sou · H5B361 · 2017-06-29 00:00:00 — Om sär- skilda omständigheter talar för det får villkorlig frigivning beslutas när halva strafftiden har avtjänats. Villkorlig frigivning bör dock inte ske om det bedöms olämpligt på grund av den dömdes för- hållanden. För villkorlig frigivning förutsätts att den dömde är för- säkrad lämpligt uppehälle och arbete eller annat underhåll samt att han eller hon accepterar att följa de villkor som ställs för frigiv- ningen. För dömda som var vid gärningstillfället kan villkorlig frigivning aktualiseras efter det att en tredjedel av straff- tiden förflutit under förutsättning att han eller hon i anstalt varit skötsam och tagit emot lämplig behandling för even- tuellt missbruk. Villkorlig frigivning får inte ske från sådant ovillkorligt fängelse- straff som utgör del av en s.k. kombinationsdom. Inte heller får villkorlig frigivning ske från förvandlingsstraff för böter. 5.5.3Prövotid, övervakning och särskilda villkor Den villkorliga frigivningen förenas med en prövotid som får uppgå till högst , eller om den resterande strafftiden över- stiger . För den villkorliga frigivningen kan uppställas villkor om att den dömde ska stå under övervakning och kontroll under hela eller del av prövotiden. Även andra villkor kan uppställas, såsom t.ex. rörande vistelseort, arbete, utbildning, behandling, vem den frigivne får träffa, restriktioner i fråga om alkohol eller narkotika (artikel 81). Om den frigivne inte följer de villkor som uppställts för hans eller hennes livsföring kan det leda till ändrade villkor eller till att den dömde återintas i avtjäna återstoden av reststraffet. Vid åter- fall i brott ska domstolen fastställa ett gemen- samt ovillkorligt straff, som omfattar såväl reststraffet som straffet för den nya brottsligheten (artikel 83). 11 Nr 15/2016. Regler om villkorlig frigivning återfinns i den tyska strafflagen, Strafgesetzbuch (StGB). I kan fängelse utdömas på livstid eller mellan en månad till (§ 38 StGB). Fängelsestraff kortare än ska ådömas endast om det finns särskilda omständigheter. Dessa ska vara hänförliga till gärningen eller till gärningsmannen, och göra det absolut nödvändigt att döma ut ett fängelsestraff för att antingen utöva inflytande på denne eller av allmänpreventiva skäl. I de fall fängelsestraff inte döms ut ska i stället böter väljas som påföljd (§ 47 StGB). Ett ådömt fängelsestraff ska i vissa fall fullgöras i säkerhetsförvar (Sicherungsverwahrung, § 66 StGB). Den dömde ska då ha dömts för ett uppsåtligt brott till ett fängelsestraff som är längre än . Dessutom ska det aktuella brottet ha varit riktat mot liv eller hälsa, den personliga friheten eller den sexuella självbestämmanderätten. Brottet kan även ha varit riktat mot andra intressen, men då krävs att det haft ett straffvärde . Säkerhetsförvar kan också aktualiseras vid vissa kvalificerade återfall. Den dömde ska då ha dömts till fängelse minst två gånger tidigare, eller ha tillbringat i fängelse eller förvar tidigare. Dessutom ska gärningsmannen av domstolen bedömas som farlig på grund av sin benägenhet att återfalla i allvarliga brott. En generell grundförut- sättning för att få använda sig av förvar i syfte att inkapacitera sär- skilt farliga personer är att användningen står i proportion till det begångna eller det befarade brottets allvar och till hur farlig den dömde är för samhället (§ 62 StGB). Om tiden för förvaring inte har fastställts i domen, eller tiden inte ännu har löpt ut, ska förvaringen övergå i övervakning (Be- währung) när det kan förväntas att den förvarade inte kommer att återfalla i väsentliga rättsvidriga dåd. Den frigivne ställs i dessa fall alltid under övervakning. Så kan också ske om vård inte kan erbju- das och förvaringens syfte därmed förfelats. Efter att av för- har passerat ska förvaringen upphöra och frigivning ske om risk för återfall i allvarliga brott som skadar offren svårt kroppsligt eller själsligt saknas. Även i dessa fall står den frigivne alltid under övervakning. Slutligen