sou · H5B3100 · 2017-12-12 00:00:00 — Den ena situationen är att man har tagit en dator, mobiltelefon eller annan liknande kommunikationsutrustning i beslag och att man med hjälp av den bereder sig tillgång till och undersöker externt lagrade upptagningar. En undersökning på distans kan då ske i samband med beslaget, men också först efter det att utrustningen har tagits med till den brottsbekämpande myndig- hetens lokaler. Den andra situationen är att den brottsbekämpande myndigheten i stället via kommunikationsnät loggar in i ett infor- mationssystem från sin egen kommunikationsutrustning. I båda dessa fall gäller som utgångspunkt inte någon rätt till närvaro vid undersökningen. Detta innebär inte något hinder mot att personen tillåts att vara närvarande om det är lämpligt. Huvudregeln i andra styckets fall är alltså att det inte finns någon närvarorätt. Detta gäller dock inte i vissa fall där reglerna om beslags- och kopieringsförbud aktualiseras. Detta framgår genom att det anges att bestämmelserna i 27 kap. 2 b andra stycket och 2 c §§ ska tillämpas. För att undantagsregeln ska bli tillämplig och närvarorätt gälla, krävs för det första att det kan antas att det infor- mationssystem som undersöks innehåller uppgifter som en befatt- ningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om (skyddade uppgifter, jfr 27 kap. 2 §). För det andra krävs det någon av de personer som avses i 2 § kan antas ha använt informationssystemet i fråga. Om förutsättningarna är uppfyllda omfattas den aktuella personen av närvarorätt och övriga regler i 27 kap. 2 b och 2 c §§. Om undersökningen görs i ett informations- system som personen med frågeförbud eller den som skyddas av tystnadsplikten inte kan antas ha använt, gäller ingen närvarorätt. När kopiering av uppgifter har skett gäller även en rätt till närvaro vid genomsökningen av själva kopian, om förutsättningarna för det är uppfyllda det enligt 27 kap. 2 b § andra stycket. På motsvarande sätt som när det gäller en fysisk husrannsakan kan det alltså finnas en rätt till närvaro både när man söker efter upptagningar vid en undersökning på distans och vid en efterföljande genomsökning av kopian. I tredje stycket finns det regler om underrättelse om en under- sökning på distans som inte görs under en husrannsakan, dvs. i fall som avses i andra stycket. Om undersökningen i ett sådant fall har genomförts utan att den som åtgärden görs hos varit närvarande ska han eller hon underrättas om åtgärden utan dröjsmål. kan antas att underrättelsen skulle vara till men för utredningen får man dock dröja med underrättelsen. I så fall ska underrättelsen göras så snart det kan ske utan men för utredningen. Om upptag- ningar har kopierats under undersökningen gäller reglerna om under- rättelse om den åtgärden i 27 kap. 11 §, se författningskommen- taren till den paragrafen. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om förbud mot att ta del av viss information och om protokoll och bevis om åtgärden. Över- vägandena finns i avsnitt 6.9.8 och 8.8. Enligt första stycket är det vid en undersökning på distans i vissa fall inte tillåtet att ta del av en fil, inspelning eller annan liknande informationsenhet om den kan antas innehålla skyddade uppgifter. Med skyddade uppgifter menas uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om (se 7 b §). Med fil, inspelning och annan liknande informations- enhet avses en informationsmängd som hänger ihop på ett sätt som motsvarar en traditionell skriftlig handling och således framstår som en enhet. Typiska exempel kan vara en filmupptagning, ett fotografi, en ljudinspelning eller ett dokument som har framställts med hjälp av ett ordbehandlingsprogram. Om bara en del av en sådan informationsenhet innehåller skyddade uppgifter är ändå hela enheten skyddad. Utöver att det ska kunna antas att en viss informationsenhet innehåller skyddade uppgifter, krävs det att det kan antas att den person som inte får höras som