sou · H5B359 · 2017-06-20 00:00:00 — Om inte, måste lagstiftningen kunna motive- ras med sakliga skäl grundat i erfarenheter av tillståndsprövning, kontroll och övervakning. 5.6.8Slutsatser om den fria varurörligheten vid en reglering analog med alkoholdrycker De alkoholhaltiga preparaten bör kunna inordnas i det svenska detaljhandelsmonopolet utan att det anses utgöra en otillåten ut- vidgning av detsamma i strid mot artikel 37.2 EUF-fördraget. Det får anses vara möjligt att utarbeta en icke-diskriminerande modell för Systembolagets sortiment av de alkoholhaltiga preparat som omfattas av regleringen. Utredningen har vid analysen utgått från att det inte kan uteslutas att ett förbud mot att sälja preparat med en alkoholhalt överstigande 2,25 volymprocent i den vanliga daglig- varuhandeln i och för sig kan utgöra en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion. Frågan är dock om försäljning genom Systembolaget skulle utgöra en ny åtgärd enligt artikel 37.2 EUF-fördraget. Mot bakgrund av de skäl som uppbär den svenska alkohollagen och dess historik är det inte fråga om att utvidga Systembolagets monopol, utan om att förtydliga lagstift- ningen med avseende på varor som inte fanns på marknaden när alkohollagen tillkom. De skäl som skulle uppbära en sådan ordning är helt konsekventa med de skäl som har uppburit detalj- handelsmonopolet och innebär alltså ingen kursändring från den svenska lagstiftarens sida. I en sådan ordning ligger också att servering av de alkoholhaltiga preparaten förutsätter serveringstillstånd, på det sätt som gäller för alkoholdrycker. Servering omfattas inte av Systembolagets monopol och kommer därför med all sannolikhet att prövas enligt artikel 34 i 42 , punkt 50. Hur ska handel och servering regleras? Krav på serveringstillstånd kan omfattas av Keck- doktrinen men utgör annars sannolikt en kvantitativ importrestriktion eller en åtgärd med motsvarande verkan enligt artikel 34. Övervägande skäl talar dock för att krav på serveringstillstånd kan motiveras med folkhälsoskäl enligt artikel 36 EUF-fördraget och doktrinen om tvingande hänsyn. Utredningens slutsats är att en reglering analog med alkohol- drycker är en framkomlig väg. En sådan reglering skulle vara kon- form med EUF-fördragets regler om statliga handelsmonopol i den del den avser Systembolagets verksamhet, och skulle gå att moti- vera med folkhälsoskäl i den del den avser servering. 5.7Reglering byggd på anmälan eller tillstånd Innan dagens alkohollag trädde 2011 krävdes tillstånd från vid handel med alkoholhaltiga preparat. är handeln i princip fri och oreglerad. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer () får dock i vissa fall meddela föreskrifter enligt 6 kap. 10 § alkohollagen. Enligt utredningsdirektiven ska utredningens analys och be- dömning utgå från vikten av att säkerställa en sammanhängande och systematisk alkoholpolitik, till skydd för folkhälsan och med beaktande av de förpliktelser som följer av EU-medlemskapet. Behovet av sammanhängande och systematisk lagstiftning gör sig starkt gällande även om regleringen inte kan utformas analogt med alkohollagen. Utredningen har därför undersökt inte bara hur för- säljning av alkohol regleras, utan även hur lagstiftningen ser ut på närliggande områden. Det är då främst detaljhandelsförsäljning av tobaksprodukter som är av intresse, men även detaljhandel med läke- medel. För dessa varor gör sig starka folkhälsoaspekter gällande. Den analys som följer bygger i allt väsentligt på att undersöka för- utsättningarna för en reglering som så långt som möjligt liknar dessa. Hur ska handel och servering regleras? Anmälningsplikt får sägas vara ett vanligt förekommande sätt att reglera detaljhandel med varor när starka folkhälsoaspekter gör sig gällande. Den som bedriver detaljhandel med folköl ska enligt 5 kap. 5 § tredje stycket alkohollagen anmäla verksamheten till den kommun där försäljningen sker. Detsamma gäller enligt 8 kap. 8 § alkohol- lagen