sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — Vidare är vägbygget anmälningspliktigt för samråd enligt , eftersom en skogs- bilväg som är anses ändra naturmiljön väsentligt. kan då med stöd av 12 kap. 6 § meddela föreläggande om åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön, eller om detta inte räcker, förbjuda verksam- heten. Bestämmelser om rätt till ersättning vid sådana beslut finns i 31 kap. . kan även på grund av underrät- telsen om avverkning besluta om föreläggande eller om att förbjuda avverkningen med stöd av skogsvårdslagen, under förutsättning att pågående markanvändning inte avsevärt försvåras. föreskrifter om anmälningspliktiga åtgärder är inte uttömmande utan alla verksamheter och åtgärder som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön ska anmälas för samråd. Således kan så- dana verksamheter och åtgärder som inte omfattas av anmälnings- 344–10 §§ SKSFS 2013:3. Underrättelse om avverkning m.m. skyldigheten enligt skogsvårdslagen ändå vara anmälningspliktiga en- ligt . Det kan exempelvis handla om gallring eller annan avverkning av områden som är mindre än . Avgörande är bedömningen av den påverkan som åtgärden kan ha och dess inverkan på naturmiljön. Även en liten åtgärd kan i känsliga områden medföra en väsentlig förändring av naturmiljön. Av tabell 5.10 framgår att anläggande av skogsbilvägar och åtgärder i nyckelbiotoper som vardera svarade för av sam- rådsärendena . De relativa andelarna kan dock variera mellan åren. 5.7.2Uppgifter i anmälan om samråd En anmälan för samråd ska vara skriftlig, åtföljas av en karta och inne- hålla en beskrivning av den planerade verksamheten eller åtgärden. I den utsträckning som det behövs ska anmälan också innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. . Uppgifter om fastighetsägare och nyttjanderättshavare som berörs av verksamheten eller åtgärden ska anges (8 § förordning om anmälan för samråd). Ut- över detta ska det framgå av anmälan vilka skyddsåtgärder som ska utföras, de begränsningar som ska iakttas och de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att begränsa eller motverka att verksamheten Underrättelse om avverkning m.m. eller åtgärden medför skada på naturmiljön. Ytterligare föreskrifter finns angående vad anmälan ska innehålla för respektive åtgärd.35 Att inte lämna korrekta uppgifter i anmälan om samråd är förenat med straffansvar. För försvårande av miljökontroll döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller oaktsamhet läm- nar en oriktig uppgift som från miljö- eller hälsoskyddssynpunkt har betydelse för en myndighets prövning eller tillsyn, om uppgiften lämnas i en anmälan som ska ges in enligt balken.36 Eftersom en avverkningsanmälan även utgör en anmälan för sam- råd när sådan krävs, föreligger således i vissa fall även straffansvar för att korrekta uppgifter lämnas i en avverkningsanmälan. Den del av ut- redningens uppdrag som gäller lämnande av uppgifter behandlas när- mare i kapitel 13. 5.7.3Beslut, straff och överklagande Innan fattar beslut i ett ärende om anmälan för sam- råd gällande skogsbilvägar, skogsgödsling eller skogsmarkskalkning ska ges tillfälle att lämna synpunkter (9 § förordning om anmälan för samråd). får förelägga den anmälningsskyldige att vid- ta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvän- digt för skyddet av naturmiljön, får myndigheten förbjuda verksam- heten. Ersättning enligt 31 kap. kan bli aktuellt vid sådant föreläggande eller förbud.37 När det gäller överklagande hänvisas till bestämmelser i 19 kap. 1 § om överklagande hos mark- och miljödomstol. Även får överklaga beslut som rör frågor om anmälan för samråd enligt 12 kap. och förordningen om anmälan för samråd.38 överklagandemöjlighet avser beslut som fattas av annan myndighet, t.ex. en länsstyrelse, och inte beslut fattade 353 § SKSFS 2013:3. 3629 kap. 5 § 1 a . 3712 kap. 6 § fjärde stycket . 