sou · H5B3103 · 2017-12-19 00:00:00 — Med visering avses enligt artikel 2 ett tillstånd som utfärdats av en medlemsstat för a) transitering genom eller en planerad vistelse inom medlemsstaternas territorium som inte varar , b) transitering genom de internation- ella transitområdena på flygplatser i medlemsstaterna. Prövning av och beslut om viseringsansökningar regleras i artik- larna 18–23. Artikel 19 anger när en ansökan kan tas upp till prövning. Enligt bestämmelsen ska det behöriga konsulatet kon- trollera att viseringsansökningen har gjorts i rätt tid och är full- ständig, att biometriska kännetecken har tagits upp och att vise- ringsavgift har betalats. När konsulatet finner att dessa villkor är uppfyllda ska ansökan tas upp till prövning. I artikel 21 finns bestämmelser om kontroll av inresevillkor och riskbedömning vid prövning av viseringsansökningar. Enligt artikel 21.1 ska det, vid prövning av en ansökan om enhetlig visering, fastställas att sökan- den uppfyller de inresevillkor som anges i kodexen om Schengen- gränserna. Risken för olaglig invandring, risken för medlemsstater- nas säkerhet och sökandens avsikt att lämna medlemsstaternas territorium innan viseringstiden har gått ut bör vid bedömningen särskilt uppmärksammas. Bedömningen av en ansökan ska särskilt grundas på bland annat sanningsenligheten och tillförlitligheten hos sökandens utsagor (artikel 21.7). Artikel 25 i viseringskodexen rör ”Utfärdande av visering med territoriellt begränsad giltighet.” En sådan visering ska undantags- vis utfärdas om den berörda medlemsstaten finner det nödvändigt att, av humanitära skäl, av hänsyn till nationella intressen eller på grund av internationella förpliktelser bl.a. avvika från principen att Bakgrund och gällande rätt inresevillkoren i kodexen om Schengengränserna ska vara upp- fyllda. En visering med territoriellt begränsad giltighet ska vara giltig för den utfärdande medlemsstatens territorium men kan i undantagsfall vara giltig i flera medlemsstater förutsatt att varje berörd medlemsstat medger detta. har i dom i mål C-638/16 PPU uttalat sig om viseringar för att söka asyl. ansåg att av artikel 1 i viseringskodexen följer att sådana ansökningar inte omfattas av kodexens tillämpningsområde ens om de formellt har framställts på grundval av artikel 25 och särskilt inte tillämpnings- området för artikel 25.1 (a) (se punkt 43 i domen). Eftersom unionslagstiftaren inte heller har antagit någon akt med stöd av artikel 79.2 (a) FEUF vad gäller villkoren för medlemsstaternas utfärdande, av humanitära skäl, av visering och uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare, omfattas sådana ansök- ningar endast av nationell rätt (punkt 44). Se också avsnitt 7.3.4. 2.3.4Direktiv som berör asylsökande Som ett led i strävandena efter en gemensam asylpolitik med flyk- tingkonventionen som grund antogs direktiv /83/EG om miniminormer för fastställande av vem som är flykting eller annars i behov av internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och förmåner, det s.k. skyddsgrunds- direktivet. Detta trädde i kraft och implementerades i svensk rätt den 1 januari 2010.29 Direktivet har omarbetats. Ett nytt direktiv30 trädde i kraft och det tidigare direk- tivet upphörde att gälla . Skyddsgrundsdirektivets bestämmelser angående flyktingar bygger på flyktingkonventionen. För att få ställning som flykting krävs att personen uppfyller kraven i flyktingdefinitionen (artikel 2 d) och inte omfattas av de s.k. uteslutningsgrunderna (artikel 12), motsvarande 2009/10:31, SFS (2009:1542). I betänkandet (SOU 2006:6) Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt finns en omfattande genomgång och analys av skyddsgrundsdirektiv. 