vittne om uppgiften eller den som tystnadsplikten gäller till förmån för har använt det informations- system där uppgiften finns. Om undersökningen görs i ett infor- mationssystem som personen med frågeförbud eller den som skyddas av tystnadsplikten inte kan antas ha använt gäller alltså inget förbud mot att ta del av skyddade uppgifter. Vad som närmare avses med att använda systemet framgår av författningskommentaren till 10 b §. Enligt andra stycket ska bestämmelserna i 9 § om protokoll- föring och rätt till bevis om åtgärden tillämpas. Det anges särskilt att det i protokollet ska antecknas när åtgärden påbörjades och av- slutades. Detta har särskild betydelse för att man ska kunna upp- rätthålla en tydlig gräns mot en sådan realtidsövervakning som är förbehållen de hemliga tvångsmedlen. Paragrafen, som är ny, handlar om tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrustning i samband med en undersök- ning på distans. Övervägandena finns i avsnitt 6.9.10. Enligt första stycket är en person som är närvarande under en undersökning på distans enligt 10 a och 10 b §§ skyldig att på till- sägelse tillfälligt lämna ifrån sig elektronisk kommunikations- utrustning som han eller hon bär med sig eller har på sig, om det kan antas att utredningen annars försvåras. Om han eller hon vägrar, får en polisman tillfälligt omhänderta utrustningen. Bestämmelsen är begränsad till elektronisk kommunikationsutrustning. Med detta avses detsamma som i 23 kap. 9 a §, dvs. all slags egendom som kan användas för att kommunicera elektroniskt, till exempel mobiltele- foner, surfplattor och handdatorer. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att det kan antas att utredningen kommer att för- svåras om egendomen inte tas om hand, det vill säga att det före- ligger kollusionsfara. Kollusionsfaran kan t.ex. ligga i att personen använder sin kommunikationsutrustning för att antingen själv gå in och ändra något i det informationssystem som ska undersökas, eller kontakta någon annan som kan göra det. Det kan finnas kollusionsfara redan genom att den misstänkte är närvarande vid undersökningen och har tillgång till elektronisk kommunikationsutrustning. En annan situation där det kan finnas kollusionfara är att någon närstående till den miss- tänkte är närvarande och det finns misstänkta på fri fot. Förutom själva situationen kan iakttagelser av hur personer beter sig i sam- band med undersökningen visa att det finns kollusionsfara. Ett exem- pel på sådant beteende kan vara att någon drar sig undan eller verkar dölja något. Om det inte finns något som talar för att det föreligger kollu- sionsfara är det inte möjligt att ta om hand en mobiltelefon eller annan liknande egendom. Man kan till exempel tänka sig fall där den närvarande av praktiska skäl behöver underrätta en anhörig om åtgärden eller fall då en närvarande vill underrätta media om situa- I normalfallet är bestämmelsen inte tillämplig i sådana situa- tioner, om det inte kan antas att utredningen i det enskilda fallet faktiskt försvåras. Endast en polisman har befogenhet att tillfälligt omhänderta elek- tronisk kommunikationsutrustning när en närvarande person vägrar lämna ifrån sig den. Däremot kan även civilanställd personal upp- mana personen att lämna ifrån sig sådan egendom, om sådan per- sonal är närvarande vid åtgärden. Ett ingripande enligt första stycket får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär (jfr 1 § och prop. 1988/89:124 s. 28). Förutom proportionalitets- principen ska även ändamåls- och behovsprinciperna beaktas. Åt- gärderna innefattar inte någon rätt att undersöka eller vidta andra åtgärder med egendomen. I syfte att leta efter egendom som får omhändertas får en polis- man med stöd av andra stycket kroppsvisitera den närvarande. Med kroppsvisitation avses detsamma som i 28 kap. 11 § tredje stycket. Förutom att förutsättningarna enligt första stycket för att tillfälligt omhänderta egendomen ska vara uppfyllda