sou · H5B312 · 2017-03-10 00:00:00 — Så som vistelsebegreppet tolkats inom ramen för mot- tagningssystemet kan alla kommuner i bli ankomstkom- muner, genom att ett barn där ger sig till känna för myndig- heterna.9 uppstod emellertid en situation där 9 Jfr exempelvis vad som sägs på webbplats: /Andra-aktorer/Kommuner/Om-ensamkommande-barn-och- ungdomar/Mottagande-av-ensamkommande-barn/Ankomstkommun.html ansvaret för att vara ankomstkommun centrerades till ett fåtal kommuner som fick ta emot ett stort antal barn.10 hann inte med att registrera alla barn som kom inom de tidsramar som vanligtvis gäller för myndighetens arbete. Detta tillsammans med det faktum att det saknades plats på boenden i anvisningskom- muner dit kunde anvisa barnen innebar att barnen tvingades bo på ankomstboenden. Således uppstod en ”flaskhalseffekt” där ett stort antal ensamkommande barn gav sig till känna i ett fåtal ankomstkommuner, som pro- cessen för att slussa barnen vidare till anvisningskommuner drog ut . Ankomstkommunerna hade varierande förutsättningar att klara av de utmaningar som det stora antalet ensamkommande barn innebar. Inte minst framkom det av våra samtal med barn och unga och de iakttagelser vi gjorde i samband med våra besök i kom- munerna, att det fanns stora variationer i vilka rutiner de hade för mottagande av barnen. Vissa kommuner hade tydliga rutiner för att på tågstationer och båtterminaler möta upp de barn som anlände och säkerställa att de på ett tryggt sätt transporterades till ett boende samt att det dokumenterades att barnet befann sig i kom- munen. I andra kommuner saknades rutiner för detta, vilket ledde till att det rådde stor oklarhet kring hur många barn som befann sig i kommunen och var barnen befann sig. Överlag gällde att boendemiljön på de ankomstboenden där barnen fick bo i väntan på att kunna slussas vidare till anvisnings- kommuner, inte var utformad för något annat än en högst tillfällig vistelse. Av barnens berättelser framgick att det på boendena var trångt, kallt och smutsigt, att de saknade kläder, skor och andra förnödenheter liksom att bristen på sysselsättning var närmast total. Ytterligare en påfrestning som många barn vittnade om var att de kände stor oro och rädsla inför ovissheten kring när de skulle kunna registreras som asylsökande och komma igång med asyl- processen. 10 Enligt statistik från var de ankomstkommuner som tog emot flest ensamkommande barn , , och . Läs mer här: //Statistik/Aktuell-statistik.html En följd av den ansträngda situation som uppstod på ankomst- boendena var att flera barn avvek från boendena för att exempelvis söka sig vidare till andra kommuner där de hoppades att situationen skulle vara bättre. Detta var något som framkom både i våra samtal med barn och unga och i uppgifter från aktörer som var involverade i flyktingmottagandet. Både kommun och , två av de ankomstkommuner som tog emot flest barn , lex Sarah-anmälde sig själva till Inspektionen för vård och omsorg () med anledning av att ett stort antal barn avvikit från boenden i kommunerna.11 är det ingen som vet var alla de ensamkommande barn som försvann befinner sig. I detta avseende är det viktigt att ha i åtanke att ensamkommande barn och unga befinner sig i en särskilt utsatt situation, sett till att de i större utsträckning än andra barn riskerar att utsättas för olika former av människohandel och sexuell exploatering samt oftare drabbas av diskriminering. FN:s barnrätts- kommitté har därför påpekat att det ställs höga krav på staten att se till att deras livskvalitet är god och att deras mänskliga rättigheter fullt ut tillgodoses.12 Det faktum att situationen i ankomstkom- munerna ledde till att ett stort antal barn avvek är därför något som anser är mycket allvarligt, inte minst mot bakgrund av den skarpa kritik som tidigare fått av i fråga om detta.13 noterar också med oro att det saknas full- ständig statistik över det exakta antalet ensamkommande barn och unga som avvek . Av den nationella statistik som tillhandahåller framgår endast siffror kring de ensamkommande som ansökt om asyl och därefter avvikit innan asylprocessen avslutats. Som dock konstaterats var det i just ankomstskedet, när barnen väntade på att bli registrerade som asylsökande, som många av dem avvek. 