sou · H5B311 · 2017-02-28 00:00:00 — Det finns dock situationer när det visserligen finns brister i deklara- tionen, men där skönsbeskattning ändå inte ska ske. För att Skatte- verket ska kunna avvika från deklarationen måste verket bevisa att deklarationen inte återspeglar verkligheten. Det finns inga specifika regler om vilka brister som ska finnas och hur pass stora dessa brister ska vara för att ska kunna använda sig av sköns- beskattning, utan det får avgöras från fall till fall. Beslut om vägtrafikskatt fattas enligt 4 kap. 1 § första stycket vägtrafikskattelagen (2006:227) av Transportstyrelsen genom auto- matiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Om något beslut i en fråga enligt lagen inte har fattats, får Skatte- verket enligt 2 § samma kapitel besluta i frågan på det sätt och inom den tid som gäller för omprövning. I 10 § samma kapitel finns en bestämmelse om att vägtrafikskatt som inte kan bestämmas tillförlitligt med ledning av uppgifter i vägtrafikregistret eller med stöd av en verkställd utredning ska beräknas efter skälig grund. Bestämmelsen möjliggör skönsbeskattning i fråga om vägtrafik- skatt. I fråga om vägavgift för svenska fordon ska bestämmelserna i 4 kap. och 5 kap. 7 § vägtrafikskattelagen gälla i tillämpliga delar, se 12 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Det innebär att vägtrafikskattelagens regler om beslut, omprövning av beslut, beräkning av skatt efter skälig grund etc. ska tillämpas. Beslut om trängselskatt fattas enligt 2 § andra stycket lagen (2004:629) om trängselskatt av Transportstyrelsen genom automa- tiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Om det inte har fattats något beslut om trängselskatt enligt nämnda bestämmelse, får enligt 15 § besluta i frågan. Någon möjlighet till skönsbeskattning finns inte. Skälen för kommitténs förslag: När det gäller den nu aktuella skatten föreslår kommittén att den ska tas ut i enlighet med de uppgifter som de skattskyldiga lämnar i sina deklarationer (se av- snitt 10.10.2). Deklarationsskyldiga som ska lämna deklaration för varje skatteperiod (i efterhand) ska göra detta även för Förslag till utformning av ett vägskattesystem en skatteperiod då fordonet inte har använts på någon av de vägar där skatt tas ut. Andra deklarationsskyldiga ska lämna en deklara- tion som gäller ett avsett väganvändande före varje sådant tillfälle. Beslut enligt lagen ska i normala fall fattas automatiskt av Transport- styrelsen i enlighet med deklarationen (avsnitt 10.13). ska dock få ompröva besluten om det finns skäl för det (avsnitt 10.17.3). Kommittén ser ett behov av en bestämmelse som möjliggör skönsbeskattning i fråga om vägskatt i de fall deklaration ska lämnas för skatteperiod. ska då ha rätt att bestämma skatten till vad som framstår som skäligt med hänsyn till uppgifterna i ärendet, om den som är skyldig att lämna deklaration inte har gjort det, eller om deklaration har lämnats men skatten inte kan beräknas tillförlitligt på grund av brister i eller bristfälligt underlag för deklarationen. Sådana brister kan visa sig t.ex. om det vid en kontroll kommer fram att loggen inte har förts korrekt , vilket har lett till felaktiga rapporter från tjänsteleverantören och därmed felaktiga uppgifter som förtryckts i deklarationerna. När det är en deklaration för skattepliktig händelse som fel- aktigt inte har lämnats ska Transportstyrelsen, enligt förslaget i avsnitt 10.16.2, ta ut en sanktionsavgift. Frågan är om det finns något behov av att möjliggöra skönsbeskattning för sådana fordon för vilka deklaration ska lämnas för varje skattepliktig händelse. För att sanktionsavgift ska kunna tas ut måste det finnas ett konkret bevis om att överträdelsen har skett. Det kan exempelvis röra sig om material från kameraövervakning vid en kontrollstation eller information som kommer fram vid en bemannad vägkontroll. I vissa fall kan det dock saknas sådana påtagliga bevis om en över- trädelse, men det kan