krävs det att åtgärden bedöms vara nödvändig. Det innebär att åtgärden endast får vidtas om det finns ett behov av den och om det avsedda resultatet inte kan uppnås på andra, mindre ingripande, sätt. Kroppsvisitation får alltså inte ske regelmässigt vid omhändertagande av egendom, utan endast om egendomen inte överlämnas frivilligt. Förhållandena måste också vara sådana att det finns skäl att tro att egendomen finns gömd i kläderna eller i något annat som personen bär på sig eller har med sig. Utgångspunkten ska alltså alltid vara att man försöker verkställa ett omhändertagandebeslut utan kroppsvisitation. Åtgärden måste också vara proportionerlig. Vidare förutsätts att det finns fängelse i straffskalan för brottet. Detta följer såväl av att detta är ett krav för kroppsvisitation enligt 11 § som av att en undersökning på distans bara får ske i sådana fall. För att få kroppsvisitera någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet krävs dessutom att det finns synnerlig anled- ning att anta att utredningen kommer att försvåras om inte per- sonen kroppsvisiteras för att finna egendomen. Med begreppet ”synnerlig anledning” avses att det finns faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att utred- ningen försvåras (jfr SOU 1995:47 s. 298). rikta sig antingen mot någon som inte är misstänkt eller mot någon som är misstänkt på en svagare grund än skälig misstanke. Åt- gärden kan vara aktuell exempelvis om den närvarande på grund av en nära relation till den misstänkte kan ha ett intresse av att för- svåra utredningen. I tredje stycket anges det att egendom som tas om hand enligt första stycket ska lämnas tillbaka så snart det inte längre finns skäl för åtgärden och senast då undersökningen avslutas och eventuell kopiering skett. Bestämmelsen tar sikte på såväl när egendom tas om hand efter tillsägelse, som när den omhändertas efter att personen har vägrat att lämna ifrån sig den. Egendom som inte hämtas ut efter det att omhändertagandet har upphört får förstöras eller säljas för statens räkning under de förutsättningar som anges i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egen- dom och hittegods m.m. Slutligen följer det av fjärde stycket att åtgärder enligt paragrafen ska protokollföras. Vad ett sådant protokoll ska innehålla framgår av 27 § polislagen (1984:387) och 28 kap. 9 § första stycket rätte- gångsbalken. Paragrafen handlar om förutsättningarna för en kroppsvisitation. Övervägandena finns i avsnitt 6.12.6. Första stycket delas upp i punkter för läsbarhetens skull och mo- derniseras språkligt. Genom tillägg i första punkten framgår att en kroppsvisitation av den skäligen misstänkte får ske även i syfte att man ska söka efter föremål som kan kopieras. Genom ändringar i andra stycket tydliggörs något som redan tidi- gare torde ha gällt, nämligen att kravet på att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa gäller även i fråga om en kroppsvisitation av någon som inte skäligen kan miss- tänkas för brottet. Stycket delas in i punkter och samma tillägg görs som i första stycket. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen innehåller regler om kroppsbesiktning genom tagande av salivprov i vissa fall. Alla ändringar är språkliga. Paragrafen, som handlar om kroppsbesiktning genom tagande av salivprov, moderniseras språkligt. Paragrafen innehåller vissa gemensamma regler om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. I första stycket stryks hänvisningen till 3 a § till följd av att pro- portionalitetsprincipen flyttas till 1 § och det uttryckligen anges där att den gäller för alla tvångsmedel enligt kapitlet. Hänvisningen till 8 § stryks eftersom den paragrafen upphävs. Övriga ändringar är språkliga. Paragrafen handlar om kvarhållande för kroppsvisitering och kropps- besiktning, och om rätt att ta med personen till den plats där åt- gärden ska genomföras. Mindre språkliga ändringar görs i första och andra styckena. Tredje stycket är