11Trelleborgs kommun konstaterade i anmälan till att över hälften av de ensamkommande barn och unga som anlänt till kommunen avvikit, dnr AMN 2015/110. kommun konstaterade i anmälan till att flera barn avvikit från kommunen och att det saknades fullständig statistik över antalet barn som avvikit, dnr 37636/2015. 12FN:s barnrättskommitté, Allmän kommentar nr 6, Behandlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet, 2005, punkt 1–4. 13FN:s barnrättskommitté, Sammanfattande slutsatser och rekommendationer avseende femte periodiska rapport, 2015, punkt 49–50. ligger med andra ord i sakens natur att dessa barn inte finns med i siffror. Inte heller de berörda kommunerna förde enhetlig statistik över antalet barn som avvek och kan följaktligen inte presentera full- ständiga siffror gällande detta.14 Mot bakgrund av det ovanstående konstaterar att ensamkommande barns rätt till skydd och omsorg allvarligt äventyrades . Enligt vår mening var detta en följd av att det i mottagandet saknades grundläggande beredskap och helhetsperspektiv. Annorlunda uttryckt innebar av- saknaden av ett samordnat, statligt ansvar för mottagandet i de delar som handlar om ankomst och registrering, att det inte på ett enhetligt sätt gick att säkerställa ett mottagande för barnen i enlig- het med deras grundläggande mänskliga rättigheter. En annan brist i det initiala mottagandet handlar om hur barns ålder initialt kom att registreras . I Migrations- verkets egen analysrapport uppger de flesta handläggare som intervjuats att det finns stora svårigheter med att bedöma det så kallade uppenbarhetsrekvisitet (när en person ska betraktas som uppenbart vuxen). Vid analys av hur en testgrupp gjorde mot- svarande bedömning framkom att i av fallen kom test- gruppen fram till ett annat resultat än handläggaren. Rapporten pekar också på hur olika enheter kan göra olika bedömningar av ålder på en individ, vilket resulterar i att en individ kan skrivas upp och ner i ålder flera gånger.15 ställer sig generellt sett positiv till att en åldersbedömning sker i ett tidigare skede av asylprocessen. Om bedömningen görs tidigt säkerställs att barnet får sina rättigheter och särskilda skyddsbehov tillgodosedda under hela processen samt att uppenbart vuxna personer inte placeras tillsammans med barn. En bedömning tidigt i asylprocessen är också något som stöds av FN:s barnrättskommittés uttalanden om ensamkommande barn.16 illustrerar enligt 14Länsstyrelsen , Ensakommande barn som försvinner – nulägesanalys, 2016, s. 18. 15Migrationsverket, Analysrapport, Tematisk kvalitetsuppföljning av initial åldersregistre- ring, 2016, dnr 1.3.4-2016-36465. 16FN:s barnrättskommitté, Allmän kommentar nr 6, Behandlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet, 2005, punkt 31. mening dock på ett tydligt sätt vikten av en korrekt tillämpning av principen om ”benefit of the doubt”.17 som ställer sig positiv till en bedömning av ålder tidigare i ett tidigare skede av asylprocessen måste hänsyn tas till de negativa konsekvenser ett tillfälligt beslut i en åldersbedömning kan komma att få för en individ om beslutet visar sig vara felaktigt. Ett felaktigt beslut innebär att ett barn under hela sin asylprocess måste bo på ett boende anpassat för vuxna och inte får stöd av en god man eller socialtjänst. Mot denna bakgrund anser att ett tillfälligt beslut om ålder inte ska gälla , utan först efter det att barnet getts möjlighet att få beslutet prövat genom ett överklagande. Europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) rekommenderar att innan en medicinsk undersökning genomförs ska myndigheten först ta hänsyn till de dokument och andra