sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — En sanktionsavgift ska tas ut; 1.om en avverkning eller annan åtgärd som omfattas av anmäl- ningsplikten utförs utan att underrättelse enligt 14 § skogs- vårdslagen har lämnats in, 2.om en avverkning eller annan åtgärd vidtas innan föreskriven tidsfrist har löpt ut. Straffbestämmelserna för dessa skyldigheter upphävs. Utredaren föreslår att det införs bestämmelser i skogsvårdslagen om att sanktionsavgifter ska kunna påföras vid underlåtenhet att fullgöra vissa skyldigheter. Ändringarna innebär att överträdelser i fråga om anmälan om avverkning m.m., som är straff- belagda, i stället ska medföra en sanktionsavgift. Straffbestämmel- serna för dessa skyldigheter upphävs. Fungerar straffsanktion vid utebliven underrättelse? Skyldigheten att anmäla avverkning m.m. hos syftar bl.a. till att kunna pröva åtgärdens förenlighet med skogsvårdslag- stiftningen och . Att får uppgifter om planerade åtgärder är en förutsättning för att myndigheten ska kunna fullgöra sina tillsynsuppgifter. Intresset av att en underrättelse görs i enlighet med lagens bestämmelser är således stort. Överträdelser av dessa skyldigheter bör därför leda till en förutsägbar och tydlig sanktion som säkerställer att bestämmelserna följs. Det nuvarande straffrättsliga förfarandet medför att brott i många fall inte leder till någon sanktion. Enligt vad som framgår av kapitel 5 är straffbestämmelsen kopplad till skyldigheten att under- rätta om avverkning m.m. enligt 14 § ofta verknings- lös. I de vanligt förekommande fall då skogsägaren har uppdragit åt Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. någon annan, t.ex. virkesköparen, att fullgöra anmälningsskyldig- heten har varken skogsägaren eller virkesköparen ansetts kunna hållas ansvarig. Detta riskerar att försämra regelefterlevnaden. Även möjligheter att utöva inflytande över en planerad åtgärd försvagas. Det straffrättsliga förfarandet gällande avverkningsanmälan är in- effektivt och kostsamt i förhållande till de resultat som förfarandet leder till. Utredningar om straffbara överträdelser av skogsvårdslagen är i allmänhet resurskrävande. Brott mot skogsvårdslagen prioriteras lågt hos och är ofta outredda när de preskribe- ras. Förundersökningar läggs i stor utsträckning ned. En övergång från ett straffrättsligt förfarande till sanktionsav- gifter medför att resurser frigörs för polis och åklagare. I samman- hanget bör också hänsyn tas till att de långa utredningstiderna hos polis och åklagare medför påfrestningar för enskilda, som tvingas vänta på att få sin sak prövad. Mot bakgrund av ovanstående redogörelse samt de kriterier för kriminalisering som redovisas i kapitel 10 är det utredarens bedöm- ning att det straffrättsliga förfarandet avseende underrättelseskyl- digheten inte är tillräckligt effektivt. Det bör därför övervägas om det är möjligt och lämpligt att övergå till sanktionsavgifter. En effek- tivisering av sanktionssystemet, där överträdelser i större utsträck- ning leder till sanktion, bör ha en ökad förebyggande effekt samt leda till bättre efterlevnad av lagens krav. Är sanktionsavgift lämpligt? I kapitel 10 redogörs närmare för utgångspunkter för införande av sanktionsavgifter. Sanktionsavgifter bör som regel ersätta straff på avgränsade områden i fråga om överträdelser som är lätta att kon- statera och inte kräver mer omfattande utredningar och bedöm- ningar. För att sanktionsavgiftssystemet ska fungera måste det vara tydligt och förutsägbart för såväl den enskilde som myndigheten vilka överträdelser som kan föranleda en sanktionsavgift. De skyldigheter enligt skogsvårdslagen som i första hand är lämp- liga att förena med sanktionsavgift är de som avser underrättelse om avverkning m.m. enligt 14 §. Att slå fast att en åtgärd har genomförts utan att vara anmäld bör inte kräva några större utredningsinsatser Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. Inte heller de fall när en åtgärd har påbörjats innan sexveckorsfristen