sou · H5B320 · 2017-03-15 00:00:00 — Detaljuppgifter om de olika läro- sätenas behörighets- och urvalssystem har hämtats från deras webb- platser och genom kontakt med deras antagningsenheter (mejl eller telefon). I övrigt gäller de källhänvisningar som ges i fotnoterna. Struktur för högre utbildning Det nationella systemet för högre utbildning i utgörs av åtta universitet, 20 statligt ägda tekniska högskolor/yrkeshögskolor, tre så kallade Wãnangas (Maoriska centra för högre utbildning) och 40 organisationer/centra för nära utbildningssamverkan mellan uni- versitet/högskolor och industrin. Landet har även ett stort antal pri- vata utbildningsaktörer som bland annat bedriver språkutbildning samt ett antal myndigheter som bedriver utbildning inom sitt verk- samhetsområde, exempelvis landets poliskår och landets armé71 72. Samtliga verkar i en decentraliserad miljö där universitet och övriga aktörer har stor autonomi både vad gäller styrning och förvaltning. Högre utbildning är avgiftsbelagd och landet är globalt sett mycket framgångsrikt med att attrahera internationella studenter till landets universitet och högskolor. Högre utbildning är verksamma under följande lagar/förordningar: 1.New Zealand Teachers Council Rules (2004) 2.Modern Apprenticeship Training Act (2000) 3.Industry Training Act (1992) 4.Education Act (2003) (1989) Högre studier på grundläggande nivå (Level 7, ISCED) kan leda till kandidatexamen, examensbevis från yrkesutbildning som genom- förts genom lärlingskap, verksamhetsförlagd utbildning och/eller genom kurser (Graduate Certificates), samt examensbevis från yrkesutbildning med krav heltidsstudier (Graduate Diploma). Vid samtliga universitet erbjuds möjlighet att läsa till alla tre examenstyperna medan möjligheten finns men är begränsade vid tekniska högskolor/yrkeshögskolor, Wãnangas och privat ut- bildningsaktörer. En kandidatexamen (Bachelor’s Degree) omfattar normalt heltidsstudier. kräver en del yrkesutbildningar inom exem- pelvis teknik, vård och hälsa samt juridik ytterligare akademiska stu- dier för att uppnå en Bachelor’s Degree. För dessa utbildningar används examensbevisen Graduate Certificate och Graduate Diploma då de skapar utrymme för de vidare studier på avancerad nivå som behövs. Kandidatexamen är i dessa fall förkunskapskrav för att bli behörig att studera mot examensbevisen Graduate Certificate och Graduate Diploma. Det finns dock möjlighet att få tillträde till dessa utbildningar genom att validera relevant praktisk kompetens och ut- bildning. Vid de tekniska högskolorna/yrkeshögskolorna, Wãnangas, industrinära organisationer/centra för utbildningssamverkan och privata utbildningsaktörer ges utbildning på högskolenivå utan sam- verkan med universiteten. Dessa utbildningar handlar oftast om teknisk- eller annan mer renodlad yrkesutbildning och kan leda till en yrkesinriktad examen eller en examen med inriktning mot ett tilläm- pat ämne. Vanligast är examina i form av examensbevis Graduate Certificate och Graduate Diploma. Samtliga kurser som är godkända att ingå i dessa examina listas i Qualifications Frame- work73. 73 /studying-in-new-zealand/understand-nz-quals/ Det finns flera sätt att skaffa sig grundläggande behörighet till univer- sitetsstudier, det så kallade University Entrance (UE). Det vanligaste sättet är genom gymnasiestudier som leder till ett slutbetyg () som motsvarar ett nationellt utbildningscertifikat (National Certificate of Educational Achieve- ment, NCEA)74 om minst 80 poäng varav minst 60 poäng på nivå 3. Minst 42 poäng av de krävda 60 poängen på nivå 3 ska utgöras av olika fördjupade ämnesstudier – tre ämnen om 14 poäng vardera75. Vilka ämnen som godkänns redogörs av NCEA i aktuell lista76. NCEA har tre nivåer och där varje nivås certifikat kräver en viss mängd godkända poäng. Poängen är kopp-lade till olika standarder som representerar förväntade uppnådda kunskaper och förmågor för olika ämnen. Normalt kan certifikat nivå 1 uppnås av studier på gymnasienivå, certifikat