sou · H5B392 · 2017-11-28 00:00:00 — Även brist på bra bemötande och sammanhang där det är möjligt att vara sig själv är faktorer som begränsar trans- personer . Det saknas kunskap om hur vuxna och äldre transpersoner till- bringar sin fritid, vilken typ av aktiviteter de ägnar sig åt och huru- vida de har möjlighet att delta i civilsamhället på samma villkor som andra. Det finns mer kunskap om unga transpersoners fritid och vilka faktorer som fungerar som främjande respektive begränsande. I enkätundersökning svarade att de är nöjda eller mycket nöjda med sin fritidssituation, och att de är missnöjda eller mycket missnöjda (Folk- hälsomyndigheten 2015a). 9.1.1Många politikområden berör fritiden Området fritid beskrivs ibland som relativt oreglerat från nationell nivå, med undantag från bibliotekslagen (2013:801). kan konstateras att det finns flera nationella politikområden som berör fritid och organisering. Idrottspolitiken, kulturpolitiken och folk- bildningspolitiken är tre centrala sådana områden. Till det kan läggas områden som har en ännu starkare betoning på att vara tvärsekto- riella, alltså förverkligas tillsammans och genom andra politikområ- den. Några exempel på sådana politikområden är barnrättspolitiken, politiken för det civila samhället, funktionshinderspolitiken, jäm- ställdhetspolitiken och folkhälsopolitiken (MUCF 2014). Fokus i detta kapitel är möjligheter till mötesplatser och stärkt egenorgani- sering samt möjlighet till fysisk aktivitet, träning och deltagande i föreningsidrott. Utredningen går inte närmare in på området folk- bildning. Vi har heller inte fördjupat oss kring villkoren för trans- personer inom elitidrotten. I rapporten för kultur, idrott och fritid redovisar SKL resultaten från kartläggningar genomförda 2014 och 2015. Kartlägg- ningarna avser ägande och drift av ett urval kultur- och fritidsanlägg- ningar. SKL konstaterar i rapporten att kommunerna tar ett stort ansvar för tillgången till anläggningar för kultur, idrott och fritid gällande både ägande och drift. Förutsättningar för ägande och drift är därför en central fråga för kommunerna. Kommunerna tar även ett stort ansvar för de anläggningar som ägs och/eller drivs av andra aktörer genom olika stödformer. Resultaten indikerar att det totala antalet anläggningar för idrott och fritid varit relativt . Kommunerna äger av de undersökta fritids- och idrottsanläggningarna. Den tydligaste trenden är att en allt större andel av dessa återfinns i kommunala bolag. Antalet fritidsgårdar/ung- domsgårdar minskar. Antalet kulturanläggningar 2014 var på ungefär samma nivå som 2010 efter att ha ökat markant . Folkbibliotek finns i alla kommuner. Museer finns i av kommunerna, teaterhus i av kommunerna och konst- hallar i av kommunerna. Kommunerna äger nio av tio bibliotek och sex av tio när det gäller övriga kulturanläggningar. De driver nio av tio bibliotek och fem av tio övriga kulturanläggningar. Föreningar, landsting/regioner, privata aktörer och stiftelser är andra som äger och/eller driver kulturanläggningar. Kommunerna dominerar ägandet av bassängbad inomhus, och dominerar också anläggningar med äventyrsbad. Undersökningsre- sultaten visar att det privata ägandet av inomhusbad är förhållande- vis litet. Kommunerna dominerar också driften av inomhusbad, men nära en tredjedel av inomhusbadanläggningarna drivs av en annan aktör (SKL 2016d). finns det många kommuner som har valt att hbtq-certifiera delar av sin verksamhet eller på annat sätt öka hbtq-kompetensen hos personalen. Inte sällan handlar det om verksamheter som ryms inom kultur och fritid. På många håll i landet är kommunernas kultur- och fritidsförvaltningar som anordnar eller bidrar till lokala Pridearrange- mang. Det förekommer också att kommuner driver eller stödjer mötesplatser för unga hbtq-personer inom ramen för ordinarie fri- tidsverksamhet. 