har löpt ut bör orsaka några större svårig- heter att avgöra. Överträdelser av dessa skyldigheter är således normalt sett relativt lätta att konstatera för myndigheten och för- utsättningarna för sanktionsavgift är även förutsägbara för enskilda aktörer. Som har redovisats i kapitel 5 är antalet underrättelser enligt 14 § som inkommer till omfattande (cirka 60 000) och en effektivisering av det sanktionsförfarande som är knutet till denna bestämmelse är därför särskilt eftersträvans- värd. Överträdelser av skyldigheten att underrätta om avverkning m.m. sker sannolikt i regel inte med uppsåt.7 Skogs- ägaren kan därför ofta inte anses klandervärd på ett sätt som moti- verar att beteendet bör vara kriminaliserat. Denna syn delas, såvitt utredaren har erfarit, även av åklagare och polis som arbetar med utredningar av brott mot skogsvårdslagen.8 Som har konstaterats tidigare leder överträdelser av bestämmel- serna om underrättelse sällan till påföljd. En sanktionsavgift för dessa överträdelser bör rimligtvis ha en mer handlingsdirigerande effekt. Förfarandet med sanktionsavgifter ska omfatta överträdelser av skyldigheten enligt 14 § skogsvårdslagen att inte påbörja en åtgärd utan att underrättelse lämnats till samt att påbörja åtgärden innan tidsfristen enligt 15 b § skogsvårdsför- ordningen har löpt ut. 11.2.2Överväganden om ansvar för underrättelse Förslag: Skogsmarkens ägare ska vara ansvarig för att göra en underrättelse enligt 14 § skogsvårdslagen. En sanktionsavgift ska således endast kunna tas ut av skogsmarkens ägare. Förslaget innebär att den produktiva skogsmarkens ägare precis som ska vara ansvarig för att fullgöra skyldigheten att lämna anmälan till . 7Jfr , s. 26. 8Utredarens kontakter med åklagare m.m. beskrivs i avsnittet Arbetsformer i kapitel 2. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. Ansvaret för skyldigheter enligt skogsvårdslagstiftningen ligger i huvudsak på skogsmarkens ägare. Utgångspunkten för den rådande skogspolitiken är att markägaren ska ha frihet att bestämma hur skogsbruket ska bedrivas. En annan utgångspunkt är att skog- sägaren ska bedriva sitt skogsbruk på ett hållbart sätt. Lagstift- ningen som berör skogsbruksåtgärder innebär en miniminivå som alltid ska uppfyllas. Sektorsansvaret innebär därutöver en förväntan från samhället att markägarna frivilligt sätter en högre nivå både när det gäller produktionen och miljön. Det är således markägaren som ska ta ansvar för att bedriva ett hållbart skogsbruk och fatta beslut gällande den egna skogen. Det är enligt utredaren därför naturligt att markägaren också är den som, sedan denne har beslutat om att en viss åtgärd ska vidtas, ansvarar för att erforderlig anmälan läm- nas till . Det är emellertid mycket vanligt inom skogsbruket att en av- verkningsanmälan lämnas in av ett ombud för markägaren. Det för- hållandet att markägaren ofta överlåter avverkningsrätten till någon annan och då även, i avtalet, uppdrar åt någon annan att göra anmä- lan, fråntar inte markägaren det ansvar som åvilar denne enligt skogsvårdslagen. Om avverkningsanmälan inte ges in före avverk- ning har markägaren inte fullgjort sina skyldigheter. Markägaren ska inte genom avtal kunna föra över sitt ansvar enligt lagen till t.ex. en virkesköpare. För att systemet med sanktionsavgifter inte ska bli verkningslöst ska det således inte vara möjligt att i sådana fall under- låta att besluta om sanktionsavgift. Det får förutsättas att det i avtal regleras vad som gäller i det fall en avtalspart försummar sina skyl- digheter enligt avtalet. Eventuella tvister mellan markägaren och den vederbörande har anlitat får således lösas civilrättsligt. Markägaren bör kunna föra regresstalan mot den som har försummat en avtals- enlig skyldighet att anmäla en avverkning. Skogsvårdslagen bör inte reglera civilrättsliga avtalsrelationer mellan t.ex. innehavaren av avverkningsrätten och markägaren. Det kan invändas att det inte innebär någon förenkling att lägga ansvaret på markägaren i situationer där någon annan i realiteten planerar och styr avverkningen. Men att fastställa vem som är mark- ägare är enkelt medan det i vissa fall kan vara komplicerat att utröna vem som har rätt att förfoga över skogen. För att åstadkomma en smidig och rättssäker hantering hos bör därför mark- ägaren ensam stå ansvaret. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. Genom förslaget tydliggörs markägarens ansvar och konsekven- serna vid eventuella brister. Det förväntas att markägaren är den som har kontroll och kunskap om sin mark och de regler som gäl- ler vid markanvändningen. För borde det innebära en förenkling att ansva- ret för underrättelser om avverkning m.m. tydligt åvilar markäga- ren. Det krävs inte att utreder eller bedömer vem som i ett enskilt fall bör påläggas en sanktionsavgift. Skogsstyrel- sen har enbart att rikta besluten mot markägaren, och det finns inte några svårigheter i att veta vem eller vilka detta är. Vid en överlå- telse av marken ansvarar den tidigare markägaren för överträdelser som har begåtts denne var ägare. I utredningens direktiv anges att kompetens och förutsättningar för att fullgöra skyldigheterna ska beaktas särskilt. Det framhålls även att det bland enskilda markägare finns en stor spridning i kun- skap, intresse och kapacitet. Det kan konstateras att äga skog inne- bär ett stort ansvar men också stora möjligheter. Skogsägare förval- tar en nationell tillgång som har stor betydelse för produktion och miljö. Det är enligt utredaren rimligt att ställa krav på att skogs- ägare skaffar sig den kunskap som är nödvändig för att uppfylla lagstiftningens bestämmelser. För de markägare som inte har rätt kompetens finns många möjligheter att genom myndigheter och andra organisationer skaffa sig den information och utbildning som behövs. En markägare ska således inte kunna hävda okunskap som grund för att sanktionsavgift inte ska påföras. 11.3Närmare om sanktionsavgifternas utformning Förslag: Det ska råda strikt ansvar för skogsmarkens ägare. Utredarens förslag innebär att det inte ska behöva konstateras upp- såt eller oaktsamhet för att det ska föreligga grund för att påföra sanktionsavgift. Bestämmelsen innebär alltså ett strikt ansvar för skogsmarkens ägare. Tanken med övergången till sanktionsavgifter är att systemet ska bli mer effektivt och enklare att tillämpa. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. är beroende av uppsåt eller oaktsamhet skulle det krävas mer om- fattande utredning och bedömning. De överträdelser som ska om- fattas av sanktionsavgiftssystemet är tydliga och lätt konstaterbara. Strikt ansvar medför att systemet blir enklare och fler överträdelser kommer att kunna leda till sanktion, vilket är ett av huvudskälen till förslaget om en övergång till sanktionsavgifter. För att det ska finnas grund för att påföra sanktionsavgift räcker det således med att konstatera att en överträdelse har begåtts. För att inte alla överträdelser automatiskt ska leda till sanktionsavgift, ska det emellertid finnas möjlighet till befrielse från avgiften. Förslag: Om det är oskäligt ska någon sanktionsavgift inte tas ut. Vid prövningen av om en sanktionsavgift är oskälig i det en- skilda fallet ska särskilt beaktas 1.om överträdelsen har berott på omständighet som den avgifts- skyldige inte har kunnat eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka, eller 2.vad den avgiftsskyldige har gjort för att undvika att en över- trädelse skulle inträffa. En sanktionsavgift ska enligt förslaget alltså kunna tas ut även om det saknas uppsåt eller oaktsamhet. I vissa fall kan det dock framstå som oskäligt att påföra en avgift. Det kan i det enskilda fallet finnas omständigheter som motiverar en befrielse från avgiften. För att systemet med sanktionsavgifter ska vara effektivt måste utrymmet för att inte påföra avgift vara begränsat. Det är således fråga om undantagssituationer. Omständigheter som bör kunna medföra befrielse är sådana som varit utom den avgiftsskyldiges kontroll. Det ska också beaktas om den avgiftsskyldige visar att denne gjort vad som rimligen kan krävas för att undvika överträdelse. Det kan dock inte anses oskäligt att ta ut avgift när överträdel- sen t.ex. har berott på att den enskilde inte har känt till de regler som gäller eller när överträdelsen berott på dålig ekonomi, tids- brist, glömska eller dåliga rutiner. Ett sjukdomshinder ska normalt vara av allvarligare karaktär och styrkas med sjukintyg. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. ska det förhållandet att markägaren har överlämnat åt ett ombud eller annan att fullgöra underrättelseskyldigheten vara skäl för be- frielse från sanktionsavgift. ska kunna grunda ett beslut om eventuell befrielse från sanktionsavgift på uppgifter i det yttrande som den avgiftsskyl- dige ges möjlighet att lämna innan beslutet om sanktionsavgift fattas av myndigheten (se vidare nedan). Grundläggande kriterier för avgiftens storlek Förslag: Sanktionsavgiftens storlek ska anges i föreskrifter som regeringen meddelar. Den föreslagna bestämmelsen i skogsvårdslagen innehåller grund- läggande riktlinjer om sanktionsavgiftens storlek och regeringens föreskrifter härom. För att systemet med sanktionsavgifter ska vara effektivt ska avgiftens storlek vara förutsägbar. Det bör vara enkelt att avgöra med vilket belopp som avgiften ska påföras i varje enskilt fall. Sanktionsavgiftens storlek bör därför bestämmas utifrån fast- ställda kriterier med ett på förhand bestämt belopp. Regeringen bör fastställa beloppen genom bestämmelser i skogsvårdsförordningen. Närmare om sanktionsavgiftens storlek Förslag: Sanktionsavgiften ska bestämmas enligt följande 1.för överträdelse av kravet om att anmäla avverkning ska av- giften beräknas utifrån varje påbörjat oanmält hektar där av- verkning inletts, 2.för överträdelse av kravet att anmäla skyddsdikning ska av- giften beräknas utifrån varje påbörjad oanmäld skyddsdik- ning om , 3.för överträdelse av kravet på att anmäla uttag av skogsbränsle ska avgiften uppgå till ett fast belopp. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. 4.för överträdelse genom att påbörja en åtgärd innan tidsfristen löpt ut ska avgiften bestämmas på samma sätt som motsvarande oanmälda åtgärd. Avgiften ska avseende oanmäld avverkning uppgå till 5 000 kro- nor för varje påbörjat oanmält hektar. För oanmäld skyddsdik- ning ska avgiften uppgå till för varje oanmäld på- börjad dikessträcka om . Det fasta beloppet för oanmält uttag av skogsbränsle ska uppgå till . Sanktionsavgiften ska bestämmas till det dubbla beloppet vid upprepade överträdelser som begås från den tidigare överträdelsen. bör ges i uppdrag att följa upp tillämpningen av den föreslagna sanktionsavgiften. har i rapporten om sanktionsavgifter redo- visat överväganden om lämplig storlek på sanktionsavgifter utifrån de kostnader som kan bli aktuella vid flyttning av en avverkningsmaskin och det rotnetto9 som kan förväntas uppkomma vid en genomsnitt- lig avverkning. föreslog vidare att avgiften skulle beräknas utifrån areal eller sträcka och att det skulle vara differen- tierade avgifter beroende på markägarkategori. Utredaren delar uppfattningen att sanktionsavgiften ska be- stämmas med utgångspunkt i den areal som har avverkats utan an- mälan respektive den dikessträcka som har grävts utan anmälan. För oanmält uttag av skogsbränsle ska avgiften uppgå till ett fast belopp. Sanktionsavgiften för att påbörja en åtgärd innan tidsfris- ten löpt ut bestäms på samma sätt som motsvarande oanmälda åtgärd. Att bestämma sanktionsavgiften utifrån areal eller sträcka inne- bär en modell som är enkel att tillämpa, vilket även bidrar till förut- sägbarheten i systemet. kan utifrån aktuella kartor beräkna arealen eller sträckan där åtgärder har vidtagits utan före- gående anmälan. Med den teknik som finns tillgänglig kan detta göras med stor exakthet. Anmälningsskyldigheten inträder vid av- verkning om . 9 Rotnetto = Virkesvärdet vid bilväg minus kostnader för avverkning och terrängtransport. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. dera med detta. Avgiften ska därför beräknas utifrån varje påbörjat hektar utöver detta där en åtgärd vidtas utan anmälan. Däremot anser utredaren att det inte finns tillräckliga skäl för att differentiera sanktionsavgiften beroende på om markägaren är en fysisk eller juridisk person. Visserligen är betalningsförmågan i regel större hos ett stort skogsbolag än hos en enskild skogsägare, men även ett handelsbolag med enstaka delägare och t.ex. en gård med jord- och skogsbruk som har omvandlats till aktiebolag är juri- diska personer. Någon generell skillnad i känsligheten för sanktions- avgifter kan inte göras utifrån olika ägarkategorier. Även har resonerat kring frågor om avgiftsdifferentiering i anslutning till överväganden om miljösank- tionsavgifter.10 konstaterar att om avgif- ten differentieras med hänsyn exempelvis till företags storlek från- gås en av huvudtankarna bakom den nuvarande konstruktionen av miljösanktionsavgifterna, nämligen att systemet ska vara enkelt, tyd- ligt, schabloniserat och handläggningen snabb. När en företagsbot ska bestämmas som påföljd för en oanmäld avverkning är schablonen vanligtvis per hektar.11 Dess- utom kan den beräknade vinsten av den oanmälda avverkningen (rot- nettot) förverkas. Denna växlar i hög grad med skogens kvalitet och var den är belägen liksom med avverkningsförutsättningarna. En avkriminalisering medför att det är möjligt att förverka vinsten av avverkningen enligt skogsvårdslagen. För det fall det olag- ligt avverkade timret släpps ut på marknaden kan straffansvar emeller- tid även föreligga enligt lagen om handel med timmer och trävaror och förverkande kan ske med stöd av denna lag. Som har nämnts är det närmast omöjligt att skapa ett rätt- vist system för beräkning av rotnettot och detta även om olika belopp bestäms för olika delar av riket. En modell med ett fast belopp per hektar som gäller i hela landet blir mer lättillämpad. Nackdelen är att den styrande effekten kan variera beroende på var i landet den oanmälda avverkningen har gjorts och vilket värde den aktuella skogen har eftersom rotnettot varierar. Det kan således vara lättare för en skogsägare att bära sanktionsavgiften ekono- 10SOU 2017:63, s. 371. 11Uppgifter som förmedlats under utredarens kontakter med åklagare m.m., se avsnittet Arbetsformer i kapitel 2. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. miskt vid avverkningar där rotnettot är högt och svårare i situatio- ner där den schabloniserade avgiften bättre avspeglar rotnettot. Det är ur ett styrningsperspektiv dock viktigt att sanktionsavgifter inte uppfattas och accepteras som en kostnad av skogsägare. Utredaren är också medveten om att ett fast belopp per hektar inte avspeglar den eventuella förlust av andra värden än virkesvär- det som en oanmäld avverkning kan äventyra. Beloppet tar alltså inte hänsyn till om det avverkade området exempelvis hade höga natur- eller kulturmiljövärden eller var särskilt attraktivt för det rörliga friluftslivet. Utredaren anser att bör få i uppdrag av reger- ingen att följa upp tillämpningen av den föreslagna sanktionsav- giften. En sådan uppföljning kan bl.a. se över var i landet oanmälda avverkningar förekommer och vilka värden, i vid bemärkelse, de skogar hyser som avverkas utan föregående anmälan. Justeringar av sanktionsavgiftens storlek och eventuella differentieringar kan där- efter behöva övervägas på nytt. Ett sanktionssystem utan någon begränsning av sanktionsbelop- pets storlek skulle vara rättvist i den meningen att avgiften ska betalas för alla konstaterade överträdelser, utan hänsyn eller begränsning till den avgiftsskyldiges omsättning, storlek eller betalningsförmåga. I ett sådant system skulle avgiften i vissa fall kunna bli oproportionerligt hög. Utredaren anser därför att det bör finnas ett takbelopp som ut- gör en begränsning för hur stor den totala påförda sanktionsavgiften kan bli. Förslaget är att avgiften ska uppgå till för