oförändrat. Paragrafen, som innehåller regler om bl.a. fotografering och finger- avtryck och om regeringens möjlighet att meddela föreskrifter, moderniseras språkligt. Paragrafen, som innehåller regler om förhållandet till avvikande be- stämmelser i andra författningar, har moderniserats språkligt. Vidare har undersökning på distans lagts till. 38 kap. Om skriftligt bevis Paragrafen handlar om uppvisande av skriftlig bevisning. Överväg- andena finns i avsnitt 13.8. Språket moderniseras genomgående. Ordet ”förete” ersätts, med förebild i 38 kap. 6 § och 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948), med det modernare ”visa upp”. I första stycket görs det en uttrycklig skillnad mellan traditionella skriftliga handlingar och upptagningar i skrift som är lagrade på något annat sätt, t.ex. elektroniskt i en dator eller mobiltelefon. Det kan handla om t.ex. ett ordbehandlingsdokument, ett sms eller ett e-postmeddelande, men också om olika slags skriftliga register och liknande. Skrivningen är teknikneutral och är tänkt att fungera även på teknik och lagringsformer som kommer att finnas i fram- tiden. Den enda begränsningen i fråga om upptagningar är att det ska handla om skrift. Begränsningen motiveras av att kapitlet handlar om skriftligt bevis och att man därigenom upprätthåller rättegångs- balkens systematik avseende olika slags bevis. Med skrift avses språkliga tecken eller siffror. Ljud- och bildupptagningar samt foto- grafier faller alltså utanför paragrafens tillämpningsområde. I dessa fall ska i stället bestämmelserna i 39 kap. tillämpas. En nyhet i första stycket är att det införs regler om hur upp- tagningar av skrift ska visas upp. Det klargörs att de ska visas upp i den form som är lämplig med hänsyn till ändamålet med beviset. Det innebär bl.a. att det är tillåtet att visa upp elektroniskt lagrad information såväl direkt på det ursprungliga lagringsmediet som i form av en elektronisk kopia eller en pappersutskrift. Genom att det blir uttryckligen tillåtet att förelägga någon att tillhandahålla informationen i sin ursprungliga form blir det också klart att s.k. metadata kan omfattas av föreläggandet, om det i övrigt finns förut- sättningar för det. Övriga ändringar i första stycket är språkliga. I andra stycket finns samma uppdelning av traditionella skriftliga handlingar och upptagningar i skrift som i första stycket. Även här moderniseras språket. Någon saklig ändring är inte avsedd. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 13.8 och 6.10. Bestämmelsen innebär att alla regler i kapitlet som handlar om skriftliga handlingar och skriftliga meddelanden ska tillämpas även i fråga om en upptagning av skrift som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel, om inte något annat anges. Vissa specialbestämmelser om upptagningar av skrift finns i 1 §, se vidare författningskommentaren till den paragrafen. Genom att editionsplikten uttryckligen omfattar även upptag- ningar står det klart att den kan omfatta upptagningar som finns i t.ex. en dator eller ett molnlagringskonto. Kravet är att editions- svaranden innehar upptagningen (jfr 38 kap. 2 § första stycket). Vad som i t.ex. en molnlagringskontext kan krävas för att personen ska anses inneha upptagningen får, liksom när det gäller edition av skriftliga handlingar, avgöras från fall till fall. På samma sätt får det från fall till fall avgöras om en viss upptagning innehas av en person eller av flera personer gemensamt och om editionsyrkandet därmed ska riktas mot en eller flera. När det gäller formerna för tillhandahållandet av en upptagning tillämpas 1 §, se vidare författningskommentaren till den paragrafen. I 5 § finns regler om innehållet i ett editionsföreläggande. Det framgår där att rätten har möjlighet att, om det är lämpligare än ett vitesföreläggande, besluta att handlingen ska tillhandahållas genom kronofogdemyndighetens försorg. Denna bestämmelse kan med- föra särskilda svårigheter när det gäller information som lagrats på en extern server, i t.ex. en kommunikations- eller lagringstjänst. Svenska myndigheter får inte utöva myndighet på främmande stats territorium. Om informationen är lagrad i utlandet, eller man – som ofta är fallet – inte vet var informationen finns lagrad, är det osäkert om det är möjligt att hämta in den med hjälp av krono- fogdemyndigheten. Frågan överlåts till rättstillämpningen. 