sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — I 13 a § skogsvårdslagen anges att avverkning, skogsvårdsåtgär- der och gödsling inte får ske på skogliga impediment som är större än . Enstaka träd får dock avverkas, om det inte förändrar naturmiljöns karaktär. Bestämmelsen är inte knuten till någon sanktion. föreslog att straffbestämmelsen i 38 § skulle utvidgas till att även omfatta överträdelser av förbudet mot avverkning m.m. på skogliga impediment.4 Bland remissinstanserna var det endast som yttrade sig särskilt i denna fråga. Myndigheten ansåg bl.a. att det var väl strängt med straffsanktioner- ing, att det kan vara svårt för den enskilde att göra de bedömningar som krävs och att det dessutom, när det gäller rennäringen, blir fråga om straffsanktion för brott mot ett enskilt intresse. Regeringen gjorde bedömningen att det saknades underlag för att bedöma huru- vida de aktuella överträdelserna borde kriminaliseras.5 Det förefaller märkligt med ett strikt förbud som inte kan åtföljas av en sanktion av något slag och det har under utredningens gång diskuterats om förbudet i 13 a § mot att vidta vissa åtgärder på skog- liga impediment borde förenas med straff. Förbudet mot avverkning på skogliga impediment avser en situa- tion som är svår att rätta till i efterhand och där förutsättningarna för nykriminalisering torde vara uppfyllda. Detta särskilt med beak- tande av de konsekvenser en avverkning på impediment kan få ur ett miljöperspektiv. Utredaren föreslår därför att den som uppsåt- 2009/10:201, s. 48 f. Fullgörande av övriga skyldigheter samt straffansvar ligen eller av oaktsamhet genom avverkning bryter mot 13 a § första stycket ska kunna dömas till böter eller fängelse enligt 38 §. Gränsen för olovlig avverkning på skogliga impediment ligger endast och farhågor har väckts om att en straffsank- tionering på ett orättfärdigt sätt skulle kunna drabba markägare som avverkat en mycket liten yta av misstag. Det har också fram- förts att det kan vara svårt att avgöra de exakta gränserna för ett impediment. Utredaren konstaterar i detta hänseende att det inte är ett hinder för kriminalisering att det krävs ett visst mått av bedöm- ning inom ramen för den straffrättsliga processen. Noteras i detta avseende bör också att det i 38 § sista stycket anges att ansvar inte ska utdömas i ringa fall. Straffansvar för avverkning på impediment torde endast komma ifråga vid allvarligare överträdelser. Som framgår ovan omfattar 13 a § även förbud mot gödsling och skogsvårdsåtgärder på impediment. Beträffande en nykriminaliser- ing i denna del bör det noteras att betraktar skogs- marksgödsling som en åtgärd som omfattas av kravet på samråd en- ligt 12 kap. 6 § . Inom ramen för samrådet finns det förutsättningar att genom rådgivning och andra tillsynsinstrument avstyra eventuella planer på gödsling av impediment. När det gäller skogsvårdsåtgärder så saknar detta begrepp en tydlig definition, vilket gör en straffsanktionering mindre lämplig. En förutsättning för att kunna straffsanktionera denna del av den aktuella bestämmelsen på ett effektivt sätt är en tydligare avgräns- ning av vilka åtgärder som bör omfattas av begreppet skogsvårds- åtgärder. En sådan analys och förslag på eventuella kompletterande beskrivningar av begreppets innebörd har emellertid inte varit möj- lig att göra inom ramen för detta utredningsuppdrag. 12.5Överväganden rörande bestämmelser som inte är kriminaliserade Föreläggande och förbud är i många fall ett effektivt medel för att säkerställa att skogsvårdslagen följs. När det gäller tillsynsverksamhet förenas de flesta förelägganden och förbud med vite. Antalet ansökningar om utdömande av vite är relativt lågt. Det innebär rimligtvis att efterlevnaden generellt är god och att förbud Fullgörande av övriga skyldigheter samt straffansvar och förelägganden fungerar bra som handlingsdirigerande instrument. För de bestämmelser som är av karaktären att framåtsyftande och förebyggande beslut fungerar väl finns