9.2Om unga transpersoners fritid I Ungdomsstyrelsens1 rapport unga hbtq-personer – fritid (2012) lyfts ett antal främjande och begränsande faktorer fram. Rapporten bygger på en kvalitativ undersökning med 22 hbtq-ungdomar (varav 13 transidentifierade) samt en enkät som 1 bytte namn till Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) 2014. skickats till fritidsverksamheter som riktar sig specifikt till hbtq- ungdomar med frågor om organisation och finansiering, arbetsme- toder samt vilka behov av mötesplatser och bemötande som ledarna upplevde att de som deltar i deras verksamheter hade. En faktor som upplevs som begränsande är psykisk ohälsa. De flesta av ungdomarna i studien uppger att bristen på välmående på- verkar fritiden negativt. Flera beskriver att de känt sig passiva och inte orkat ta initiativ till meningsfulla aktiviteter. Det är ofta kopplat till att ha blivit utsatt för trakasserier och kränkning- ar, men för en del transungdomar finns också en problematik kring kroppslighet. Till exempel kan menstruation göra att könsdysforin ökar. Bristande kompetens inom vården och att bli utsatt för heders- relaterade kränkningar är också faktorer som påverkar möjligheten till en meningsfull fritid. Flera av transungdomarna beskriver situa- tioner då de blivit dåligt bemötta inom sjukvården (både inom primär- vården och inom transvården). Det stjäl kraft och hänger ihop med självmordstankar, oro och ångest. Det påverkar också hur mycket tid, ork och lust individen har för annat. Ytterligare en faktor som begränsar är låga förväntningar och dåligt självförtroende. Många av ungdomarna i studien har upplevet tra- kasserier både i skolan och i hemmet. De känner sig ensamma och isolerade. De ger ibland uttryck för dålig självkänsla och har mycket låga förväntningar på omgivningen. Det förekommer att de ursäktar och försvarar de som kränker men också att de anklagar sig själva. menar att de unga i studien ibland har lägre för- väntningar på omgivningen än vad som måste anses rimligt. Sju av transpersonerna i studien uppger att de inte tränar om det innebär att de måste exponera sina kroppar. Omklädningsrum är sällan anpassade för transpersoner, något vi fördjupar oss i längre fram i detta kapitel. Flera faktorer upplevs kunna främja ett aktivt fritidsliv. Att själv välja grad av öppenhet om sin könsidentitet eller sexuella läggning är en sådan. Det är viktigt att omgivningen möjliggör för transung- domar att vara öppna, men det är lika viktigt att inte tvinga någon till öppenhet. Få unga är öppna i alla sammanhang de rör sig i. En del är öppna i skolan men inte hemma, andra är öppna med vissa i famil- jen men inte alla eller vissa kompisar men inte alla. Öppenhet be- höver inte alltid vara ett ideal. Det finns unga som på grund av att de lever med hedersnormer inte kan vara öppna utan att riskera sina liv. Graden av öppenhet bedöms däremot ha stor inverkan på ungdom- arnas möjlighet att välja fritidsaktiviteter. Andra främjande faktorer som lyfts av de unga själva är förebilder som stöttar och inspirerar samt kompetenta och ansvarstagande vuxna. I studien framkommer också att det är vanligt med ensamsyssel- sättningar som att laga mat, fotografera, skriva, måla, läsa, följa tv- serier och blogga. Vissa aktiviteter har inslag av verklighetsflykt. 9.2.1Mötesplatser för unga hbtq-personer Det är magiskt här. Jag kom in i detta direkt och kände mig välkommen – så har jag nästan aldrig känt annars. Här kan jag vara mig själv, inte oroa mig. Och tack vara LIQUID2 känner jag mig tryggare på vem jag är. Jag vågar mer. Jag var lite osäker innan jag kom hit, det är annorlunda . är jag säkrare på mig själv. (besökare på LIQUID, 14 år3) Unga transpersoner, liksom hela gruppen unga hbtq-personer, lever med en större utsatthet i både skola och i hemmet än andra unga. Att det finns trygga sammanhang att vara i kan på indi- vidnivå spela en avgörande roll. Att träffa andra som delar liknande erfarenheter och kunna prata öppet utan att bli ifrågasatt är viktigt. En sådan möjlighet är att vända sig till en hbtq-fritidsgård, delta på