30Europaparlamentets och rådets direktiv /95/EU av om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (omarbetning). Bakgrund och gällande rätt dem i artikel 1 D, E och F i flyktingkonventionen. Skyddsgrunds- direktivet går emellertid längre än flyktingkonventionen. Vid sidan av flyktingar ges genom direktivet internationellt skydd åt s.k. subsidiärt skyddsbehövande (artikel 1 f). Därmed menas en person som inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting, men där det finns grundad anledning att förmoda att han eller hon vid ett åter- sändande till sitt ursprungsland eller det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15, allt under förutsättning att personen inte omfattas av någon i artikel 17 angiven uteslut- ningsgrund. Med allvarlig skada avses i artikel 15 dödsstraff eller avrättning, tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning eller ett allvarligt eller personligt hot mot en civil- persons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt. Den som uppfyller kraven för att anses som flykting eller subsi- diärt skyddsbehövande ska beviljas flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande (artikel 2 d respektive 2 f samt artikel 13 respektive 18). Med internationellt skydd avses enligt direktivet flyk- tingstatus och status som subsidiärt skyddsbehövande (artikel 2 a). En stor del av direktivet upptas av bestämmelser om innebörden av det internationella skyddet. I artikel 20.1 anges att bestämmelserna om innebörden av internationellt skydd inte ska påverka de rättigheter som följer av flyktingkonventionen. Vid genomförande av bestämmel- serna ska medlemsstaterna enligt artikel 20.3 beakta situationen för ut- satta personer, t.ex. barn. Särskild hänsyn ska tas till barnets bästa (artikel 20.5). Det internationella skyddet omfattar bl.a. skydd mot av- visning, non-refoulement (artikel 21), sammanhållning av familjer (artikel 23) och resedokument (artikel 25). Kommissionen har lagt fram ett förslag till för- ordning som ska ersätta skyddsgrundsdirektivet.31 Förslaget syftar till en ökad harmonisering mellan medlemsstaterna när det gäller bedömningar av asylansökningar och innehållet i ett beviljat skydd. 31 och rådets förordning om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet och revidering av rådets direktiv /109/EC av om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning, KOM(2016) 466. Bakgrund och gällande rätt Ett direktiv rörande miniminormer för själva asylproceduren, särskilt förfarandet för att bevilja eller återkalla flyktingstatus, antogs av rådet (direktiv /85/EG, asylprocedurdirektivet) och trädde 2006. Direktivet genomfördes i svensk rätt den 1 januari 2010.32 Asylprocedurdirektivet har därefter omarbetats (jfr och rådets direktiv /32/EU).33 Det omar- betade asylprocedurdirektivet trädde i kraft . Direktivet har i huvudsak genomförts i svensk rätt34 den 1 januari 2017.35 Kommissionen antog ett förslag till asylproce- durförordning.36 Förordningen avses ersätta det nuvarande asylpro- cedurdirektivet. Förslaget syftar till att etablera ett enhetligt förfa- rande för internationellt skydd som är effektivt och rättvist. Rådets direktiv /86/EG om rätt till familjeåterförening antogs . Familjeåterföreningsdirektivet bygger på tanken att en tredjelandsmedborgare som har en mer permanent bosättning i en medlemsstat, den s.k. anknytningspersonen, ska ha rätt att återförenas med sina familjemedlemmar. För att ha rätt till familjeåterförening enligt direktivet ska anknytningspersonen ha ett uppehållstillstånd som är giltigt under och ha väl- grundade utsikter att få ett permanent uppehållstillstånd. Direk- tivet innehåller både obligatoriska och fakultativa bestämmelser. De obligatoriska bestämmelserna i direktivet gäller familjeåterföre- ning med kärnfamiljen. Direktivet påverkar inte medlemsstaternas möjlighet att anta eller behålla förmånligare bestämmelser. 32SFS 2009:1542, jfr prop. 2009/10:31. 33Jfr Ds 2015:37. 34Det finns delar som ännu inte genomförts, jfr artikel 52. 