3812 och 13 §§ förordning om anmälan för samråd. Underrättelse om avverkning m.m. av den egna myndigheten. Det hänvisas även till 29 kap. om bestämmelser om straff och förverkande.39 5.7.4Ansvar för anmälan om samråd Det är verksamhetsutövaren som har ansvaret för att anmälan om samråd görs enligt . En verksamhetsutövare kan vara en markägare eller t.ex. en virkesköpare. Här föreligger således en skill- nad mellan ansvaret för att göra avverkningsanmälan och ansvaret för att göra en anmälan om samråd, trots att en avverkningsanmälan gäller som en anmälan för samråd och en anmälan om samråd gäller som en avverkningsanmälan. I tabell 5.11 redovisas antalet anmälningar om samråd som har gjorts –2016 samt i vilken utsträckning anmälningarna har gjorts av ombud. Om ingen anmälan har gjorts för samrådspliktig verksamhet kan straffansvar utkrävas för otillåten miljöverksamhet. Ansvar har ut- krävts i ett fåtal fall enligt 12 kap. 6 § och 29 kap. 4 § med koppling till skogsbruket. Som exempel kan nämnas ett mål som avsåg en avverkning som inte hade anmälts för samråd. Påföljden blev före- tagsbot om för markägaren (verksamhetsutövaren).40 Av 173 åtalsanmälningar –2015 avsåg 30 () enbart eller även anmälan för samråd. 3914 § förordning om anmälan för samråd. 40Östersunds tingsrätt, mål nr B 2641. Underrättelse om avverkning m.m. En anledning till att ärenden gällande utebliven anmälan om samråd läggs ned är att rekvisitet ”väsentligt ändra naturmiljön” i 12 kap. 6 § inte anses vara uppfyllt. Lagrådet anförde i samband med införandet av att straffsanktionen av samrådsregeln borde begränsas till de fall då särskilda föreskrifter om anmälningsskyldighet hade meddelats. Regeringen delade inte denna bedömning utan såg det som mycket viktigt att mera flagranta fall av brott mot anmälnings- skyldigheten inte lämnades osanktionerade. Det straffbara området begränsades dock till att det ska vara fråga om en väsentlig ändring i naturmiljön.41 Utifrån detta har åklagare i vissa enskilda ärenden bedömt att åt- gärder såsom byggande av skogsbilväg, avverkning i en registrerad nyckelbiotop (bäckmiljö) samt radikal markberedning inte har varit av sådant flagrant slag som förutsätts för att straffrättsligt ansvar för otillåten miljöverksamhet ska föreligga.42 1997/98:45 Del 1, s. 382. 42Underrättelser Nationella åklagaravdelningen, ärende AM-26279-16, ärende AM-32657-16 samt ärende AM-56144-14, AM-18683-14 och AM-136747-15. Underrättelse om avverkning m.m. 5.8Avverkningsanmälan och lagen om handel med timmer och trävaror EU:s timmerförordning innehåller bestämmelser som syftar till att förhindra att timmer och trävaror som kommer från olaglig avverk- ning släpps ut på marknaden. Lagen (2014:1009) om handel med tim- mer och trävaror innehåller bestämmelser om den behöriga myndig- hetens kontroll av att timmerförordningen följs. Lagen om handel med timmer och trävaror kompletterar EU:s timmerförordning och förordningar som har meddelats med stöd av denna förordning. Timmerförordningen syftar till att hindra att tim- mer och trävaror som härrör från olaglig avverkning får avsättning på EU:s inre marknad. Enligt förordningen ska medlemsstaterna fast- ställa regler om de sanktioner som ska tillämpas vid överträdelser av bestämmelserna och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att de genomförs. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och av- skräckande (artikel 19). 5.8.1Straffbestämmelsen i lagen om handel med timmer och trävaror I artikel 4.1 i timmerförordningen stadgas att det ska vara förbjudet att släppa ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden. I förarbetena till lagen om handel med timmer och trävaror kon- stateras det att timmerförordningen och skogsvårdslagen har likartat skyddsintresse. Det fanns också synpunkter om att sådana överträ- delser i stället skulle beivras enligt sanktionsbestäm- melser. Vid val av sanktion ansågs det därför nödvändigt att beakta att överträdelser av bestämmelser i skogsvårdslagen som är väsentliga för att upprätthålla lagens skyddsintresse är