ungdomsträff eller ett läger. I svaren på den enkät som skickade till de fritidsverksamheter som riktar sig specifikt till hbtq-ungdomar fram- kommer att behovet av mötesplatser är stort hos besökarna. De unga behöver en plats där de inte behöver vara rädda för att bli illa bemötta utan där de kan vara sig själva och bli uppskattade som de är. Det finns också ett behov av att bli speglade i kultur, film och musik för att se att ett liv som hbtq-person inte behöver innebära ett liv i depres- sion. Många unga har ett behov av att träffa andra unga i samma situation, dela erfarenheter med dem och stötta varandra. På många, framför allt mindre orter, kan dessa mötesplatser vara den enda mötes- 2LIQUID står för Queer Identity och är en mötesplats för hbtq-personer i åldrarna . 3Citatet är hämtat från en intervju med en besökare i rapporten för HBTQ-ungdomar. Utvärderingsrapport utförd på uppdrag av som skrevs av . Det framgår inte i rapporten huruvida besökaren identifierar sig som transperson. platsen för unga hbtq-personer (2012). En verk- samhet beskriver behovet av särskilda mötesplatser: Det finns de som menar att det är kontraproduktivt att skilja norm- brytare från andra ungdomar och att det är bättre att skapa inkluderande platser för alla, och jag hoppas verkligen på det men jag tror att separa- tismen är stärkande och främjande på ett sätt som många behöver innan de orkar vara sig själva i andra sammanhang. Kontinuitet är en viktig del i att skapa trygghet. Det försvåras av att den kontinuerliga finansieringen ofta är osäker. För många transung- domar är de riktade mötesplatserna det enda stället där de blir kallade vid sitt rätta namn och pronomen och slipper bli könade utifrån en tvåkönsmodell (2012). Mötesplatserna som riktar sig specifikt till hbtq-ungdomar har olika förutsättningar. En del drivs av civilsamhällesaktörer, till exempel Egalia som drivs av RFSL . Andra drivs av kom- munen, till exempel BFree i som även den funnits . Ytterligare andra har startats av civilsamhällesaktörer för att sedan tas över av kommuner. Två exempel på det sistnämnda är Habitat Q i som startades av RFSL Ungdom i , men som drivs av och Liquid i som startade som ett arvsfondsprojekt som drev tillsammans med kommunen och som drivs i kommunalt regi. Det finns också enstaka exempel på verksamheter i regi. Till exempel driver ungdoms- mottagningen i ett hbtq-kafé. Transspecifika barn- och ungdomsaktiviteter Flera av verksamheterna som svarat på frågor om sina målgruppers behov i Om unga hbtq-personer – fritid menar att transungdomar ibland glöms bort i hbtq-sammanhang. Det är därför viktigt att det finns verksamheter som drivs av andra transpersoner, där det kan finnas förebilder som är trans, vilket det finns en brist på i samhället i stort (2012). Flera föreningar genomför verksamhet som riktar sig specifikt till transungdomar. Transammans är en av dem. Föreningen genomförde, i samarbete med FPES, ett kollo för transbarn och deras närstående. Läger för transungdomar har tidigare arrangerats av RFSL Ung- dom inom ramen för deras Arvsfondsfinansierade projekt formering. Även RFSL och RFSL Ungdom har i samarbete med kommun genomfört transläger. RFSL har en samtalsgrupp för personer som har funder- ingar kring sin könsidentitet och/eller könsuttryck. Öppen fritidsverksamhet för ungdomar Det är lika viktigt att det finns riktade mötesplatser som att kom- muner och andra som tillhandahåller fritidsaktiviteter arbetar med ett normkritiskt förhållningssätt och bemötande för att fler ska känna sig välkomna och trygga i deras verksamheter. Nationella ungdoms- enkäten visar att unga transpersoner något oftare går på , fritidsgård eller liknande jämfört med unga cispersoner (MUCF: och 2015). genomförde MUCF, i samråd med SKL, en enkät- undersökning till kommuner i syfte att kartlägga de lokala villkoren för ungas fritid. Drygt tre fjärdedelar svarade på enkäten. Kommunerna fick själva ange hur väl det lokala fritidsutbudet svarar