således inga skäl att göra några förändringar ur ett straffrättsligt perspektiv. Diskussioner och överväganden har i detta hänseende gjorts avseende samtliga bestäm- melser som inte berörs i annat sammanhang i detta eller föregående kapitel. I 6 a § skogsvårdslagen anges ett förbud mot hyggesplöjning som markberedningsmetod. Förbudet är inte förenat med straffansvar. När förbudet mot hyggesplöjning lyftes in i lagen från skogsvårds- förordningen gjorde regeringen bedömningen att det saknades under- lag för att ta ställning till om överträdelsen borde kriminaliseras.6 Det har under utredningens gång diskuterats om förbudet mot hyggesplöjning borde knytas till straffansvar. Till stöd för krimi- nalisering talar att det kan förefalla märkligt att ha ett strikt förbud mot en viss metod som anses utgöra ett allt för radikalt ingrepp i naturen utan att en överträdelse mot förbudet kan leda till straff. Det finns emellertid också skäl att inte genomföra en kriminali- sering. Hyggesplöjning är en metod som inte längre används och en kriminalisering skulle således främst ha ett symbolvärde och sakna praktisk betydelse. Mer ändamålsenligt förefaller det i så fall att for- mulera om ett eventuellt förbud så att det tar sikte på radikala mark- beredningsmetoder i allmänhet eller effekterna av alltför ingripande markberedning och inte som pekar ut en specifik metod, dvs. Det bör i sammanhanget även erinras om att mark- beredning omfattas av de krav på hänsyn som finns i 30 och 31 §§ skogsvårdslagen. har ett regeringsuppdrag att se över sina föreskrifter om föryngringsåtgärder som ska redovisas . Eventuellt kommer dessa frågor att behandlas i detta sammanhang. Utredaren bedömer att det saknas anledning att särskilt straffbelägga hyggesplöjning och har varken mandat eller underlag för att inom 2009/10:201, s. 48. Fullgörande av övriga skyldigheter samt straffansvar ramen för denna utredning närmare överväga en lämplig utformning av ett mer allmängiltigt förbud. I skogsvårdslagstiftningens bestämmelser anges inte alltid uttryck- ligen vem som är ansvarig för att fullgöra olika skyldigheter. anges ansvarig aktör i föreskrifter och ibland kan ledning fås från förarbeten till lagen. I kapitel 5–9 beskrivs skogsvårdslagens före- skrivna skyldigheter närmare, och vilka som är eller bedöms vara ansvariga för dessa. I utredningens uppdrag ingår att analysera och ta ställning till vem eller vilka som bör ha ansvaret för att fullgöra olika skyldigheter enligt skogsvårdslagstiftningen. I detta avsnitt redo- görs för de förslag som har diskuterats och de överväganden som har gjorts. 12.6.2Förslag som har diskuterats De bestämmelser i skogsvårdslagen som saknar en tydligt ut- pekad ansvarig aktör och som har varit föremål för diskussion under utredningens gång har varit bestämmelserna om ändamålsenlig avverkning m.m. (10 §), tillstånd och villkor för avverkning i fjällnära skog och ädellöv- skog (15, 18 b, 18 c, 25 och 27 §§), hänsynsreglerna (30 och 31 §§), förbud mot avverkning m.m. på skogliga impediment (13 a §), krav på säkerhet (36 §), ransoneringsreglerna (11 §) och krav på samråd med sameby (20 §). För samtliga dessa bestämmelser utom 13 a § är överträdelser sanktionerade med straff. De finns två straffsanktionerade bestäm- melser som uttryckligen pekar ut markägaren som ansvarssubjekt. Fullgörande av övriga skyldigheter samt straffansvar Det gäller förbud mot främmande trädarter (6 b §) och förbud eller villkor för visst skogsodlingsmaterial (7 §). Ytterligare två straffsank- tionerade bestämmelser har tydliga ansvarssubjekt; det är krav på jordförvärvstillstånd som riktar sig mot ”förvärvaren” (10 a §) och åt- gärder mot insektshärjning där markägaren eller ”annan som har rätt att förfoga över skog eller virke” ansvarar (29 §). Med utgångspunkt i bl.a. förarbeten, ansvariga aktörer i närlig- gande lagstiftning och den finska motsvarigheten till skogsvårds- lagen har ett stor antal tänkbara aktörer diskuterats avseende de olika