ändå med hänsyn till tillgängliga uppgifter bedömas vara sannolikt att fordonet har använts mer än påstått på vägar där skatt tas ut. Kommittén ser därför att det finns behov av att möjliggöra skönsbeskattning även i det fall att deklaration ska lämnas för skattepliktig händelse. Förslaget innebär att om kan visa att en deklaration felaktigt inte har lämnats, vilket innebär att verket kan visa att ett skattepliktigt fordon har använts på en väg där skatt tas ut utan att någon deklaration har lämnats, får verket utifrån tillgänglig utred- ning göra en skönsmässig uppskattning av det antal kilometer som fordonet ska beskattas för. Som framgår av kommitténs förslag om Förslag till utformning av ett vägskattesystem tilläggsavgift (avsnitt 10.16.4) ska en avgift tas ut som en direkt konsekvens av skönsbeskattningen. Avgiften ska dock undanröjas om en deklaration sedan lämnas . Förslaget inne- bär vidare att om den skattskyldige har lämnat en deklaration och verket kan visa att fordonet har använts i större omfattning än påstått på vägar där skatt tas ut, så har verket också rätt att besluta om skönsbeskattning. Även i det senare fallet tas tilläggsavgift ut, men den kommer inte att undanröjas om en ny deklaration sedan kommer in. För att en deklaration ska anses ha lämnats måste formkraven för deklarationer vara uppfyllda (se avsnitt 10.10.3). Den ska även innehålla någon sifferuppgift till ledning för beskattning. Den upp- giften kan dock vara noll. I likhet med vad som gäller för inkomstdeklarationer enligt SFL bör skönsbeskattning i avsaknad av deklaration få beslutas bara om ett föreläggande att lämna deklaration har sänts ut till den deklarationsskyldige och föreläggandet inte har följts. Ett sådant krav framstår enligt kommitténs mening som lämpligt i fråga om vägskatt eftersom kommittén inte föreslår att skatten i samtliga fall automatiskt ska bestämmas till noll kronor när en deklaration inte kommer in, till skillnad från vad som alltid gäller enligt SFL vid utebliven skattedeklaration. Det är nämligen bara i fråga om deklara- tioner för skatteperiod som skatten ska bestämmas till noll kronor om deklaration inte kommer in i rätt tid. Som redan nämnts krävs det inte att den deklarationsskyldige har fått del av föreläggandet för att skönsbeskattning ska kunna beslutas. I avsnitt 10.16.4 finns kommitténs förslag om att tilläggsavgift ska tas ut vid skönsbeskattning på grund av utebliven eller bristfällig deklaration. En bestämmelse om skönsbeskattning finns i 7 kap. 4 § i förslaget till vägskattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem 10.17.5 Befrielse och återbetalning av skatt Kommitténs förslag: får, självmant eller efter ansökan av den skattskyldige, besluta att vägskatt helt eller del- vis inte ska tas ut eller ska återbetalas, om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut skatten. Skälen för kommitténs förslag: Om det skulle framstå som uppen- bart oskäligt att ta ut vägskatt, får besluta om befrielse från betalningsskyldigheten, eller att beloppet ska återbetalas, helt eller delvis. Möjligheten att befria från betalningsskyldighet, alternativt att återbetala ett redan betalat belopp, bör dock användas restriktivt. Som exempel på fall där det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut skatten kan nämnas att ett fel i något hänseende har begåtts från Transportstyrelsens eller någon annan myndighets sida i fråga om hanteringen av systemet, t.ex. vid informationen till trafikanterna. Om det gäller en ruttbiljett (deklaration för skatte- pliktig händelse) bör befrielse eller återbetalning främst bli aktuellt i situationer där den skattskyldige, på grund av omständigheter som denne inte kunnat råda över, har blivit förhindrad att använda biljetten, exempelvis att fordonet har stulits eller gått sönder. ska pröva en fråga om befrielse eller återbetalning på ansökan av den skattskyldige. ska naturligtvis även ta upp frågan utan en sådan begäran när