sou · H5B311 · 2017-02-28 00:00:00 — Kommittén anser att någon sanktion behövs för att förmå de skattskyldiga att uppfylla den föranmälningsskyldighet som före- slås. Sanktionen ska bestå i att en särskild avgift (sanktionsavgift) tas ut om fordonet används på väg där skatt tas ut, utan att för- anmälan har lämnats. Detsamma ska gälla om föranmälan är så bristfällig att den inte kan anses utgöra en föranmälan. Det kan också tänkas att en föranmälan visserligen har lämnats, men att den innehåller felaktiga uppgifter. Som exempel kan nämnas att de angivna fordonsegenskaperna är felaktiga. Enligt kommitténs mening bör det inte tas ut någon särskild avgift om en föranmälan innehåller felaktiga uppgifter, eftersom felet ännu inte har påverkat beskattningen. I stället bör ansvarig myndighet (Transportstyrelsen) uppmana eller förelägga den skattskyldige att komma in med korrekta uppgifter i en sådan situation (se avsnitt 10.10.1). Däremot blir det, som framgår av avsnitt 10.16.4, aktuellt att ta ut en särskild avgift om en oriktig uppgift lämnas till grund för beskattningen, till exempel i deklarationen. En särskild avgift ska alltså tas ut om en oriktig uppgift har lämnats i föranmälan och den skattskyldige sedan inte anmäler de rätta förhållandena utan i stället lämnar in deklarationen med den oriktiga uppgiften. Någon avgift bör inte heller tas ut om föranmälan saknar någon eller några uppgifter, utan att den är så bristfällig att den inte kan anses utgöra en föranmälan. I stället bör myndigheten även i denna situation vidta åtgärder för att se till att föranmälan kompletteras med fullständiga och korrekta uppgifter. Att det av misstag saknas uppgifter bör delvis kunna förebyggas genom att förfarandet för att lämna föranmälan utformas på ett sådant sätt att det tydligt framgår vilka uppgifter som ska anges. Vidare bör den enskilde uppmärksammas på om någon obligatorisk uppgift saknas i anmälan. Som exempel kan nämnas att det är vanligt att bland annat webbformulär är utformade på ett sådant sätt att det inte blir möjligt att gå vidare till nästa steg om inte alla obligatoriska fält har fyllts i. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Sanktionsavgift när en elektronisk logg inte förs Alla skattskyldiga som inte använder sig av ruttbiljett ska omfattas av en skyldighet att med hjälp av en tjänsteleverantör föra en elektro- nisk logg över väganvändningen (se avsnitt 10.11). Kommittén anser att det är nödvändigt att myndigheterna kontrollerar att den som är eller kan antas vara skyldig att föra en logg gör detta och även kontrollerar att innehållet i loggen är full- ständigt och korrekt. I avsnitt 10.15 återfinns kommitténs förslag på kontrollåtgärder. En sanktionsavgift ska tas ut om det kommer fram vid en kon- troll att den som är skyldig att föra en logg inte gör det. En sådan avgift ska också tas ut om en logg inte förs korrekt. Det kan exem- pelvis vara så att fordonet har observerats genom kameraövervak- ning vid en kontrollstation utan att det i loggen har dokumenterats någon position i närheten av den platsen . Sanktionsavgift när ruttbiljett saknas Som framgår av förslagen i avsnitt 10.10.2 ska de skattskyldiga lämna uppgifter om användningen av de vägar där skatten tas ut. Av samma avsnitt framgår att de kan välja mellan två olika förfaran- den för att lämna uppgifterna. Det ena förfarandet innebär att deklaration ska lämnas och den ska då avse den väg- användning som ägt rum under föregående månad (månadsdeklara- tion). Det andra förfarandet innebär att en deklaration ska lämnas för ett visst avsett väganvändande före varje sådant tillfälle (rutt- biljett). Dessutom ska skatten i det fallet ha betalats innan färden påbörjas. Som framgår av avsnitt 10.10.1 ska de skattskyldiga i för- anmälan ange vilket av dessa två förfaranden som kommer att användas. För ett fordon som har anmälts till det senare förfarandet ska det alltså finnas en giltig ruttbiljett när färden påbörjas. Det innebär att när ett sådant fordon påträffas på en väg där skatt tas ut ska det ha lämnats en deklaration som avser fordonets användning av den vägen och vidare ska skatten vara betald. Efter- som ruttbiljetten avser en bestämd rutt måste platsen där fordonet påträffas ingå i den deklarerade rutten. Dessutom ska biljettens giltighetstid ha inträtt och den får inte ha löpt ut. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Det är alltså att anse som en överträdelse av reglerna om rutt- biljett, det vill säga reglerna om att lämna deklaration och betala i rätt tid, om ett fordon som ska ha en ruttbiljett saknar en giltig sådan. Då ska en sanktionsavgift tas ut. Det ska även anses som att ruttbiljett felaktigt saknas om det finns en ruttbiljett med pågående giltighetstid, men fordonet på- träffas på en plats som inte ingår i den deklarerade rutten. Om en deklaration har lämnats men uppgifterna i den är så brist- fälliga att de uppenbarligen inte kan läggas till grund för beskatt- ningen ska detta jämställas med att någon deklaration inte har lämnats. Det är alltså också att anse som en överträdelse av reglerna om ruttbiljett. Sanktionsavgift ska därmed tas ut. Om en oriktig uppgift har lämnats i deklarationen ska det där- emot i stället tas ut en tilläggsavgift, se avsnitt 10.16.4. Avgiftens storlek och frekvens Kommittén anser att det behövs en effektiv sanktion för att av- skräcka de skattskyldiga från att bryta mot de föreslagna reglerna om att lämna föranmälan, föra elektronisk logg och använda rutt- biljett. Som redan nämnts anser kommittén att sanktionen ska bestå i att en sanktionsavgift tas ut vid dessa överträdelser. Avgiften måste uppgå till en viss storlek för att den ska kunna ha åsyftad effekt och utgöra en sanktion mot den som inte har följt reglerna. Den bör stå i rimlig proportion bland annat till den skatt som betalas. Det är dock även viktigt att beakta hur stor risken för upptäckt av överträdelser kan tänkas vara. När upp- täcktsrisken är låg kan det antas att sanktionerna måste vara kraft- fulla när en överträdelse väl upptäcks. Däremot kan det antas att det inte behövs lika kraftfulla sanktioner när upptäcktsrisken är hög. Avgiftens storlek bör alltså sättas i relation till upptäckts- risken. Kommittén föreslår visserligen ett omfattande kontroll- system, men storleken på vägnätet gör ändå att risken för att varje enskild överträdelse ska upptäckas minskar. Upptäcktsrisken är betydligt högre än vad som är fallet i fråga om att upptäcka olaga cabotage24, men trots allt lägre jämfört med vad som är fallet i väg- 24 Cabotage är rätten för en transportör att utöva yrkesmässiga inrikes transporter på väg i ett annat EU-land än det där denne är etablerad. Förslag till utformning av ett vägskattesystem tullssystemen i exempelvis och (se avsnitten 7.3.5 och 7.3.12). Med hänsyn till detta behöver sanktionsavgiften trots allt vara ganska hög. Enligt kommitténs mening bör avgiften uppgå till för att sanktionen ska vara tillräckligt effektiv. En ny sådan avgift bör inte få tas ut utan att den skattskyldige först har haft skälig tid att avhjälpa bristen. Vidare gör kommittén bedömningen att det är lämpligt att begränsa antalet avgifter som kan tas ut för samma slags överträdelse. I annat fall skulle en avgift kunna tas ut för varje upptäckt överträdelse, vilket med hänsyn till de omfattande kontroller som föreslås skulle kunna innebära ett mycket stort antal avgifter. Kommittén föreslår således att en ny avgift ska få tas ut för varje sjudagarsperiod och att den uppgår till . Förslaget innebär en skyldighet för myndigheten att ta ut den första avgiften och en befogenhet för myndigheten att ta ut ytterligare avgifter. Som framgår av avsnitt 10.9.2 är det Transportstyrelsen som före- slås besluta om sanktionsavgift i ovannämnda situationer. Skälet till detta är att det är Transportstyrelsen som i första hand kommer att ha tillgång till den information som behövs för att kunna fatta dessa beslut, vilket i sin tur beror på att Transportstyrelsen