sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Utred- ningens överväganden och förslag angående vilka kompletterande bestämmelser som behöver införas framgår av kapitel 9. Utöver behovet av kompletterande bestämmelser till förord- ningarna kommer det också att finnas ett fortsatt behov av svenska bestämmelser som införlivar de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna, nordiska ramkonvention om erkännan- de och verkställighet av domar på privaträttens område och nordiska ramkonvention om erkännande och verkställighet av domar. ännu inte har ratificerat ramkonvention tillämpas fortfarande ramkonvention på isländska domar. Bestämmelser som införlivar de nordiska konventionerna finns i NÄF, IAL, NEVL och lag om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . I kapitel 10 redogör utredningen för vilka internordiska bestämmelser som ska behållas och vilka ändringar och tillägg som är nödvändiga, bl.a. för att be- stämmelserna ska stå i överensstämmelse med förordningen om makars förmögenhetsförhållanden. Internationella frågor om sambors förmögenhetsförhållanden om- fattas inte av förordningarna om makars respektive registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden. I-förordning och Luganokonvention finns bestämmelser som utrednigen bedömer är tillämpliga på sådana frågor (se utredningens bedömning i avsnitt 3.3.2). Det kommer dock även i fortsättningen att finnas behov av svenska autonoma bestämmelser i de fall en internationell fråga om sambors förmögenhetsförhållanden inte regleras i någon av dessa unionsrättsakter. finns sådana bestämmelser i . Likalydande bestämmelser gäller för makar och sambor enligt LIMF. Genom förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen kommer dock bestämmelserna för makar och sambor att skilja sig åt. Utredningens överväganden och förslag i fråga om vilka be- stämmelser som i fortsättningen ska gälla för internationell behörig- het, lagval samt erkännande och verkställighet angående sambors för- mögenhetsförhållanden följer av kapitel 11. Bestämmelserna om erkännande och verkställighet i förord- ningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden kommer att gälla för avgöranden som har meddelats i andra medlemsstater. De internordiska bestämmelserna om erkän- nande och verkställighet gäller för nordiska avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden i vissa fall. Mot den bakgrunden kommer det att finnas behov av bestämmelser om erkännande och verkställig- het av avgöranden om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden som inte omfattas av vare sig förordningarna eller de internordiska bestämmelserna. I kapitel 12 följer utredningens överväganden och förslag angående vilka bestämmelser som ska gälla i detta avseende. Som framgår av ovanstående redogörelse förekommer be- stämmelser om makars, registrerade partners och sambors förmögen- hetsförhållanden i internationella situationer i ett flertal olika författ- ningar. Enligt utredningsdirektiven ska utredningen särskilt överväga om samtliga bestämmelser på det aktuella området bör samlas i en ny lag som ersätter de befintliga författningarna. I kapitel 14 föreslår ut- redningen att det bör införas en ny lag som samlar bestämmelser om makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden i internationella situationer. 9Kompletterande bestämmelser till förordningarna Bestämmelserna om internationell behörighet, tillämplig lag samt er- kännande och verkställighet i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden kommer att bli direkt tillämpliga i . Förordningarna är till största delen heltäckande och endast i enstaka fall kommer det att finnas behov av kompletterande bestämmelser för att kunna tilläm- pa förordningarna fullt ut. I avsnitt 9.2–4 följer utredningens förslag och överväganden i detta avseende. Ett tydligt exempel på kompletterande bestämmelser som kom- mer att behövas för att fylla ut förordningarna är bestämmelser angå- ende förfarandet vid ansökan om erkännande eller verkställbarhet. Förordningarna reglerar visserligen detta förfarande till viss del. För att förordningarnas bestämmelser ska få fullt genomslag måste det dock finnas svenska autonoma bestämmelser som reglerar frågor om bl.a. till vilken svensk domstol en ansökan om erkännande eller verk- ställbarhetsförklaring ska göras och vilka handläggningsregler som ska gälla i ett sådant ärende (se vidare avsnitt 9.4). Vidare kommer det att finnas ett visst behov av svenska bestäm- melser för frågor som inte regleras av förordningarna men som faller inom deras tillämpningsområden. Sådana bestämmelser kommer ock- så att bli kompletterande bestämmelser till förordningarna. Utred- ningens överväganden och förslag i denna del framgår