former av bevis som finns tillgängliga.18 vill i detta avseende även påminna om vad har uttalat gällande åldersbedömningar. Enligt kommittén ska åldersbedömningar inte enbart vara baserade på medicinska åldersbedömningar utan även på psykosociala faktorer. Kommittén säger: ”[…] bör inte endast ta hänsyn till individens utseende, utan även hans eller hennes mentala mognad. Dessutom måste bedömningen genomföras på ett veten- skapligt, säkert, barn- och könsanpassat och rättvist sätt, och risken att barnets fysiska integritet kränks måste undvikas.” Som nämnts ska varje ensamkommande barn som kommer till förordnas en god man som ska ansvara för barnets person- liga förhållanden och sköta barnets angelägenheter.19 Förordnandet 17Jfr MIG 2011:6 där domstolen gjorde följande uttalande: ”Inom asylrätten är det en grundläggande princip att det är den asylsökande som ska göra sitt behov av internationellt skydd sannolikt. Därav följer att sökanden också måste göra sin identitet sannolik (MIG 2007:9). Beviskraven kan emellertid inte ställas alltför högt när det gäller påståenden om risk för förföljelse, eftersom någon fullständig bevisning som klart styrker att det finns en sådan risk sällan kan läggas fram. Sökandens berättelse får därför godtas om den framstår som tro- värdig och sannolik (prop. 1996/97:25 s. 98 och 294). Inom asylrätten finns därför en bevis- lättnadsregel till förmån för den asylsökande, tvivelsmålets fördel (benefit of the doubt).” 18European Asylum Support Office, assessment practice in Europe, 2013. 192 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. av god man ska enligt lagen ske efter barnets ankomst till Sverige.20 Av förarbetena framgår att det är angeläget att ett ärende om förordnande av god man handläggs skyndsamt.21 Av samtal med ensamkommande barn och unga som kom till framkom att det var ytterst få barn som hade fått en god man, trots att de vistats i , i vissa fall, till och med månader. Av deras berättelser framgick också att vissa barn inte ens hade fått information om vad en god man är eller att detta var något som de hade rätt till. Problematiken kring att ensamkommande barn fick vänta innan de förordnades gode män var något som uppmärksam- mades av flera aktörer som på olika sätt var involverade i flykting- mottagandet . Bland annat konstaterar för samhällsskydd och beredskap (MSB) att många barn fick vänta för att få en god man utsedd.22 I en kartläggning av arbete med ensamkommande barn genomförde telefonintervjuer med chefer för och familjeomsorgen i 50 kommuner. Av de tillfrågade kommunerna uppgav att det rådde brist på personer som ville ta sig an uppdrag som god man.23 konstaterar också att en trolig orsak till att få barn förordnades gode män var att förordnande inte skedde förrän barnet anvisats till en kommun.24 Mot bakgrund av att arbete med att registrera barnen som asyl- sökande drog ut som det saknades plats på boenden i anvisningskommuner, fick många barn vänta innan de kunde anvisas till en kommun och där också förordnas en god man. 203 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. 2004/05:136, s. 31. 22Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Rapportering av MSB:s uppdrag från regeringen avseende flyktingsituationen, 2016, s. 18. 23Socialstyrelsen, arbete med ensamkommande barn – läget , s. 3. 24I lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn görs ingen närmare precise- ringen av om förordnandet av god man ska ske i ankomst- eller anvisningskommunen. I en rapport från bland annat och kommuner och landsting med information om ansvaret för ensamkommande barn sägs dock att det är den anvisade vistelsekommunen, det vill säga anvisningskommunen, som ska se till att barnet förordnas en god man. Se m.fl., Ett samlat ansvar för ensamkommande barn och ung- domar, 2012, s. 5. Enligt finns ingen statistik över antalet gode män eller antalet ensamkommande barn som har förordnats en god man. Denna statistik efterfrågas