vid servering av folköl. Tillsyn av distanshandel med alkoholdrycker föreslås regleras bl.a. genom att den som yrkesmässigt levererar alkoholdrycker till privatpersoner ska vara skyldig att anmäla verksamheten hos den kommun där näringsidkaren har sitt säte, och, om säte saknas i landet, kommun.43 All försäljning till konsument enligt tobakslagen ska enligt 12 c § tobakslagen anmälas till kommunen där försäljningen sker. Även detaljhandelsförsäljning med vissa receptfria läkemedel omfattas av anmälningsskyldighet. Enligt 9 § lagen om handel med vissa receptfria läkemedel får en näringsidkare inte bedriva detalj- handel enligt lagen utan att först ha anmält handeln till Läkemedels- verket. Även tillståndsplikt förekommer för att reglera detaljhandel med varor när starka folkhälsoaspekter gör sig gällande. Som tidigare nämnts gällde tillståndsplikt för försäljning av alkoholhaltiga preparat fram . Servering av alkoholdrycker kräver enligt 8 kap. 1 § första stycket alkohollagen tillstånd av den kommun där försäljningsstället är beläget. Detaljhandel med läkemedel (utom vissa receptfria läkemedel) får enligt 2 kap. 1 § lagen (2009:366) om handel med läkemedel endast bedrivas av den som fått tillstånd från . 43 SOU 2013:50 samt Ds 2016:13 s. 42. Hur ska handel och servering regleras? 5.7.2Anmälnings- eller tillståndsförfarande? Ett krav enligt för att kunna motivera en lagstiftning som har verkan motsvarande kvantitativa importrestriktioner, är att den nationella lagstiftningen är ägnad att uppfylla det eftersträvade målet (t.ex. skydd för folkhälsan).44 Regleringen ska vara nödvändig för att effektivt kunna skydda människors hälsa eller liv och det får inte bara vara fråga om marginella effekter eller att syftet bara del- vis uppnås.45 En reglering som endast innebär olägenheter genom formaliteter som måste uppfyllas eller fördyringar, utan att åstad- komma det som medlemsstaten säger sig vilja uppnå, riskerar att inte godtas av . Vid bedömningen om ett anmälningsförfarande skulle vara effektivt finns anledning att söka ledning i de överväganden som gjort.46 Efter utvärdering av systemet med anmälningsplikt för tobaksförsäljning föreslog ut- redningen att detaljhandel med tobaksvaror endast ska få bedrivas av den som har tillstånd för sådan handel. En majoritet av tillsyns- myndigheter ställde sig positiva till en tillståndsplikt för försäljning av tobaksvaror. Den främsta förtjänsten med en tillståndsreglering ansågs vara, till skillnad från det nuvarande anmälningssystemet, möjligheten att på förhand pröva näringsidkarens lämplighet och vandel. Eftersom en vandelsprövning ger möjlighet att sålla bort sådana personer som har gjort sig skyldiga till exempelvis brottslig verksamhet, kan det momentet i en tillståndsprövning antas begränsa de illegala eller annars oseriösa inslagen inom detalj- handeln. Till skillnad från systemet med anmälningsplikt innebär en tillståndsprövning också att tillståndet kan återkallas. Möjlig- heten till återkallelse av tillståndet ger tillståndsmyndigheterna till- gång till en mer ingripande sanktion än vad som finns . Skarp- are sanktionsmöjligheter är något som efterfrågats av ett stort antal tillsynsmyndigheter och bedömde att blotta möjligheten till tillståndsåterkallelse kan få en viktig preven- tiv effekt. Många kommunala tillsynsmyndigheter hade upplevt den 44Ker-Optika, punkt 60. 45Rosengren m.fl., punkterna 43, 47 och 54. Se även mål C-405/98 , EU:C:2001:135, punkt 31. 46SOU 2016:14, särskilt s. 155 ff. Hur ska handel och servering regleras? nuvarande anmälningsplikten som ineffektiv och de administrativa sanktionsmedlen som tandlösa. föreslår också straffansvar och möjlighet till förverkande för den som säljer tobaksvaror utan till- stånd. Motsvarande överväganden gör sig enligt utredningen gällande för detaljhandelsförsäljning av alkoholhaltiga preparat som ur kon- sumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. Tillståndsplikt är att föredra framför en anmälningsplikt för alkoholhaltiga preparat med en alkoholhalt över 2,25 volymprocent. En sådan ordning överens- stämmer också systematiskt med vad som gäller för servering av alkohol. I det följande analyseras huruvida en tillståndsplikt skulle vara förenlig med . 