillåtna avseende traditionell tv och ljudradio, vilket har redogjorts för i föregående stycken. Vad gäller beställ-tv kan noteras att motiven till 1 kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen endast berör möjligheten till lagbestämmelser rörande radio och tv. Regeringen har dock ut- tryckt att yttrandefrihetsgrundlagen även tillåter regler om spons- ring i beställ-tv men att det finns skäl att överväga lämpligheten och nödvändigheten av sådana bestämmelser. Tanken med ett sponsringsmeddelande är att informera mottagaren av en medie- tjänst om att någon annan än leverantören av tjänsten har bidragit till finansieringen av ett program som inte är en annons. Syftet är således att skydda mottagaren genom att varna för att det finns en möjlig risk för att sponsorn har haft ett redaktionellt inflytande över programinnehållet. Detta syfte menade regeringen även gör sig gällande avseende beställ-tv varför lagändringar i det hänseendet föreslogs och genomfördes.102 Det är alltså tillåtet med förbud mot sponsring i sådana sänd- ningar som YGL är tillämplig på i enlighet med 1 kap. 12 § andra stycket YGL. Som redogjorts för i avsnitt 7.7.3 finns det också regler i radio- och tv-lagen om att program i tv, betal-tv eller radio inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att till- verka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror. I övrigt förefaller sponsringsförbud som avser de särskilt grundlagsskyddade medierna inte vara medgivet enligt TF eller YGL.103 Huvudregeln blir därför att sponsring i övrigt, även alkoholsponsring, är tillåtet. Gränsdrag- ningar måste dock alltid ske mellan vad som är redaktionellt material, sponsring och reklam. Det är i grunden samma regler som gäller i fråga om sponsring som avseende övrig marknadsföring; det ska råda fri rörlighet för såväl varor som tjänster mellan medlemsstaterna. Enligt tidigare praxis, bl.a. Gourmet-domen så kan begränsningar motiveras med hänvis- ning till folkhälsan och skyddet för människors liv och hälsa. Det finns dock i detta hänseende ett krav på proportionalitet m.m. AV-direktivet är tillämpligt på audiovisuella kommersiella med- delanden i tv-sändningar och i beställ-tv. Begreppet audiovisuella kommersiella meddelanden omfattar i huvudsak tv-reklam, pro- duktplacering, teleshopping och sponsring. Som redogjorts för har HFD resonerat kring frågor om bl.a. sponsringsmeddelan- den i ett rättsfall som avsåg prövning av förbud medde- lade av Lotteriinspektionen. Domstolen konstaterade bl.a. att skyl- digheten enligt radio- och tv-lagen att sända sponsringsmeddelan- den genomför EU:s tv-direktiv (nu: AV-direktivet, utredningens anmärkning). Enligt direktivet ska sponsrade tv-program uppfylla vissa krav, bl.a. måste programmen klart identifieras som sponsrade genom att sponsorns namn och/eller logotyp anges i början och/eller slutet av programmen.104 Det övergripande syftet med att visa 102Utdrag ur prop. 2009/10:115 s. 148 ff. (ny radio- och tv-lag). 103Jfr lagrådets yttrande i prop. 1999/2000:111, bil. 4, s. 68. 104Jfr artikel 10.1 c) i AV-direktivet. sponsringsmeddelanden får visserligen anses vara kommersiellt. finns det enligt radio- och tv-lagen en ovillkorlig skyldig- het att sända sponsringsmeddelanden. Denna skyldighet har till syfte att säkerställa att allmänheten får upplysning om att program- innehållet kan ha påverkats av ett utomstående intresse. Mot den bakgrunden menade HFD att sponsringsmeddelanden inte kan anses ha rent kommersiella förhållanden till föremål och att de där- för inte faller utanför YGL:s tillämpningsområde. 7.8Överväganden och förslag avseende sponsring Förslag: Vad avser sponsring i radio och tv ska samma regler gälla i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtions- synpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller som annars kan antas användas för berusningssyfte som gäller för alkohol- drycker. Bedömning: Utredningens uppgift är bl.a. att föreslå lagänd- ringar som bidrar till en sammanhållen och konsekvent politik på alkoholområdet. Mot bakgrund av, framför allt att det i stort sett saknas regler om sponsring vad gäller alkoholdrycker, finns det enligt utredningens bedömning inte skäl för eller möjlighet att inom ramen för detta delbetänkande föreslå ytterligare regler om förbud eller reglering av sponsring i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusnings- medel. Utredningen