av avsnitt 9.5. Kompletterande bestämmelser till förordningarna Förslag: Om det finns svensk internationell behörighet enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners för- mögenhetsförhållanden och annan behörig domstol saknas, ska vara behörig. Bedömning: Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden ersätter svenska autonoma bestämmelser om internationell behörighet i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Ut- över bestämmelser om reservforum finns inget behov av kom- pletterande bestämmelser till förordningarna angående inter- nationell behörighet. Såsom redan nämnts i avsnitt 4.4.2 regleras internationell behörighet uttömmande i förordningarna om makars respektive registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden. Det konstateras därför att det inte finns något utrymme för bestämmelser om internationell behörighet i svensk autonom lagstiftning vid sidan av förordningarna. De hittills- varande bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF ersätts därför av förordningarna (se 2–2 a §§, 7 § första stycket första me- ningen och andra stycket samt 15 och 18 §§ LIMF). 9.2.1Nationell behörighet och behovet av reservforum Internationell och nationell behörighet Förordningarnas bestämmelser om internationell behörighet bestäm- mer vilket lands domstolar som är behöriga att pröva en fråga om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. När det enligt förordningarna finns svensk internationell behörighet, dvs. svenska domstolar är behöriga, blir svenska nationella forum- bestämmelser tillämpliga. De svenska nationella forumbestämmel- serna avgör vilken svensk domstol som blir behörig att pröva tvisten. De bestämmer därmed den svenska nationella behörigheten. Makar och registrerade partner kan enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden Kompletterande bestämmelser till förordningarna ingå avtal om behörig domstol, s.k. prorogationsavtal (se artikel 7 i förordningarna). Avtalet kan vara skrivet så att det innehåller ett generellt utpekande av ett lands domstolar men det kan också inne- hålla ett utpekande av en särskild domstol i ett land. Ett proroga- tionsavtal kan endast grunda internationell behörighet, dvs. bestäm- ma vilket lands domstolar som är behöriga att pröva tvisten. Av ordalydelsen i artikel 7.1 i förordningarna framgår nämligen att part- erna får avtala om att domstolarna i en medlemsstat ska ha exklusiv behörighet att avgöra frågor rörande deras förmögenhetsförhållan- den. kan alltså inte grunda nationell behörighet, dvs. bestämma vilken svensk domstol som är behörig att pröva tvisten. Om makarna eller de registrerade partnerna har ingått ett prorogationsavtal där en särskild svensk domstol pekas ut, ska av- talet alltså tolkas som ett avtal där behörigheten tillkommer domsto- larna i . De svenska nationella forumbestämmelserna bestäm- mer därefter vilken svensk domstol som är behörig att pröva tvisten. Begreppet domstol enligt förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden Begreppet domstol i förordningarna om makars respektive registre- rade partners förmögenhetsförhållanden har getts en vid definition så att den täcker inte bara rättsliga myndigheter i form av domstolar utan också samtliga andra myndigheter och rättstillämpare som har behörighet i frågor som rör makars eller registrerade partners för- mögenhetsförhållanden och som utövar rättsliga funktioner eller age- rar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en rättslig myndighet (se artikel 3.2 i förordningarna). Klart är att rättsliga myndigheter i såsom de allmänna domstolarna (tingsrätter, hovrätter och ) omfattas av domstolsbegreppet. En talan som avser makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden kan väckas i allmän domstol som ett ärende om förordnande av bodelningsförrättare, antingen själv- ständigt eller i samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad. I all- män domstol kan också väckas talan om av bodelning som har förrättats av en bodelningsförrättare samt fullgörelse- eller fast- ställelsetalan där grunden avser makarnas förmögenhetsförhållanden, t.ex. ett bodelningsavtal. Kompletterande bestämmelser till förordningarna I avsnitt 13.4 gör utredningen bedömningen att även bodelnings- förrättare, boutredningsmän i sin roll som bodelningsförrättare och vid summarisk process i mål om betal- ningsföreläggande eller handräckning är att betrakta som domstolar i förordningarnas mening. En talan som avser makars eller registre- rade partners förmögenhetsförhållanden kan dock inte väckas hos en bodelningsförrättare. Det är tingsrätten som efter parternas ansökan fattar beslut om att förordna en bodelningsförrättare som ska för- rätta bodelningen. En talan som avser