35Se SFS (2016:1246) och prop. 2016/17:17. 36Förslag till och rådets förordning om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd och upphävande av direktiv /32/EU, KOM(2016) 467. Bakgrund och gällande rätt antog rådet direktiv /55/EG om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna perso- ner, det s.k. massflyktsdirektivet. Direktivet har införlivats i svensk rätt och regler finns i 21 kap. utlänningslagen.37 Syftet med direkti- vet är att fastställa miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer från tredje land vilka inte kan återvända till sitt ursprungsland och att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta. Medlemsstaterna ska ange vilken mot- tagningskapacitet de har för att ta emot personer. I inledningen till direktivet anges skälen för antagandet av direktivets bestämmelser. Det noteras bl.a. att antalet fall av massiv tillströmning av fördrivna personer som inte kan återvända till sitt ursprungsland har ökat i , framför allt på grund av krigen i och Kosovokrisen. I dessa fall kan det enligt di- rektivet vara nödvändigt att införa ett undantagssystem för att ge dem och tillfälligt skydd. I inledningen anges vidare att med hänsyn till undantagskaraktären hos de bestämmelser som fastställs i direktivet bör det skydd som erbjuds ha begränsad var- aktighet och ge de berörda personerna en tillräcklig skyddsnivå. På förslag från ska Europeiska unionens råd med kvalificerad majoritet avgöra om det föreligger en massiv till- strömning av fördrivna personer till gemenskapens territorium (artikel 5). Rådets beslut är bindande för alla medlemsstater i EU. Det tillfälliga skyddet ska inledningsvis gälla . Skyddet kan därefter förlängas i taget under maximalt (artikel 4). Skyddet kan upphöra att gälla närhelst rådet fattar be- slut om det eller när den maximala tiden löpt ut (artikel 6). antogs och rådets direktiv /33/EU av om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (omarbetning). I direktivet fastställs normer för mottagande av sökande i syfte att 37 Jfr prop. 2001/02:185. Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd vid massflykt. Bakgrund och gällande rätt säkerställa en värdig levnadsstandard och jämförbara levnadsvillkor i alla medlemsstater. Vidare syftar harmoniseringen av sökandes mottagningsvillkor till att begränsa sökandes sekundära förflytt- ningar. Direktivet säkerställer även tydliga regler som begränsar möjligheten att ta asylsökande i förvar och innehåller högt ställda krav i fråga om behandling av asylsökande i förvar. Kommissionen har presenterat ett förslag till nytt direktiv om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd, KOM (2016) 465. 2.3.5EU-aktörer med uppgifter på migrationsområdet Europeiska stödkontoret för asylfrågor (European Asylum Support Office, EASO) inrättades , i enlighet med Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 439/2010 av om inrättande av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor. Syftet med stödkontoret är att stärka det praktiska samarbetet för att bidra till genomförandet av det gemensamma europeiska asyl- systemet och arbeta med kapacitetsuppbyggnad i medlemsstaterna. Bland annat förvaltar och administrerar EASO en gemensam portal för att underlätta medlemsstaternas tillgång till information om ursprungsländerna. Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) upp- rättades genom rådets förordning (EG) 2007/2004 och började sin verksamhet 2005 som EU:s gränskontrollmyndighet för de yttre gränserna med säte i , . Den utgör en del av Euro- peiska gräns- och . De grundläggande förutsättningarna för att en utlänning ska få resa in i samt uppehålla sig och arbeta här finns i utlännings- lagen och utlänningsförordningen (2006:97). Av bestämmelserna framgår bl.a. att det som huvudregel krävs ett uppehållstillstånd för Bakgrund och gällande rätt en utlänning som ska vistas i . Med