ska den förvarade friges när den maximalt föreskrivna tiden har passerats, och också i dessa fall är övervak- ning obligatorisk. Domstolen kan närsomhelst pröva om det är dags för Bewährung, men måste ompröva frågan en gång när det gäller förvaring. Domstolen ska återkalla ett beslut om frigivning bl.a. om den dömde återfaller i brott , all- varligt och upprepat åsidosätter instruktioner som denne ålagts, eller upprepat missköter kontakten med övervakaren eller övervak- ningsmyndigheten (§ 67 StGB). Domstolen ska bevilja villkorlig frigivning (Bewährung) under en prövotid om tre förutsättningar är uppfyllda. För det första ska två tredjedelar, dock , av det ådömda straffet ha avtjänats. För det andra måste frigivning kunna motiveras utifrån hänsyn till allmänhetens säkerhetsintressen och för det tredje måste den dömde ge sitt samtycke. När domstolen avgör om villkorlig frigivning ska beviljas ska den särskilt beakta den dömdes personlighet, hans eller hennes lev- nadshistoria, omständigheterna kring gärningen, vilket skyddsintresse som riskerar att skadas vid eventuellt återfall, den dömdes beteende under straffets avtjänande, hans eller hennes levnadsförhållanden och de effekter som den tidiga frigivningen kan förväntas ha på honom eller henne. Det finns också en möjlighet för domstolen att i vissa fall bevilja villkorlig frigivning redan efter det att halva tiden, dock , av ett tidsbestämt fängelsestraff har avtjänats. För att regeln ska aktualiseras krävs för det första att de förutsättningar som beskrivits ovan är uppfyllda. För det andra krävs antingen att den dömde avtjänar sitt första fängelsestraff och att det inte över- stiger , eller att det vid en samlad bedömning av den brottsliga gärningen, den dömdes personlighet och dennes utveckling under straffets avtjänande står klart att särskilda omständigheter före- ligger (§ 57 StGB). I sker villkorlig frigivning även från livstidsstraff. Förutsättningarna är att av straffet har avtjänats, att den dömdes skuld inte är så svår att den påkallar fortsatt avtjänande i anstalt och att beslutet kan rättfärdigas med hänsyn till allmänhetens säker- hetsintressen samt att den dömde samtycker. Prövotiden ska vid frigivning från livstidsstraff alltid vara (§ 57 och 57 a StGB). 5.6.4Prövotid, övervakning och särskilda villkor Vad gäller prövotid, övervakning och särskilda villkor under vill- korlig frigivning sammanfaller reglerna i stora delar med de regler som gäller vid villkorlig dom och skyddstillsyn. Prövotiden (Bewährung), får aldrig vara kortare än straffåter- stoden, och ska fastställas av domstolen till av och längst . Fram till dess att strafftiden löpt ut kan tiden reduceras till minimum eller förlängas till maximum (§ 56 a StGB). Om den dömde har avtjänat av sitt straff innan villkorlig frigivning beviljas ska domstolen som huvudregel ställa honom eller henne under övervakning under hela eller en del av prövotiden (§ 57 Abs. 3 StGB). Det är en övervakare som ansvarar för övervakningen och dennes uppgift är att bistå och ta hand om den dömde. I de fall domstolen bestämt så ska övervakaren se till att meddelade villkor och instruktioner, samt i förekommande fall löften, följs respektive infrias, och vid bestämda tillfällen meddela domstolen hur det går. Vid allvarliga eller upprepade avvikelser ska övervakaren meddela detta till domstolen. Domstolen kan föreskriva villkor som gäller för den villkorligt frigivne i syfte att gottgöra den brottsliga gärningen. Villkoren får inte vara orimliga. De villkor som kan åläggas den dömde är: 1.att efter bästa förmåga försöka minska den skada som orsakats av den brottsliga gärningen; 2.att betala en summa pengar till en välgörenhetsorganisation (gemeinnützigen Einrichtung), om detta är lämpligt med tanke på gärningen och gärningsmannens personlighet; 3.att på annat sätt tjäna den gemensamma nyttan eller 4.att betala en summa pengar till statskassan. Om den dömde erbjuder sig att göra sådant som gottgör skadan ska domstolen