5.7.3Generellt krav på produktgodkännande Det har inom ramen för utredningen diskuterats en variant på till- ståndsordning innebärande ett generellt krav på försäljningstillstånd för alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring. Tillståndet skulle avse själva produkten. En tillståndsmyndighet skulle pröva ansökningar och meddela beslut antingen om a) avslag på ansökan, b) tillstånd att sälja produkten via detaljhandelsmono- polet och för servering via företag som har serveringstillstånd eller c) tillstånd att sälja produkten på annat sätt, t.ex. i livsmedelsbutiker, med eller utan de villkor och/eller begränsningar som meddelas av myndigheten. Om tillstånd beviljats avseende preparatet skulle inga ytterligare tillstånd behöva sökas av de aktörer som befattar sig med produkten i samband med import, försäljning och liknande, oavsett vilket handelsled man befinner sig i. Ett sådant system skulle även kunna kompletteras med en möjlighet för behörig myn- dighet att meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet. En av grundprinciperna inom är den fria rörligheten för varor. Som redogjorts för innebär artikel 34 i EUF- fördraget ett uttryckligt förbud mot kvantitativa importrestrikt- ioner samt för åtgärder med motsvarande verkan. ”åtgärder med motsvarande verkan” har utvecklats i EU-domsto- Hur ska handel och servering regleras? lens praxis.47 Det har alltid varit klart att ett försäljningsförbud som bara tillämpas på importerade varor är en åtgärd med motsvarande verkan.48 Exempel från praxis på andra åtgärder med motsvarande verkan, vilka har ansetts strida mot artikel 34, är förbud mot för- säljning av öl som överskred den nationellt föreskrivna surhets- graden49 och förbud mot försäljning av öl som tillverkats av andra ingredienser än korn, malt och humle50. Det är vidare genom praxis fastställt att ett krav på anskaffande av tillstånd innan saluförande av varor kan ske inne- bär en åtgärd med motsvarande verkan, även om det skulle finnas oklarheter om hur kravet i fråga ska tillämpas.51 Ett förbud mot att sälja DVD-skivor och video-kassetter till en underårig om inte dessa blivit godkända för åldersgruppen av medlemsstatens myn- digheter bedömdes t.ex. falla inom denna ram.52 Mot bakgrund av att lagstiftningen inte diskriminerade importerade varor argumente- rade vissa av parterna i målet för att det rörde sig om en åtgärd som var kopplad till en viss försäljningsform inom ramen för punkt 16 i Keck-domen53, vilket skulle innebära att den helt föll utanför arti- kel 34. godtog dock inte detta resonemang på den grunden att den vidtagna åtgärden inte endast innefattade en viss försäljningsform. Även regler som gör att varor underkastas typgodkännanden har ansetts utgöra åtgärder med motsvarande verkan.54 Krav på godkän- nande har ansetts vara villkorliga förbud och samma bedömning som görs i fråga om ovillkorliga förbud och hur dessa ska behand- las enligt Keck-doktrinen ska gälla även dessa.55 Mot denna bakgrund framstår det för utredningen som klart att en sådan tillståndsordning som har beskrivits i detta avsnitt står i strid med förbudet i artikel 34. 47Mål C-120/78 Rewe mot Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, EU:C:1979:42, det s.k. Cassis de Dijon-avgörandet. 48Peter , , on Free Movement of Goods in Union, 5th ed, 2010, s. 163 och 165. 49Mål C-94/82 De Kikvorsch,EU:C:1983:85, punkt 1. 50Mål C-176/84 Kommissionen mot , EU:C:1987:125, se bl.a. punkt 1. 51Se bl.a. mål C-293/94 Brandsma, EU:C:1996:254, punkt 1 i domslutet, se även a.a. s. 165. 52Mål C-244/06 Dynamic Medien v Avides , EU:C:2008:85. 53Mål C-267/91 och 288/91 Keck och Mithouard, EU:C:1993:905. 