sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Som regel kan det inte anses vara olämpligt att lämna ut uppgifter på det sättet till en myndighet (se prop. 2014/15:148 s. 113, jfr SOU 2015:39 s. 447 f.). När det gäller utlämnande till enskilda krävs en mer nyanserad bedömning. Om det finns en författningsreglerad skyldighet att sända en handling till en viss person får det avgöras om elektroniskt utlämnande är olämpligt med hänsyn till bl.a. innehållet i hand- lingen, vem som är mottagare, behovet av att kunna visa att perso- nen i fråga har tagit del av handlingen och andra omständigheter. Är det fråga om processmaterial som översänds till parter eller om- bud bör även principen om equality of arms beaktas. Frågan är särskilt svårbedömd när uppgifter ska lämnas ut till enskilda och det på grund av uppgifternas art, struktur, antal eller någon annan särskild omständighet finns anledning att befara att utlämnandet kan leda till integritetsrisker (jfr prop. 2014/15:148 s. 114). Bedömer myndigheten att det finns risk för att personupp- gifterna kan komma att missbrukas om de lämnas ut elektroniskt gäller sekretess enligt 21 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). De får då inte lämnas ut till följd av sekretess. Det kan också finnas särskild anledning att iaktta försiktighet när det gäller utlämnande av bild- och ljudupptagningar (jfr prop. 2016/17:68 s. 51 f.). Vid prövningen av om personuppgifter bör lämnas ut elektro- niskt bör även informationssäkerheten vägas in. Om någon begär att få tillgång till en allmän handling med stöd av tryckfrihetsförordningen får den utlämnande myndigheten inte efterforska syftet med begäran. Det kan ha betydelse för möjlig- heten att få underlag för att bedöma om det i ett enskilt fall är lämpligt att lämna ut en handling med personuppgifter elektroniskt (se JO dnr 4171-2011). Elektroniskt utlämnande genom direktåtkomst regleras i andra stycket, som motsvarar nuvarande 2 kap. 21 §. Det är tillåtet endast i den utsträckning som anges i lagen. Paragrafen reglerar, tillsammans med 14 och 15 §§, hur personupp- gifter som ett transportföretag tillhandahåller enligt 25 § polislagen (1984:387) får behandlas. Regleringen avser uppgifter om ankom- mande eller avgående transporter av bl.a. passagerare och fordon som transportföretag befordrar till och från . Det rör sig alltså om bokningsuppgifter i framför allt flyg- och färjetrafik. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.4.1 och 7.4.2. Transportföretagens skyldighet att tillhandahålla uppgifter regleras alltjämt i polislagen. I första stycket tydliggörs att uppgifter från transportföretag endast får behandlas i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Möjligheten att söka i sådana uppgifter med hjälp av personnummer och andra lik- nande identitetsbeteckningar regleras i 15 §. Om det vid den behandling som görs, eller vid kontroll vid an- komsten till , framkommer skäl att behandla personuppgif- terna för ett nytt ändamål får det enligt andra stycket bara göras om förutsättningarna för behandling för nya ändamål i 2 kap. 4 eller 22 § brottsdatalagen (2018:000) är uppfyllda i det enskilda fallet. Ett typiskt exempel är att ett brott upptäcks och att uppgifterna behövs för att utreda och lagföra brottet. Det kan också visa sig att vissa av uppgifterna behövs i ett underrättelseärende. Det framgår av 3 kap. 2 § i vilken utsträckning som personupp- gifter från transportföretag får göras gemensamt tillgängliga I paragrafen anges hur uppgifter från transportföretag som tillhan- dahålls genom terminalåtkomst får behandlas. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 26 § andra stycket polislagen (1984:387), be- handlas i avsnitt 7.4.1. Paragrafen reglerar enbart behandling vid terminalåtkomst till personuppgifter hos transportföretag, medan 13 och 15 §§ anger vad som gäller i fråga om personuppgifter som förs över till myn- dighetens it-system eller behandlas strukturerat på annat sätt. Genom terminalåtkomsten till företagens it-system får polisen tillgång till omfattande överskottsinformation om resande. Myn- digheten får inte ändra eller på annat sätt bearbeta uppgifter i så- dana system. Syftet med regleringen är att myndigheten inte heller ska kunna föra över en hel sådan uppgiftssamling till sina egna it- system för att bearbeta, ändra och lagra personuppgifterna där. Som framgår av 13 § får uppgifter däremot föras över i enskilda fall om förutsättningarna för det är uppfyllda. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.4.2, regleras i vilken ut- sträckning direkta personuppgifter får användas vid sökning i upp- gifter som tillhandahålls av transportföretag. I paragrafen begränsas möjligheten att söka i personuppgifter som avses i 13 § första stycket. När sökning görs med hjälp av per- sonnummer, samordningsnummer och liknande identitetsbeteck- ningar får sökningen enbart avse personer som är eller har varit misstänkta för brott, är misstänkta för att utöva eller komma att utöva brottslig verksamhet avseende brott för vilket är föreskrivet fängelse eller personer som övervakas enligt 3 kap. 2 § första stycket 2. Det förhållandet att en person reser under annat namn eller använder ett känt alias hindrar inte sökning som görs på det eller de namnen under de förutsättningar som nämnts. Eftersom begränsningen bara gäller vid sökning med an- vändande av direkta personuppgifter är sökning där sådana upp- gifter inte används tillåtna, t.ex. för att ta fram resandeprofiler. I paragrafen, där bestämmelser om föreskrifter samlas, upplyses om att regeringen kan meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut i andra fall än som anges i 7–11 §§ (vilket motsvarar nu- varande 2 kap. 19 § första stycket) och om begränsning av möj- ligheterna att lämna ut personuppgifter elektroniskt på annat sätt än genom direktåtkomst. Frågan behandlas i avsnitt 5.6.4. Av paragrafen framgår att kapitlet innehåller särskilda bestämmel- ser om behandling av personuppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga. Vad som avses med att uppgifter görs gemensamt tillgängliga utvecklas i prop. 2009/10:85 s. 334 f. I första stycket anpassas regleringen till att uttrycket brottsbe- kämpande verksamhet utmönstras ur lagen, vilket behandlas i av- snitt 4.4.1. Av andra stycket framgår att kapitlet inte gäller när personupp- gifter behandlas med stöd av den särskilda bestämmelsen i 2 kap. 2 § brottsdatalagen (2018:000) om behandling av personuppgifter för diarieföring eller för att utföra andra nödvändiga handlägg- ningsuppgifter. I paragrafen anges vilka personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. I första stycket finns två nya punkter som anger ytterligare upp- gifter som får göras gemensamt tillgängliga. Ändringarna behandlas i avsnitt 7.5.1. Enligt punkten 4 får personuppgifter som förekommer i ett ärende om kontaktförbud eller ett ärende om personskydd göras gemensamt tillgängliga. Utöver de uppgifter som registreras i be- lastningsregistret om den som meddelas kontaktförbud, finns det andra uppgifter som ligger till grund för sådana beslut som kan be- höva göras gemensamt tillgängliga. Det kan t.ex. vara fråga om uppgifter om närstående till en person som skyddas av ett kontakt- förbud, där det antingen kan vara viktigt att personens adressupp- gifter inte röjs i andra sammanhang eller att det finns tillgång till uppgifter om närstående som också kan komma att utsättas för trakasserier eller brott. Genom formuleringen ”berörs av” tydlig- görs att om t.ex. en person som skyddas av ett kontaktförbud har barn som bor på samma adress och som inte själva skyddas av kontaktförbud, får uppgifter om barnen också göras gemensamt tillgängliga om det behövs för skyddet. Det kan i vissa fall vara viktigt att kunna göra uppgifter om en person som har begärt kontaktförbud gemensamt tillgängliga trots att frågan om kontaktförbud ännu inte är slutligt avgjord, om det bedöms finnas akut risk för att personen utsätts för brott. Även uppgifter i ärenden där någon ansökt om kontaktförbud, men där underlaget