avstå från att uppställa särskilda villkor om det kan förväntas att den dömde kommer att göra det han eller hon erbju- dit sig att göra (§ 56 b StGB). Därutöver ska domstolen utfärda villkor som gäller för den fri- givne , om sådan hjälp behövs för att undvika återfall. Inte heller i denna del får några orimliga krav ställas. Det kan till exempel vara en skyldighet att följa särskilda villkor av- seende bostad, utbildning, arbete, fritid eller finansiella frågor. Dom- stolen kan också föreskriva att den dömde vid bestämda tider ska rapportera till domstolen eller någon annan myndighet. Det kan också föreskrivas att den dömde inte får umgås med, anställa, utbilda eller inhysa personer som medför en risk för återfall i brott. Den dömde kan också förbjudas att ta befattning med sådant som med- för en ökad risk för återfall i brott. Vård i olika former kan före- skrivas, liksom skyldighet att uppehålla sig på lämpligt hem eller institution, men i dessa fall krävs den frigivnes samtycke. Även här gäller att domstolen kan underlåta att före- skriva villkor om den dömde lovar att göra på visst sätt och det kan förväntas att den dömde håller vad som lovats (§ 56 c StGB). Domstolen kan också retroaktivt fatta nya beslut, ändra redan fattade beslut eller upphäva beslut som har att göra med villkor, instruk- tioner och övervakning (§ 56 e StGB). I vissa fall ska beslutet om villkorlig frigivning återkallas. För det första i fall då den dömde begår nytt brott . För det andra vid upprepade och allvarliga åsidosättanden av med- delade instruktioner eller undandragande från övervakning, om det därigenom finns anledning att befara återfall. För det tredje vid upprepade och allvarliga åsidosättanden av uppställda villkor (§ 56 f Abs. 1 StGB). Domstolen ska dock avstå från att återkalla den villkorliga frigivningen när det är tillräckligt att föreskriva ytterligare villkor eller instruktioner, till exempel att ställa den dömde under övervak- ning, eller att förlänga övervakningen. Domstolen ska också återkalla den villkorliga frigivningen om det visar sig att den dömde begått brott i tiden mellan den fällande domen och beslutet om frigivning. Det krävs dock att domstolen hade nekat tidig frigivning om den hade haft vetskap om det ny- upptäckta brottet (§ 57 Abs. Såvitt kunnat utrönas har inget av de lagstiftningsärenden som på- börjats vid det tyska någon bäring på de frågor som är föremål för granskning i detta lagstift- ningsärende. I kan fängelse ådömas på livstid eller obestämd eller be- stämd tid. Reglerna om villkorlig frigivning (release on licence, parole) är olika beroende på vilket typ av straff som är aktuellt. Reglerna om villkorlig frigivning har ändrats vid ett antal tillfällen , varför åtminstone tre regelverk tillämpas parallellt beroende av brottsdatum. I denna text behandlas huvudsakligen de regler som gäller . Vid mord är påföljden i alltid livstidsstraff i form av ett mandatory life sentence, vilket innebär fängelse på livstid i absolut mening. Det finns ingen möjlighet att villkorligt friges från ett sådant straff. Vid vissa andra mycket allvarliga brott, som försök till mord, beväpnade rån och våldtäkt, kan straffet också bestämmas till livstid, dock med möjlighet till villkorlig frigivning (discretionary life sentence). gällde detta också vid interneringspåföljden indeterminate sentence of imprisonment for public protection, IPP- sentence, enligt regler som trädde i kraft , men avskaffades . Denna påföljd kunde användas vid allvarliga våld- och sexual- brott, begångna av de gärningsmän som av domstolen bedömdes vara farliga för allmänheten på grund av att de riskerade att återfalla i allvarlig brottslighet (dangerous offender). I båda dessa fall är på- följden tidsobestämd och består av två delar. Domstolen fastställer inget slutdatum, utan i stället en minimitid om (the tariff) som måste avtjänas innan ett organ, , kan pröva om den dömde kan friges villkorligt. Så får endast ske när den dömde inte längre utgör en fara för