skyldigheterna. En möjlighet är naturligtvis att avgränsa an- svaret till enbart markägaren. En annan möjlighet är att använda ett eller flera ansvarssubjekt som fångar in en bredare krets av aktörer. Ett exempel på det sistnämnda är ovan nämnda formulering i 29 §. Andra exempel på alternativa ansvarssubjekt – som dock inte före- kommer i skogsvårdslagen – är ”den som har rätt att genom avtal för- foga över skogen”, ”den som har avverkningsrätten”, eller, som i flera närliggande lagstiftningar, ”verksamhetsutövaren”. Bakgrunden till utredningens uppdrag att se över vem som ska full- göra skyldigheter i skogsvårdslagsstiftningen är framför allt den situation som har uppstått då varken markägaren eller någon annan kunnat ställas till svars för att ha underlåtit att fullgöra sin anmäl- ningsplikt enligt 14 § skogsvårdslagen. En sådan ordning är natur- ligtvis inte tillfredsställande. Genom förslaget till sanktionsväxling när det gäller 14 § skogsvårdslagen bedömer utredaren emellertid att detta problem har hanterats. Det framgår inte uttryckligen av utredningens direktiv vilka skä- len är för att se över vem som ska ansvara även för andra skyldig- heter. Det skulle dock t.ex. kunna vara i syfte att förtydliga för både den enskilde och tillsynsmyndigheten vem som ansvarar. På så sätt skulle en bättre efterlevnad av regelverket kunna nås. Vidare und- viks det merarbete det kan innebära när olika aktörer avtalsmässigt måste reglera ansvar för att undkomma eventuellt straffansvar. Inte heller uppstår samma risk för situationer där det är oklart vem som ska dömas till ansvar för en överträdelse. Vem som ansvarar för Fullgörande av övriga skyldigheter samt straffansvar olika skyldigheter är alltså en fråga som berör både tillsynsarbete, skogsbruket och eventuella straffrättsliga processer. När det gäller tillsynsarbete är det utredarens bedömning att en insnävning av ansvarssubjekt för ovan nämnda bestämmelser inte i någon större utsträckning skulle underlätta arbetet. Tvärtom kan det betraktas som en fördel att myndigheten har en frihet att välja vilka aktörer som myndigheten vill rikta före- lägganden m.m. mot. När det gäller tydligheten för skogsbruket har det från skogs- näringens sida framförts en önskan om att behålla dagens ordning såvitt avser de bestämmelser som inte genomgår en sanktionsväxling. Slutligen då den straffrättsliga aspekten. Som har redogjorts för i kapitel 10 är det möjligt att reglera ansvar i straffbestämmelser bå- de genom att ange att ”den” som gör på ett visst sätt ska dömas till straff och genom att avgränsa ansvaret till ett eller flera special- subjekt. Utredarens bedömning är att dagens ordning även ur ett straffrättsligt perspektiv bör bestå. De skyldigheter som avses är sådana att ett stort antal aktörer kan vara ansvariga i olika skeden av processen och beroende på hur markägaren m.fl. har valt att reglera ansvaret i avtal. Även vida specialsubjekt riskerar att utesluta aktörer som har en verklig förfoganderätt över skogen och kanske borde ställas till svars. Motsatsvis kan det innebära att ett straffrättsligt ansvar läggs på någon som saknar rådighet över de åtgärder som krävs för att fullgöra den skyldighet det är fråga om. 13Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? utövar tillsyn över att skogsvårdslagen och med stöd av den lagen meddelade föreskrifter följs (33 § skogsvårdslagen). En förutsättning för en tillsynsmyndighets möjlighet att fullgöra sina tillsynsuppgifter är att myndigheten har tillgång till de uppgifter och underlag som är nödvändiga för tillsynen och att dessa är korrekta. Utredaren ska enligt direktiven ta ställning till om det bör införas en bestämmelse i skogsvårdslagen som förenar lämnande av oriktiga uppgifter med en sanktion. Om en sådan bestämmelse föreslås, ska utredaren även föreslå vilka uppgifter som bör omfattas av regeln. Bakgrunden till uppdraget i denna del är att Miljömålsberedningen föreslog att det ska införas en bestämmelse i