uppehållstillstånd avses enligt 2 kap. 4 § utlänningslagen ett till- stånd att vistas i (tidsbegränsat uppehålls- tillstånd) eller utan tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd). Ett permanent uppehållstillstånd ger utlänningen rätt att resa in, uppehålla sig och även arbeta i . Med- borgare i de nordiska länderna är undantagna från kravet på uppe- hållstillstånd. De som har uppehållsrätt eller visering än är också undantagna från kravet på uppehållstill- stånd. Med uppehållsrätt avses en rätt för EES-medborgare och deras familjemedlemmar att vistas i utan uppehållstillstånd (3 a kap. 1 § utlänningslagen).38 Enligt huvudregeln ska permanent uppehållstillstånd beviljas när utlänningen har för avsikt att mera varaktigt bosätta sig i , om det inte finns särskilda skäl som talar mot att ett permanent uppehållstillstånd beviljas (se prop. 1983/84:144 s. 88 och prop. 2004/05:170 s. 197). I praktiken gäller det vanligtvis utlän- ningar som beviljas uppehållstillstånd som flyktingar eller skydds- behövande, utlänningar som beviljas uppehållstillstånd på grund av an- knytning och utlänningar som beviljas uppehållstillstånd i på grund av synnerligen/särskilt ömmande omständigheter. Från huvudregeln om permanent uppehållstillstånd finns i 5 kap. 7– 15 d §§ utlänningslagen en rad undantag när en utlänning i stället för permanent uppehållstillstånd ska beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Uppräkningen är dock inte uttömmande (se prop. 2004/05:170 s. 197–198). Av 5 kap. 1 § första stycket utlänningslagen följer att flyktingar, alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande som befinner sig i som huvudregel har rätt till uppehållstillstånd här. Uppehållstillståndet ska vara permanent eller gälla . I 5 kap. 6 § utlänningslagen anges att uppehållstillstånd kan be- viljas en vuxen utlänning om det vid en samlad bedömning av ut- länningens situation föreligger sådana synnerligen ömmande om- ständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i . Vid bedömningen ska utlänningens hälsotillstånd, anpassning till och situation i hemlandet särskilt beaktas. För att barn ska 38 Förutsättningarna för uppehållsrätt regleras närmare i 3 a kap. utlänningslagen, som bygger på bestämmelser i det s.k. rörlighetsdirektivet (direktiv /38/EG). Bakgrund och gällande rätt beviljas uppehållstillstånd i motsvarande fall krävs i stället att om- ständigheterna är särskilt ömmande. Regler om uppehållstillstånd på grund av anknytning finns i 5 kap. 3 och 3 a §§ utlänningslagen. Regler om när tidsbegränsade uppehållstillstånd meddelas finns i 5 kap. 7–15 d §§ utlänningslagen. Enligt 5 kap. 10 § utlänningslagen får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges till en utlänning som önskar vistas i på grund av arbete, studier eller för att bedriva näringsverksamhet. Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får beviljas även för besök i . Ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd för besök kan beviljas om det framstår som klart att det är fråga om en kortare vistelse i och att utlänningen inte kan antas arbeta eller försöka bosätta sig här. Vidare krävs att utlän- ningens försörjning ska vara tryggad under vistelsen och att han eller hon har en returbiljett eller tillräckliga medel för återresan. Det finns inte någon maximal tid föreskriven vad gäller uppehållstillstånd för besök, men normalt saknas anledning att ge tillstånd för längre sam- manhållen vistelse än (se prop. 1994/95:179 s. 67). Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan inte beviljas om utlän- ningen inte innehar ett giltigt pass, jfr MIG 2007:30. Då utlän- ningen inte har möjlighet att ordna ett hemlandspass finns det ibland en möjlighet att utfärda främlingspass, varom mera nedan. Lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Av 1 kap. 1 a § utlänningslagen framgår att lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i ska tillämpas framför utlänningslagen i den utsträckning som lagens bestämmelser avviker från utlänningslagen. Syftet är att anpassa det svenska regelverket till minimi- nivån enligt och internationella konventioner (se prop. 2015/16:174 s. 1). Lagen innehåller bestämmelser om tidsbegrän- sade uppehållstillstånd för alla skyddsbehövande utom kvotflyk- tingar, om begränsade möjligheter till anhöriginvandring för alter- nativt skyddsbehövande med tidsbegränsade tillstånd och om skärpta försörjningskrav. Dessutom är det inte möjligt att bevilja uppehållstillstånd till övriga skyddsbehövande. Uppehållstillstånd på grund av synnerligen eller särskilt ömmande omständigheter får endast beviljas om det skulle strida mot ett svenskt konventions- Bakgrund och gällande rätt åtagande att avvisa eller utvisa utlänningen. På samma sätt ska up- pehållstillstånd på grund av anknytning beviljas en utlänning som inte befinner sig i om ett beslut att neka uppehållstillstånd skulle strida mot ett svenskt konventionsåtagande. Permanent up- pehållstillstånd kan beviljas en utlänning som vid förlängning av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan försörja sig genom anställning eller näringsverksamhet och i vissa fall ett barn med ett varaktigt nedsatt hälsotillstånd. Lagen trädde i kraft och gäller till och med . För att kunna få ett resedokument ska en person vara erkänd flyk- ting enligt Genèvekonvention eller vara statslös och upp- fylla kraven New . Resedokumentet uppfyller EU:s krav på pass och går att resa med i alla länder. Om personen är flykting enligt står det att perso- nen inte får resa till hemlandet eller det land som personen flytt från. Dessutom gäller att om vederbörande inte har kunnat styrka sin identitet, kommer detta att framgå av resedokumentet, vilket kan göra det svårt att resa till vissa länder. Den som inte har något pass, och som saknar möjlighet att få ett, kan i vissa fall få ett främlingspass av , jfr 2 kap. 1 § utlänningslagen och 2 kap. utlänningsförordningen. Det gäller till exempel den som har fått ett uppehållstillstånd i på grund av att man har skyddsskäl gentemot hemlandet som medför att man inte kan vända sig dit för att få ett pass. Om personen där- emot fått uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl som saknar koppling till myndigheter i hemlandet, till exempel hedersproble- matik, naturkatastrofer eller det allmänna läget i hemlandet, ska personen kontakta hemlandets myndigheter för att få ett pass. Om man har en annan handling som gäller som pass, och som går att resa med, kan man inte få ett främlingspass. kan inte heller utfärda främlingspass till en person som befinner sig i sitt hemland. Ett främlingspass gäller och kan inte förlängas. Man kan bara överklaga beslut att avslå ansökan om främlingspass om man fått avslag på ansökan om uppehålls- tillstånd. Bakgrund och gällande rätt Före viseringskodexen innehöll utlänningslagen viseringsregler som motsvarade regler om en enhetlig vi- sering.39 regleras villkoren för utfärdande av en Schengen- visering uttömmande i viseringskodexen, som hänvisar till de inresevillkor som uppställs i kodexen för Schengengränserna. 2010/11:121 erinras på s. 33 om att någon möjlighet att ha kompletterande bestämmelser i nationell lag inte finns. Villkoren för beviljande av en visering enligt viseringskodexen ska inte heller återges i nationell lag. I 3 kap. 1 § utlänningslagen finns dock en upplysning om att villkoren för att bevilja Schengenvisering finns i viseringskodexen. Som en följd av viseringskodexen har de flesta av kapitlets bestämmelser upphävts, men i 3 kap. 4 § anges att om det finns särskilda skäl får nationell visering beviljas. En sådan visering ger tillstånd att resa in i och vistas i . Viseringen får endast beviljas än , dock högst . Den får beviljas än passets