föreslås äga och förvalta centralsystemet som används för att administrera skatten och som också är kopplat till kontrollstationerna längs med vägarna. I avsnitt 10.17.6 behandlas kommitténs förslag om befrielse från särskild avgift. En bestämmelse om sanktionsavgift finns i 9 kap. 3 § i förslaget till vägskattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem 10.16.3 Förseningsavgift vid sen deklaration Kommitténs förslag: En förseningsavgift ska tas ut om den som ska lämna deklaration för skatteperiod inte har gjort det i rätt tid. Förseningsavgiften uppgår till eller, om det är fråga om en deklaration som ska lämnas efter föreläggande, till . Skälen för kommitténs förslag: Kommittén anser att det behövs ett påtryckningsmedel för att förmå de skattskyldiga att i rätt tid lämna sina deklarationer enligt vägskattelagen. I likhet med vad som gäller på skatteområdet i övrigt, ska det därför tas ut en försenings- avgift av den skattskyldige i den situationen att en deklaration inte lämnas i rätt tid. I avsnitt 5.6.3 redogörs för förseningsavgiften enligt skatteförfarandelagen (2011:1244, SFL). Förslaget gäller bara i fråga om en försenad deklaration för skatteperiod. Om en deklaration för skattepliktig händelse inte lämnas i rätt tid (innan skattskyldigheten inträder) ska i stället en sanktionsavgift tas ut (se avsnitt 10.16.2). I likhet med vad som gäller för skattedeklarationer enligt SFL bör det inte tas ut någon förhöjd avgift vid upprepad försening. Det finns nämligen andra påtryckningsmedel vid sidan av för- seningsavgiften (se avsnitten 10.17.4 om skönsbeskattning och 10.16.4 om tilläggsavgift). När det gäller förseningsavgiftens storlek bör den vara tillräck- ligt hög för att sanktionen ska kunna fungera som ett effektivt påtryckningsmedel. Kommittén är tveksam till om det belopp som tas ut för försenade skattedeklarationer är tillräckligt högt. Kommittén förslår ändock att förseningsavgiftens storlek ska vara densamma som på skatteområdet i övrigt. Som anges i avsnitt 10.9.2 är det Transportstyrelsen som före- slås fatta beslut om förseningsavgift. I avsnitt 10.17.6 behandlas kommitténs förslag om befrielse från särskild avgift. Bestämmelser om förseningsavgift finns i 9 kap. 4 § i förslaget till vägskattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem 10.16.4 Tilläggsavgift vid skönsbeskattning eller oriktig uppgift Kommitténs förslag: Vid skönsbeskattning ska ta ut en särskild avgift (tilläggsavgift). Ett beslut om tilläggsavgift vid skönsbeskattning på grund av att den deklarationsskyldige inte har lämnat någon deklaration ska undanröjas om en deklaration lämnas från utgången av den månad då beslutet meddelades. Om den deklarationsskyldige gör sannolikt att han eller hon inte har fått kännedom om tilläggsavgiften före utgången av den månad då beslutet meddelades, ska fristen i stället räknas från den dag då den deklarationsskyldige fick sådan kännedom. Deklarationen ska ha kommit in till Transportstyrelsen, eller en allmän förvaltningsdomstol inom den angivna tiden. Tilläggsavgiften vid skönsbeskattning är och av den skatt som till följd av skönsbeskattningen bestäms för den uppgiftsskyldige utöver vad som annars skulle ha bestämts enligt de uppgifter som den uppgiftsskyldige har lämnat till ledning för beskattningen på något annat sätt än muntligen. Tilläggsavgift ska även tas ut om den skattskyldige på något annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för beskattningen (t.ex. i deklarationen) eller i ett mål om beskattningen. För en oriktig uppgift i ett mål om skatt får avgiften bara tas ut om uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. Tilläggsavgift får inte tas ut om den skattsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften. Tilläggsavgift får inte heller tas ut om den oriktiga uppgiften framgår av uppgifter om det antal kilometer som fordonet har använts inom som en tjänsteleverantör har lämnat till Transportstyrelsen. En uppgift ska anses vara oriktig om det klart framgår att en lämnad uppgift är felaktig eller en uppgift som ska lämnas har utelämnats. En uppgift ska dock inte anses vara oriktig om upp- giften tillsammans med övriga uppgifter som har lämnats eller godkänts utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut, eller uppgiften uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Tilläggsavgiften vid oriktig uppgift är och 40 pro- cent av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för den som har lämnat uppgiften. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Bakgrund: Regler om skattetillägg finns i 49 och 51 kap. skatte- förfarandelagen (2011:1244, SFL) och innebär att en fysisk eller juridisk person som inte fullgör vissa skyldigheter enligt SFL kan påföras en ekonomisk sanktion. Skattetillägg vid oriktig uppgift tas ut av den som på något annat sätt än muntligen har lämnat en oriktig uppgift under förfarandet eller i ett mål om egen beskattning (49 kap. 4 § SFL). Skattetillägg tas också ut vid skönsbeskattning, antingen när den deklarationsskyldige inte har lämnat någon deklaration eller när denne visserligen har lämnat en deklaration men skatten eller underlaget för skatten kan inte beräknas tillför- litligt på grund av brister i eller bristfälligt underlag för deklarationen (49 kap. 6 § SFL). Det primära syftet med att ta ut ett skattetillägg vid utebliven deklaration är att framtvinga en deklaration. Skatte- tillägget ska därför undanröjas om den deklarationsskyldige kom- mer in med en deklaration inom efter det att skatte- tilläggsbeslutet har meddelats (49 kap. 7 § SFL). Det skattetillägg som tas ut vid skönsmässig avvikelse från lämnad deklaration är däremot inte att betrakta som ett vitesskattetillägg och ska därför inte undanröjas om den deklarationsskyldige lämnar in en ny och korrigerad deklaration efter det att skattetilläggsbeslutet har med- delats. En annan sak är att skattetillägget ska sättas ned om underlaget för skönsbeskattningen efter omprövning sätts ned. I avsnitt 5.6.3 finns en utförlig beskrivning av reglerna om skattetillägg vid sköns- beskattning respektive oriktig uppgift. Skälen för kommitténs förslag: Om en deklaration inte kom- mer in får Transportstyrelsen, enligt vad som föreslås i avsnitt 10.10.2, förelägga den deklarationsskyldige att lämna deklarationen. Som framgår av förslaget i avsnitt 10.17.4 får , om deklaration trots föreläggande inte kommer in, besluta om sköns- beskattning. I samma avsnitt föreslås även att ska få besluta om skönsbeskattning om en avlämnad deklaration är brist- fällig. En utebliven deklaration medför ett betydande merarbete för myndigheten, som det blir svårare att åstadkomma ett riktigt beskattningsbeslut. Därför tar , som framgår ovan, ut skattetillägg vid skönsbeskattning på grund av utebliven deklaration enligt skatteförfattningarna. Kommittén anser att det även i fråga om deklarationer enligt vägskattelagen bör tas ut en sär- skild avgift vid skönsbeskattning på grund av utebliven deklaration. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Eftersom syftet med avgiften är att framtvinga en deklaration ska avgiften, liksom vad som gäller för skattedeklarationer enligt 49 kap. 7 § SFL, undanröjas om deklaration lämnas från utgången av den månad då beslutet meddelades. På motsvarande sätt som på skatteområdet i övrigt bör Skatte- verket vid skönsbeskattning på grund av en bristfällig vägskatte- deklaration ha rätt att ta ut en särskild avgift. Det innebär att skönsbeskattning och särskild avgift ska beslutas när den deklarations- skyldige har lämnat en deklaration, men skatten inte kan beräknas tillförlitligt på grund av brister i deklarationen. Vidare anser kommittén att en särskild avgift ska tas ut vid oriktig uppgift, det vill säga om den skattskyldige på något annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för beskattningen (t.ex. i deklarationen) eller i ett mål om beskattningen. I det senare fallet bör avgift bara få tas ut om uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. En