av överförmyndarna själva, eftersom det skulle ge svar på hur många uppdrag en god man har . påpekar att länsstyrelserna har påbörjat ett arbete för att möjliggöra insamling av uppgifter från överför- myndarna, men att det är oklart när sådan statistik kommer att finnas tillgänglig.25 Parallellt med den akuta situationen kring bristen på gode män rapporterades att det var många fler som anmälde intresse för att åta sig uppdrag som god man.26 I detta avseende uppstod dock en problematik med utgångspunkt i svårigheter för kommunerna att säkerställa lämpligheten hos de personer som förordnades som gode män. I en rapport från Forte konstateras att flera aktörer beskrivit systemet med gode män som godtyckligt och att det , på grund av de många nya gode män som rekryterades, blev än mer godtyckligt.27 uppger att flera kommuner beskrivit att utredningarna av gode män för ensamkommande barn brast eftersom de till exempel inte hann genomföra ett personligt samtal med alla sökande eller hade kapacitet att ordna utbildningar i den omfattning som behövdes.28 ser allvarligt på de brister som framkom- mit i fråga om ensamkommande barns tillgång till god man . Som framhållits utgör ensamkommande barn en särskilt utsatt grupp som är beroende av att samhället tar sitt ansvar för att tillförsäkra dem deras mänskliga rättigheter. I förarbetena understryks att uppdraget att vara god man för ett ensamkom- mande barn ytterst består i att tillförsäkra barnet en trygg tillvaro under dess första tid här i landet. Detta innebär att det ytterst ankommer på den gode mannen att se till att barnet får omvårdnad, trygghet och en god fostran. Likaså är det den gode mannen som 25Socialstyrelsen, Nationell informationssatsning om frivilliga insatser för att hjälpa barn och unga – Analys och plan för fortsatt arbete, 2016, s. 15. 26A.a., s. 18. 27Forte, Nyanlända barn och den svenska mottagningsstrukturen – Röster om och en kunskapsöversikt, s. 26. 28Socialstyrelsen, Nationell informationssatsning om frivilliga insatser för att hjälpa barn och unga – Analys och plan för fortsatt arbete, 2016, s. 17. ska bevaka att barnet får den tillsyn, försörjning och utbildning som behövs.29 Inom den gode mannens uppdrag faller ett antal konkreta upp- gifter som för barnet utgör mycket viktiga insatser. Som exempel nämns att den gode mannen ska biträda barnet vid utredning hos , söka aktuella bidrag från och , företräda barnet vid hälso-, sjuk- och tandvård, se till att barnet får en fungerande skolgång, kontrollera att ersätt- ningar och bidrag kommer barnet till godo samt vara ett stöd för barnet.30 Mot bakgrund av detta är det tydligt att ett ensamkom- mande barn som inte förordnas en god man har små möjligheter att påverka sin situation och hävda sina mänskliga rättigheter. har tidigare fått kritik från i fråga om systemet för att förordna gode män. I sina senaste rekom- mendationer till uttrycker kommittén oro dels över att det i inte anges någon tidsram för när barnet ska få en god man, mer än att lagen säger att förordnandet ska ske "så snart det är möjligt". Dels över att gode män inte alltid är tillräckligt utbildade och att de inte alltid har med sig tolk när de träffar barnen.31 I sina rekommendationer uppmanar att säkerställa att en god man bör utses efter barnets ankomst.32 Sammanfattningsvis får konstateras att den gode mannen spelar en avgörande roll för att säkerställa ensamkommande barns grund- läggande mänskliga rättigheter, vilket följaktligen understryker all- varet i de brister som identifierats i fråga om tillgången till god man för de barn som kom till . Enligt Barn- ombudsmannens mening utgör dessa brister till stor del en följd av de brister som konstaterats i fråga om mottagandet i stort. Annor- lunda uttryckt hade det utifrån ett samordnat, statligt ansvar för ankomstfasen i mottagandet varit möjligt att koordinera även för- farandet med att förordna gode män med detta arbete. 