skogsvårdsförordningen, som i visst avseende kriminaliserar lämnande av oriktiga uppgifter.1 Förslaget innebär att den som med uppsåt eller oaktsamhet lämnar en oriktig uppgift som från natur- och kulturmiljövårdssynpunkt har betydelse för prövning, ska dömas till böter för för- svårande av natur- och kulturvårdskontroll. Skogsvårdslagen innehåller en rad bestämmelser som ålägger en- skilda en skyldighet att lämna uppgifter till . Dessa bestämmelser gäller uppgifter som måste lämnas innan en skogs- bruksåtgärd utförs och avser att säkerställa att ska få tillgång till underlag för sin tillsyn och prövning. 1 SOU 2013:43. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? Den centrala bestämmelsen om skyldigheten att underrätta Skogs- styrelsen om planerade avverkningar m.m. finns i 14 § skogsvårds- lagen.2 Bestämmelsen innebär att ska få information om avverkning och uttag av skogsbränsle, sådan dikning i samband med avverkning som inte kräver tillstånd enligt 11 kap. , vad skogsägaren avser att göra för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen, vad skogsägaren avser att göra för att tillgodose rennäringens intressen inom renskötselns året-runt-marker och vad skogsägaren avser att göra för att trygga återväxten av skogen. En underrättelse om avverkning och om uttag av skogsbränsle ska innehålla uppgifter om fastighetsägare, berörd fastighets be- teckning och en karta eller kartskiss som visar området som om- fattas av underrättelsen. En underrättelse om skyddsdikning ska inne- hålla uppgifter om fastighetsägare och berörd fastighets beteckning samt en karta över det område som avses att skyddsdikas. På kartan ska skyddsdikets utlopp eller avslut markeras. Utifrån den information som lämnas in och annat underlag som myndigheten har tillgång till bedömer om det är aktu- ellt att vidta några åtgärder. Sådana åtgärder kan exempelvis innebära att myndigheten ger vägledning om hur något lämpligen bör utföras eller att myndigheten meddelar förelägganden eller förbud i enlighet med 35 § skogsvårdslagen. När det gäller avverkning i fjällnära skog (15 § skogsvårdslagen) och avverkning i ädellövskog (27 § skogsvårdslagen) får Skogsstyrel- sen uppgifter för sin tillståndsprövning i ansökan om tillstånd till av- verkning. Den som ansöker om tillstånd ska i förekommande fall redogöra för vad han eller hon avser att göra för att trygga återväxt av skogen, tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen samt rennäringens intressen (16 och 27 §§ skogsvårdslagen). Ytterligare regler om skyldighet att lämna uppgifter till Skogs- styrelsen finns bl.a. i 10 a § skogsvårdsförordningen om anmälan om införsel av skogsodlingsmaterial och i 32 § skogsvårdslagen avseende miljöanalys. Bestämmelserna om underrättelse, anmälan och ansökan komplet- teras med närmare föreskrifter i skogsvårdsförordningen och Skogs- 2 Bestämmelsen beskrivs närmare i kapitel 6. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? styrelsens föreskrifter, där det framgår vilka uppgifter och underlag som ska lämnas till (se närmare i kapitel 5 och 6).3 har också en möjlighet att begära att få tillgång till de uppgifter som myndigheten anser sig behöva. Enligt 34 § första stycket skogsvårdslagen har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen enligt lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. När denna bestämmelse infördes, anfördes det i förarbetena att de handlingar som främst kan vara av intresse vid tillsynen är eventuella skogsbruks- planer.4 De bestämmelser som finns i skogsvårdslagstiftningen om läm- nande av uppgifter avser i vilka fall och vilka uppgifter och underlag som ska lämnas. Det finns dock inte någon bestämmelse som straff- belägger eller sanktionerar lämnande av oriktiga uppgifter. 