allmänheten. Om villkorlig fri- givning inte kan beviljas avtjänas ytterligare tid i fängelset. I båda dessa fall gäller att den frigivne är under licence . Grundläggande bestämmelser om villkorlig frigivning (release on licence) finns i Criminal (CJA) 2003, section 12 chapter 6. Kompletterande bestämmelser finns bl.a. i Criminal and Act 2000 samt Offender Rehabilitation Act 2014. Villkorlig frigivning ska ske så snart (the requisite custodial period) har passerat. Vid strafftider eller mer är den bestämda perioden halva strafftiden. Obligatorisk vill- korlig frigivning sker således i dessa fall efter hälften av den av- tjänade strafftiden. Vid strafftider (som då uttrycks i veckor: lägst 28 och högst 52) gäller i stället att domstolen, i domen, ska fastställa en period i slutet av strafftiden under vilken villkorlig frigivning ska ske. Perioden bestäms regelmässigt till halva straff- tiden, varför det också vid de kortare strafftiderna är huvudregel att villkorlig frigivning sker efter halva strafftiden. I båda dessa fall sker frigivningen automatiskt, utan inblandning av en . Den frigivne är under licence till dess att den ådömda strafftiden har löpt ut. Det finns också en möjlighet att bevilja villkorlig frigivning tidi- gare än vad som beskrivits ovan: före det att den ovan beskrivna perioden har avtjänats. Likaså finns möjlighet att, efter samråd med , villkor- ligt frige av ömmande skäl (compassionate grounds). 5.7.3Prövotid, övervakning och särskilda villkor ställdes endast de som dömts till fängelse 12 månader eller längre under övervakning, men efter en lagändring (Offender Rehabilitation Act 2014) ställs alla som har begått brott efter under övervakning när de friges villkorligt. Detta gäller alltså oavsett strafflängd. Övervakningen varar dock maximalt vid strafftider under , och den inträder efter det att strafftiden och därmed också tiden under licence har löpt ut. För strafftider kan dessutom villkor föreskrivas . De villkor som kan föreskrivas är antingen stan- dardiserade (standard conditions) eller individuella (additional con- ditions). De förstnämnda gäller alltid och som exempel kan nämnas skyldighet att leva skötsamt, inte begå brott, hålla kontakten med övervakaren och följa dennes instruktioner, låta denne hälsa på i ens hem, arbeta med ett jobb som är godkänt av övervakaren och inte resa från utan tillstånd. De mer individuella villkoren är tydligare kopplade till att möjliggöra effektiv riskhantering i det enskilda fallet, och de måste vara såväl nödvändiga som proportio- nerliga. Det kan till exempel röra sig om elektronisk övervakning (fotboja), drogkontroller, skyldighet att bo eller vistas på en viss plats eller att delta i ett behandlingsprogram av något slag. Sexual- brottslingar kan meddelas särskilda villkor. Den som villkorligt frigivits efter ett fängelsestraff om kan återintas i fängelse vid återfall eller om de uppställda villkoren inte följs. Beroende på omständigheterna kan det dock räcka med en varning. En varning kan bara delas ut två gånger: vid den tredje rapporterade misskötsamheten sker alltid åter- intagning i anstalt och den villkorliga frigivningen (licence parole) dras in. Ett annat sätt att möta misskötsamhet är att föreskriva om ytterligare villkor. För att friges igen efter ett återintagande krävs att beslutar om det. Så ska ske när den dömde inte längre riskerar att skada allmänheten och det kan antas att villkoren kommer att följas . För de korttidsdömda gäller i stället vid misskötsamhet att domstolen kan döma ut böter, besluta om obetalt arbete, eller som yttersta sanktion, återinta den frigivne i anstalt . Just nu pågår ett mycket omfattande reformarbete avseende fängelse- systemet i , och det berör många av de frågor som är före- mål för granskning i detta lagstiftningsärende. På delstatsnivå har någon form av övervakad frigivning från fängelse (parole) funnits i . På federal nivå infördes parole . I kan fängelse utdömas på livstid eller på obestämd eller bestämd