nivå 2 och certifikat nivå 3 under det tredje året77. Krav finns också på att sökande ska ha tillräckliga kunskaper i matematik, statistik och sannolikhetslära om minst 10 poäng nivå 1, samt läs- och skrivkun- nighet i engelska (eller Te Reo Mãori) om minst tio poäng nivå 2. Grundläggande behörighet kan också fås genom att ha äldre betyg i form av Bursary A or B, Examination (CIE) eller en International Baccalaureate (IB). Även studenter som är och som har mycket goda studieresultat på nivå 2 kan få tillträde till universiteten genom Discretionary Entrance som dock inte ger ett generellt tillträde utan ger tillträde enbart till den utbildning som ansökan avser. Det finns särskilda möjligheter för inhemska studenter som är och som inte har de formella akademiska kvalifikationerna att ansöka om tillträde till universitetsstudier genom Special Ad- mission med individuell bedömning/validering av erfarenheter och utbildning. Varje lärosäte utformar själv hur antagningsprocessen ser ut. 75www.nzqa.govt.nz/qualifications-standards/awards/university-entrance/ 76www.nzqa.govt.nz/qualifications-standards/awards/university-entrance/approved- subjects/ 77www.epnuffic.nl/en/publications/find-a-publication/education-system-new-zealand.pdf För de studenter som inte erhåller grundläggande behörighet, men som har utbildning samt godkänt IELTS eller TOEFL- test, erbjuder de flesta universitet ett basår. Basåret kan omfatta mellan 20–52 veckors heltidsstudier beroende på behovet av kom- plettering men innehåller alltid en del engelska ofta i kombination med studier i naturvetenskap, bokföring, ekonomi och musik. Om en sökande får avslag på ansökan om University Entrance (UE) är det möjligt att överklaga hos Qualifications Authority (NZQA)78. För att få tillträde till utbildning som leder till kandidatnivå krävs att den sökande, förutom att uppfylla krav ställda för grund- läggande behörighet, också uppfyller de särskilda krav som respek- tive utbildning ställer. De särskilda kraven varierar mellan lärosäte och utbildning och kan handla om krav på ytterligare akademiska meriter genom att ha läst vissa specifika ämnen, krav att inkomma med arbetsprover/portfolio eller krav på intervjuer. Ett exempel på hur detta kan se ut är från som har cirka 4 000 studenter. Här ställs en rad olika typer av behörig- hetskrav79 exempelvis att en särskild typ av examen ska vara tagen, att specifika kurser ska vara tagna (anges ibland i form av grupperad ämneslista), krav på minimibetyg, och andra specifika krav som att den sökande har fått klartecken från polismyndigheten och att den sökande har körkort. Ett annat exempel är från som är landets största och bredaste universitet med drygt 40 000 studenter. Här använder man sig av ”score” för att fånga in den särskilda behörighet som krävs för de olika utbild- ningarna80. score beräknas ut från de resultat den sökande har från sitt trettonde utbildningsår. En del utbildningar har till det ytterligare krav på att den sökande ska ha läst ett visst antal poäng inom särskilda ämnen. Dessa finns i form av två listor en som är 78www.nzqa.govt.nz/qualifications-standards/awards/university-entrance/appeal-process/ 79www.aut.ac.nz/_media/intranet/pdfs/services-and-operations/academic-quality- office/academic-calen-dar-2016/GAR-Schedule-2-Part-B_Academic-Calendar-2016.pdf 80www.auckland.ac.nz/en/study/applications-and-admissions/entry- requirements/undergraduate-entry-requirements/new-zealand-secondary-school- applicants/national-certification-educational-achievement.html mer humanistisk/samhällsvetenskapligt orienterad (Classical Stu- dies, English, Geography, History, History of Art, Te Reo Māori or Te Reo Rangatira) och en som är mer naturvetenskapligt/tekniskt orienterad (Accounting, Biology, Calculus, Chemistry, Economics, Mathematics (Mathematics cannot be used in combination with Cal- culus and/or Statistics, Physics, Statistics). Alla behöriga sökande har som utgångspunkt en plats men det finns möjlighet för lärosätena att