sou · H5B310 · 2017-02-22 00:00:00 — Utredningen har inte funnit tillräckliga skäl för att frångå denna ordning och i stället t.ex. uppmana forskningsutförarna att själva organisera ett passande ickestatligt organ. En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning Utredningens förslag: Oredlighet i forskning ska prövas av en självständig myndighet, . Myndigheten ska vara en nämndmyndighet. Expertgruppen för oredlighet i forskning vid ska läggas ner. 7.2.1Utredningsorganet ska vara en självständig myndighet Den nuvarande Expertgruppen för oredlighet i forskning är ett beslutsorgan inom . Ett sådant beslutsorgan är självständigt i sitt beslutsfattande men myndighetens ledning ansvarar för att organet tilldelas medel och resurser för verksamheten genom myndighetens beslut. Till följd av utredningens förslag om att alla misstankar om oredlighet i forskning ska utredas på nationell nivå och förslaget om att fler forskningsutförare än statliga universitet och högskolor ska omfattas (se avsnitt 9.2) kommer den nationella instansen att hantera fler ärenden än Expertgruppen normalt har gjort, innan . Den instans som ska utreda misstänkt oredlighet bör också enligt vårt förslag i avsnitt 11.1 få fler uppgifter. Det innebär att denna instans kommer att få fler ärenden och ett utökat ansvarsområde jämfört med dagens Expertgrupp. Frågan är vilken som är den lämpligaste organisationsformen för en instans med dessa uppgifter. Utredningen anser att det är viktigast att säkerställa beslutsfattandets oberoende och självständighet. Ett beslutsorgan utan egen budget som måste tilldelas resurser i konkurrens med övrig verksamhet i den myndighet den tillhör framstår som något mindre självständigt och oberoende än en egen myndighet med egen budget. kan en alltför liten verksamhet inte organiseras i form av en självständig myndighet eftersom den administrativa bördan då blir för stor. Även om små myndigheter ofta är inhysta hos värdmyndigheter som förser dem med lokaler, it-utrustning och administrativ personal måste myndigheterna själva ansvara för t.ex. årsredovisning. Ett beslutsorgan inom en myndighet har färre administrativa uppgifter. Vi bedömer dock att ärendemängden och de uppgifter som ska utföras i En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning detta fall blir tillräckligt omfattande för att motivera att de sköts av en egen myndighet. Både oberoendet och myndighetens storlek anser vi talar för att verksamheten ska organiseras som en egen myndighet i stället för ett beslutsorgan inom en annan myndighet. Som konsekvens av förslaget om en ny självständig myndighet för prövning av oredlighet i forskning föreslår vi att Expertgruppen för oredlighet i forskning vid läggs ner. 7.2.2Myndigheten ska vara en nämndmyndighet Olika typer av ledningsformer Förvaltningsmyndigheterna under regeringen ska som regel ledas av antingen en myndighetschef, en styrelse eller en nämnd.2 De allra flesta myndigheter är enrådighetsmyndigheter där det är myndighetschefen som ansvarar för verksamheten inför regeringen. Enligt förvaltningspolitiska proposition (prop. 2009/10:175) lämpar sig den ledningsformen i regel väl för verksamhet som i hög grad är styrd av lag, verksamhet som i huvudsak är av rutinärende- och servicekaraktär, verksamhet av främjande karaktär eller en myndighet med ett litet finansiellt ansvar. I styrelsemyndigheter är det styrelsen som ansvarar inför regeringen för verksamheten. Ledningsformen är enligt den förvaltningspolitiska propositionen lämplig för myndigheter som beslutar om medel i stor omfattning, myndigheter med stora anslag eller transfereringar, myndigheter som förvaltar stora tillgångar, forskningsintensiv eller kunskapsproducerande verksamhet eller verksamhet som i stor utsträckning påverkar näringsliv, kommuner eller landsting. Nämndmyndigheter leds av en nämnd som ansvarar inför regeringen för verksamheten. Nämndmyndighetsformen förekommer för myndigheter med väl avgränsade frågor och ofta är uppgifterna reglerade i lag. Vissa nämnder har en domstolsliknande karaktär. De allra flesta nämndmyndigheter är små och de har ofta en värdmyndighet som sköter administrationen och anställer personal medan nämnden ansvarar för verksamheten. 