13.3Miljöbalkens reglering av lämnande av oriktiga uppgifter I 29 kap. 5 § finns en bestämmelse om försvårande av miljökontroll som straffbelägger lämnande av oriktiga uppgifter. Här stadgas att böter eller fängelse i högst kan åläggas den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar en oriktig uppgift som från miljö- eller hälsoskyddssynpunkt har betydelse för en myndighets prövning eller tillsyn, om uppgiften lämnas i en ansökan, anmälan eller annan handling som ska ges in till en myndighet enligt vissa angivna be- stämmelser. Paragrafen innefattar även underlåtenhet att lämna upp- gifter eller underrätta myndigheter i vissa fall. Bestämmelsen om försvårande av miljökontroll hänvisar bl.a. till uppgifter som lämnas i en ansökan, anmälan eller annan handling som ska ges in till en myndighet enligt en bestämmelse i . Det innebär att bestämmelsen innefattar uppgifter som lämnas i en an- mälan om samråd enligt 12 kap 6 § . Kravet på att uppgiften ska ha betydelse innebär en avgränsning av det straffbara området där en brottsförutsättning är att de oriktiga uppgifterna har betydelse för en prövning eller för bedömningar 1978/79:110, s. 71 och SOU 1978:6, s. 178. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? som görs i tillsynsarbetet. Uppgifter av mer praktisk karaktär eller som inte har någon betydelse för myndighetens bedömningar är tänkta att falla utanför det straffbara området. Något krav på att be- slutet skulle ha blivit annorlunda om korrekta uppgifter hade lämnats finns inte. I förarbetena till bestämmelsen anges som exempel på handling- ar som kan falla in under paragrafen att någon som har förelagts att lämna vissa upplysningar kommer med oriktiga uppgifter, att någon underlåter att lämna en miljörapport enligt 26 kap. 20 § eller att någon åsidosätter en skyldighet enligt 26 kap. 25 § samma lag att visa upp ett beslut för naturvårdsvakt eller polis.5 De rättsfall där överrätter har funnit skäl till fällande dom avse- ende försvårande av miljökontroll rör både underlåtenhet att lämna vissa uppgifter och lämnande av oriktiga uppgifter. Det är bl.a. under- låtenhet att anmäla införsel av en viss kemisk produkt, underlåtenhet att underrätta myndighet om miljöfarligt utsläpp, läm- nande av oriktiga uppgifter om PCB-halten i en byggnad, under- låtenhet att lämna in miljörapport och underlåtenhet att under- rätta tillsynsmyndigheten om driftstörningar som har kunnat leda till olägenheter för miljön.6 13.4Miljömålsberedningens förslag om sanktion för lämnande av oriktiga uppgifter Miljömålsberedningen är en parlamentarisk beredning som har i upp- drag att lämna förslag om hur miljökvalitetsmål och genera- tionsmål ska nås. I utredningens direktiv hänvisas till Miljömålsbe- redningens delbetänkande Långsiktigt hållbar markanvändning och till beredningens överväganden och förslag när det gäller vissa frågor med koppling till skogsvårdslagen.7 Miljömålsberedningen har föreslagit vissa ändringar i skogsvårds- lagen och lämnat ett förslag till en helt ny skogsvårdsförordning. Miljömålsberedningens bedömning var att hänsynen i skogsbruket 1997/98:95, s. 308. 6Högsta domstolen mål nr B 2708-13, mål nr B 10616-14, Hovrätten över och mål nr B 1947-13, Hovrätten för mål nr B 283/00 och B 44/01, Hovrätten för Nedre mål nr B 421-12. 7 SOU 2013:43. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? kan bli bättre om den lägsta nivån för miljöhänsynen anges tyd- ligare i lagstiftningen. Det kan vara svårt som skogsbrukare att veta om man gör rätt eller inte. Detta kan skapa problem med såväl rättssäkerheten som med legitimiteten i styrningen. Otydligheten be- skrivs bestå i tre delar: otydliga och oprioriterade regler, bristande sanktionsmöjligheter och otydlig tillsyn.8 Miljömålsberedningens förslag till ny skogsvårdsförordning inne- bär bl.a. att det införs en ny straffbestämmelse om försvårande av natur- och kulturvårdskontroll. I den föreslagna bestämmelsen an- ges att för försvårande av natur- och kulturvårdskontroll döms till böter den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar en oriktig upp- gift som från natur- och kulturvårdssynpunkt har betydelse för Skogs- styrelsens prövning eller tillsyn, om uppgiften lämnas i