39 kap. Om syn Paragrafen handlar om skyldighet att tillhandahålla föremål m.m. för syn (exhibitionsplikt). Övervägandena finns i avsnitt 13.9. Paragrafen moderniseras språkligt och vissa bestämmelser flyttas för överskådlighetens skull till en ny 5 a §. Genom ett tillägg i första stycket görs det klart att exhibitions- plikten inte bara omfattar föremål, dvs. lösa saker, utan också upp- tagningar. Det innebär att den som i t.ex. sin dator eller ett moln- lagringskonto innehar en viss upptagning är skyldig att tillhandahålla den, om den kan antas ha betydelse som bevis. Bestämmelsen tillämpas på sådana upptagningar som inte utgör ett skriftligt bevis, t.ex. ljud- och filmupptagningar. I fråga om kravet på innehav hän- visas till författningskommentaren till 38 kap. 1 a §. Det finns flera undantag från exhibitionsplikten. Dessa samlas i en ny 5 a §. Det anges därför här att exhibitionsplikten gäller om inte något annat anges. Enligt andra stycket ska bestämmelserna i 38 kap. 3–9 §§ tillämpas på motsvarande sätt i fråga om föremål, skriftliga handlingar och upptagningar som ska tillhandahållas för syn. Första meningen har moderniserats språkligt och upptagningar har lagts till. Andra men- ingen är ny. Av den följer att bestämmelserna i 38 kap. 1 § ska tillämpas i fråga om formerna för tillhandahållande av en skriftlig handling eller upptagning. Hänvisningen innebär bl.a. att rätten får förelägga innehavaren att tillhandahålla en upptagning i den form som rätten finner lämplig med hänsyn till ändamålet med beviset och till om den innehåller även sådant som innehavaren inte får eller är skyldig att uttala sig om, eller som annars inte bör avslöjas (t.ex. sådant som inte har med målet att göra). Om en skriftlig handling eller upptagning som ska bli föremål för syn innehåller även sådant som innehavaren inte får eller är skyldig att yppa eller som annars inte bör avslöjas, får innehavaren i stället för handlingen eller upp- tagningen tillhandahålla ett styrkt utdrag av den. Genom ändringen blir det tydligt att en upptagning kan tillhandahållas i form av en kopia och att föreläggandet också kan avse en del av en upptagning. Det som anförts i författningskommentaren till 38 kap. 1 a § om territoriella begränsningar i fråga om kronofogdemyndighetens möj- lighet att bistå vid verkställigheten gäller även här. Paragrafen, som är ny, handlar om undantag från exhibitionsplikten i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 13.9. I första stycket första meningen anges att misstänkta i brottmål och närstående till dem aldrig har någon exhibitionsplikt. Bestäm- melsen överensstämmer med gällande rätt och flyttas hit från 5 § första stycket. Första stycket andra meningen gäller formellt i både brottmål och tvistemål, men avser i praktiken tvistemålen eftersom den i brott- målen överlappar det som sägs i första meningen. Bestämmelsen innebär att en part eller en närstående som avses 36 kap. 3 § inte är skyldig att tillhandahålla ett meddelande mellan parten och någon närstående till honom eller henne eller mellan sådana närstående inbördes. Det som åsyftas med bestämmelsen är i första hand med- delanden som består av t.ex. en bild eller en filmupptagning. Be- stämmelsen tillämpas också på skriftliga meddelanden som inte utgör skriftligt bevis utan ska bli föremål för syn. Det sistnämnda har gällt redan tidigare genom hänvisningen i 5 § första stycket till 38 kap. 2 §. Om det är fråga om ett skriftligt bevis ska i stället reg- lerna i 38 kap. tillämpas direkt. I praktiken har det dock