konstaterar att det framstår som tveksamt om det är möjligt att föreslå ett förbud mot sponsring, utöver vad som ut- tryckligen medges av YGL, utan att det strider mot grundlagarna.105 Det kan här noteras att det av utredningens direktiv uttryckligen 105 Jfr lagrådets yttrande i prop. 1999/2000:111, bil. 4, s. 68. framgår att det inte ingår i uppdraget att föreslå grundlagsänd- ringar.106 Som konstaterats under avsnitt 7.7 finns det regler som förbjuder sponsring av tv-program för någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker. I övrigt finns det inga specifika regler i fråga om sponsring, vid sidan av de regler om marknadsföring som finns i alkohollagen och i marknads- föringslagen. Utredningen har, i enlighet med vad som angetts i avsnitt 7.1, inte uppfattat sitt uppdrag som att det omfattar att göra en övergripande översyn av sponsringen gällande alkoholdrycker. En sådan översyn skulle kräva betydligt än den som står till utredningens förfogande. Eftersom det, förutom vad avser radio och tv, saknas uttryckliga regler om sponsring i fråga om alkohol- drycker menar utredningen, särskilt mot bakgrund av de krav som finns dels på en sammanhängande och konsekvent lagstiftning, dels på samordningen avseende ANDT och liknande frågor, att det inte framstår som möjligt eller lämpligt att föreslå ytterligare reglering vad gäller sponsring. Här vill utredningen understryka att de marknadsföringsregler som redogjorts för ovan, t.ex. reglerna i 7 kap. 1 § alkohollagen, om krav på särskild måttfullhet vid marknadsföring av alkohol till kon- sumenter samt om särskilt skydd för ungdomar, gäller även spons- ring. Detta innebär att om sponsring skulle strida mot dessa regler kommer den inte att vara tillåten. Även övriga marknadsförings- regler i alkohollagen som behandlats ovan samt reglerna i mark- nadsföringslagen är tillämpliga. Mot denna bakgrund är utredningens förslag att det införs för- bud mot sponsring i radio och tv vad gäller alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel, på motsva- rande sätt som gäller för alkoholdrycker. Tillägg i form av den nya definitionen av alkoholhaltigt preparat bör därför göras dels i 7 kap. 2 § (avseende tv-sändningar, sökbar text-tv och beställ-tv), dels i 15 kap. 9 § (avseende ljudradiosändningar) radio- och tv-lagen. Utredningen föreslår även en motsvarande ändring i 16 kap. 15 § i fråga om vissa tv-sändningar mot riktade från ett program- företag etablerat i en annan EES-stat när det gäller program som 106 Dir. 2016:80 s. 7. inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att till- verka alkoholdrycker. Reglerna ger en behörig myndighet i rätt att kontakta en behörig myndighet i den andra EES-staten för att uppmana programföretaget att följa bestämmelsen.107 I övrigt föreslås inte någon begränsning av rätten till sponsring utöver vad som redan nu gäller. Som konstaterats menar utredningen att det leder för långt att i detta lagstiftningsärende göra en bred översyn av sponsringsbegreppet och förekomsten av sponsring samt föreslå ytterligare reglering av sponsring utöver vad som görs. Det kan däremot finnas skäl att göra en ny översyn av sponsring vad gäller olika alkohol- produkter. Såvitt utredningen har kunnat konstatera gjordes den senaste breda statliga översynen av alkoholsponsring, då med sär- skild inriktning på idrotten, i början av 2000-talet.108 har det skett en explosionsartad utveckling på såväl området för mark- nadsföring som för försäljning av alkohol i samband med idrotts- evenemang och festivaler. Överträdelse av reglerna om sponsring i nuvarande radio- och tv- lagen kan leda till ett åläggande att betala en särskild avgift (10 kap. 5 § första stycket 5). Reglerna övervakas av och tv. Tilläggen till nämnda bestämmelser om sponsring bör inte för- anleda någon ändring avseende vilka former av sanktioner som kan komma i fråga vid överträdelser eller när det gäller övervakningen av hur reglerna följs. 107Jfr här med det tidigare beskrivna ärendet som Myndigheten för Press, Radio och TV har inlett mot programföretag etablerade i . 