2 2 § myndighetsförordningen (2007:515). En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning Den huvudsakliga verksamheten vid den tänkta myndigheten kommer att vara av domstolsliknande karaktär. Vi anser att det precis som vid dagens Expertgrupp för oredlighet i forskning bör vara en grupp bestående av experter som kollektivt beslutar i ärendena. Myndighetens uppgifter kommer att vara väl avgränsade och författningsreglerade. Detta talar för att nämndmyndighet är en lämplig ledningsform. Om myndighetens uppgifter begränsar sig till de som framgår av avsnitt 11.1 nedan kommer myndigheten bara att behöva ha ett fåtal personer anställda. Så små enrådighetsmyndigheter förekommer knappt. En enrådighetsmyndighet skulle kunna vara motiverad om det skulle krävas en stor beredningsorganisation för att bereda de ärenden som ska avgöras eller om myndigheten skulle ha flera andra uppgifter än prövning av misstankar om oredlighet, vilka skulle behöva utföras av anställd personal. För den verksamhet vi föreslår bedömer vi dock att det inte behövs en organisation av den storleken att en enrådighetsmyndighet skulle vara den lämpligaste formen. Vi föreslår i stället att myndigheten ska vara en nämndmyndighet eftersom både verksamhetens karaktär och storlek talar för detta. I de allra flesta nämndmyndigheter sammanträder hela nämnden i en konstellation och hela nämnden leder myndigheten. Det finns dock ett par undantag. består av högst fjorton ledamöter som är uppdelade i två olika avdelningar.3 Alla ledamöter tillsammans utgör nämnden som leder myndigheten. De regionala etikprövningsnämnderna består också av flera avdelningar. Varje avdelning består av en ordförande, som är eller har varit ordinarie domare, tio ledamöter med vetenskaplig kompetens och fem ledamöter som företräder allmänna intressen.4 En regional etikprövningsnämnd leds av ordförandena för de olika avdelningarna. Dessa är mellan två och fem personer.5 Som beskrivs i avsnitt 11.2 bedömer vi att nämnden kommer att behöva vara relativt stor men inte så stor att den bör delas upp i flera avdelningar. Det finns därför ingen anledning att föreslå någon annan 32 § lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor. 425 § lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. 56 § och bilagan till förordningen (2007:1069) med instruktion för regionala etikprövningsnämnder. En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning typ av ledningsform än den gängse, dvs. att nämnden utgör myndighetens ledning. En organisationskommitté med ansvar för att ordna det praktiska arbetet med att inrätta myndigheten behöver tillsättas . En närmare bedömning av kostnaderna för myndighetens verksamhet finns i kapitel 17 om förslagens konsekvenser. Myndigheten föreslås vara en nämndmyndighet med prövning av oredlighet i forskning som huvudsaklig uppgift. Detta bör avspeglas i namnet. Utredningen anser att ett lämpligt namn på myndigheten är , som är kort och koncist. Visserligen förekommer begreppet oredlighet även i andra sammanhang än forskning, vilket medför att man inte enbart av namnet kan utläsa vilka uppgifter nämnden utför, men motsvarande gäller även för många andra statliga myndigheter. En mer precis beteckning som oredlighet i forskning tycker vi är onödigt lång. för oredlighet i forskning har den nackdelen att det kan föra tankarna till att nämnden främjar oredlighet i forskning, vilket är olyckligt. Vi har också övervägt de mer positivt klingande namnen forskningssed och , men inte funnit att de skulle vara mer lämpliga eller praktiskt beskrivande än . 