begränsa intagen. Genom Education Act (2003, 1989) har lärosätena möjlighet att på grunder såsom personalbrist, brist på boende eller utrustning/infrastruktur begränsa antalet antagna studenter ett visst år. Lärosätena måste också anpassa antalet studenter som registreras på olika utbildningar efter diverse myndighetsbeslut och policys som bidrar till att begränsa antalet tillgängliga utbildningsplatser för inhemska studenter. Varje lärosäte ansvarar själv för sin antagning och uppfattas av författaren lägga ner mycket arbete på att redovisa såväl ansökningsprocess, tillträdeskrav och urvalskriterier för sina utbildningar. I lägen där antal platser är färre än antal behöriga sökande kan ett score användas som urvalsverktyg81. score är vad här framkommit beräknat utifrån den sökandes resultat det trettonde utbildningsåret (exempelvis resultat från NCEA, CIE eller IB) och ju högre akademiska meriter desto större chans att den sökande erbjuds en plats. För utbildningar som använder sig av arbetsprover/portfolio eller intervjuer görs urvalet med hjälp av en expertgrupp vid lärosätet som bedömer de sökandes ansökningar. I den detaljerade listan över särskilda behörighetskrav för tillträde till utbildningar vid som refereras till ovan anges också hur urval sker. och för olika typer av utbildningar, åtminstone i jämförelse med den bild författaren har av situationen i , anges intervjuer som ett urvalsverktyg. 81 /qualifications-standards/qualifications/ncea/understanding- ncea/using-ncea-after-leaving-school/ Det tydligaste och mest omfattande initiativet för att bredda rekry- teringen till högre utbildning är kopplat till landets Maori- och Pacific-minoriteter. Här har man utvecklat vägar och stödinsatser som sträcker sig upp till utbildning på forskar- nivå och rekrytering av forskarutbildad personal.82 an- togs en ny strategisk plan Te Kāhui Amokura Strategic Work Plan som identifierar prioriterade utvecklingsområden83. Ett annat exempel på aktuellt initiativ som har förväntningar på sig att bidra till en breddad rekrytering är ett webbaserat verktyg där studenter får hjälp med att tydliggöra de faktiska möjligheter till utbildning som finns och på så sätt motivera individen att försöka skaffa sig den utbildning de önskar.84 har röster höjts för att högre utbildning ska vara gratis för landets invånare.85 86 The Productivity Commission som är en fri- stående utredargrupp som tar sig an olika uppdrag från den nya zeeländska regeringen har samlat in underlag brett. Till hjälp för de som vill delta har gruppen tagit fram en rap- port där aktuella frågor och förhållanden belysts87. En historisk översikt över genomförda reformer för högre utbildning i landet hittades också88. Qualifications Aouthority (NZQA) har det övergripande ansvaret för att se till att de förkunskapskrav som ställs för tillträde till högre utbildning är relevanta, aktuella och möjliga för blivande studenter att uppnå89. arbetar myndigheten med en översyn och en slutrapport förväntas komma . 82www.universitiesnz.ac.nz/node/811 83www.universitiesnz.ac.nz/files/FINAL%20201511%20TKA%20Work%20Plan%20Summ ary%20-%20Fi%20Contact%20Details.pdf 84www.universitiesnz.ac.nz/node/868 85www.stuff.co.nz/national/politics/76406825/Labour-planning-cuts-to-tertiary-education-fees 86www.universitiesnz.ac.nz/node/853 87www.productivity.govt.nz/sites/default/files/tertiary-education-issues-paper.pdf 88www.productivity.govt.nz/sites/default/files/nzpc-rn-2016-1-history-of-tertiary- education-reforms.pdf 89www.nzqa.govt.nz/qualifications-standards/awards/university-entrance/review-of- university-entrance-requirements-2016/ Övergripande information om utbildnings- och tillträdessystem har hämtats från World Higher Education Database (WHED), och från den rektorskommitté som samlar frågor som rör de åtta universiteten i landet, The Vice-Chancellors' Committee website. Information om behörigheter och urval har hämtats från lärosätenas egna webbplatser och från Qualification Authority (NZQA). I