108SOU 2003:65, Alkoholbranschens idrottssponsring och alkohol vid ungdomsevenemang m.m. I utredningens uppdrag ingår också att bedöma vilken eller vilka myndigheter som lämpligen bör ansvara för att den föreslagna regler- ingen upprätthålls samt hur ansvaret bör fördelas på nationell, regional respektive lokal nivå. Utgångspunkten för bedömningen ska vara den nuvarande tillsynsstrukturen. Bedömningen ska vidare utgå från vikten av att säkerställa en sammanhängande och syste- matisk alkoholpolitik till skydd för folkhälsan och med beaktande av de förpliktelser som följer av EU-medlemskapet.1 I detta kapitel kommer inledningsvis att redogöras kort för till- synsbegreppet och allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering. Därefter beskrivs dagens tillsynsreglering i fråga om alkoholdrycker och alkoholhaltiga preparat. Slutligen lämnas förslag på framtida organisation för tillsyn avseende partihandel, import och införsel, detaljhandel, servering samt marknadsföring av alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jäm- ställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. 8.2Allmänna utgångspunkter vid utformningen av en tillsynsreglering Tillsyn är ett demokratiskt verktyg. I grunden är tillsynen en förut- sättning för upprätthållandet av de lagar och förordningar som be- slutas av riksdag och regering. Den tillsyn som genomförs ska också 1 Dir. 2016:80 s. 4 och 6. bidra till att lagar, förordningar och föreskrifter tillämpas på ett en- hetligt sätt i landet. Kärnan i tillsynen är att någon form av gransk- ning sker och att det finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att göra någon form av ingripande om det skulle behövas.2 8.2.2En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 2004:100) bland annat införandet av en allmän tillsynslag. Detta förslag ledde inte till några lagändringar, däremot överlämnade regeringen en skrivelse till , En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn3, som hade sin utgångspunkt bland annat i förslag. I skrivelsen redovisar reger- ingen generella bedömningar för hur tillsynsregler bör vara utfor- made och uttalar även att skrivelsen är avsedd att vara ett stöd och en vägledning för kommande utredningar och lagförslag. har ställt sig bakom skrivelsen.4 Nedan kommer i korthet att be- handlas några centrala delar ur skrivelsen. Tillsynsbegreppet och samordning av tillsyn Begreppet tillsyn bör främst användas för verksamhet som avser självständig granskning för att kontrollera om tillsynsobjekt upp- fyller krav som följer av lagar och andra bindande föreskrifter och vid behov kan leda till beslut om åtgärder som syftar till att åstad- komma rättelse av den objektansvarige. Begrepp som ”central till- syn”, ”regional tillsyn” och ”lokal tillsyn” bör inte användas. Om ansvaret för tillsynen inom ett visst område ska vara uppdelat mellan centrala myndigheter, regionala myndigheter och kommu- ner bör uppdelningen av ansvar göras tydlig genom att respektive myndighets uppgifter anges specifikt. För att underlätta för tillsynsobjekten bör tillsynsorganen sam- verka. För varje tillsynsområde där tillsynen utförs av mer än ett organ bör regeringen bemyndigas att utse en statlig myndighet att 2SOU 2013:50 s. 51. 2009/10:79. 2009/10:FiU12. ansvara för samordningen av tillsynen. En sådan samordnande myn- dighet bör även bemyndigas att utfärda föreskrifter kring tillsynen. Denna funktion – tillsynsvägledning – bör bestå av utvärdering, uppföljning och samordning av tillsynsverksamheten samt stöd och råd till tillsynsorganen. Nyanserade sanktioner och egenkontroll Sanktionerna vid tillsyn bör vara proportionerliga i förhållande till de konstaterade bristerna. De olika möjligheter till sanktioner som är tillgängliga för ett tillsynsorgan bör därför kunna användas vid såväl mindre som mer allvarliga brister i en verksamhet. Tillsynsorgan bör ha möjlighet att ålägga en objektansvarig per- son ansvar för att utöva egenkontroll av sin verksamhet. En effektiv egenkontroll kan vara ett ändamålsenligt instrument i tillsynen och kan i vissa fall minska beroendet av att tillsynsorganen har kapaci- tet att utföra inspektioner av alla objekt. 