det finns skäl för det. I sådana fall krävs således inte ett uttryckligt yrkande från den skattskyldige för att myndigheten ska pröva frågan om befrielse. En bestämmelse om befrielse och återbetalning av skatt finns i 10 kap. 6 § i förslaget till vägskattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem 10.17.6 Befrielse från särskild avgift Kommitténs förslag: ska besluta om hel eller del- vis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att avgiften tas ut med fullt belopp. Vid bedömningen ska bestämmelserna i 51 kap. 1 § andra stycket skatteförfarandelagen (2011:1244) tillämpas. Bestämmelserna om befrielse från den särskilda avgiften ska beaktas även om yrkande om detta inte framställts. Skälen för kommitténs förslag: Kommittén föreslår enligt vad som sägs ovan att en särskild avgift ska tas ut av de skattskyldiga i vissa situationer (se avsnitt 10.16.1–10.16.4). Det bör dock finnas möjlighet till befrielse från avgiften om någon omständighet eller något förhållande i det enskilda fallet gör att det är oskäligt att ta ut avgiften. Kommittén anser därför att , i likhet med vad som gäller i fråga om särskilda avgifter på skatteområdet i övrigt, under vissa förutsättningar ska befria den skattskyldige från avgiften. Kommittén anser att 51 kap. 1 § andra stycket skatteförfarande- lagen (2011:1244) bör tillämpas vid bedömningen. Som framgår av den bestämmelsen ska besluta om hel eller delvis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Det ska då särskilt beaktas om den felaktighet eller passivitetet som har lett till avgiften kan antas ha berott på ålder, hälsa eller liknande förhållanden eller berott på en felbedöm- ning av en regel eller betydelsen av faktiska förhållanden. Vidare kan befrielse medges om avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller passiviteten eller om det har varit fråga om en lång handläggningstid. Denna exemplifiering på omständigheter som kan utgöra skäl för befrielse är inte uttömmande. Bedöm- ningen av om det finns skäl för befrielse bör vara nyanserad och inte alltför restriktiv. Vanligen är det den skattskyldige själv som framför de omstän- digheter som kan finnas för befrielse, men ska även på eget initiativ (ex officio) beakta de omständigheter för befrielse som har kommit fram. Kommittén föreslår flera olika särskilda avgifter. Bland annat ska en sanktionsavgift tas ut om det visar sig att den elektroniska loggen inte förs korrekt. Det har inte någon betydelse om det beror på ett användarfel eller på utrustningens egenskaper eller funktion. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Det finns inte heller några krav på att den skattskyldige ska ha brustit i sina skyldigheter med uppsåt eller av oaktsamhet för att avgiften ska kunna tas ut. Elektroniska system kan dock vara känsliga för störningar. Exempelvis kan mobiltäckningen på en viss plats vara otillräcklig och medföra att överföringen av uppgifter till tjänsteleverantören inte lyckas. Om brister i eller åtkomst till loggen kan hänföras till tekniska problem och störningar som den skattskyldige inte kunnat råda över bör det kunna bli aktuellt med befrielse från den särskilda avgiften.30 En bestämmelse om befrielse från särskild avgift finns i 9 kap. 9 § i förslaget till vägskattelag. I bestämmelsen finns en hänvisning till 51 kap. 1 § andra stycket skatteförfarandelagen. 10.18.1 Överklagbara beslut, parter och muntlig förhandling Kommitténs förslag: beslut enligt vägskattelagen, med undantag för beslut om revision och föreläggande utan vite, ska få överklagas. Andra myndigheters beslut enligt vägskatte- lagen ska inte få överklagas. Överklagande får göras av den som beslutet gäller och av det allmänna ombudet hos . Överklagande ska ske hos allmän förvaltningsdomstol. Pröv- ningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. är klagandens motpart efter det att handlingarna i målet har överlämnats till förvaltningsrätten. Om det allmänna ombudet hos överklagar, tillämpas dock bestäm- melserna i 67 kap. 11 § andra stycket skatteförfarandelagen (2011:1244). och det allmänna ombudet får över- klaga till fördel för den som beslutet gäller och har då samma behörighet som denne. Om ett överklagande kommer in till allmän förvaltnings- domstol i stället för till , ska domstolen sända över- klagandet till och lämna uppgift om vilken dag överklagandet kom in till domstolen. 