makars eller registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden kan dock väckas hos Kronofogde- myndigheten i mål om betalningsföreläggande eller handräckning (se vidare avsnitt 13.4). Forumregler för svenska domstolar, bodelningsförrättare och boutredningsmän Tvist om bodelning mellan makar ska tas upp av den tingsrätt där någon av dem ska svara i tvistemål i allmänhet (10 kap. 9 § andra stycket första meningen ). Har någon av dem avlidit, ska en bodelningstvist tas upp av den tingsrätt där den döde hade att svara i tvistemål i allmänhet (andra meningen i samma lagrum). Finns det inte någon behörig domstol enligt bestämmelserna i 10 kap. 9 § andra stycket ska målet tas upp av (10 kap. 9 § tredje stycket ). Av 10 kap. 17 § första stycket 4 följer att forum enligt bl.a. 10 kap. 9 § är exklusivt och att rätten ex officio ska beakta sin behörighet. Det följer av exklusiviteten att par- terna inte kan avtala om annan behörig domstol. Väckande av talan vid domstol som inte är behörig att pröva tvisten utgör rättegångs- hinder och leder till att domstolen ex officio avvisar talan. I fråga om av bodelning som har förrättats av bodelnings- förrättare finns bestämmelser om forum i 17 kap. 8 § andra stycket (jfr 10 kap. 9 § fjärde stycket ). Rätt forum för av bodelning är den domstol som har förord- nat bodelningsförrättaren. Ansökan om förordnande av bodelningsförrättare ska, om mål om äktenskapsskillnad pågår, göras i målet. I annat fall ska ansökan ges in till den tingsrätt som är behörig att pröva tvister om bodelning mellan makarna (17 kap. 2 § ). Kompletterande bestämmelser till förordningarna Om boet efter den ena makens död ställs under förvaltning av en boutredningsman, är denna utan särskilt förordnande bodelnings- förrättare (17 kap. 1 § andra stycket ). För förord- nande av boutredningsman finns inte några uttryckliga forumbestäm- melser. I förarbetena har dock förutsatts att ansökan ska prövas vid den avlidnes personliga forum.1 De svenska nationella forumregler som redogjorts för ovan är även tillämpliga beträffande registrerade partner som har ingått registrerat partnerskap enligt partnerskapslagen (se 3 kap. 1 § andra stycket lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). är en rikstäckande myndighet. När det finns internationell behörighet för svenska domstolar enligt förord- ningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden, och frågan gäller en ansökan om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning, blir det därför en intern organisationsfråga vilken enhet inom myndigheten som handlägger ärendet. Finns behov av kompletterande bestämmelser om reservforum? Som framgår av ovanstående redogörelse är svenska nationella forum- bestämmelser i de flesta fall heltäckande på så sätt att i sista hand anvisas som reservforum enligt 10 kap. 9 § tredje stycket . Forumbestämmelserna i 10 kap. 9 § gäller dock endast mål och ärenden angående bodelning. I LIMF finns bestämmelser om reservforum (18 §). Det framgår av lagrummet att om det inte finns någon behörig domstol när svensk domsrätt föreligger enligt denna lag, ska frågan tas upp av . Vid införandet av bestämmelserna i ut- talades i förarbetena att svenska forumregler i de flesta fall är hel- täckande men att det för vissa typer av mål och ärenden inte finns någon reservbestämmelse att tillämpa. Det konstaterades att så var 1 NJA II 1933 s. 210. Kompletterande bestämmelser till förordningarna fallet med sådana mål och ärenden om makars förmögenhetsförhål- landen som inte avser bodelning.2 För det fall ett mål eller ärende gäller en fråga om makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden utan att det avser bodelning finns andra tillämpliga forumbestämmelser i , t.ex. allmänt tvistemålsforum i 10 kap. 1 § rätte- gångsbalken. Utredningen utesluter dock inte att det kan finnas situa- tioner där det föreligger svensk internationell behörighet men där svenska nationella forumbestämmelser saknas. För dessa fall behövs kompletterande bestämmelser till förordningarna om reservforum. Med hänsyn till att pekas ut som reservforum både i och i LIMF, anser utredningen att bör pekas ut som reservforum även i de kompletterande bestämmelserna till förordningarna. Förslag: bestämmelser om förfogande över makars gemensamma bostad och bohag och om en makes rätt att vid bodelning överta sådan egendom ska alltid tillämpas, om bostaden och bohaget finns i . Om ett lagvalsavtal ska registreras hos enligt be- stämmelserna i artikel 23 i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden, ska bestämmel- serna i 16 kap. 2, 4 och 5 §§ tillämpas. Bedömning: Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden ersätter i stort sett svenska autonoma bestämmelser om tillämplig lag