mot olika gruppers4 efterfrågan. ansåg sig ha ett utbud som motsvarar unga hbt-personers efterfrågan på fritid, vilket var lägre än alla andra grupper som specificerades i undersökningen. Det var även av kommunerna som svarat ”vet ej” på frågan, vilket i sig kan vara ett tecken på att kunskapen om unga hbtq- personers särskilda villkor saknas. I samma undersökning ställs frågan om kommunerna har särskilt utsatta mål för olika grupper av unga och även här kommer hbt-gruppen på en sista plats, där endast 8 pro- cent av kommunerna har specifika mål. Andelen som arbetar med särskilda metoder är för hbt-ungdomar (jämfört för nyanlända och för funktionsnedsatta). 4 De grupper av unga som det frågades om i enkäten var: 13–, 19–, tjejer, killar, hbt- personer, personer med funktionsnedsättning, nyanlända samt boende i socioekonomiskt utsatta områden. Andel som hade barn- och ungdomspolitiskt eller ett ungdomspoli- tiskt handlingsprogram var (MUCF 2014). I rapporten av öppen fritidsverksamhet – En natio- nell bild och faktorer som påverkar deltagandet (MUCF 2016b) före- slår MUCF att en permanent stödstruktur för öppen fritidsverk- samhet bör utformas då det saknas en aktör som har ett över- gripande ansvar för att driva kunskaps- och kvalitetsutveckling av den öppna fritidsverksamheten på nationell nivå. MUCF föreslår också att myndigheten bör få i uppdrag samt tilldelas resurser för: •att genomföra utbildningsinsatser och erfarenhetsutbyte för att stärka arbetet med unga hbtq-personers fritid, •att fördela bidrag till kommuner, landsting, regioner och ideella aktörer som vill starta och/eller utveckla sitt arbete med öppna mötesplatser för unga hbtq-personer samt •att följa upp utvecklingen av unga hbtq-personers fritid inom ramen för uppgiften att främja lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. Arbetet bör innefatta att både inhämta ungas erfarenheter och att kon- tinuerligt stimulera och följa upp kommunernas arbete inom om- rådet. Regeringsuppdrag om tryggare mötesplatser –2013 MUCF har haft regeringsuppdrag om unga hbtq-personer då myndigheten fick i uppdrag att göra en analys av hälsosituationen för homosexuella och bisexuella ungdomar samt för unga transper- soner. Myndigheten fick i uppdrag att ta fram ett metod- material om mötesplatser för homo- och bisexuella ungdomar samt för unga transpersoner. Materialet skulle rikta sig till tjänstemän och praktiker inom fritidsverksamhet på lokal nivå. Resultatet blev mate- rialet Öppna verksamheten! Om hbt, normer och inkludering i öppen fritidsverksamhet. disponerade myndigheten fyra miljoner för att genomföra utbildningsinsatser för att stärka unga hbt-personer i fritidsverksamheter. Uppdraget var att utbilda personal som arbetar inom fritidsverksamheter för unga i syfte att öka deras kompetens att skapa öppna och fördomsfria miljöer för Den centrala målgruppen var kommunalt anställ- da fritidsledare samt chefer och tjänstemän på förvaltningar, men myndigheten genomförde även utbildningar med lärare på fritidsledar- skolorna och ungdomsledare inom ideell sektor som målgrupp. spreds Öppna verksamheten! i över 15 000 exemplar. Myndigheten genomförde även ett antal nätverksträffar för per- soner som arbetade inom verksamheter riktade till hbtq-ungdomar i syfte att ge deltagarna möjlighet till erfarenhetsutbyte och kompe- tensutveckling. Myndigheten genomförde även en konferens på temat hbtq och idrott tillsammans med , ), RFSL och RFSL Ungdom (Ungdoms- styrelsen 2014). Jag hämtar kraft i mitt transcommunity där vi skapat egna, trygga rum, där jag kan vara helt och fullt mig själv. (Berättelse 54, icke-binär person) I RFSL:s kommunundersökning (RFSL 2015a) konstateras att geografisk närhet till många andra hbtq-personer, geografisk närhet till en infrastruktur för hbtq-personer i form av hbtq-organisation på orten (där det i så fall ofta hålls ett Pride-evenemang en gång ) samt förekomsten av träffställen inom ett kommersiellt nöjes- liv (restauranger, barer