straffsanktionerade. Som exempel lyftes avverkning i strid med bestämmelserna om krav på anmälningsskyldighet fram. Denna gärning och överträdelse av för- budet i timmerförordningen är likartade i det avseende att de avser hantering av olagligt avverkat timmer. Övervägande skäl ansågs där- Underrättelse om avverkning m.m. för tala för att förbudet i timmerförordningen att släppa ut timmer eller trävaror från olaglig avverkning ska leda till straffansvar.43 I lagen om handel med timmer och trävaror har således intagits en bestämmelse som innebär att en utebliven avverkningsanmälan till kan medföra straffrättsligt ansvar. Bestämmelsen an- ger att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i artikel 4.1 jämförd med artikel 2 i timmerförordningen att släppa ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden döms till böter eller fängelse i högst sex måna- der. Som förutsättning gäller att avverkningen har gjorts i strid med bestämmelser i avverkningslandet i fråga om anmälan eller under- rättelse till en myndighet eller med en föreskriven tidsfrist efter en så- dan anmälan eller underrättelse.44 Några remissinstanser menade att det stred mot proportiona- litetsprincipen att en utebliven anmälan skulle medföra att avverk- ningen anses som olaglig. Regeringen ansåg dock med hänsyn till syftet att regleringen inte var oproportionerlig. Det konstaterades att bestämmelsen om avverkningsanmälan utgör en central del av det nationella systemet för att se till att bl.a. natur- och miljöhänsyn be- aktas i samband med avverkning. Sådana hänsyn måste enligt reger- ingen också anses vara en del av timmerförordningen.45 Det är dock inte straffbelagt i 9 § lagen om handel med timmer och trävaror att bryta mot ett föreläggande eller förbud som har be- slutat om med stöd av skogsvårdslagen. 5.8.2Vem som är ansvarig för utebliven avverkningsanmälan Bestämmelserna i timmerförordningen riktar sig mot verksamhets- utövare. I förarbetena till lagen om handel med timmer och trävaror behandlas frågan om vilka som kan anses som verksamhetsutövare enligt timmerförordningen och som därmed är ansvariga för att för- ordningen följs. Det uttalas att den skogsägare i som avverkar sin egen skog och använder timret eller trävarorna i kommersiell verksamhet, dvs. släpper ut det på marknaden, kan anses som verk- samhetsutövare. Om en ägare av skogsmark avtalar med ett företag 2013/14:183, s. 32 ff. 449 § första stycket 2 lagen om handel med timmer och trävaror. 2013/14:183, s. 35 f. Underrättelse om avverkning m.m. eller motsvarande, exempelvis en skogsägarförening, om rätt att av- verka och sälja det som avverkas, blir det avverkande företaget verk- samhetsutövare och därmed ansvarigt. Dessa verksamhetsutövare är i vanligtvis företag som har personal med specialkompetens för arbetet, kunskap om gällande regelverk och resurser för att utföra av- verkningen i enlighet med gällande regler. Dessa företag ansvarar så- ledes för att timmer eller trävaror som härrör från olaglig avverkning inte släpps ut på marknaden.46 Till skillnad från vad som gäller enligt skogsvårdslagen kan alltså någon annan än skogsmarkens ägare hållas ansvarig om någon an- mälan om avverkning inte har gjorts enligt 14 § skogsvårdslagen. När straffbestämmelsen infördes i lagen om handel med timmer och trävaror uppmärksammades att situationer kan uppstå där ett utsläp- pande på marknaden av olagligt avverkat timmer kan vara straffbart enligt straffbestämmelser i flera lagar. Utöver timmerlagen kan exem- pelvis straffbestämmelser om artskyddsbrott i vissa fall vara tillämpliga. Straffbestämmelsen har därför uttryckligen underord- nats 29 kap. 2 b § i miljöbalken.47 Även när en skogsägare avverkar skog i strid med bestämmelser i skogsvårdslagen eller kan konkurrenssituationer uppstå. Om skogsägaren underlåter att göra en avverkningsanmälan till Skogs- styrelsen, kan det medföra ansvar enligt 38 a § 3 skogsvårdslagen. I det fall skogsägaren släpper ut det olagligt avverkade timret på marknaden, kan ansvar även uppkomma för överträdelse av förbudet i timmerför- ordningen. Någon lösning på denna konkurrenssituation lämnades dock inte i förarbetena, utan överlämnades till rättstillämpningen att lösa.48 2013/14:183, s. 37. 