54Se t.ex. mål C-21/84 Kommissionen mot , EU:C:1985:184, och mål C-254/05 Kommissionen mot , EU:C:2007:319. 55Oliver a.a. s. 166. Hur ska handel och servering regleras? I artikel 36 EUF-fördraget finns vissa möjligheter till undantag från förbudet i artikel 34 med hänsyn till exempelvis människors hälsa och liv. Undantagsmöjligheten har även utvecklats i rätts- praxis. Innebörden av artikel 36 EUF-fördraget har utvecklats i avsnitt 5.6.7. Det ställs särskilt krav på proportionalitet. Frågan är om en sådan tillståndsordning som beskrivs ovan uppfyller de krav som ställs för att undantag ska godtas. Proportionaliteten av nationella bestämmelser som kräver admi- nistrativt förhandsgodkännande innan importerade varor eller tjänster kan saluföras inom en medlemsstats territorium behandla- des i målet Canal Satélite Digital.56 Målet handlade om att spansk lagstiftning krävde att företag som önskade saluföra viss typ av utrustning skulle registrera sig som operatörer med villkorlig till- gång till sändningsrättigheter avseende television. slog fast fyra krav som måste tas hänsyn till när man bestämde om lagstiftningen var förenlig med proportionalitetsprincipen. a) För- handsgodkännandet måste baseras på objektiva kriterier som inte är diskriminerande och som är kända i förväg så att myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning begränsas och bedömningen inte blir godtycklig. b) En bestämmelse får inte innebära att kon- troller som redan har utförts inom ramen för andra förfaranden, antingen i samma stat eller i en annan medlemsstat, genomförs två gånger. c) Ett förfarande för förhandstillstånd kan endast vara nöd- vändigt om en kontroll i efterhand skulle anses ske för sent för att kunna säkerställa att kontrollen faktiskt är effektiv och för att göra det möjligt att uppnå det eftersträvade målet. d) Om ett förhands- godkännande ska vara förenligt med de grundläggande principerna om fri rörlighet får det inte vara sådant att det kan avskräcka de berörda operatörerna från att genomföra sina planer på grund av den tid det pågår, kostnaderna det medför eller otydligheter avse- ende de villkor som ska uppfyllas. I målet Hartlauer58som handlade om etableringsfrihet uttalade att en nationell lagstiftning endast är ägnad att säkerställa förverkligandet av det åberopade målet, om den på allvar svarar mot önskan att uppnå detta på ett sammanhängande och 56Mål C-390/99 Canal Satélite Digital, EU:C:2002:34. punkt 35–41. 58Mål C-169/07 Hartlauer, EU:C:2009:141. Hur ska handel och servering regleras? systematiskt sätt.59 Om en åtgärd anses innebära en inkonsekvens kommer den inte att bedömas som berättigad.60 I Hartlauer var det fråga om en åtgärd som innebar att man för att få driva en viss tandklinik var tvungen att ha ett förhandsgodkännande, vilket inte krävdes för en annan typ av klinik. Åtgärden bedömdes inte vara diskriminerande men såg ingen rationell grund för att ha olika regler för olika kliniker och godtog inte de österrikiska myndigheternas hänvisning till folkhälsoargument.61 Enligt utredningens mening finns det, mot bakgrund av den praxis som redogjorts för, uppenbara risker att ett tillståndsförfarande i form av förhandsprövningar av olika alkoholhaltiga preparat av- sedda för förtäring inte uppfyller det krav som uppställts för god- kännande av undantag från förbudet mot kvantitativa importrestrik- tioner och motsvarande åtgärder i artikel 34. Krav på produktrelate- rade förhandsgodkännande löper en överhängande risk att anses oproportionerligt. Framför allt blir det svårt, för att inte säga omöjligt, att uppställa objektiva kriterier för myndighetens pröv- ning som inte är diskriminerande och som är kända i förväg. Den svenska alkohollagstiftningen bygger på desintresseringsprincipen och totalkonsumtionsmodellen. Det kommer typiskt sett vara svårt att hävda att ett enskilt alkoholhaltigt preparat i sig är så farligt att det inte bör godkännas för försäljning. Riskerna med alkoholkon- sumtion är sällan kopplade till en