i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Ut- över bestämmelser om internationellt tvingande regler och regi- strering av lagvalsavtal finns inget behov av ytterligare komplet- terande bestämmelser till förordningarna angående tillämplig lag. 1989/90:87 s. 58. Kompletterande bestämmelser till förordningarna Förordningarnas bestämmelser om tillämplig lag ska tillämpas beträf- fande makar och registrerade partner som ingår äktenskap respektive registrerar partnerskap eller väljer tillämplig lag på sina förmögenhets- förhållanden eller därefter (se förordningarnas rättade övergångsbestämmelser i artikel 69.3). Den lag som kommer att vara tillämplig ska reglera makarnas för- mögenhetsförhållanden, från klassificeringen av egendomen i olika kategorier under äktenskapet och efter dess upplösning fram till av- vecklingen av egendomen. Den ska även reglera verkningarna av ma- karnas förmögenhetsförhållanden i förhållande till tredje man (se in- gressen till förordningen om makars förmögenhetsförhållanden, punkten 52).3 Utredningen har också gjort bedömningen att det är den enligt förordningarna tillämpliga lagen som ska avgöra vilket för- farande som ska tillämpas beträffande en bodelning (se avsnitt 6.4.1). Bodelningsförfarandet anger hur bodelningen kommer till stånd. Frågan om vilket lands lag som ska tillämpas på makarnas eller de registrerade partnernas förmögenhetsförhållanden regleras i stort sett uttömmande i förordningarna (artiklarna 20–35). Endast när det gäller möjligheten att tillämpa internationellt tvingande regler finns ett litet utrymme för svenska autonoma bestämmelser om tillämplig lag be- träffande de makar och registrerade partner som omfattas av förord- ningarnas bestämmelser. Förordningarna kommer därmed att ersätta i vart fall bestämmelserna i 3–6 §§, 7 § första stycket andra meningen och tredje stycket samt del av 20 § LIMF. I nästa avsnitt behandlas frågan om vilka svenska bestämmelser som kan anses internationellt tvingande. Internationellt tvingande regler är enligt förordningarna bestämmelser som en medlemsstat anser vara så avgörande för att skydda allmän- intressen, t.ex. sin politiska, sociala och ekonomiska struktur, att landet kräver att de tillämpas vid alla situationer inom deras tillämp- ningsområden (artikel 30.2 i förordningarna). Ingenting i förordning- arna ska begränsa tillämpningen av sådana internationellt tvingande 3 Detsamma gäller för registrerade partner enligt ingressen till förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden, punkten 51. Kompletterande bestämmelser till förordningarna regler (artikel 30.1 i förordningarna). Exempel på internationellt tving- ande regler är enligt förordningarnas ingresser bestämmelser för skydd av familjens bostad. Det undantag från tillämplig lag som bestämmelserna om inter- nationellt tvingande regler innebär ska tolkas restriktivt för att vara förenligt med förordningarnas allmänna målsättning, dvs. ömsesidigt erkännande av domar som meddelats i medlemsstaterna i frågor om makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden (förord- ningarnas ingresser, punkten 52 respektive punkten 53 samt punk- ten 55 respektive punkten 56). Se vidare avsnitt 6.9 för en närmare genomgång av begreppet internationellt tvingande regler. Förordningarnas bestämmelser om internationellt tvingande regler ger alltså medlemsstaterna ett litet utrymme för autonoma bestäm- melser om tillämplig lag. LIMF innehåller i 9–12 §§ bestämmelser som anger under vilka omständigheter svensk lag ska eller får tillämpas trots att utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhål- landen. Frågan är om några av dessa bestämmelser ska anses utgöra internationellt tvingande regler. Bestämmelserna gäller även beträffan- de registrerade partner som har ingått registrerat partnerskap enligt partnerskapslagen (3 kap. 1 § partnerskapslagen). makars gemensamma bostad och bohag (9 § LIMF) I 7 kap. 4–9 §§ samt 11 kap. 8 och 10 §§ finns be- stämmelser om makars gemensamma bostad och bohag. Bestämmel- serna innebär i korthet dels att det finns vissa begränsningar i en makes rätt att förfoga över makarnas gemensamma bostad och bo- hag, dels att den make som har störst behov av bostaden och/eller bohaget i princip har rätt att mot avräkning överta den egendomen vid bodelning. Enligt 9 § LIMF ska de ovan redovisade bestämmelserna i äkten- skapsbalken alltid tillämpas, om bostaden och bohaget finns i . I förarbetena till LIMF uttalas att bestämmelser om makars gemensamma bostad och bohag har en utpräglad skydds- karaktär och att en utländsk lag som är tillämplig på makars förmö- Kompletterande bestämmelser till förordningarna genhetsförhållanden kan sakna motsvarigheter till de svenska bestäm- melserna.4 