övriga delar hänvisas till de fotnoter som finns angivna i texten. Struktur för högre utbildning första universitet () etablerades . var statliga universitet de enda utbildningsinstitutionerna i den tertiära sektorn, men numera finns förutom de statliga univer- siteten också privata universitet (), fackhögskolor () samt lärarhögskolor ().90 De statliga universiteten (22 st.) ger utbildning på kandidat-, master- och forskarutbildningsnivå. Det finns både ”klassiska” universitet med ämnesmässig bred, och universitet specialiserade på särskilda områden som medicin, teknik, naturvetenskap eller eko- nomi. var 310 000 studenter registrerade vid något av de statliga universiteten.91 De privata universiteten ger också utbildning på kandidat-, master- och forskarutbildningsnivå, och vissa av dem är inriktade på särskilda områden som exempelvis design eller teologi. De privata universiteten hade 10 000 registre- rade studenter . De statliga universiteten sorterar under det federala departementet för vetenskap, forskning och ekonomi (Bundesministerium für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft). Universiteten har stor auto- nomi att organisera utbildning och disponera det federala anslaget, men ingår treåriga så kallade performance agreements med departe- 90Bundesministerium für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft: Higher Education in 91Bundesministeriums für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft, Datawarehouse oravm13.noc-sci-ence.at/apex/f?p=103:6:::NO::P6_OPEN:N mentet som specificerar vilka verksamhetsmål lärosätena ska uppnå. De privata universiteten sorterar under myndigheten för kvalitets- säkring och ackreditering (Die Agentur für Qualitätssicherung und Akkreditierung Austria- AQ ), och måste vara ackrediterade av myndigheten för att få utfärda examen. ingår också fackhögskolorna (Fachhochschulen) i den tertiära sektorn. finns ett tjugotal fackhögskolor som till- sammans erbjuder cirka 600 utbildningsprogram inom ekonomi, tek- nik, IT, media, samhällsvetenskap, design, säkerhet, hälsovetenskap med mera på kandidat- och masternivå. Fackhögskolorna hade 48 000 studenter . De flesta fackhögskolor är juridiskt sett privata skolor, men finansieras huvudsakligen med offentliga medel. Utbildningen vid fackhögskolorna är vetenskapligt baserad, men också tydligt yrkesinriktad och praktiskt fokuserad. Studierna är vanligen mer strukturerade än en typisk universitets- utbildning, med mer schemalagd undervisning.92 De 17 lärarhögskolorna (Pädagogische Hochschulen) utbildar lärare för , specialskolan, och det yrkesförberedande året, och hade 8 000 studenter . Utbildning ges på kan- didatnivå, men ett fåtal lärarhögskolor får i samarbete med universitet ge masterutbildningar. Lärarhögskolornas autonomi när det gäller organisation, utbildningsinnehåll och antagning är mer begränsad än för universiteten och fackhögskolorna. Lärarhögskolorna sorterar under utbildningsdepartmentet (Bundesministerium für Bildung und Frauen, BMBF). Deltagande i högre utbildning studerade cirka 380 000 personer inom någon av de fyra olika typerna av högre utbildning. De flesta av dessa, 310 000, studerade vid de statliga universiteten. Fackhögskolorna har 48 000 studenter, de privata universiteten 10 000 studenter och lärarhögskolorna 8 000 studenter.93 Traditionellt har landet haft ett relativt lågt deltagande i tertiär utbildning jämfört med andra . 