tid. Dödsstraff förekommer också i ett antal delstater. Vid vissa livstidsstraff för vissa brott, till exempel mord, finns i en del stater ingen möjlighet till frigivning. Beroende på om den dömde har brutit mot federal lag (title 18 i Code of Laws of the of ) eller delstatslag, placeras denne antingen i ett federalt fängelse eller ett delstatsfängelse. Fram såg möjligheterna till parole olika ut beroende på vilket system den dömde hamnade i, men numera tycks systemen vara relativt lika. I kan fängelsedömda friges på i princip tre olika sätt utöver nåd och liknande institut (commutation of sentence och ). Det första är frigivning när hela strafftiden är avtjänad. I dessa fall ställs den frigivne inte under övervakning, underkastas inga villkor och erbjuds inte heller något stöd. Straffet är avtjänat i sin helhet i anstalten och den dömde är helt fri vid frigivning. Det andra sätt på vilket den dömde kan friges är att den anstalt där den dömde är intagen initierar discretionary release hos aktuell frigivningsmyndighet när den dömde anses vara redo för ett liv i frihet. Detta sker inte sällan regelmässigt efter att eller en viss procentsats av det ådömda straffet har avtjänats, men exakt när beror på vilken typ av brott som begåtts. Det kan också vara så att domstolen i domen har bestämt ett datum som är det tidigaste vid vilket den dömde kan friges (parole eligibility date). Detta system finns i de stater som inte fullt ut har övergett de tidsobestämda straffen. Det är då alltjämt en frigivningsmyndighet (parole board), som fattar beslut om och när frigivning kan ske. Myndigheten använder i de flesta fall statistiska metoder för att fatta sitt beslut, och den dömdes tidigare brottslighet står i fokus. Hänsyn tas också till det aktuella brottet samt till personliga om- ständigheter som ålder och utbildning. Även beteendet under anstalts- vistelsen kan beaktas. Den dömde klassificeras utgöra en hög, medel- hög, medium eller låg risk för samhället. Frigivningen är i dessa fall inte sällan kombinerad med vissa krav: till exempel kan den frigivne åläggas restriktioner gällande var denne får vistas, med vilka denne får umgås, var denne får bo och var denne får köra sin bil. Det tredje sätt på vilket den dömde kan friges är att den dömde lämnar fängelset under mandatory early release. Detta är möjligt så- väl på federal nivå som i de stater som har övergett de tidsobestämda straffen. Den dömde friges i dessa fall i princip regelmässigt då en viss minimitid, som är uttryckt i lag, har avtjänats. Avtjänandetiden är således helt avgörande för när frigivning sker. Systemet kallas i vissa stater ”85-procent-regeln” eftersom det inte sällan är så att den dömde har avtjänat av den ådömda strafftiden innan frigivning sker. Det går till så att anstalten informerar den myndig- het (parole board) som ansvarar för frigivning att den dömde har avtjänat den lagstadgade minimitiden, och efter en utfrågning (parole hearing) startar den övervakade frigivningen. Det finns alltid en möj- lighet för myndigheten att vägra frigivning i de fall då den dömde anses utgöra en risk för samhället på grund av sin återfallsbenägenhet. I vissa stater och på federal nivå finns också supervised release. Supervised release skiljer sig från parole eftersom det är ett tillägg till det ursprungliga straffet – det rör sig alltså inte om att en del av strafftiden avtjänas i det fria – utan om övervakning efter det att hela strafftiden är avtjänad. Maximalt en tredjedel av den ursprung- liga strafftiden kan läggas till. I flera stater i finns också bestämmelser om good-time. De innebär i korthet att gott uppförande under straffets verkställande i fängelset kan leda till att strafftiden avkortas. 