oriktig uppgift skulle exempelvis kunna avse en felaktig eller utelämnad uppgift om fordonets egenskaper eller om fordonets användning på vägar där skatten tas ut. Till skillnad från vad som gäller när särskild avgift tas ut vid skönsbeskattning, bör det här krävas att kan göra mycket sannolikt att en oriktig uppgift har lämnats. För att nå upp till beviskravet ska det klart framgå att en oriktig uppgift har lämnats. Som framgår av avsnitt 10.16 (och avsnitt 8.11.3) är det mycket viktigt med effektiva och verkningsfulla sanktioner vid bristande efterlevnad av bestämmelserna i vägskattelagen. En sanktion måste vidare vara proportionerlig i förhållande till den påförda skatten. Frågan är då om det vanliga skattetilläggets konstruktion lämpar sig i detta sammanhang. Enligt vad kommittén föreslår i avsnitt 10.7 ska skatten varieras utifrån fordonens viktklass och EURO-utsläppsklass samt före- komsten av draganordning. Skatten tas vidare ut för varje hel kilo- meter som fordonet används på väg där skatten tas ut. Detta med- för att det kommer att vara ett stort spann i fråga om hur mycket skatt som ska betalas för olika fordon. Vid skönsbeskattning i fråga om vägskatt kan det, i jämförelse med andra skatter, finnas särskilda svårigheter att fastställa ett riktigt beskattningsbeslut, vilket kan antas leda till försiktiga upp- skattningar. Som framgår ovan tas skattetillägg enligt skatteförfatt- Förslag till utformning av ett vägskattesystem ningarna ut med en viss procent av den påförda skatten. Om det påförda skattebeloppet skulle bli lågt blir även skattetillägget, som tas ut med en viss procent av beloppet, lågt. Något skattetillägg skulle i många fall inte ens tas ut, eftersom skattebeloppet skulle anses vara obetydligt. Mot bakgrund av det ovan anförda bör den avgift som tas ut vid skönsbeskattning eller oriktig uppgift uppgå till ett visst fast belopp och därutöver en viss procentsats av den påförda skatten. Kommittén föreslår att avgiften tas ut med och av den påförda skatten. Detta för med sig en sanktion som inte riskerar att bli så låg att den i vissa fall inte skulle vara till- räckligt kännbar, som den får sägas vara proportionerlig i förhållande till den skatt som tas ut. Eftersom kommitténs förslag på avgift skiljer sig från hur skatte- tillägget enligt skatteförfattningarna är utformat föreslår kommittén att benämningen tilläggsavgift används. Liksom skattetillägg är tilläggs- avgift en benämning som redan används, men den förekommer i olika sammanhang och med olika utformning. I vissa situationer ska tilläggsavgift inte få tas ut. För det första ska avgiften inte få tas ut om den skattsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften. Avgiften ska inte heller få tas ut om den oriktiga uppgiften fram- går av uppgifter som en tjänsteleverantör har lämnat till Transport- styrelsen i enlighet med den föreslagna 24 § lagen om tjänste- leverantörer för vägskatt. Enligt den bestämmelsen ska en tjänste- leverantör till Transportstyrelsen lämna uppgift om det antal kilo- meter som fordonet har använts på de vägar och gator där skatt tas ut och det antal kilometer som fordonet har använts på andra platser i . Dessa uppgifter från tjänste- leverantören är så tydliga att de normalt och rutinmässigt kan läggas till grund för beslut. Därmed minskar risken för ett skatteundan- dragande på ett sådant sätt att det inte framstår som proportionerligt att ta ut tilläggsavgift. Vidare ska förbudet mot dubbla förfaranden beaktas genom en hänvisning till bestämmelserna i 49 kap. 10 a och 10 b §§ SFL. Där- med ska tilläggsavgift inte tas ut om det redan pågår ett straff- rättsligt förfarande om brott enligt skattebrottslagen (1971:69), eller åtal har väckts, strafföreläggande har utfärdats eller åtalsunder- Förslag till utformning av ett vägskattesystem låtelse har beslutats för sådant brott, om det rör samma fysiska person som avgiften skulle tas ut av. Bestämmelser om tilläggsavgift finns i 9 kap. 