92www.fhv.at/fhv-an-option-for-me/applied-science-university-or-university 93Bundesministeriums für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft, Datawarehouse oravm13.noc-sci-ence.at/apex/f?p=103:6:::NO::P6_OPEN:N (25–34 åringar) med högre utbildning har dock ökat ; från 2015. Andelen är dock fort- farande lägre än genomsnittet i ().94 Enligt Education at a glance 2014 har var femte ung vuxen österrikare en högre utbildning än sina föräldrar.95 Detta är en förhållandevis låg siffra. har studieavgifter för högre studier, men tillämpar flera undantag. EU/EEA-medborgare betalar i princip inte för studier på statliga universitet eller på lärarhögskolorna, förutom om den stipu- lerade studietiden överskrids med mer än två terminer. Då betalas en avgift på per termin. Tredjelandsstudenter betalar per termin oavsett. Fackhögskolorna får, men måste inte, ta ut en studieavgift på per termin. De privata universiteten avgör själva om de ska ta ut avgifter och avgiftens storlek. Innan högskolan – kort om utbildningssystemet som helhet För att förstå de Österrikiska reglerna för tillträde till högre utbild- ning behövs en kort beskrivning av utbildningssystemet som helhet.96 Den obligatoriska skolan sträcker sig från 6 till . Skol- gången inleds med folkskola (Volksschule/Primary school). Redan väljer eleverna sedan om de vill fortsätta i sekundärskolan på ett ”akademiskt” spår eller ett ”yrkesinriktat” spår. Det akademiska spåret utgörs av en åttaårig utbildning (Allgemein- bildende höhere Schulen) – som är uppdelad i ett lägre stadium (unter- stufe) , och ett högre stadium (oberstufe) . Skolgången avslutas med ett examensprov (Reifeprufung). Det yrkesinriktade spåret inleds med Neue Mittelschule , och därefter finns en rad möjligheter att vidareutbilda sig till olika yrken och inom olika näringsgrenar inom ramen för 94OECD Education at a Glance 2015. 95OECD Education at a Glance 2014. 96För en grafisk presentation av det Österrikiska utbildningssystemet: /en/ sekundärskolans senare år. Det går att flytta mellan det yrkesinrik- tade och det akademiska spåret, i stort sett när som helst, om bety- gen är tillräckligt bra. Vissa av de längre, yrkesinriktade utbild- ningarna inom sekundärskolan (Berufsbildende höhere Schule) leder till generell fackhögskolebehörighet och universitetbehörighet. Faktum är att de yrkesinriktade utbildningarna är en viktig del av det Österrikiska utbildningssystemet. av de som deltog i sekundärskolans senare år gjorde det inom ramen för en yrkes- utbildning av något slag.97 Det finns olika sätt att bli behörig till högre utbildning i . Det enskilt vanligaste sättet att få allmän behörighet till högre utbildning (Allgemeine Universitätsreife) är genom examen från sekundärskolans akademiska spår (Allgemeinbildende höhere Schulen- AHS). Denna examen fås genom ett examensprov (Reifeprüfung), som i dagligt tal kallas Matura. Den består av tre till fyra skriftliga delprov, och tre till fyra muntliga delar. Alla måste göra skriftliga prov i tyska språket, matematik och något av språken engelska, franska, spanska eller italienska. Betygsystemet är femgradigt. Matu- ran är centraliserad. Alla prov/delprov genomförs sam- tidigt i hela landet, och rättas/bedöms av en extern examinator med hjälp av en bedömarkommitté. Den som inte klarar Maturan har möj- lighet att försöka igen. En examen från de femåriga yrkesinriktade sekundärutbild- ningarna i årskurserna 9–13 (Berufsbildende höhere Schule-BHS) ger också behörighet till högre utbildning. Även här utges examen via examensprov/matura. Studier vid en post-sekundär utbildningsinstitution (Inländische postsekundäre Bildungseinrichtung) motsvarande 180 ECTS ger också allmän behörighet för högre utbildning. Det finns också flera möjligheter att bli behörig via särskilda kompletterande prov. 97 (2016), ””, in Education at a Glance 2016: Indicators, , . •Dels finns det en så kallad Externistenreifeprüfung som är ett prov för att få en examen från/motsvarande Allgemeinbildende höhere Schulen (AHS). Provet skrivs dels av personer som hoppat av gymnasiet, dels av personer som gått en skola som inte följt den nationella läroplanen. I den senare gruppen finns exempelvis Montessorielever och barn till diplomaterna i som gått på olika internationella skolor. De som skriver provet räknas som ”externa” studenter, därav namnet. •De som har en genomgått en lärlingsutbildning inom ramen för sekundärskolan (Berufsschule und Lehre) kan bli behöriga för universitetsstudier genom att skriva ett särskilt test, ett så kallat •För de som inte formellt kvalificerat