Utredningen anser att bestämmelser om för- fogande över makars gemensamma bostad och bohag och om en ma- kes rätt att vid bodelning överta sådan egendom, innebär ett ange- läget skydd för familjens bostad och bohag. Bestämmelserna innebär också ett angeläget skydd för den ofta ekonomiskt svagare maken i äktenskapet. Några bestämmelser i förordningarna som ger ett lik- nande skydd finns inte heller. Bestämmelserna får anses förenliga med förordningarnas all- männa målsättning och de får vidare anses avgörande för att skydda viktiga svenska sociala intressen. Utredningen bedömer att bestäm- melserna utgör internationellt tvingande regler. Bestämmelser mot- svarande dem i 9 § LIMF föreslås därför som kompletterande be- stämmelser till förordningarna. Jämkning enligt 12 kap. (10 § LIMF) Enligt 10 § LIMF får jämkning ske enligt 12 kap. vid en bodelning som görs i , även om en utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. I förarbetena5 till införandet av LIMF redogörs inte särskilt för de olika jämkningsreglerna i 12 kap. eller hur var och en förhåller sig till bestämmelserna i 10 § LIMF. I specialmotiveringen till 10 § LIMF uttalas endast att när en tillämpning av den främmande lagen leder till resultat som en- ligt svenskt betraktelsesätt – såsom det kommer till uttryck i 12 kap. 1 och 3 §§ – framstår som oskäligt, ger den ifråga- varande bestämmelsen möjlighet till jämkning. Vidare bör efterlevande make ges samma starka ställning vid bodelning som sker här i landet, oavsett om svensk eller utländsk lag ska tillämpas i materiellt hänse- ende i övrigt vid bodelningen. Vid en bodelning som sker med anled- ning av en makes död, ska en efterlevande make alltså inte i något fall kunna tvingas att dela med sig av sin egendom (se 12 kap. 2 § äkten- skapsbalken).6 1989/90:87 s. 54. 5Familjelagssakkunnigas betänkande SOU 1987:18 samt prop. 1989/90:87. 1989/90:87 s. 54 f. Kompletterande bestämmelser till förordningarna Enligt 12 kap. 1 § kan huvudregeln om likadel- ning frångås i den mån en sådan delning framstår som oskälig med hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnas ekono- miska förhållanden och omständigheterna i övrigt. Bestämmelserna träffar i första hand de kortvariga äktenskapen. Det ska alltså inte vara möjligt att ”skilja till sig pengar”.7 Av 12 kap. 2 § första stycket framgår bl.a. att vid bodelning med anledning av en makes död ska, om den efter- levande maken begär det, vardera sidan som sin andel behålla sitt giftorättsgods. Jämkningsbefogenheten är i första hand tänkt som ett skydd för den efterlevande maken att inte behöva avstå egendom till ett särkullbarn till den avlidne eller till testamentstagare. Den kan emellertid användas för att förhindra ett överlämnande av egendom i alla fall av bodelning med anledning av en makes död, t.ex. för att egendomen inte ska direkt tas i anspråk av den avlidnes borgenärer i hans eller hennes dödsbos konkurs. Enligt utredningen får det visserligen anses finnas goda skäl att ha bestämmelser motsvarande 12 kap. 1 § och 2 § första stycket äkten- skapsbalken i svensk rätt. När det gäller frågan om dessa jämknings- regler alltid ska tillämpas vid bodelning som görs i måste dock påminnas om den restriktivitet som enligt förordningarna ska prägla det undantag angående tillämplig lag som internationellt tvingande regler innebär. De aktuella bestämmelserna om jämkning syftar i första hand till att skydda den ekonomiskt starkare maken i ett äktenskap och de kan inte anses avgörande för att skydda några sådana allmänna in- tressen som nämns i artikel 30.2 i förordningarna. Utredningens be- dömning är att bestämmelserna inte utgör internationellt tvingande regler och de kan följaktligen inte heller fortsätta att gälla för makar och registrerade partner som omfattas av förordningarna. Det andra stycket i 12 kap. 2 § handlar om när en efterlevande make förlorar sin rätt att vid bodelning få del i den avlidnes giftorättsgods eller sin rätt att få behålla sitt giftorättsgods. Förlust av giftorätt sker under samma förutsättningar som gäller för förlust av arv enligt 15 kap. 1 och 3 §§ . 1986/87:1 s. 46. 8Tottie och , . En kommentar (Zeteo), kommentaren till Kompletterande bestämmelser till förordningarna arna för förlust av giftorätten gäller därmed en makes brottsliga in- blandning i den andra makens död. Enligt utredningen borde bestämmelser motsvarande dem i 12 kap. 2 § andra stycket alltid kunna tillämpas av svenska domstolar om bodelningen görs i . Mest sannolikt har också de flesta rättsordningar i världen liknande bestämmelser. Med beaktande av den restriktivitet som ska prägla undantaget angående tillämplig lag anser därför utredningen att bestämmelserna inte kan anses utgöra internationellt tvingande regler.