2004/05:136, s. 29 f. 30Läs mer om vad som faller inom den gode mannens uppdrag här: ensamkommandebarnochunga/overformyndaregodman/godman.3609.html 31FN:s barnrättskommitté, Allmän kommentar nr 6, Behandlingen av ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna utanför ursprungslandet, 2005, punkt. 32FN:s barnrättskommitté, Concluding observations: , 2009, punkt 62. hade det också funnits bättre förutsättningar för kvalitetssäkring av uppdragen, vilket var något som tydligt brast . En grundläggande förutsättning för att kunna utkräva sina rättig- heter och därigenom påverka sin situation är att man har kunskap om vilka dessa rättigheter är. I är rätten till information tydligt återkommande i ett flertal artiklar, så som artikel 12 om barnets rätt till delaktighet och att bli hörd, artikel 13 om barnets rätt till yttrandefrihet, artikel 17 om barnets rätt att ta del av information från massmedia och artikel 42 som föreskriver att staten genom lämpliga och aktiva åtgärder ska göra konven- tionens bestämmelser och principer allmänt kända bland såväl vuxna som barn. Utifrån våra samtal med såväl ensamkommande barn som barn i familj var det påtagligt att barnen saknade information om sina rättigheter, hur asylprocessen fungerar och hur den kommande tiden i skulle se ut. Barnen förmedlade en bild av att bristen på information ledde till känslor av frustration, oro och rädsla, vilket även var starkt sammankopplat med deras mående såväl psykiskt som fysiskt. Som påpekats utgör det första ansökningssamtalet som ska hållas i samband med att den asylsökande registreras hos ett viktigt tillfälle för den asylsökande att få information om asyl- processen och praktiska frågor kopplade till grundläggande rättig- heter så som boende, hälso- och sjukvård och skola. Som konsta- terats var det dock många barn som fick vänta innan de registrerades som asylsökande, inte minst ensamkommande barn, vilket innebar att de fick vänta även på att få ta del av denna infor- mation. Vad gäller barn i familj pekar Forte också på att Migrations- verkets arbete vid vissa enheter runt om i landet omstrukturerades till att vara kortsiktigt inriktat på att få in asylsökande i systemet, vilket innebar att ansöknings- samtalen med barn i familj prioriterades bort. mation i grupp på respektive språk, men barnen träffade inte hand- läggare på mottagningsenheterna överhuvudtaget.33 Vad gäller ensamkommande barn kan vi konstatera att även det faktum att många av dem fick vänta innan de förordnades gode män, liksom att kommunerna inte förmådde säkerställa att de som utsågs till gode män alltid var lämpliga för uppdraget, spelade en avgörande roll i fråga om barnens tillgång till information. Som påpekas i förarbetena ska den gode mannen säkerställa att barnet får en trygg tillvaro den i och utgöra det nav kring vilket barnets alla angelägenheter sam- ordnas.34 Den gode mannen fyller därmed en viktig funktion vad gäller att säkerställa barnets tillgång till information om sina rättig- heter såväl som annan praktisk information. Både ensamkommande barn och barn i familj beskrev att pro- fessionella vuxna som de mötte, så som boendepersonal, inte kunde ge dem information eller svara på deras frågor. De vittnade till exempel om att boendepersonal sagt att deras enda uppdrag var att ge barnen mat och tak över huvudet och att de fick vända sig till med sina frågor. Av berättelserna framgick också att ytterligare en problematisk aspekt i fråga om tillgången till information var att det ofta saknades tolkar eller möjlighet till översättning på annat vis. Det kunde till exempel handla om att barn inte kunde kommunicera med och ställa frågor till boende- personalen, att det inte funnits tillgång till tolk när barnen skulle träffa eller att informationsblad som de fått enbart varit på svenska. Behovet av informationsinsatser var en fråga som uppmärk- sammades av flera aktörer som var involverade i flyktingmottagan- det, inklusive regeringen. Som exempel kan nämnas att det i det regeringsuppdrag som gavs till MSB att på nationell nivå samordna ansvariga aktörers hantering av flyktingsituationen, ingick att ta fram så kallade nationella lägesbilder med information till allmänheten och berörda aktörer.35 menar dock att de insatser 33Forte, Nyanlända barn och den svenska mottagningsstrukturen – Röster om och en kunskapsöversikt, s. 17. 