en ansökan, anmälan eller annan handling som ska ges in till en myndighet enligt denna förordning eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av denna förordning.9 Förslaget innebär alltså ett straffrättsligt förfarande, och det krävs uppsåt eller oaktsamhet för att någon ska kunna dömas. Av författningskommentaren framgår att om en uppgiftslämna- re i samband med underrättelsen anger att viss hänsyn ska tas till vissa natur- och kulturvärden, kan han eller hon bli föremål för polis- utredning, om det senare visar sig att den hänsyn som angavs i sam- band med underrättelsen inte togs. Uppgifter av mer praktisk karak- tär eller som inte har betydelse för bedömning är tänkta att falla utanför det straffbara området.10 Enligt Miljömålsberedningens förslag blir en avverkningsanmä- lan, som en konsekvens av bl.a. ovan beskrivna förslag och i övrigt gällande regelverk, juridiskt bindande , om inte Skogs- styrelsen har meddelat ett föreläggande eller förbud. I betänkandet uttalas bl.a. följande. ”Vi föreslår ovan att det blir sanktionsbelagt att med uppsåt eller av oaktsamhet lämna oriktiga uppgifter i en av- verkningsanmälan (försvårande av natur- och kulturvårdskontroll). Det som anges i anmälan blir således bindande om inte Skogs- styrelsen hör av sig med ett föreläggande eller förbud innan har gått. Både skogsägaren och har sedan att utgå 8SOU 2013:43, s. 131. 9SOU 2013:43, s. 41. 10SOU 2013:43, s. 188. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? från det som angetts i avverkningsanmälan vid avverkningen respek- tive tillsynen av avverkningen.”11 Drygt 120 remissinstanser yttrade sig över Miljömålsberedningens delbetänkande. Endast ett fåtal av dessa berörde särskilt frågan om en ny straffbestämmelse avseende försvårande av natur- och kulturvårds- kontroll. uttryckte sig positivt till att göra avverk- ningsanmälan bindande gentemot skogsägaren och framförde i detta sammanhang också att anmälan bör leda till ett överklagbart beslut. Skogsindustrierna och Norra skogsägarna förhöll sig kritiska till förslaget och menade bl.a. att det skulle kunna skapa problem om bestämmelsen leder till att alltför många uppgifter ska redovisas i en avverkningsanmälan. Norra skogsägarna ansåg även att det var oklart vad som skulle utgöra en oriktig uppgift. Denna invändning delades av . Myndigheten såg även en risk för att förslaget skulle kunna få andra negativa effekter: En möjlig konsekvens är att avverkningsanmälan som blir bindande medför att den som lämnar in en avverkningsanmälan blir försiktig med att ange vilken hänsyn som man avser att ta. Ett tydligare krav på att redovisa befintliga hänsynsvärden skulle sannolikt minska den risken. (Mark- och ) avstyrkte förslaget till ny förordning bl.a. mot bakgrund att ”de nytillkomna bestämmelserna i förordningen så gott som genomgående uppvisar sådana brister och oklarheter att förslaget i allt väsentligt måste omarbetas”. Domstolen framförde även följande synpunkt avseende förslaget om en ny straff- bestämmelse för försvårande av natur- och kulturvårdskontroll: 11 SOU 2013:43, s. 142. Bör lämnande av oriktig uppgift förenas med en sanktion? Brottet försvårande av natur- och kulturvårdskontroll handlar om att lämna en oriktig uppgift. Rekvisitet innebär att uppgiften ska vara oriktig när den lämnas. Författningskommentaren beskriver emellertid snarare det förhållandet att det ska vara straffbart att inte göra såsom man har uppgivit i ansökan, anmälan eller annan handling. Om man vill straffbelägga att någon inte tar den hänsyn som angetts enligt in- given ansökan/anmälan bör straffbudet omformuleras. Miljömålsberedningens förslag innebär att brottet försvårande av natur- och kulturvårdskontroll ska utgöras av oriktigt uppgiftsläm- nande. Förslaget är också att göra avverkningsanmälan juridiskt bindande. I likhet med vad som gäller för försvårande av miljökon- troll skulle motsvarande brott i skogsvårdslagen också kunna omfatta underlåtenhet att lämna vissa uppgifter.