sig för högre studier via någon av vägarna av ovan finns också möjlighet att bli behörig via ett särskilt prov, Studienberechtigungsprüfung. Dessa test ger dock bara tillträde till utbildningar inom ett specifikt ämnesområde. För att få göra dessa måste man ha fyllt och ens utbildning måste gå ”avsevärt utöver” den obligatoriska skolan. Man ansöker om att få göra provet hos respektive lärosäte. Provet består vanligen av fem delar; en uppsats i något allmänt ämne; två eller tre prov som lärosätet bestämmer där den sökande måste demonstrera vissa kunskaper av vikt för de sökta programmen, och två eller tre prov som den sökande väljer (men de ska vanligen vara inom den till- tänkta utbildningens ämnesområde). I undantagsfall kan personer med ”lärlingsutbildning” yrkesutbild- ning men utan Berufsreifeprüfung eller Studienberechtigungs- prüfung antas till högre utbildning vid fackhögskolor och universi- tet. Det är inte alls utbrett och varje lärosäte beslutar hur de ska validera kunskaperna. När det gäller konstnärliga utbildningar och idrottsinriktade utbildningar krävs ofta särskilda test eller intyg om att man besitter vissa relevanta färdigheter. För tillträde till studier på en lärarhögskola krävs förutom allmän behörighet också godkänt lämplighetstest. För behörighet till fackhögskolorna gäller de allmänna kraven som beskrivits ovan. Men det är också möjligt att bli behörig via vissa relevanta yrkeserfarenheter eller yrkesutbildningar. Detta avgörs av varje institution. Det österrikiska utbildningssystemet är diversifierat och strati- fierat, där eleverna väljer eller kommer in på olika spår redan som tioåringar. De särskilda behörighetsprov som finns utgör en andra chans för de som inte valde det akademiska spåret som 10-åringar men som senare i livet vill genomgå högre utbildning. Som framgår i tabellen nedan är det (1 900 st.) av de inhemska nyregistrerade universitetsstudenterna som blir behöriga på detta sätt, och lite av nybörjarstudenterna vid fackhögskolorna (1 800 st.). Tabell 3 Antal nybörjarstudenter* på program vid universitet (/ 2015) respektive fack-högskolor () efter behörighetsform (avrundade siffror) behörighetsprov*** Källa: Bundesministeriums für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft, Statistiches Tachenbuch. *=Ordentliche Studienanfänger; **und Erzierbildung; ***De särskilda behörighetsproven är Berufsreifeprüfung, Studienberechtigungsprüfungen samt Externistenreifeprüfung. Dessa beskrivs närmare i texten ovan. Historiskt sett har tillämpat i princip fritt tillträde till universiteten för de som uppfyller behörighetskraven. Medan fackhögskolor och lärarhögskolor har haft ett reglerat tillträde/urval, har universiteten – med undantag för konstnärliga- och idrottsutbild- ningar – varit ålagda att anta alla som uppfyller de formella behörig- hetskraven. Vem som helst som uppfyllde behörighetskraven kunde länge påbörja i stort sett vilken utbildning som helst, och hur många utbildningar som helst på vilket universitet som helst. har den federala regeringen begränsat antal studieplatser vid vissa av universitetens utbildningsprogram.98 I en första omgång (2005/2006) begränsades tillträdet till utbildningar i medicin (läkarprogrammen), odontologi och psykologi. I en andra omgång begränsades också antalet platser på särskilt populära utbild- ningar, utbildningar med särskilt högt söktryck. gäller detta program inom kommunikationsvetenskap, arkitektur, data- vetenskap, biologi, farmaci, och ekonomi. Antalet studieplatser på dessa program på nationell nivå bestäms av regeringen, och sedan fördelas platserna mellan universiteten inom ramen för förhand- lingarna av de så kallade performance agreements. I de fall där antalet sökande överstiger antalet tillgängliga platser, är universiteten fria att sätta sina egna urvalskriterier och ordna med sina egna urvalsprocedurer.99 Generellt kan man säga att betygen från sekundärskolan (”gym- nasiet”) inte spelar någon roll varken för behörighet eller för urval.