8En nationell definition av oredlighet i forskning Utredningen har haft i uppdrag att föreslå vilka frågor om oredlighet i forskning ett oberoende organ ska kunna utreda. I detta kapitel föreslås en definition av oredlighet i forskning som tydliggör vad det är som ska utredas och därmed också vad det är som inte ska utredas av den föreslagna . Först övervägs frågan om en definition bör fastslås genom föreskrift i lag. Efter det övervägs om termen ”oredlighet i forskning” bör behållas eller ersättas av någon annan term. Därefter diskuteras hur en nationell definition av oredlighet i forskning bör utformas. 8.1En nationell definition ska beslutas i lag Utredningens förslag: Oredlighet i forskning ska definieras i lag. Synen på god forskningssed och oredlighet i forskning varierar mellan olika länder. Vissa länder fokuserar mer på ”moraliska riktlinjer” för hur forskare ska bedriva god forskning, medan andra länder har mer ”juridiska definitioner” av oredlighet i forskning som beskriver vilka avvikelser från god forskningssed som är helt oacceptabla.1 har nationella system först haft fokus på arbete 1 Uddannelsesog , Styrelsen for Forskning og Innovation, Rapport om det danske uredelighedssystem Anbefalinger til håndtering af videnskabelig uredelighed i , s. 77–82. En nationell definition av oredlighet i forskning med god forskningssed, men efter uppkomsten av något eller några allvarliga oredlighetsfall i landet har man även sett ett behov av att inrätta nationella system för en bättre hantering av avvikelser från god forskningssed.2 Det kan därmed sägas finnas två sidor av oredlighet i forskning; ett proaktivt arbete för att bl.a. undvika oredlighet i forskning och ett mer ingripande arbete när oredlighet i forskning ändå misstänks ha inträffat. Arbete med god forskningssed och forskningsetiska kodexar är ingen strikt juridisk fråga utan i stället ett arbete med att försöka formulera moraliska regler för en forskare och hur forskning bör bedrivas.3 Det ingripande arbetet uppstår när oredlighet i forskning misstänks ha uppkommit. Då måste det finnas hanteringsregler för hur misstankarna ska utredas, men också regler som klargör vad det är som ska utredas. Det sistnämnda innefattar krav på en definition av de avvikelser från god forskningssed som ska utredas som oredlighet i forskning. En definition av oredlighet i forskning utgör ur den synvinkeln en mer juridisk hantering med syfte att utpeka och avgränsa från alla andra typer av avvikelser från god forskningssed. Det finns i ingen enhetlig definition av oredlighet i forskning, vilket många anser är ett problem. Nedan anges för- och nackdelar med att föreskriva en definition av oredlighet i forskning i lag. 8.1.2Fördelar med en lagreglering Utredningen har ansett att det finns skäl för att föreslå en ny myndighet () som ska kunna utreda misstankar om oredlighet i forskning, se kapitel 7. Den nya myndighetens verksamhet måste regleras genom föreskrifter och en definition av oredlighet i forskning kommer då att bli av central betydelse för genom att peka ut vad det är ska pröva och därmed också vad nämnden inte ska pröva. ska vara en nationell myndighet talar för att också definitionen av oredlighet i forskning utformas på nationell nivå genom en central föreskrift. Det kongelige kunnskapsdepartementet, Prop. 158 L (2015–2016) s. 8. 3 Jämför t.ex. , God forskningssed, rapportserie 1:2011 s. 18. En nationell definition av oredlighet i forskning prövningar ska kunna avse även forskningsutförare vid enskilda utbildningsanordnare samt vid kommuner och landsting (se avsnitt 9.2), måste en föreskrift då också utformas i form av lag. Det är universiteten och högskolorna själva som definierar begreppet oredlighet i forskning och vad det är som ska utredas som misstänkt oredlighet i forskning. Ett problem med den ordningen är att lika fall kan bedömas på olika sätt av olika lärosäten. Det finns också exempel på att t.o.m. samma fall har bedömts på olika sätt av berört lärosäte respektive av Expertgruppen för oredlighet i forskning. Detta skapar en rättsosäkerhet för forskare och förvirring bland forskningsutförare. En nationell definition skapar då en större