inte har bedömts räcka till för ett sådant förbud, kan i vissa fall vara viktiga att kunna göra gemensamt tillgängliga i syfte att uppmärksamma risken för brott mot personen i fråga. På motsvarande sätt kan uppgifter som förekommer i ärenden om personskydd och om närstående till den som har personskydd i vissa fall behöva göras gemensamt tillgängliga, för att det inom myndigheten ska finnas allmän kännedom om att en viss person är i behov av sådant skydd. Enligt punkten 6 får uppgifter som behandlas i syfte att upprätt- hålla allmän ordning och säkerhet också göras gemensamt tillgäng- liga. Det kan t.ex. vara fråga om uppgifter om personer som be- döms kunna utgöra hot mot allmän ordning och säkerhet i sam- band med ett planerat idrottsarrangemang, en demonstration eller en politisk sammankomst. Sådana uppgifter torde i många fall kunna göras gemensamt tillgängliga med stöd av andra punkter i paragrafen. Denna punkt ger emellertid generell möjlighet att göra sådana personuppgifter tillgängliga utan någon kontroll av om den som personuppgiften rör är registrerad i underrättelseverksamhe- ten, är misstänkt för brott eller förekommer i något annat sam- manhang som ger möjlighet att göra personuppgifterna gemensamt tillgängliga. Punkterna 1–3 ändras endast redaktionellt och punkten 5 är oförändrad. Punkten 7 motsvarar nuvarande punkten 4. I andra stycket görs endast redaktionella ändringar. Tredje stycket är oförändrat. I paragrafen föreskrivs att personuppgifter som har gjorts gemen- samt tillgängliga med stöd av 2 § första stycket 2 eller 5 ska förses med en särskild upplysning. Att det ska framgå för vilket närmare ändamål personuppgifterna behandlas följer av 2 kap. 3 § brotts- datalagen (2018:000). Paragrafen ändras också redaktionellt. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 5.3.10, regleras i vilken ut- sträckning uppgifter i underrättelseverksamhet som är gemensamt tillgängliga ska förses med särskilda upplysningar. Enligt första stycket ska det framgå av uppgifter i underrättelse- verksamhet att en person inte är misstänkt för att utöva brottslig verksamhet. Det ska alltså gå att skilja mellan personer som är föremål för polisens intresse på grund av inblandning i brottslig verksamhet och personer som inte är missstänkta för det. Att det ska framgå om en person är misstänkt för brott eller är ett brotts- offer regleras i 2 kap. 9 § brottsdatalagen (2018:000). Enligt andra stycket ska uppgifter om personer som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet eller som övervakas på visst sätt förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovär- dighet och uppgifternas riktighet i sak. Det tydliggörs att kravet på särskild upplysning bara gäller uppgifter om en person som kan antas ha direkt samband med misstänkt brottslig verksamhet. Kra- vet på samband är lågt ställt. Så snart det finns något som stöder ett antagande om att en person har ett direkt samband med brottslig verksamhet och det är fråga om uppgifter som görs gemensamt tillgängliga ska det framgå på vilket sätt personen har anknytning till den brottsliga verksamheten. Sambandet kan t.ex. bestå i att en person ofta träffar eller har annan kontakt med andra personer som är misstänkta för att utöva brottslig verksamhet eller ofta rör sig i miljöer där brottslighet förekommer, utan att ha naturliga skäl att befinna sig där. Uppgifter om den som är anhörig till en person som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet faller alltså utanför, utom i de fall där båda kan antas ha direkt sam- band med brottslig verksamhet. Det är bara uppgifter som rör en person som är misstänkt för att utöva eller komma att utöva brottslig verksamhet som behöver förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. De uppgifter som är av intresse är, för- utom uppgifter om på vilket sätt personen är knuten till den brottsliga verksamheten, framför allt uppgifter som belyser brotts- lighetens art och omfattning. Uppgifter av det slaget kan behöva förses med särskilda upplysningar för att personens anknytning till brottsligheten ska kunna bedömas. Utrymmet för att underlåta att förse uppgifter med upplysning om trovärdighet och riktighet vidgas något genom att det inte längre krävs särskilda omständigheter för att upplysningskravet inte ska gälla. Det är tillräckligt att det på grund av de samlade om- ständigheterna är onödigt att förse uppgifterna med en upplysning. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 6 §, innehåller en all- män begränsning av vilka uppgifter som får tas fram vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter på namn, personnummer, sam- ordningsnummer eller liknande identitetsbeteckningar. Den be- handlas i avsnitt 7.5.2. Genom ett tillägg tydliggörs att paragrafen endast gäller vid sök- ning i automatiserade behandlingssystem. Vad som avses med auto- matiserade behandlingssystem anges i SOU 2017:29 s. 306 f. Punkterna 1–6 är oförändrade. Enligt punkten 7, som är ny, får uppgifter om att en person be- rörs av ett kontaktförbud eller av åtgärder i ett personskyddsärende tas fram vid sökning. I punkterna 8–12 görs enbart redaktionella ändringar. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5.2, innehåller undantag från begränsningarna i 5 §. Enligt första stycket, som motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § första stycket 1, gäller inga begränsningar vid sökning i en viss handling eller i ett visst ärende. Enligt andra stycket gäller begränsningarna i 5 § inte vid vissa sökningar som utförs av särskilt angivna tjänstemän. Det gäller enligt punkten 1, som motsvarar nuvarande 6 § i polisdataförord- ningen (2010:1155), när de utför beredningsuppgifter och arbetet befinner sig i ett inledande skede i underrättelseverksamheten. Syf- tet med bestämmelsen är att tjänstemännen inledningsvis ska ha större möjligheter att göra sökningar för att kunna finna samband mellan nya och befintliga underrättelseuppgifter. Det är således bara efter det att uppgifterna kom in som punkten är tillämplig. Så snart beredningsarbetet har avslutats upp- hör möjligheten att göra sökningar med stöd av den nu aktuella punkten. Enligt punkten 2, som motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § första stycket 2 och andra stycket 1, är sökningar i syfte att bearbeta och analysera personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga i underrättelseverksamhet eller för övervakningen av en allvarligt kriminellt belastad person tillåtna, om det endast är de tjänstemän som får göra sökningen som också har tillgång till uppgifterna. Punkten 3, som motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § andra stycket 2, ändras endast redaktionellt. Enligt punkten 4, som är ny, gäller inte begränsningarna i 5 § vid sökning i syfte att samordna utredningar av brott som kan vara systematiska och för vilka det är föreskrivet fängelse eller däröver. Sådana sökningar kan krävas för att finna samband mellan brott som kan ha begåtts i organiserad form eller i olika delar av landet eller där det annars finns inslag av systematik. Undantaget i tredje stycket är nytt. Det innebär att begränsning- arna i 5 § inte gäller när en tjänsteman i någon av Polismyndighe- tens ledningscentraler utför sökning på begäran av en polisman som verkställer ett ingripande eller vidtar en åtgärd som rör en enskild. I paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 8 § första stycket, anges vilka myndigheter som får medges direktåtkomst till upp- gifter som har gjorts gemensamt tillgängliga och för vilka syften. läggs till i uppräkningen. Paragrafen ändras med anledning av att uttrycket brottsbekämpande verksamhet utmön- stras ur lagen, vilket behandlas i avsnitt 4.4.1. Den ändras också redaktionellt. I paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § fjärde stycket, upplyses om att regeringen kan meddela föreskrifter om ytterligare undantag från bestämmelserna om sökning i 5 §. I paragrafen, där övriga bestämmelser om föreskrifter samlas, upp- lyses om att regeringen, eller den myndighet som regeringen be- stämmer, kan