giltighetstid endast när det finns särskilda skäl. I författningskommentaren till bestämmelsen anges att särskilda skäl kan vara att sökanden önskar besöka nära släktingar i eller att en Schengenvisering för tid understigande av någon orsak inte kan utfärdas (se prop. 2010/11:121 s. 53). Beslut om nationell visering får meddelas av och (3 kap. 5 § utlänningslagen). Regeringen eller får ingå överenskommelse med en Schengenstat om att den statens behöriga myndigheter får besluta om Schengen- 39 I artikel 5 i angavs villkoren för erhållande av en enhetlig visering, jfr den tidigare lydelsen av 3 kap. 1 § punkt 1–6 utlänningslagen. I 3 kap. 1 § i dess tidigare lydelse redogjordes för de grundläggande förutsättningarna för att en visering skulle beviljas. Utlänningen skulle t.ex. ha ett gällande pass eller annan handling som ska godtas som pass. I praxis var också en viktig förutsättning att utlänningen inte vid ansökningen kunde antas ha för avsikt att bosätta sig här. Dock kunde visering beviljas, trots att det fanns risk för att sökanden inte avsåg att lämna landet vid viseringstidens utgång, om det fanns mycket starka humanitära skäl eller om det var fråga om deltagande i seminarier, idrottsligt eller kulturellt utbyte eller seriösa affärsbesök med stora ekonomiska intressen (jfr prop. 2010/11:121 s. 26). Vidare föreskrev 3 kap. 2 § första stycket utlänningslagen att en visering för inresa och vistelse skulle utfärdas som en enhetlig visering i enlighet med föreskrifterna i . En enhetlig visering fick enligt andra stycket inte beviljas om det vid en samlad bedömning framstod som sannolikt att avsikten med vistelsen var en annan än den uppgivna eller att utlänningen inte skulle lämna eller Schengen- staterna efter viseringstidens utgång. Bakgrund och gällande rätt visering, liksom besluta om samarbete med en extern tjänste- leverantör eller med en kommersiell mellanhand i enlighet med vise- ringskodexen (7 §). Regeringen får också meddela föreskrifter om visering. I 19 kap. utlänningslagen finns regler om vem som ska svara för kostnaden för bl.a. en utlännings avlägsnande från i några angivna situationer. I 19 kap. 2 § anges att om en utlänning som har kommit till Sve- rige med ett fartyg eller ett luftfartyg direkt från en stat som inte omfattas av avvisas därför att utlänningen saknar pass eller de tillstånd som krävs för att resa in i landet eller medel för hemresan, är transportören skyldig att ersätta staten för 1.kostnaden för utlänningens resa från , 2.resekostnaden från och tillbaka för den bevaknings- personal som behöver följa med, och 3.kostnaden för utlänningens uppehälle här innan avvisningen kan verkställas, om dröjsmålet av verkställigheten beror på trans- portören. Transportören ska helt eller delvis befrias från denna skyldighet, om transportören visar sig ha haft skälig anledning att anta att ut- länningen hade rätt att resa in i eller det med hänsyn till kostnadens storlek eller av andra skäl framstår som uppenbart oskäligt att kräva ut ersättning för kostnaden. Bestämmelserna om transportörsansvar utgör en del av Schengen- samarbetet. Bestämmelsen i utlänningslagen grundas på direktiv /51/EG av om komplettering av bestäm- melserna i artikel 26 i konventionen om tillämpning av Schengen- avtalet av , vilket syftar bl.a. till att bekämpa olaglig invandring. 3 Befintliga lagliga vägar in i EU Det är vanligt att använda sig av liknelsen med en verktygslåda vid beskrivningen av vilka lagliga inresevägar som finns till EU.1 Vissa av dessa lagliga vägar fokuserar på skyddsbehövande (t.ex. vidare- bosättning och humanitära mottagningsprogram), medan andra handlar om andra typer av legal migration som även flyktingar kan dra nytta av, t.ex. arbetskraftsinvandring och uppehållstillstånd för studier.2 I detta kapitel beskrivs olika sätt som skyddsbehövande kan använda sig av för att komma till EU.