30 Jfr vad som sägs i prop. 2014/15:6 s. 68 om befrielse från kontrollavgift vid brister i elektroniska personalliggare när bristen hänförliga till tekniska fel. Förslag till utformning av ett vägskattesystem ska pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Om ett överklagande har kommit in , ska avvisa det. Ett överklagande ska dock inte avvisas om förseningen beror på att har lämnat den som beslutet gäller en felaktig underrättelse om hur man överklagar, eller det i rätt tid har kommit in till en allmän förvaltnings- domstol. Om överklagandet inte ska avvisas och det inte finns hinder mot omprövning ska ompröva det över- klagade beslutet (obligatorisk omprövning). Ett överklagande faller om ändrar det överklagade beslutet så som den klagande begär. Om ändrar beslutet på något annat sätt, ska överklagandet anses omfatta det nya beslutet. Om ett överklagande varken avvisas eller faller, ska överlämna handlingarna i ärendet till förvaltningsrätten. Obliga- torisk omprövning ska inte göras om det allmänna ombudet överklagar. Vid handläggning i förvaltningsrätt av mål om särskild avgift ska muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det finns anledning att anta att avgiften inte kommer att tas ut. Skälen för kommitténs förslag I avsnitt 10.17.3 ovan finns kommitténs förslag om omprövning av beslut enligt vägskattelagen. Kommittén anser att alla beslut, utom beslut om revision och beslut om föreläggande utan vite, bör få överklagas. Det innebär att bland annat beslut om skatt eller avgift, beslut om anstånd med betalning, beslut om befrielse eller återbetalning av skatt eller avgift, beslut om vitesföreläggande, beslut om anstånd med att lämna deklaration och beslut om undantag från användningsförbud får överklagas. Däremot ska som sagt överklagandeförbud gälla i fråga om beslut om revision och beslut om föreläggande utan vite. Sådana beslut kan inte överklagas enligt skatteförfarandelagen (2011:1244, SFL) och det saknas skäl att frångå den ordningen beträffande vägskatte- lagen. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Transportstyrelsens beslut bör inte få överklagas, utan de får i stället angripas genom rättelse- och omprövningsinstituten innan överklagande kan ske. Om ett överklagande sker av denna typ av beslut ska det i stället ses som en begäran om omprövning. Vem som ska få överklaga Överklagande bör få ske av den som beslutet gäller och av det all- männa ombudet hos (se nedan). Av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL) följer att om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut ska den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen. En grund- förutsättning för att paragrafen ska bli tillämplig är att besluts- myndighetens ställning i processen inte har reglerats i någon speciallag. Så har exempelvis skett i 67 kap. 11 § SFL. Enligt den bestämmelsen är klagandens motpart efter det att handlingarna i målet har överlämnats till förvaltningsrätten eller förs det allmännas talan av det allmänna ombudet, om det är ombudet som har överklagat beslut i en fråga. Som har nämnts i avsnitt 10.9.1 är beskattnings- myndighet i fråga om vägskatt. Det är därmed enligt huvudregeln som företräder det allmänna i skattemål i domstol. ska det finnas ett allmänt ombud hos . Det allmänna ombudet har bland annat rätt att över- klaga beslut. Om det allmänna ombudet har över- klagat ett beslut är det ombudet som för det allmännas talan i dom- stolsprocessen. Den beskrivna ordningen bör gälla även för mål om vägskatt. Det allmänna