479 § andra stycket lagen om handel med timmer och trävaror. 2013/14:183, s. 39. Underrättelse om avverkning m.m. De åtalsanmälningar som gör beträffande fall där av- verkning har genomförts utan föregående anmälan omfattar som regel både brott mot skogsvårdslagen och lagen om handel med timmer och trävaror. Enligt beslutar åklagare ofta att inte väcka åtal med anledning av de åtalsanmälningar som görs. I många fall är skälet till detta att åklagare har bedömt att det inte går att bevisa sådant upp- såt eller sådan oaktsamhet som krävs för att förfarandet ska vara brottsligt. Straffbestämmelsen i 9 § lagen om handel med timmer och trä- varor har tillämpats i ett tiotal fall och lett till straffansvar för olika verksamhetsutövare, bl.a. markägare och virkesköpare. Ett av dessa gällde en skogsägare som hade avverkat cirka ett hektar ädellövskog utan att ha ansökt om och erhållit tillstånd från och sedan släppt ut timmer eller trävaror från avverkningen på mark- naden.49 Skogsägaren dömdes både för brott mot lagen om handel med timmer och trävaror och brott mot skogsvårdslagen 38 § 1 st. 5 p. Tingsrätten fann att skogsägaren hade varit oaktsam genom att inte kontrollera vad som gäller vid avverkning av ädellövskog och att han av oaktsamhet hade förfogat över timret. Påföljden bestäm- des till 40 dagsböter. Såsom värde av olovlig avverkning förverka- des . Straffansvar enligt lagen om handel med timmer och trävaror har utkrävts i ytterligare ett fall. Det gällde en skogsägarförening som godkänt ett strafföreläggande om företagsbot på . Före- ningen hade av oaktsamhet släppt ut timmer eller trävaror på mark- naden, trots att avverkningen inte hade anmälts till . Åklagaren bedömde att företrädare för föreningen borde ha varit med- vetna om att avverkningen inte hade anmälts, eftersom de hade åtagit sig att göra detta på markägarens vägnar.50 49Uddevalla tingsrätt, mål B 337-16. 50Strafföreläggande , Åklagarkammaren i , ärende AM-124948-15. Underrättelse om avverkning m.m. 5.9Sammanställning om ansvar och straff vid underrättelse om avverkning m.m. 6 Tillstånd till avverkning För viss avverkning räcker det inte med att skogsmarkens ägare under- rättar om den planerade åtgärden. I stället krävs det tillstånd av innan avverkningen får utföras. Sådant till- stånd krävs vid avverkning i fjällnära skog (16 § skogsvårdslagen) och i ädellövskog (27 § skogsvårdslagen). Till skillnad från vad som gäller för underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen anges det här inte någon minsta areal för när tillstånd krävs. Det innebär att alla avverk- ningar i fjällnära skog eller av ädellövskog, utom röjning och gallring, är tillståndspliktiga oavsett omfattning. Inte heller gäller någon sex- veckorsfrist eller generell giltighetstid för ansökningar. Giltighets- tiden för ett tillståndsbeslut sätts dock normalt till . Att avverka ädellövskog eller att avverka i fjällnära skog utan till- stånd från är straffbelagt med böter eller fängelse (38 § andra respektive femte punkten skogsvårds- lagen). Enligt direktiven ska utredningen se över vem som bör ansvara för att ansöka om tillstånd till avverkning, huruvida straffbestäm- melserna rörande avverkningstillstånd är lämpligt utformade, över- klagandebestämmelsernas utformning samt om felaktiga uppgifter i en ansökan bör vara förenade med en sanktion. 