och nattklubbar) är faktorer som underlättar för enskilda hbtq-personer att uppnå livskvalitet. Vikten av att ha kontakt med andra transpersoner lyfts i flera berättelser som lämnats via utredningens webb. För en del personer är möjligheten att organisera sig aktivistiskt en motståndsstrategi och något som hjälper en överleva vardagen i ett cis- och heteronorma- tivt samhälle. Organisering kan också bidra till synlighet. Bristen på synlighet av transpersoner och transfrågor kan försvåra och fördröja transpersoners möjlighet att utvecklas i sin könsidentitet. Flera menar att det var först när de kom i kontakt med eller träffade en annan transperson som de förstod att de själva var trans. En ickebinär per- son berättar: Det tog efter att jag kom fram till den insikten som jag förstod att jag var ickebinär. Eftersom det finns så lite representation av icke- binära i media och skolundervisningen förstod jag inte att det fanns som ett alternativ, trots att jag visste att jag inte var kille, och efter en tids fundering även visste att jag inte var tjej. Fram tills att jag träffade andra ickebinära och kunde komma fram till detta försökte jag istället att trycka undan min transidentitet då den inte kändes ”konkret” nog (det vill säga passa in i de två binära identiteterna) (berättelse 39). Andra, som personerna i citaten nedan, menar att kontakten med transpersoner är det som gör att de orkar fortsätta leva. För mig har det räddat mitt liv att ha andra transpersoner att umgås med, ha relationer med och jobba med. Jag tror att jag hade varit död nu om jag inte träffat dem. Det hjälpte mig också otroligt mycket när jag var yngre att gå på en hbtq-ungdomsgård där alla 4 ledare var trans- personer, och alla var över 30 men ändå tydligt queera i identitet och uttryck. hade jag aldrig träffat en transperson som var vuxen, hade ett jobb och verkade må bra, och det var en sån otrolig omvänd- ning för mig. Det fick mig att tänka: kommer jag också kunna vara vuxen, vara glad, vara queer och ha massor av kompisar som är transpersoner (berättelse 83 transperson ). blev kaotisk för mig. Jag var en bredaxlad lång djurskötare med helskägg, som i princip blev lika chockad varje gång jag vaknade och såg att det fanns en snopp där nere. Så har det alltid varit. En till räckte det inte med att gråta en minut , utan då fick jag leta upp en avskild plats, till exempel garaget eller pannrummet, där jag kunde gråta ut förtvivlat en eller . Den sommaren fick jag kontakt med en annan transperson, som var bra att prata med. På sätt och vis räddade hon livet på mig eftersom jag kommit till en punkt i livet, där jag helst bara ville ta bort mig. Så jag kom ut istället. Först bara försiktigt. Slutade upp att alltid gå runt med gröna jaktbyxor med benfickor. Köpte en snygg blus. Skaffade en liten axelremsväska för att förvara plånbok och mobil i. Lät håret växa. Aldrig mer kortsnaggad, som jag var jämt då. Rakade benen, och givetvis skäg- get med. Jag gick med i transföreningen då. Där kunde jag ringa en tjej i , som fungerade som anhörigstöd. Jag var ju absolut inte an- hörig till en transperson, men jag tyckte det var nyttigt att tala med någon som var gift med en transperson. För att liksom få tips och uppslag, för hur jag skulle agera hemma, gentemot familjen (berättelse 14, trans- kvinna ). Det kan vara svårt att hitta finansiering för att bedriva verksamhet för transpersoner, i synnerhet om det är verksamhet som inte primärt riktar sig till barn och unga. Något som även poängterats av flera transpersoner som utredningen varit i kontakt med, däribland en person som skrivit följande på utredningens webbplats: Andra positiva aspekter har varit att träffa andra som är trans eller att helt enkelt hitta frizoner (ofta queera sammanhang). Det måste finnas medel att söka både för hbtq-organisationer (som RFSL och RFSL Ungdom) och för personer verksamma inom kultursektorn (t.ex. Trans Film ) för att upprätta frizoner. Ofta finns mer medel att söka för unga (och de pengarna ska självklart inte röras) men även transpersoner behöver tillgång till olika sammanhang och mötesplatser. Här behövs mer pengar (berättelse 21). 