viss specifik produkt utan måste ses i förhållande till individens konsumtionsvanor över tiden och samhällskonsumtionen i stort. Även med beaktande av de produkter som behandlas nedan i kapitel 6 har utredningen inte heller kunnat hitta vetenskapligt stöd för att någon viss kategori alkoholhaltiga preparat skulle vara farligare än andra. De enda kriterier som med någon grad av precision skulle gå att tillämpa är sådana som har med preparatens visuella utformning att göra, eller med andra ord förpackningsutstyrseln. Om t.ex. förpackningen är utformad för att främja konsumtion bland barn och ungdomar skulle det i någon objektiv mening finnas anledning för en myndighet att agera. För- packningsutstyrseln utgör dock del av marknadsföringen i stort. Dessa frågor hanteras bäst enligt gällande lagstiftning, där Konsument- 60Jfr mål C-500/06 Corporación Dermoestética, EU:C:2008:421, punkt 39, se även a.a. s. 229. 61Hartlauer punkt 55–63. Hur ska handel och servering regleras? ombudsmannen har möjlighet att ingripa mot otillbörlig marknads- föring. Därutöver bedömer utredningen att förhandsgodkännande från en myndighet för enskilda produkter knappast bidrar till att reali- sera de målsättningar som uppbär den svenska alkoholpolitiken. Resultatet av en sådan ordning skulle bli att den helt övervägande majoriteten av preparaten skulle bli godkända för försäljning, i vart fall om de EU-rättsliga kraven på objektivitet och avsaknad av god- tycke ska uppfyllas. Efter att preparaten godkänts kommer de där- med kunna säljas i handeln utan begränsningar. Mot denna bakgrund bygger de fortsatta övervägandena om en tillståndsordning inte på att de som tillverkar, för in eller importe- rar alkoholhaltiga preparat skulle behöva få dem förhandsgodkända av en svensk myndighet. I stället övervägs om det är möjligt att införa en tillståndsordning för detaljhandeln, motsvarande den som finns för andra produkter där folkhälsoskäl gör sig starkt gällande. 5.7.4Keck-doktrinen och en tillståndsordning Keck-doktrinen har redogjorts för i avsnitt 5.6.2. För en tillstånds- ordning gör sig delvis samma överväganden gällande som ifråga om serveringstillstånd (jfr avsnitt 5.6.6). För servering har utredningen bedömt att bedömning i Visnapuu (att Keck-doktri- nen inte var tillämplig) inte är vägledande, eftersom servering respek- tive detaljhandel är helt olika verksamheter. Frågan är om motsva- rande bedömning kan göras för en tillståndsordning för detaljhandeln. underkände i Visnapuu argumentet att Keck-doktri- nen var tillämplig såvitt gällde kravet på detaljhandelstillstånd. Anledningen var att det statliga monopolet Alko inte behövde söka detaljhandelstillstånd för att sälja alla typer av alkoholdrycker.62 Om en ordning med detaljhandelstillstånd införs för de alkoholhal- tiga preparaten skulle det innebära att de endast får säljas hos sådana handlare som fått detaljhandelstillstånd. Någon försäljning hos Systembolaget skulle däremot inte bli aktuell. Möjligen skulle denna reglering skilja sig så markant från den finska regleringen att det sak- nas anledning att göra samma bedömning som i Visnapuu. 62 Visnapuu, punkterna 104–107. Hur ska handel och servering regleras? stolen har uteslutit tillämpning av Keck-doktrinen i en situation när utländska producenter måste skaffa sig ett fast etableringsställe i medlemsstaten. Det var fråga om en ordning där bagare, slaktare och andra försäljare av livsmedel fick bedriva ambulerande försälj- ning endast om de i distriktet eller i angränsande kom- mun hade försäljning från ett fast driftställe, till skillnad från de lokala näringsidkarna.63 Liknande problematik kan aktualiseras vid nätförsäljning och leverans av livsmedel över gränsen, t.ex. från till . En aktör som önskar bedriva internetförsälj- ning av matvaror till från exempelvis , och därvid sälja alkoholhaltig glass och andra alkoholhaltiga preparat, kommer inte att kunna få ett detaljhandelstillstånd för alkoholhaltiga preparat med