6.2Avverkning i fjällnära skog I fjällnära skog får avverkning alltså inte genomföras utan tillstånd från . Tillstånd behövs dock inte för röjning eller gall- ring som främjar skogens utveckling (15 § skogsvårdslagen). Med fjällnära skog avses skog inom det fjällnära området där skogs- bruksåtgärder kan påverka intressen som är av väsentlig betydelse för naturvården, kulturmiljövården eller rennäringen eller där det råder särskilda förutsättningar för skogens skötsel (2 b § skogsvårdslagen). Den fjällnära skogen avgränsas genom geografiskt bestämda om- råden. Föreskrifter om vilka områden som utgör fjällnära skog har meddelats i förordningen (SKSFS 1991:3) om gränserna för fjällnära skog. De fjällnära skogarna består huvudsakligen av ett sammanhäng- ande skogsområde längs den svenska fjällkedjan. Den fjällnära skogen har ofta höga naturvärden som är kopplade till områdets storlek, dess relativa orördhet och långa skogliga kon- tinuitet. Syftet med de särskilda bestämmelserna för det fjällnära om- rådet är att naturvårdens, kulturmiljövårdens och rennäringens intres- sen ska ges större tyngd inom detta område än i övriga delar av landet. Prioritetsförhållandet i fråga om markanvändningen i fjällnära skogar är således ett annat.1 Detta avspeglas också i den större andel av skogs- marken i det fjällnära området som ingår i formella avsättningar jäm- fört med övrig skogsmark. Reglerna har också betydelse för miljö- kvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö. Målet definieras som att fjällen ska ha en hög grad av ursprunglighet vad gäller biologisk mångfald, upp- levelsevärden samt natur- och kulturvärden. Verksamheter i fjällen ska bedrivas med hänsyn till dessa värden och så att en hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden ska skyddas mot ingrepp och andra störningar.2 För beviljande av tillstånd till avverkning i fjällnära skog ställs det särskilda krav när det gäller avverkningens förhållande till bestämmel- ser om miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. 2 § första stycket 1 miljö- balken (17 § första stycket skogsvårdslagen). Det är endast vid avverk- ning i fjällnära skog som det ställs krav på att åtgärden ska svara upp emot föreskrivna miljökvalitetsnormer.3 Avverkningstillstånd får inte heller medges om avverkningen är oförenlig med intressen som är av väsentlig betydelse för naturvården eller kulturmiljövården (18 § skogsvårdslagen). Avsikten med bestäm- melsen är att skogsvårdslagen ska vara en garanti för att skogsbruket i de fjällnära skogarna bedrivs med mycket stor återhållsamhet och 2009/10:201, s. 37. 2www.miljomal.se/sv/Miljomalen/14-Storslagen-fjallmiljo/. 3Regeringen har genom förordningar närmare angett miljökvalitetsnormer som således gäller för skogsbruket. Som exempel kan nämnas luftkvalitetsförordningen (2010:477), förordningen (2001:554) om miljökvalitetsnormer för fisk- och musselvatten och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. endast i den omfattning som är förenlig med intressen som är viktiga för naturvården, kulturmiljövården och rennäringen.4 Alla väsentliga naturvårds- och kulturmiljövårdsintressen inom av- verkningsområdet ska bedömas. Bestämmelsen gäller bl.a. områden som hyser hotade eller sällsynta arter och naturtyper och kultur- miljöer av särskilt värde. Regleringen utgör ett komplement till miljö- balkens regler om områdesskydd. Avverkning i fjällnära skog för byggande av skogsbilväg får inte heller tillåtas under vissa omständigheter5 och det krävs särskilda skäl för att tillstånd ska kunna ges till avverkning på en sammanhängande yta som är större än inom samma brukningsenhet (18 a § skogsvårdslagen).6 I en ansökan om tillstånd till avverkning i fjällnära skog ska sökanden redovisa vad vederbörande avser att göra för att tillgodose naturvår- dens, kulturmiljövårdens och rennäringens intressen samt för att trygga återväxten av skogen (16 § skogsvårdslagen). Uppgifterna i an- sökan ska ge möjlighet att bedöma ansökan, men kra- ven på redovisning av planerad hänsyn går inte längre än vad som är rimligt och möjligt med beaktande av den enskilde skogsägarens för- hållanden. Utredningsansvaret ligger således på . Kravet ska dock tydliggöra skogsägarens roll och delaktighet i sektorsan- svaret. Det åligger sökanden att ta reda på vilka åtgärder som skogs- vårdslagstiftningens hänsynsregler kräver och att redovisa dessa åtgär- der i ansökan.7 Ansökan om tillstånd och redovisning av vad som planeras för att tillgodose naturvårdens, kulturvårdens och rennäringens intressen samt vad som ska göras för att trygga återväxten ska göras på en sär- skild blankett eller i elektronisk form i enlighet med vad Skogsstyrel- sen har fastställt.8 Ett skriftligt bevis på att berörd sameby har beretts tillfälle till samråd ska bifogas ansökan om tillstånd.9 1990/91:3, s. 15 f. 2009/10:201, s. 39. 