tydlighet om vad oredlighet i forskning är och vilka beteenden det är som ska utredas som oredlighet i forskning. Det medför i sin tur att riskerna för olikabehandling vid bedömningar av oredlighet i forskning minimeras. Såväl som har utfärdat tydliga definitioner av oredlighet i forskning i lag. I har den Forskningsetiska delegationen utarbetat nationella anvisningar för handläggning av misstankar om oredlighet i forskning. Det är förvisso upp till varje land att bedöma skälen för lagregleringar utifrån de särskilda förhållanden som råder i just det landet, men utredningen anser att det finns ett egenvärde i att ett svenskt system utformas på ett liknande sätt som i våra grannländer, bl.a. eftersom vi i viss utsträckning har likartade akademiska och juridiska traditioner. En gemensam, eller i vart fall liknande, definition av oredlighet i forskning skulle underlätta utbyte av sakkunskap och sakkunniga vid prövningar av misstankar om oredlighet i forskning. 8.1.3Nackdelar med en lagreglering Det finns nackdelar med att lagreglera en definition av oredlighet i forskning. Utredningar bygger på att det är forskningsutföraren som definierar vad oredlighet i forskning är. Universiteten och högskolorna har dock väldigt skiftande åsikter om vad det är som bör omfattas av en definition. Alla anser att fabricering, förfalskning och plagiering ingår, men i övrigt finns ingen större samsyn kring frågan. En lagdefinition som ”sätter ned foten” begränsar därmed den lokala synen på det levande och En nationell definition av oredlighet i forskning omstridda begreppet i forskarsamhället. Förespråkande av akademisk självständighet och att forskarsamhället självt bör enas kring en gemensam definition, talar därför mot lagstiftning. En lagreglering av ett område som handlar om moraliska och etiska principer och handlingsregler kan också anses begränsande eftersom en lag ofta inte kan fånga in alla handlingar och ställningstaganden som inbegrips i ett etiskt system. Att en nationell definition kan medverka till att göra utredningar av misstänkt oredlighet i forskning rättssäkrare och tydligare för såväl forskare som forskningsutförare är starka skäl för att föreslå att en definition anges i författning. Det är också viktigt för att dess ansvarsområde utformas på ett tydligt sätt genom en föreskrift av utredningsområdet, i form av just en nationell definition av oredlighet i forskning. Utredningen föreslår därför att en nationell definition av oredlighet i forskning ska föreskrivas. Eftersom regleringen om utredningar av oredlighet i forskning ska omfatta även andra än statliga myndigheter (se avsnitt 9) ska definitionen föreskrivas genom lag. 8.2Termen ”oredlighet i forskning” bör alltjämt användas Som har angetts i kapitel 3 har termen ”oredlighet i forskning” använts mer officiellt i först . användes mest termer såsom ”forskningsfusk”, ”ohederlighet i forskning” och ”vetenskaplig oredlighet”. Frågan är då om termen ”oredlighet i forskning” bör behållas i samband med en nationell definition, eller om någon annan term i stället framstår som mer lämplig. Vid den bedömningen kan det konstateras att oredlighet i forskning är den term som används i mer officiella sammanhang. Regleringen om högskolornas utredningsansvar i 1 kap. 16 § högskoleförordningen riktas t.ex. mot just oredlighet i forskning och den expertgrupp som har inrättats vid heter Expertgruppen för oredlighet i forskning. En nationell definition av oredlighet i forskning får därmed anses vedertagen i och välkända termer och ordningar bör inte ändras utan goda sakliga skäl. används termen ”vetenskaplig oredlighet” av bl.a. Vetenskapsrådet4 och många lärosäten. Det är dock oklart om det här ligger några tydliga och egentliga sakskäl eller ställningstaganden bakom användandet av olika termer. Ett skäl för att ändra termen oredlighet i forskning skulle enligt utredningen vara att termen ”oredlighet i forskning” har en viss inneboende språklig och tolkningsmässig svaghet genom sin