9.3.1Behov av verksamhet för anhöriga till transpersoner Anhörigas villkor och behov skiljer sig åt beroende på ålder och hur livssituationen ser ut för transpersonen men även för den anhöriga. Att vara förälder till ett transbarn och vara partner till en vuxen transperson är till exempel två skilda upplevelser och dessa anhöriga kommer till viss del att behöva olika typer av stöd. Flera föräldrar till minderåriga transbarn har varit i kontakt med utredningen. En mamma till en 9-årig transflicka som skrivit på ut- redningens hemsida uttrycker stor frustration över att okunskapen om trans är så stor i samhället. Hon och dottern är aktiva i föreningen , men mamman har också ett behov av en grupp för barn och närstående i där de är bosatta: ”Jag skulle dock vilja starta eller hitta en grupp för barn och närstående i .” (berättelse 103) RFSL har sett en ökning av föräldrar till transbarn som hör av sig till deras verksamheter för anhöriga, som till hbtq-personer till exem- pel Stolta föräldrar. 9.3.2Befintliga föreningar och arrangemang för och av transpersoner Föreningen arbetar för alla som har en könsidentitet eller ett köns- uttryck som skiljer sig från den traditionella samhällsnormen. För att vi fritt ska kunna uttrycka hela vår personlighet och kunna leva fullt ut som alla andra i samhället. FPES är äldsta organisation som har transpersoner som primär målgrupp. Föreningen grundades som en social och kam- ratstödjande verksamhet. har föreningen vidareutveck- lats och fått allt fler medlemmar. Föreningen har regelbundna sociala möten runt om i landet och har även verksamhet för närstående. FPES bedriver också ett politiskt påverkansarbete för att skapa lika villkor för transpersoner genom att påverka lagstiftning och attity- der. Föreningen arbetar även med vård- och bemötandefrågor (FPES 2017a, hämtad ). Transammans – och närstående Transammans startades som ett lokalt projekt för transpersoner och närstående av och RFSL Ungdom . Tre inspirationskvällar genomfördes för att fånga upp idéer och tankar om vad som behövs i med omnejd. Intresset från politiker, media och deltagare har varit stort redan från början. har förbundet vuxit snabbt och har även spridit sig över . Transammans blev ett nationellt förbund . genom- för förbundet social verksamhet såsom samtalsgrupper. genomförs även ett Transkollo för barn och deras anhöriga. Föreningen genomför också utbildningsverksamhet (Tran- sammans 2017a, hämtad ). RFSL – , bisexuellas, transperson- ers och queeras rättigheter – är en ideell organisation som grundades . RFSL:s målsättning är att samma rättigheter, möjligheter och skyldigheter ska gälla för hbtq-personer som för alla andra i sam- hället. RFSL arbetar lokalt, nationellt och internationellt och är en ständigt växande organisation med cirka 7000 medlemmar och 36 av- delningar spridda över . RFSL har ett förbundskansli med 45 anställda. Även nio lokalföreningar har anställd personal. RFSL bedriver en mängd olika verksamheter och projekt. Till exempel har RFSL en brottsofferjour, en utbildnings- och certifier- ingsverksamhet, verksamheten Newcomers (en stödgrupp och mötes- plats för nyanlända i ) och en enhet som arbetar särskilt med hiv och hälsa. RFSL:s internationella arbete är också omfattande och förbundet samarbetar med hbtq-organisationer i till exempel och . RFSL arbetar därutöver med löpande politisk på- verkan och opinionsbildning. På avdelningsnivå är RFSL en social mötesplats, där medlemmar kan delta i olika aktiviteter, såsom föreläsningar, cafékvällar, Pride- firanden och workshops (RFSL , hämtad ). Även om transpersoner varit engagerade inom RFSL sedan orga- nisationens tidiga år så var det först som förbundet fattade be- slut att ändra i stadgarna i ändamålsparagrafen gällande vilka grupper RFSL arbetar för.