5.8.3Prövotid, övervakning och särskilda villkor För de som friges under någon form av övervakning gäller vissa standardvillkor som staten uppställer – ofta desamma som ställs på de som dömts till skyddstillsyn (probation). Villkoren kan komplet- teras om den frigivne har speciella behov. Bland några av de villkor som den frigivne ofta är skyldig att följa kan följande nämnas: 1.den frigivne är skylig att efter frigivningen anmäla sig till sin övervakare (parole officer), 2.att befinna sig på en bestämd geografisk plats, 3.att söka och behålla arbete, 4.att söka tillstånd innan byte av boende eller arbete, 5.att inte bära skjutvapen eller andra vapen, 7.inte använda droger eller alkohol och Många delstater föreskriver särskilda ingripande villkor för de som begått sexualbrott, till exempel att de inte får besöka områden där många barn vistas, som skolgårdar, och att de ska delta i särskild terapi. Övervakningen pågår typiskt sett, såväl på federal som delstats- nivå, till sju eller fler år. Det är dock mycket stor variation mellan delstaterna. Övervakningsperiodens längd beror därför på delstaten samt vilken typ av brott som be- gåtts – allvarliga våldsbrott kan leda till mycket långa övervaknings- tider. I de stater där mandatory release används lämnar den dömde ofta fängelset efter att två tredjedelar av strafftiden är avtjänad, och då pågår övervakningen under resterande tredjedel. Övervakningen förkortas aldrig, däremot kan den dömdes beteende leda till att den frigivne återintas i fängelset eller till en förlängning av övervak- ningstiden. Vid återfall i allvarliga brott kan den frigivne åter- intas i anstalt. Övervakaren underrättar då domstolen som utfärdar en arresteringsorder för den frigivne, som får stanna i anstalten till dess att frågan är avgjord. Det sker ingen frigivning mot borgen i dessa lägen, annat än i ett fåtal stater. I dessa fall hör the parole board den frigivne igen, och avgör därefter om denne ska återgå i frihet under övervakning eller återintas i anstalt. Hela eller delar av den återstående strafftiden kan komma att avtjänas på anstalt innan en andra parole kommer till stånd. Gällande detta är variationerna mellan delstaterna stor. Om brottet är mindre allvarligt kan i stället en slags bot (a citation) utfärdas, och den frigivne måste närvara vid ett förhör. Ett ytterligare alternativ är om en övervakare ser ett brott begås – då kan en så kallad summary arrest utfärdas, vilket verkar vara ett slags omhändertagande i avvaktan på domstolens prövning. 6 Den statistiska bilden Som en bakgrund till utredningens uppdrag att överväga om hög risk för återfall i allvarlig brottslighet (allvarliga våldsbrott, allvar- liga sexualbrott och allvarliga brott som begås som ett led i en organiserad brottslighet) ska beaktas som skäl mot villkorlig frigiv- ning redogörs nedan dels övergripande för vad som är känt om omfattningen och utvecklingen av sådan brottslighet i , dels för statistiken över återfall i allvarlig brottslighet. Redogörelsen för den statistiska bilden beträffande förekomsten av allvarlig brottslighet i detta kapitel är baserad på Brottsföre- byggande rådets rapport 2017:5, Brottsutvecklingen i fram . Redogörelsen för statistiken över återfall är baserad dels på Brås officiella statistik avseende återfall i brott , dels särskilda uttag som Brå har bistått utredningen med. I avsnittet som avser återfall i brott redogörs också för Kriminalvårdens statistik över åter- fallsbrottsligheten. 6.2Brottsutvecklingen avseende allvarlig brottslighet Merparten av de analyser av brottsutvecklingen som genomförs försöker fånga utvecklingen över breda brottsområden. Den metod som kommit att dominera är att använda frågeundersökningar till stora urval av befolkningen och systematiskt fråga dem om vilka brott de drabbats av, där två viktiga datakällor är Brottsförebygg- ande rådets Nationella trygghetsundersökningen (NTU) och Skol- undersökningen om brott (SUB). Det är den allvarliga brottslig- heten som står i fokus för detta utredningsuppdrag. Sådan brotts- lighet kan i viss, men ändå i mindre, utsträckning studeras genom frågeundersökningar. Analyserna är ofta hänvisade till att baseras på uppgifter från själva reaktionerna på den brottslighet som upptäcks och hanteras av rättsväsendet.