mångtydighet. En språklig tolkning av ordet ”oredlig” som ”oärlig” eller ”bedräglig” medför en snävare syn med ett större fokus på den oredliges subjektiva inställning till det inträffade. ”otillåten” eller ”otillbörlig” medför en vidare syn som är mer formellt fokuserad. Inte heller kan termen ”forskning” definieras på något helt entydigt sätt. Ett ytterligare skäl är regleringens genomslag. För att en samlande definition ska få störst genomslag skulle en ”nollställning” kunna likrikta alla berörda aktörers uppfattningar och utgångspunkter. En ny term skulle då kunna ge bättre förutsättningar för en starkare nystart, eftersom alla forskningsutförare har sin egen definition av ”oredlighet i forskning”. Ett alternativ till termen ”oredlighet i forskning” är att återgå till termen ”vetenskaplig oredlighet”. Den termen kan dock ändå riskera att medföra en annan tolkning av begreppet. En konsekvens skulle bli att måste bedöma om det har varit fråga om vetenskap eller inte. Begreppet vetenskap definieras till skillnad från forskning inte i svensk lag. ”vetenskaplig oredlighet” vid och olika lärosäten görs också med olika definitioner och innebörd. Utredningen kan därför inte se att en övergång till ”vetenskaplig oredlighet” skulle medföra någon större fördel än vad ett fortsatt användande av termen ”oredlighet i forskning” skulle göra. Ett annat alternativ är att enbart använda en negativ hänvisning såsom t.ex. ”allvarliga avvikelser från god forskningssed” eller något liknande. Detta skulle dock vara ett nytt angreppssätt som medför svårigheter med att t.ex. definiera god forskningssed och grad av allvar i avvikelsen. 4 , God forskningssed, rapportserie 1:2011 kapitel 8. En nationell definition av oredlighet i forskning Utredningen anser sammanfattningsvis att nackdelarna med termen ”oredlighet i forskning” inte är så stora jämfört med alternativen att någon annan term bör föreslås. Termen bör därmed alltjämt vara gällande i för att beteckna den typ av beteenden som ska prövas av . 8.3Förslag till nationell definition av oredlighet i forskning Utredningens förslag: Oredlighet i forskning ska definieras enligt följande: ”allvarliga avvikelser från god forskningssed i form av fabricering, förfalskning eller plagiering som begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet vid planering, genomförande eller rapportering av forskning.” En definition av oredlighet i forskning kan anses bestå av två delar: en objektiv sida och en subjektiv sida. Den objektiva sidan hanterar vad som rent faktiskt har inträffat, medan den subjektiva sidan hanterar vad en ansvarig forskare har haft för inställning till det som har inträffat. I avsnitt 8.3.1 kommer överväganden att göras av en definitions objektiva sida och i avsnitt 8.3.2 övervägs en definitions subjektiva sida. Vad som ingår i begreppet oredlighet i forskning bestämmer vad som ska prövas vid misstankar om oredlighet i forskning. De flesta verkar vara överens om att forskare kan handla orätt på en rad olika sätt, men att bara en delmängd av alla dessa handlingar bör betecknas som oredlighet i forskning. Det är en principiell utgångspunkt i att oredlighet i forskning handlar om vissa allvarliga avvikelser från god forskningssed, och inte alla avvikelser. Enligt den definition som t.ex. hänför sig till och som också används av en del lärosäten avses t.ex. fall med falska eller förvrängda forskningsresultat eller vilseledande uppgifter. Som har redogjorts för har utredningar av oredlighet i forskning också sina utgångspunkter i rena forskningsfusk. En nationell definition av oredlighet i forskning sådan inriktning mot allvarliga fall överensstämmer även med våra grannländers definitioner. Utredningen anser att endast allvarligare avvikelser från god forskningssed bör utredas som oredlighet i forskning även fortsättningsvis. Det är inte önskvärt att det görs en central prövning av alla avvikelser från god sed, eftersom de kan vara av helt olika slag, där vissa gränsar till rent slarv. I