5–8 §§ i förslaget till vägskattelag. Kommitténs förslag: En avgift (dröjsmålsavgift) ska tas ut för varje fordon där vägskatt som beslutats för skatteperiod inte betalas inom den tid som anges i lagen. Om anstånd med betal- ning av skatten har beviljats, ska dröjsmålsavgift tas ut endast på det skattebelopp som inte har betalats senast vid anståndstidens slut. får medge befrielse helt eller delvis från skyldig- heten att betala dröjsmålsavgift, om det finns särskilda skäl. I övrigt gäller bestämmelserna i 1–5 och 7 §§ lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Dröjsmålsavgift ska dock inte tas ut om en sådan betal- ningsförmedlare som avses i 4 § första stycket lagen (2013:1164) om elektroniska vägtullssystem är betalningsskyldig enligt 17 § första stycket samma lag. Bakgrund: Som redan nämnts i avsnitt 5.5.3 tas en dröjsmålsavgift ut vid sen betalning av vägtrafikskatt eller vägavgift enligt väg- trafikskattelagen (2006:227) respektive lagen (1997:1137) om väg- avgift för vissa tunga fordon. Dröjsmålsavgiften är en viss procent på det belopp som betalas , dock , och procentsatsen ökar fram till dess att fordringen lämnas över för indrivning. Vid sen betalning av trängselskatt enligt lagen (2004:629) om trängselskatt tas en tilläggsavgift på ut. Vid sen betalning av infrastrukturavgifter på väg tas en försenings- avgift ut på och därefter, om betalning fortfarande inte sker, tas en tilläggsavgift ut på . Skälen för kommitténs förslag: Vilken betalningstid som gäller beror på när det beslut som ligger till grund för betalningsskyldig- heten har fattats. Kommitténs förslag när det gäller tid och ordning för betalning av skatt och avgifter enligt vägskattelagen finns i avsnitt 10.14.1. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Enligt kommitténs mening framstår en dröjsmålsavgift som ett lämpligt påtryckningsmedel för att förmå de skattskyldiga som lämnar deklaration för skatteperiod att betala i rätt tid. Kommittén anser därför att en dröjsmålsavgift ska tas ut om vägskatt som har beslutats på grund av en sådan deklaration inte betalas inom rätt tid. Om det är en deklaration för skattepliktig händelse (ruttbiljett) som inte har betalas i rätt tid ska i stället en sanktionsavgift tas ut, se avsnitt 10.16.2 ovan. Om anstånd med betalning av skatten har beviljats, ska dröjs- målsavgiften endast tas ut på det skattebelopp som inte har betalats senast vid anståndstidens slut. får medge befrielse helt eller delvis från skyldig- heten att betala dröjsmålsavgift, om det finns särskilda skäl. I fråga om vad som är särskilda skäl kan vägledning hämtas från mot- svarande bestämmelser om vägtrafikskatt och vägavgift. Kommittén föreslår att betalning av vägskatt ska kunna göras genom en EETS-betalningsförmedlare, det vill säga en sådan betal- ningsförmedlare som avses i 4 § första stycket lagen (2013:1164) om elektroniska vägtullssystem. En fordonsägare eller någon annan som använder fordonet och som har kontrakt med en EETS-betalnings- förmedlare betalar till denne med befriande verkan enligt 18 § samma lag. Det kan dock förekomma att betalningsförmedlaren inte sköter sina åtaganden mot det allmänna. Den enskilde ska inte riskera att påföras dröjsmålsavgift på grund av att betalningsförmed- laren inte har vidarebefordrat betalningen till staten. Eftersom staten inte kommer att känna till huruvida betalning har skett till betalningsförmedlaren behövs ett undantag från bestämmelserna om dröjsmålsavgift för sådana fordon som omfattas av avtal med EETS-betalningsförmedlare. Dröjsmålsavgift ska alltså inte tas ut om en EETS-betalningsförmedlare är betalningsskyldig gentemot staten enligt 17 § första stycket lagen om elektroniska vägtulls- system. En bestämmelse om dröjsmålsavgift finns i 10 kap. 4 § i för- slaget till vägskattelag. Förslag till utformning av ett vägskattesystem Kommitténs förslag: Ett skattepliktigt fordon får inte användas om skatt eller särskild avgift enligt vägskattelagen inte betalats inom rätt tid.