2009/10:201, s. 43 och 56. 1990/91:3, s. 43 och 73. 816 § skogsvårdslagen och 4 kap. 1 § SKSFS 2011:7. 94 kap. 4 § SKSFS 2011:7. Antalet ansökningar om tillstånd till avverkning i fjällnära skog är betydligt färre än antalet underrättelser om avverkning enligt 14 § skogsvårdslagen. var det totala antalet ansökningar 350, och dessa avsåg avverkningar i , , och (se tabell 6.1). Det framgår inte uttryckligen av skogsvårdslagen vem som är ansva- rig för att ansöka om och erhålla tillstånd till avverkning i fjällnära skog. I 16 § skogsvårdslagen och i föreskrifter anges att ”sökanden” ska redovisa vissa uppgifter i ansökan.10 I tabell 6.2 redovisas antalet ansökningar om tillstånd till avverk- ning i fjällnära skog –2016 och hur stor andel av dessa som har gjorts av ombud. 10 4 kap. 1 § SKSFS 2011:7. 6.2.2Beslut om tillstånd för avverkning i fjällnära skog I ett beslut om tillstånd till avverkning i fjällnära skog ska Skogsstyrel- sen besluta om vilka hänsyn som ska tas till naturvårdens, kulturmiljö- vårdens och rennäringens intressen (18 b § skogsvårdslagen). Dessa villkor kan avse hyggets storlek och förläggning, avverkningsform eller liknande. Villkor gällande rennäringen får bara avse sådant som uppenbart behövs med hänsyn till renskötselrätten. får också besluta om åtgärder för att begränsa eller motverka andra olägenheter eller för att trygga återväxten av skog (18 c § skogsvårds- lagen). Om avslår en ansökan om avverkningstillstånd eller ställer upp villkor om vilka hänsyn som ska tas till natur- och kultur- miljövårdens intressen, kan markägaren vara berättigad till ersättning (19 § skogsvårdslagen som hänvisar till vissa bestämmelser i 25 och 31 kap. ). I ett ärende om ersättning eller inlösen ska försöka träffa en uppgörelse med sakägare (exempelvis markägare och innehavare av särskild rätt knuten till fastigheten) som gör anspråk på ersättning eller fordrar inlösen av fastighet (35 § skogs- vårdsförordningen). lämnades tillstånd till föryngringsavverkning i fjäll- nära skog i 214 fall omfattande en areal om . I 33 fall av- slogs ansökan och i elva fall beviljades tillstånd delvis. Vad som avses med ädellövskog definieras i 23 § skogsvårdslagen. Det är egenskaper hos skogen i sig som bestämmer om beståndet klassas som ädellövskog. Avgränsningen görs utifrån andelen lövträd och ädla lövträd.11 Med ädla lövträd avses de inhemska trädslagen alm, ask, avenbok, bok, ek, fågelbär, lind och lönn (22 § skogsvårds- lagen). Annan avverkning än röjning eller gallring i ädellövskog får inte påbörjas innan har lämnat tillstånd (27 § skogsvårds- lagen).12 Åtgärder i ett bestånd av ädellövskog får inte medföra att be- ståndet upphör att vara ädellövskog, om inte det föranleds av detalj- plan eller är tillåtet enligt annan lag (25 och 26 §§ skogsvårdslagen). Huvudregeln är att ny ädellövskog ska anläggas efter avverkning (25 § skogsvårdslagen) och syftar till att bevara ädellövskogen. Efter samråd med kan dock medge undantag från detta krav (25 § andra stycket skogsvårdslagen och 27 § skogs- vårdsförordningen). Det kan även lämnas visst statligt stöd för att kompensera de merkostnader som uppkommer för markägarna vid sådana åtgärder som behövs för att trygga återväxten av ädellövskog (28 § skogsvårdslagen). Ansökan om tillstånd och redovisning av vad som planeras för att tillgodose naturvårdens och kulturvårdens intressen ska göras på sär- skild blankett som har fastställt.13 Det går även att ansöka om tillstånd via webbtjänsterna eAvverka eller Mina sidor.