universitetens och högskolornas olika definitioner av oredlighet i forskning ingår typer av handlingar som alla utgör avvikelser från god forskningssed men som är väldigt olika. Utredningen tycker sig kunna kategorisera tre typer av handlingar och beteenden som i vart fall av vissa anses omfattade av termen oredlighet i forskning. Den första typen av handlingar är sådana som leder till felaktiga forskningsresultat. Dessa kan ofta sammanfattas som fabricering och förfalskning. Den andra typen av handlingar handlar om att felaktigt uppge sin egen eller andras insatser i forskningen. Här rör det sig om plagiat eller oberättigat hävdande av författarskap. Re- sultatet av sådana handlingar är dock inte direkt kopplade till felaktiga forskningsresultat.5 Den tredje typen av handlingar är mer diversifierad och passar inte in under de två första kategorierna. Det rör sig där om handlingar som är felaktiga av andra anledningar. Vissa riktar sig t.ex. mot felaktigt beteende gentemot tredje person, såsom att inte tillräckligt skydda försökspersoner eller utsätta dem för risker. Andra exempel är att bryta mot bestämmelser om att inhämta etiska eller andra tillstånd. Även försvårande av vetenskaplig granskning kan anses tillhöra denna tredje kategori. Vid sidan av dessa tre kategorier finns också handlingar och beteenden som ingen verkar räkna som oredliga, men som ändå i någon mån är felaktiga inom forskningen. Exempel på sådana beteenden är att bedriva dålig eller slarvig forskning. Som nämnts i avsnitt 3.4.4 finns en rad olika definitioner av oredlighet i forskning, som brukar kunna klassificeras i termer av att vara snäva eller vida och öppna eller slutna. Snäva definitioner hänvisar till ett litet antal företeelser, t.ex. fabricering, förfalskning och plagiering (FFP). definitioner inkluderar ett större antal företeelser. Slutna definitioner räknar upp alla företeelser som klas- 5 Dessa två typer kan också anses klart utpekade i den definition som används av t.ex. . En nationell definition av oredlighet i forskning sas som oredlighet medan öppna definitioner tillåter att fler företeelser kan inkluderas, genom t.ex. en formulering som ”FFP och andra allvarliga avvikelser från god forskningssed”. Utredningen har övervägt om den svenska definitionen av oredlighet bör vara snäv eller vid respektive öppen eller sluten samt vilka företeelser som bör klassificeras som oredlighet i forskning i en nationellt gällande lagdefinition. Vi har övervägt framför allt fyra konkreta alternativ för hur den objektiva sidan av en svensk nationell definition av oredlighet i forskning skulle kunna utformas: enligt den definition som och () har hänvisat till, genom att konkret utpeka fabricering, förfalskning och plagiering (FFP), genom att konkret utpeka fabricering, förfalskning och plagiering (FFP) samt andra allvarliga avvikelser från god forskningssed, eller genom att konkret utpeka fabricering, förfalskning och plagiering (FFP) samt några ytterligare konkret angivna beteenden. Dessa alternativ kommer att bedömas mer i detalj. Alternativ 1 – /SUHF6 Oredlighet i forskning innebär handlingar eller underlåtelser i samband med forskning, vilka leder till falska eller förvrängda resultat eller ger vilseledande uppgifter om en persons insats i forskningen. Denna definition har övervägts eftersom den används av många av de svenska lärosätena. När tidigare remitterade och förslag till hantering av misstankar om oredlighet i forskning, tillstyrkte en majoritet av 6 Om den definitionen föreslås borde den objektiva sidan se ut på det här sättet och med en justering från termen ”vetenskaplig oredlighet” till termen ”oredlighet i forskning”, jfr. , God forskningssed, rapportserie 1:2011 samt Förslag till hantering av misstänkt vetenskaplig oredlighet, skrivelse till regeringen från SUHF och . En nationell definition av oredlighet i forskning remissinstanserna också den föreslagna definitionen, medan några andra avstyrkte den eller ansåg att den borde justeras.