ombudet bör få föra talan till fördel för den som beslutet gäller. Ombudet har då samma behörighet som denne. Även bör få överklaga förvaltningsrättens och kammarrättens beslut till fördel för den som beslutet gäller och då ha samma behörighet som denne. Förslag till utformning av ett vägskattesystem I likhet med vad som gäller för skattemål i övrigt bör ett över- klagande medföra obligatorisk omprövning hos . ska ompröva det överklagade beslutet. Det förutsätter dock att överklagandet inte ska avvisas eller att det annars finns hinder mot omprövning. Hinder mot omprövning kan vara res judicata, bristande partsbehörighet eller t.ex. att över- klagandet är så bristfälligt att det inte kan läggas till grund för prövning i sak. Om det finns hinder mot omprövning ska Skatte- verket överlämna handlingarna till domstolen och i en skrivelse förklara varför omprövning inte skett. får nämligen avvisa endast på den grunden att överklagandet har kommit in . I övriga fall är det domstolen som ska avvisa överklagandet. Ett överklagande som kommer in till för sent (se avsnitt 10.18.2 om överklagandefrist) ska avvisas. Det gäller dock inte om förseningen beror på att har lämnat en fel- aktig överklagandehänvisning eller om överklagandet har lämnats till förvaltningsdomstol inom överklagandetiden. Om ett över- klagande kommer in till en förvaltningsdomstol i stället för till ska domstolen lämna över överklagandet till verket med uppgift om när överklagandet kom in till domstolen. Det är som gör rättidsprövningen. De nu nämnda bestäm- melserna har sin förebild i 67 kap. 19 § SFL. Med förebild i 67 kap. 20 och 21 §§ samma lag bör det också i den nu aktuella lagen föreskrivas att ett överklagande förfaller om vid den obligatoriska omprövningen ändrar det över- klagade beslutet på det sätt som klaganden begär. Med att över- klagandet förfaller menas att det inte ska leda till några ytterligare åtgärder. bör dock i sitt omprövningsbeslut upplysa klaganden om att överklagandet har förfallit (jfr prop. 1985/86:80 s. 80). Om ändrar beslutet på något annat sätt, ska överklagandet i stället anses omfatta det nya beslutet. Att över- klagandet omfattar det nya beslutet innebär att klaganden inte behöver överklaga det nya beslutet för att förvaltningsrätten ska Förslag till utformning av ett vägskattesystem Bestämmelsen utgår alltså från att klaganden är missnöjd även med omprövningen (se prop. 1985/86:80 s. 112). Om ett överklagande varken avvisas eller faller, ska överlämna handlingarna i ärendet till förvaltningsrätten. Detta har sin motsvarighet i 67 kap. 22 § SFL. Överklagande bör, som redan nämnts, ske hos allmän förvaltnings- domstol. Det finns inte skäl att beskära instansordningen i fråga om vägskatt på så sätt att förvaltningsrättens avgörande inte får överklagas. I syfte att minimera kostnaderna och förhindra att domstolarna tvingas att i större utsträckning än nödvändigt utöka sin verksamhet finns det dock anledning att frångå den i skattemål annars rådande principen och här kräva prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Den enskilde får med den före- slagna ordningen möjlighet att alltid få domstolsprövning åtmin- stone i en instans. Vid överklagande till kammarrätten kommer det däremot att krävas att domstolen fattar ett beslut om att bevilja prövningstillstånd för att klaganden ska få sitt överklagande prövat i sak. Motsvarande gäller för trängselskatt, vägtrafik- skatt och vägavgift. Kommittén föreslår att en särskild avgift ska tas ut när vissa skyldigheter enligt vägskattelagen inte har fullgjorts (se avsnitt 10.16.1–10.16.4). I 21 § lagen (2004:629) om trängselskatt sägs att muntlig förhandling ska hållas i mål om tilläggsavgift i förvalt- ningsrätt om den skattskyldige begär det, såvida det inte finns anledning att anta att tilläggsavgiften inte kommer att tas ut. En liknande bestämmelse avseende särskilda avgifter (förseningsavgift, skattetillägg och kontrollavgift) finns i 67 kap. 37 § SFL. Någon motsvarande bestämmelse om en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling finns däremot inte avseende sådan kostnadsränta som enligt 65 kap. 13 § SFL ska debiteras vid för sen betalning av skatt eller avgift. Bestämmelsen i 21 § lagen om trängselskatt utformades till viss del i enlighet med bestämmelserna om skattetillägg i den Förslag till utformning av ett vägskattesystem dåvarande 47 § fordonsskattelagen. Den lagen är upphävd och ersatt av vägtrafikskattelagen (2006:227). I den sistnämnda lagen har bestämmelserna om skattetillägg inte tagits med. Däremot finns bestämmelser om dröjsmålsavgift (5 kap. 17 §). En liknande regel om dröjsmålsavgift finns för vägavgift som tas ut för svenska tunga fordon i 18 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Någon bestämmelse om en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling finns inte avseende dröjsmålsavgifter. I 9 § tredje stycket FPL sägs att muntlig förhandling ska hållas i kammarrätt och förvaltningsrätt om en enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. I praktiken innebär bestämmel- sen att muntlig förhandling i regel hålls om en enskild begär det. Eftersom de särskilda avgifter som föreslås som sanktioner i vägskattesystemet utgör administrativa sanktionsavgifter bör samma regel om muntlig förhandling gälla som i fråga om mål om särskilda avgifter enligt SFL. Det bör därför tas in en bestämmelse om ovill- korlig rätt till förhandling i vägskattelagen. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det finns anledning att anta att den särskilda avgiften inte kommer att tas ut. Däremot bör den ovillkorliga rätten till muntlig förhandling bara gälla vid handläggning av mål i förvaltningsrätten. Vid handläggning av mål om särskild avgift i kammarrätten får bestämmelserna i 9 § tredje stycket FPL tillämpas. Så är även fallet vid handläggning i domstol av ärenden som avser andra beslut än de om särskild avgift. Bestämmelser om överklagande finns i 12 kap. i förslaget till väg- skattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Kommitténs förslag: Ett överklagande av den som beslutet gäller ska ha kommit in till senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteperioden har gått ut eller den skattepliktiga händelsen har inträffat. Överklagandet ska dock ha kommit in från den dag då den som beslutet gäller fick del av det om beslutet avser uppgifts- eller dokumentationsskyldighet, deklarations- ombud, tvångsåtgärder, sanktionsavgift, betalning eller åter- betalning av skatt eller avgift, verkställighet, eller avvisning av en begäran om omprövning eller ett överklagande eller någon annan liknande åtgärd. Om beslutet har meddelats efter tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteperioden har gått ut eller den skattepliktiga händelsen har inträffat och den skattskyldige har fått del av beslutet efter utgången av november får överklagandet dock komma in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Överklagande av allmänna ombudet ska ha kommit in till inom den tidsfrist som gäller för beslut om om- prövning på initiativ av eller men från den dag då det överklagade beslutet med- delades. Bakgrund: Utgångspunkten inom förvaltningsrätten är att ett överklagande av ett beslut ska ha kommit in till den myndighet som har meddelat beslutet från den dag då klagan- den fick del av det. Detta följer av såväl 23 § förvaltningslagen (1986:223) som 6 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). På skatte- rättens område är huvudregeln en annan. Där är överklagandefristen som utgångspunkt (se t.ex. 67 kap. 12 § första stycket skatte- förfarandelagen [2011:1244], SFL), eller möjligen (se t.ex. 7 kap. 3 § första stycket första meningen vägtrafikskattelagen [2006:227]) räknat från utgången av det år då en viss skatteperiod har gått ut. I undantagsfall finns en kortare frist, företrädesvis , som räknas från det att den som berörs av beslutet fick del av det.