2004/05:136, s. 29. 35Justitiedepartementet, Uppdrag till myndigheten för samhällsskydd och beredskap att på nationell nivå samordna ansvariga aktörers hantering av flyktingsituationen m.m., dnr Ju2015/07321/SSK, ; Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Rapporte- ring av MSB:s uppdrag från regeringen avseende flyktingsituationen, 2016, s. 9 f. som på olika nivåer vidtogs för att stärka upp informationsflödet i flyktingmottagandet genomgående präglades av ett bristande barn- rättsperspektiv. Annorlunda uttryckt var barnen, som med hänsyn till den utsatta situation de befann sig i kanske också var i störst behov av information, den grupp som glömdes bort. Med hänsyn till att rätten till information utgör en minst sagt fundamental rätts- säkerhetsgaranti, är detta något som finner både anmärkningsvärt och beklagligt. Enligt mening kan bristerna i fråga om informationstillgång tydligt kopplas samman med avsaknaden av helhetsperspektiv och samordnat, statligt ansvar för mottagandet. I ett läge där det utifrån ett statligt, sammanhållet mandat för ankomst- delen i mottagandet utan större svårigheter hade varit möjligt att ta fram och nå ut med enhetlig information till alla berörda barn och unga, blev det i stället upp till varje enskild aktör att säkerställa detta. Mot bakgrund av de utmaningar som aktörerna i flykting- mottagandet ställdes inför i övrigt, exempelvis i fråga om att ordna tak över huvudet för de asylsökande, var detta en fråga som ham- nade i skymundan. Sammanfattningsvis ser därför att strukturella brister med avseende på hur mottagnings- systemet var organiserat, låg till grund för att viktiga möjligheter att säkerställa effektiv spridning av information till asylsökande barn gick förlorade . Tillgång till hälso- och sjukvård Enligt artikel 24 i har varje barn rätt till bästa uppnåeliga hälsa. Detta innebär att är skyldiga att tillhanda- hålla hälso- och sjukvårdstjänster som tar hänsyn till varje enskilt barns särskilda behov. har, enligt artikel 2, också ett ansvar för att se till att denna rätt erbjuds varje barn utan åtskillnad. Rätten till hälsa, sjukvård och rehabilitering är även starkt sam- mankopplad med rätten till liv och utveckling enligt artikel 6, som är en av grundprinciper. Vissa barn som kommer till har upplevt väpnade kon- flikter, tortyr eller andra former av övergrepp. är då skyldiga erbjuda dessa barn fysisk och psykisk rehabilitering, enligt artikel 39 i har belyst att en kultu- rellt anpassad och genusmedveten psykiatrisk vård ska utvecklas och kvalificerad psykosocial rådgivning tillhandahållas av staten för att underlätta återhämtning och återanpassning .36 Vidare uttalar de att barnet behöva medicinsk vård, psykisk hälsovård, samt sociala och juridiska tjänster och stöd liksom mer långsiktig uppföljning när övergrepp har konstaterats.37 Rätten till hälso- och sjukvård för alla barn i är tydlig även enligt svensk lag. Asylsökande barn omfattas av samma rätt till hälso- och sjukvård och tandvård som barn som är folkbokförda i landet, vilket innebär att de ska kunna söka hjälp för sina hälso- problem på närmaste vårdcentral.38 Ett landsting ska också erbjuda alla asylsökande, såväl barn som vuxna, en hälsoundersökning sedan den asylsökande etablerat boende inom landstinget.39 Barns och ungas röster Bristande tillgång till hälso- och sjukvård Barn som lyssnade till berättade att de inte hade fått tillgång till hälso- och sjukvård som de varit i behov av. Ytterst få av de barn som mötte hade genom- gått den grundläggande hälsoundersökning som alla asylsökande ska erbjudas.