meddela föreskrifter om begränsning av tillgången till sådana uppgifter som anges i 5 § (vilket motsvarar nuvarande 3 kap. 6 § andra stycket), under vilka förutsättningar sökning får utföras med stöd av 6 § (vilket motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § tredje stycket) och omfattningen av direktåtkomst och om behö- righet och säkerhet vid sådan åtkomst (vilket motsvarar nuvarande 8 § tredje stycket). Längsta tid som personuppgifter får behandlas Flertalet av bestämmelserna som anger hur länge personuppgifter får behandlas samlas i detta kapitel. Frågan behandlas i avsnitt 5.5.1. Bestämmelser om hur länge personuppgifter får behandlas i de register som regleras i 5 kap. och i den forensiska verksamheten som regleras i 6 kap. finns dock alltjämt i de kapitlen. I första stycket föreskrivs att bestämmelserna i kapitlet endast gäller för uppgifter som behandlas automatiserat. Andra stycket upplyser om att den grundläggande bestämmelsen om att personuppgifter inte får behandlas längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen finns i 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen (2018:000). I övriga para- grafer i kapitlet anges hur länge vissa typer av personuppgifter får behandlas inom den ram som sätts av denna huvudregel. Oavsett vilken bedömning som görs av nyttan med behandlingen av en viss personuppgift får den inte behandlas längre än vad som anges i respektive paragraf. Tredje stycket innehåller en uppräkning av de bestämmelser om hur länge personuppgifter får behandlas som finns i 5 och 6 kap. Personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga I paragrafen, som motsvarar nuvarande 2 kap. 13 §, anges hur länge uppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga får behandlas. Regleringen behandlas i avsnitt 5.5.2. Någon ändring av hur länge sådana personuppgifter får behandlas görs inte. I första stycket klargörs att uppgifterna, trots det som sägs i 2 kap. 17 § andra stycket brottsdatalagen (2018:000) om att arkiv- lagstiftningen har företräde, inte får arkiveras digitalt. Utgångs- punkten är alltså att all automatiserad behandling av personupp- gifterna ska upphöra när den tid som anges i paragrafen har löpt ut, vilket innebär att de ska tas bort. Endast om det har meddelats ut- tryckliga föreskrifter som innebär att uppgifterna i fråga får be- handlas för arkivändamål av allmänt intresse eller för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål får de behandlas automatiserat längre än vad som anges i denna paragraf (jfr 12 § 1). Andra stycket klargör att paragrafen inte ska tillämpas på ären- den om utredning av eller lagföring för brott. Gemensamt tillgängliga uppgifter i ärenden om utredning av eller lagföring för brott Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 10 §, reglerar hur länge personuppgifter i en anmälan om brott får behandlas. Terminologin anpassas till den som används i lagen i övrigt och till att uttrycket brottsbekämpande verksamhet utmönstras ur lagen, vilket behand- las i avsnitt 4.4.1. Enligt paragrafen inskränks enbart behandlingen av personupp- gifter för de ändamål som regleras i lagen, vilket innebär att uppgif- terna får fortsätta att behandlas automatiserat för bl.a. arkivända- mål efter de tidpunkter som anges i paragrafen. Frågan behandlas i avsnitt 5.5.3. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 11 §, reglerar hur länge personuppgifter i förundersökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelserna i 23 kap. får be- handlas. Enligt paragrafen inskränks enbart behandlingen av personupp- gifter för de ändamål som regleras i lagen, vilket innebär att uppgif- terna får fortsätta att behandlas automatiserat för bl.a. arkivända- mål efter de tidpunkter som anges i paragrafen. Frågan behandlas i avsnitt 5.5.3. Terminologin i första stycket anpassas till den som används i lagen i övrigt. Vissa redaktionella ändringar görs också. Termino- login anpassas även i andra stycket. Tredje stycket är oförändrat. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 13 §, reglerar vad som gäller i fråga om personuppgifter som rör någon som har varit misstänkt i en förundersökning som har lagts ner eller där åtal har lagts ner eller frikännande dom har meddelats och fått laga kraft. Paragrafen ändras endast redaktionellt. Övriga gemensamt tillgängliga uppgifter I paragrafen anges att det i de följande paragraferna finns bestäm- melser om hur länge vissa typer av gemensamt tillgängliga uppgif- ter, som inte förekommer i ärenden om utredning av eller lagföring för brott, får behandlas. Det klargörs att uppgifterna, trots det som sägs i 2 kap. 17 § andra stycket brottsdatalagen (2018:000) om att arkivlagstiftningen har företräde, inte får arkiveras digitalt. Ut- gångspunkten är alltså att all automatiserad behandling av person- uppgifterna ska upphöra när den tid som anges i 7–10 §§ har löpt ut, vilket innebär att uppgifterna ska tas bort. Endast om det har meddelats uttryckliga föreskrifter som innebär att uppgifterna i fråga får behandlas för arkivändamål av allmänt intresse eller för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål får de behandlas automatiserat längre än vad som anges i de följande paragraferna (jfr 12 §). Frågan behandlas i avsnitt 5.5.2. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 14 § andra och sjätte styckena, reglerar hur länge personuppgifter får behandlas i under- rättelseverksamhet. Enligt första stycket, som är nytt och behandlas i avsnitt 7.6, får personuppgifter som kan antas ha samband med sådan brottslig verksamhet som anges i 3 kap. 2 § första stycket 1 och som be- handlas i ett ärende inte behandlas längre än efter det att ärendet avslutades. I andra stycket görs ingen ändring i fråga om hur länge person- uppgifterna får behandlas men stycket anpassas till den terminologi som används i lagen i övrigt. Det tydliggörs att fristen för hur länge personuppgifter får behandlas endast ska påverkas av om det görs en ny registrering beträffande personens anknytning till brottslig verksamhet. Andra uppgifter som tillförs, t.ex. uppgifter om änd- rade bostadsförhållanden eller annat som inte har betydelse för an- knytningen till den brottsliga verksamheten, påverkar alltså inte hur länge personuppgifterna får behandlas. Frågan behandlas i av- snitt 5.5.4. Tredje stycket ändras endast redaktionellt. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 3 kap. 14 § tredje och sjätte styckena, reglerar hur länge uppgifter om en person som är föremål för övervakning enligt 3 kap. 2 § första stycket 2 får behandlas. Första och andra styckena anpassas till den terminologi som används i lagen i övrigt. Paragrafen reglerar hur länge personuppgifter som behandlas i ärenden om kontaktförbud eller personskydd eller som behandlas i syfte att fullgöra internationella åtaganden får behandlas. Första stycket, som är nytt, reglerar hur länge uppgifter i ärenden om kontaktförbud eller personskydd får behandlas, vilket behand- las i avsnitt 7.5.1. Sådana personuppgifter får inte behandlas längre än efter det att ärendet som uppgifterna behandlades i av- slutades. I andra stycket, som motsvarar nuvarande 3 kap. 14 § fjärde stycket, anges hur länge personuppgifter som behandlas i syfte att fullgöra internationella åtaganden får behandlas. Sådana uppgifter får inte behandlas längre än efter utgången av det kalenderår då ärendet som uppgifterna behandlades i avslutades. Paragrafen anpassas till den terminologi som används i lagen i övrigt. Paragrafen reglerar hur länge personuppgifter som har rapporterats till ledningscentraler och uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga i syfte att upprätthålla allmän ord- ning och säkerhet får behandlas. Den frist som gäller för hur länge uppgifter som har rapporte- rats till ledningscentraler får behandlas, som motsvarar nuvarande 3 kap. 14 § femte stycket, ändras inte. Samma frist gäller för personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgäng- liga i syfte att upprätthålla allmän och säkerhet, vilket behandlas i avsnitt 7.5.1.