mindre det finns en lokal i eller annan etablering som medger effektiva kontroller. Om tillstånd ska föregås av kontroll av handlarens vandel kan det dessutom bli nödvändigt att ge tillstånd endast till sökande som är etablerade i , så att dessa kontroller kan genomföras. Vandelsprövning bör dessutom fortgå löpande sedan tillstånd har meddelats. I enlighet med vad som utvecklas nedan i avsnitt 5.7.5 har EU- domstolen funnit att krav på parti- eller detaljhandelstillstånd för att kunna leverera till finska köpare som handlat på distans, var en åtgärd med motsvarande verkan. Sammantaget menar utredningen att det finns en osäkerhet om Keck-doktrinens tillämplighet på en ordning med detaljhandels- tillstånd för alkoholhaltiga preparat. Utredningen går därför vidare med att bedöma om en ordning med detaljhandelstillstånd kan motiveras med artikel 36 EUF-fördraget och doktrinen om tving- ande hänsyn. 63 Mål C-254/98 TK-Heimdienst, EU:C:2000:12, punkt 24 ff. Hur ska handel och servering regleras? – förbud mot kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan Olika principiella sätt att utforma en reglering med detaljhandelstillstånd En reglering med tillståndsplikt för försäljning av alkoholhaltiga preparat kan utformas på två sätt med avseende på den alkoholhalt som preparaten får ha. –Det första alternativet är att ställa krav på sökanden såvitt gäller vandel och lämplighet, samt att sökanden kan visa att det finns rutiner för ålderskontroller m.m. Däremot uppställs inga krav på produkterna som sådana för att de ska få säljas i detaljhan- deln. Någon högsta procentsats som de alkoholhaltiga produkt- erna får ha uppställs då inte. Att uppställa en sådan gräns skulle, enligt vad som redogjorts för ovan (5.7.3), i sig utgöra en åtgärd med verkan motsvarande en kvantitativ restriktion i den mening som avses i artikel 34 EUF-fördraget. –Det andra alternativet är att det utöver kraven på sökanden upp- ställs krav på produkterna som sådana. Gränsen kan då sättas på en nivå överstigande 2,25 volymprocent. Under den nivån är ju inte alkohollagens bestämmelser tillämpliga. Som exempel kan nämnas en reglering där alkoholhaltig glass m.fl. preparat får säljas i detaljhandeln förutsatt att erforderligt tillstånd har med- delats och att preparatet inte har en alkoholhalt överstigande en viss volymprocent. Gränsen måste i så fall kunna berättigas av folkhälsoskäl, särskilt som Systembolaget inte kommer kunna erbjuda detaljhandel med preparaten ifråga. Frågan behandlas vidare nedan. En ordning med detaljhandelstillstånd kombinerat med en viss högsta volymprocent Alla handelsregler som direkt eller indirekt, faktiskt eller potenti- ellt kan hindra handeln inom gemenskapen, ska betraktas som åt- gärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner och Hur ska handel och servering regleras? är därmed förbjudna enligt artikel 34 EUF-fördraget.64 Även regler som utan åtskillnad är tillämpliga på inhemska varor och importe- rade varor, men som vid tillämpning på importerade varor kan minska försäljningsvolymen, utgör i princip åtgärder med motsva- rande verkan som är förbjudna enligt artikel 34.65 Ett principiellt förbud mot att i dagligvaruhandeln sälja alkoholhaltiga preparat som omfattas av regleringen, vars alkoholhalt överstiger en viss volymprocent, innebär i realiteten ett krav på att preparaten endast får ha en viss maximal alkoholhalt för att få säljas i dagligvaruhan- deln. Det utgör ett krav på att varorna som sådana ska vara utfor- made på visst sätt för att få tillträde till den svenska marknaden. Med all sannolikhet skulle ett sådant krav anses utgöra en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion.66 Det skulle vara fråga om ett villkor som varorna måste uppfylla för att få säljas i svensk dagligvaruhandel. En sådan bestämmelse utgör ett handelshinder även om bestämmelsen tillämpas utan åtskillnad på inhemska och importerade varor.67 Utgör tillståndsplikten som sådan ett handelshinder?