8.3Tillsyn över handel och servering 8.3.1Nuvarande bestämmelser om tillsyn Det är flera myndigheter som har tillsyns- och kontrolluppgifter när det gäller hanteringen av alkohol. I 9 kap. alkohollagen åter- finns bestämmelser om tillsyn m.m. Enligt 1 § första stycket har , med de begränsningar som anges i 3 § (avser marknadsföring, se avsnitt 8.4) och 4 § (avser tillsyn som Skatte- verket är ansvarigt för, se nedan detta avsnitt), den huvudsakliga tillsynen över efterlevnaden av alkohollagen och anslutande före- skrifter, dvs. tillsynsansvar på nationell nivå. Av detta anses bl.a. följa att myndigheten har rätt att meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen av lagen.5 Enligt andra stycket samma bestämmelse har till- syn inom länet och biträder kommunerna med råd. 2009/10:125 s. 171. uppdrag ligger även att utöva tillsyn över kommunernas tillämpning av alkohollagens bestämmelser om serveringstillstånd och servering.6 Enligt 2 § är det kommunen och som har till- syn över efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker samt över detaljhandeln med folköl (första och andra styckena), de utövar den omedelbara tillsynen. Bestämmelsen är dock inte avsedd att innebära någon inskränkning av Folkhälso- myndighetens eller länsstyrelsernas möjlighet att själva utföra tillsyn. Kommunen är skyldig att upprätta en tillsynsplan som ska ges in till (tredje stycket). Syftet med tillsynsplanen är enligt för- arbetena att öka förutsättningarna för att tillsynsverksamheten fungerar på ett effektivt sätt över hela landet, ge mindre utrymme för utebliven eller otillräcklig tillsyn och att bidra till ökad kostnads- Myndigheternas tillsyn brukar delas upp i s.k. ”inre tillsyn” och ”yttre tillsyn”. Inre tillsyn innebär bl.a. att en kontroll sker av om förutsättningarna för tillstånd fortfarande föreligger och avser t.ex. kontroll av tillståndshavarens ekonomi, brandsäkerhet etc. Den är administrativ och sker med stöd av remisser och underrättelser mellan myndigheter. Yttre tillsyn omfattar besök på serverings- ställen eller där det bedrivs detaljhandel med folköl och avser t.ex. hur verksamheten bedrivs med avseende på ordning och nykterhet och att servering inte sker till underåriga och/eller märkbart påver- kade personer.8 har enligt 4 § tillsynen över efterlevnaden av bestäm- melserna i 4 kap. 2 §. Detta innebär kontroll av att den som har rätt att bedriva partihandel säljer varorna endast till dem som anges i den bestämmelsen. I 6–8 §§ finns bestämmelser som avser kommuners rättigheter och skyldigheter i tillsynsfrågor. Kommuner har bl.a. möjlighet att i vissa, i lagen angivna fall, genom avtal överlåta uppgifter som kom- munen enligt alkohollagen ska ombesörja till en annan kommun. När kommunen har fattat ett beslut i ett ärende ska en kopia av beslutet sändas till , berörd länsstyrelse, Polis- myndigheten och i förekommande fall . 1994/95:89 s. 110 f. 2009/10:125 s. 99. 8Modell för kommunala riktlinjer för alkoholservering, , 2012, se även , S, Alkohollagen, Kommentarer och rättsfall, 2017, s. 247. om tillstånd som kommunen har meddelat ska vidare utfärdas. Kommunen, , , Skatte- verket m.fl. ska enligt vad som föreskrivs i 8 § underrätta och lämna uppgifter till andra myndigheter. Enligt 9 § ska på begäran lämna annan tillsyns- myndighet den hjälp som behövs vid tillämpningen av 13–15 §§. En begäran får dock endast göras om någon av de två punkterna i bestäm- melsens andra stycke är uppfyllda. 10 § stadgar att statliga och kommunala myndigheter ska under- rätta den myndighet som regeringen bestämmer (dvs. i detta fall ) om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan ha betydelse för tillämpningen av bestämmelserna om alkoholhaltiga preparat. Enligt 11 § ska den som har beviljats serveringstillstånd anmäla hos kommunen när han eller hon avser påbörja verksamheten (första stycket). Anmälan ska också göras om verksamheten läggs ned eller om det sker ett avbrott, om den förändras till sin omfattning eller i något annat hänseende av betydelse för tillsynen. Även betydande förändringar av ägarförhållandena ska anmälas. Anmälan ska normalt göras i förväg. Om det förhållande som har föranlett anmälnings- skyldigheten inte har kunnat förutses, ska det ske utan dröjsmål. I 12 § finns bestämmelser om vad som gäller när den som har erhållit serveringstillstånd har avlidit, fått förvaltare eller försatts i konkurs (första och andra styckena). I tredje stycket regleras mot- svarande i fråga om den som bedriver tillverkning, partihandel eller handel med teknisk sprit. 13 § första stycket reglerar skyldigheterna för en tillstånds- havare, eller den som bedriver verksamhet med stöd av alkohol- lagen bl.a. att, om en tillsynsmyndighet begär det, lämna tillträde till driftsställe, tillhandahålla handlingar om verksamheten m.m. 13 § andra stycket förtydligar att detta även gäller i förhållande mellan en partihandlare och .