ingen bety- delse vilket kapitel som tillämpas eftersom reglerna är överensstäm- mande. I andra stycket anges det att en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får tillhandahålla ett föremål eller en upptagning, om dess innehåll kan antas vara sådant att han eller hon inte får höras som vittne om det. Även här åsyftas t.ex. bilder och filmupptagningar. Om föremålet eller upptagningen innehas av en part som tystnadsplikten gäller till förmån för är parten inte skyldig att tillhandahålla den. Däremot får han eller hon göra det frivilligt. Bestämmelserna i andra stycket avses ge uttryck för gäll- ande rätt (se NJA 1981 s. 791 och 1992 s. 307), men har tidigare inte angetts uttryckligen i författningstexten. Bestämmelsen tillämpas också på skriftliga meddelanden som ska bli föremål för syn. Av tredje stycket följer att bestämmelsen i 36 kap. 6 § om ett vittnes rätt att yttra sig ska tillämpas på motsvarande sätt vid exhi- bition. Bestämmelsen fanns tidigare i 5 § andra stycket. Den mo- derniseras språkligt. Någon ändring i sak är inte avsedd. 17.2Förslaget till lag om ändring i jordabalken 20 kap. 10 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om att Inskrivningsmyndig- heten i vissa fall kan ansöka hos tingsrätten om att ett vittne eller en sakkunnig ska höras under ed eller att den som innehar ett skriftligt bevis, ett föremål eller en upptagning som inte utgör skrift- ligt bevis ska föreläggas att tillhandahålla detta. Övervägandena finns i avsnitt 14.4. Första stycket moderniseras språkligt. Vidare görs vissa ändringar som svarar mot ändringarna i 38 och 39 kap. . Även i andra stycket görs ändringar som svarar mot ändringarna i 38 och 39 kap. . En hänvisning till den nya 39 kap. 5 a § läggs till. 17.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:837) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk 7 kap. 56 f § Paragrafen innehåller regler om verkställighet av ett beslut om in- trångsundersökning. Övervägandena finns i avsnitt 14.3. I första stycket görs en mindre språklig ändring. Genom tillägg i andra stycket anpassas bestämmelsen till 27 kap. 2 och 2 a §§ . Det blir därigenom tydligt att regeln om att visst material inte får omfattas av intrångsundersökningen inte bara gäller skriftliga handlingar utan också bilder, filer, inspel- ningar och andra liknande informationsenheter som kan antas inne- hålla skyddade uppgifter. Se vidare i författningskommentaren till de två nyssnämnda paragraferna. 17.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka tvångsmedel som kan användas mot den som misstänks ha begått ett brott . Övervägandena finns i avsnitt 6.9.11, 6.11.5, 7.7.12 och 7.9.2. Av tilläggen i första stycket framgår att kopiering, undersökning på distans och biometrisk autentisering kan användas mot den som är misstänkt för att ha begått ett brott, om det finns särskilda skäl. Möjligheten ska utnyttjas restriktivt och i första hand komma i fråga när det rör sig om allvarligare brotts- lighet eller omfattande brottslighet. Genom införandet av 28 kap. 10 f blir det möjligt att i vissa fall kroppsvisitera någon i syfte att kunna omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning i samband med en undersök- ning på distans. Av den befintliga hänvisningen till kroppsvisitation enligt 28 kap. följer att en sådan kroppsvisitation får göras mot en brottsmisstänkt under , om det finns sär- skilda skäl. Andra och tredje styckena är oförändrade. Paragrafen reglerar vilka tvångsmedel som får användas mot den som inte har fyllt . Övervägandena finns i avsnitt 6.9.11. Tillägget i andra stycket innebär att det är tillåtet att tillämpa reglerna i 28 kap. 10 f § om omhändertagande av kommunikationsutrustning i samband med en undersökning på di- stans mot en brottsmisstänkt som är . Att kroppsvisi- tation enligt bestämmelsen får användas om det finns särskilda skäl framgår av 36 §. 17.5Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) 9 kap. 59 f §