varje på- börjat oanmält hektar. För oanmäld skyddsdikning ska avgiften uppgå till för varje oanmäld påbörjad dikessträcka om . Det fasta beloppet för oanmält uttag av skogsbränsle ska uppgå till . Den maximala totala sanktionsavgift som kan påföras vid en och samma överträdelse ska uppgå till . Detta motsva- rar det maxbelopp som kan påföras i form en miljösanktionsavgift med stöd av . Som har nämnts ovan är det är viktigt att sanktionsavgifter inte uppfattas och accepteras som en kostnad av skogsägare. Ett sätt att motverka detta är att använda högre sanktionsbelopp vid upprepa- de överträdelser. En upprepad överträdelse bör därför sanktioneras med en högre avgift. Förslaget är att avgiften ska bestämmas till det Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. dubbla beloppet vid en upprepad överträdelse. Om en sanktions- avgift har beslutats för en överträdelse av skyldigheten att göra en underrättelse enligt 14 § och den avgiftsskyldige därefter ånyo under- låter att fullgöra sin anmälningsskyldighet, ska en avgift för den nya överträdelsen tas ut med dubbla det belopp som annars hade varit fallet. En överträdelse ska betraktas som upprepad om det är samma skogsägare som gör sig skyldig till överträdelsen, oavsett var över- trädelsen sker och oavsett om det rör sig om avverkning, skydds- dikning, uttag av skogsbränsle eller en överträdelse av föreskriven tidsfrist. Dubbelt sanktionsbelopp för en upprepad förseelse gäller endast överträdelser som upprepas från det tidigare be- slutet om sanktionsavgift. 11.3.4Beslut om sanktionsavgift och överklagande Förslag: beslutar om sanktionsavgift. Innan Skogs- styrelsen beslutar om sanktionsavgift ska skogsmarkens ägare ges tillfälle att yttra sig. Det ska inte vara möjligt att besluta om sanktionsavgift om skogsägaren inte har getts tillfälle att yttra sig innan har förflutit från det att förutsättningarna att besluta om avgift har inträffat. beslut om sanktionsavgift får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. utövar tillsyn över efterlevnaden av skogsvårdslagen. Det bör därför falla inom ansvarsområde att be- sluta om sanktionsavgift för överträdelser av skogsvårdslagens be- stämmelser. Ett beslut om sanktionsavgift är ingripande för den enskilde. För att säkerställa skogsägarens möjligheter att lämna synpunkter ska det direkt av lagtext framgå att denna måste ges tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Bestämmelsen kompletterar bestämmelserna i förvaltningslagen om parts rätt att ta del av uppgifter och innebär att sanktionsavgift inte kan beslutas, om inte den som anspråket riktar sig mot har fått tillfälle att yttra sig. På detta sätt stärks syste- mets legitimitet. Sanktionsväxling avseende underrättelse om avverkning m.m. Det är rimligt att det finns en begränsning för när ett beslut om sanktionsavgift kan fattas. Den som har gjort sig skyldig till en överträdelse av en bestämmelse ska kunna utgå från att det kan bli aktuellt med en sanktion. Vid be- stämning av vad som ska anses vara rimlig tid bör man kunna ta intryck av den preskriptionstid för straffansvar som gäller . De överträdelser som föreslås kunna leda till sanktionsavgift kan för när- varande medföra böter. Tiden för åtalspreskription för dessa brott är och samma begränsning bör därför gälla för sanktions- avgifterna. beslut om sanktionsavgift ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 11.3.5Betalning, verkställighet och preskription Förslag: En sanktionsavgift ska tillfalla staten. Ett beslut om att ta ut en sanktionsavgift ska delges den av- giftsskyldige. En sanktionsavgift förfaller till betalning när beslutet vunnit laga kraft. Om två eller flera är betalningsskyldiga för samma avgift, ansvarar de solidariskt för betalningen. Ett beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsöknings- balken när det har vunnit laga kraft. En beslutad sanktionsavgift ska upphöra att gälla om beslutet om avgift inte har verkställts från det att beslutet har vunnit laga kraft.