sou · H5B310 · 2017-02-22 00:00:00 — I båda fallen fördes resonemang kring att den anklagade forskaren inte kände till god forskningssed gällande självplagiering och i det ena fallet konstaterades bristande handledning i frågan. Någon domstolspraxis när det gäller att precisera denna typ av ansvarsförhållanden har utredningen inte funnit. De föreslagna bestämmelserna tydliggör att ansvaret ligger hos både forskaren och forskningsutföraren. Utredningen anser att alla forskare och forskningsutförare vars forskning föreslås kunna granskas av ska omfattas av de lagfästa kraven på att forskningen ska ske i enlighet med god forskningssed, inte enbart de statliga universiteten och Upprätthållande av god sed högskolorna och deras forskare. Det som skulle tala emot en sådan ordning är att andra forskningsutförare än universitet och högskolor inte har forskning som en huvudsaklig uppgift eller sysselsättning och inte heller ansvarar för forskarutbildning, och att det därmed inte skulle vara rimligt att ställa ett sådant krav på dem. Om kravet inte skulle ställas på arbetsgivaren så kanske forskarna i dessa verksamheter inte heller borde omfattas av ett lagkrav om att forska i enlighet med god forskningssed. Utredningen tror dock att det skulle uppfattas som lite märkligt att bara forskare inom statliga universitet och högskolor, och kanske enskilda utbildningsanordnare, skulle omfattas av ett lagkrav medan man för andra nöjer sig med att konstatera att de är moraliskt bundna av god forskningssed. Vi anser att övervägande skäl talar för att både statliga universitet och högskolor, enskilda utbildningsanordnare, övriga statliga myndigheter, statliga bolag och stiftelser, kommuner och landsting samt kommunala bolag, föreningar och stiftelser ska omfattas av de föreslagna lagkraven. Av skäl som har redovisats i avsnitt 9.2.6 föreslår vi dock inte att privata företag och organisationer ska omfattas av skyldigheten att låta utreda misstänkt oredlighet i deras forskningsverksamhet. I linje med det ställningstagandet anser vi att inte heller regleringen av forskarnas och forskningsutförarnas ansvar bör omfatta privata företag och organisationer. är vi öppna för att det kan komma att resas krav på liknande reglering även för privata forskningsutförare. Nedan följer fler förslag som syftar till att ytterligare stärka universiteten och högskolorna och andra forskningsutförare i deras arbete för att god forskningssed. Utredningens förslag: ska ges i uppdrag att i samverkan med och forskarsamhället utarbeta en svensk nationell uppförandekod gällande god forskningssed. Av svaren på utredningens enkätfråga om hur universitet och högskolor använder begreppen ”god sed i forskning” respektive ”ored- Upprätthållande av god sed lighet i forskning” framgår ofta inte att det sker något systematiskt arbete på ledningsnivå med frågor om hur god sed ska främjas och oredlighet förebyggas. Möjligen kan det bero på att frågan inte har uppfattats handla om just detta. Utredningen har under det vidare utredningsarbetet gjorts uppmärksam på att arbete kring god sed och förebyggande av oredlighet har initierats på många lärosäten till följd av det uppmärksammade oredlighetsfallet vid . Vi bedömer ändå att det finns åtgärder att vidta för att ytterligare stödja lärosätena i ett sådant arbete. En åtgärd vi förespråkar är att myndigheter och forskarsamhälle gemensamt utarbetar en svensk nationell uppförandekod för god forskningssed. Ett motsvarande arbete har skett i många andra länder. I deltog alla danska universitet, de danska sektorsforskningsinstituten, det danska fria forskningsinstitutet och det danska rådet för strategisk forskning –2014 i arbetet med att ta fram Den danske kodeks for integritet i forskning. Som ett led i utformandet skickades uppförandekoden också på remiss och diskuterades på en konferens. I har alla universitet tagit aktiv del i Forskningsetiska delegationens uppdatering av anvisningarna för god vetenskaplig praxis. I har de tre forskningsetiska kommittéerna i samverkan med forskarsamhället forskningsetiska riktlinjer inom sina respektive vetenskapsområden medicin, naturvetenskap och teknik respektive samhällsvetenskap och humaniora. På utarbetade alla universitet tillsammans med myndigheter, forskningsfinansiärer och vetenskapliga sammanslutningar –2014 den irländska National Policy Statement on Integrity in 2014, ett dokument som beskriver både vilken god sed (standards of integrity) som ska följas, vilken utbildning i ämnet som ska ges och hur de enskilda institutionerna ska utreda misstankar om oredlighet i forskning. Man kan möjligen fråga sig varför det i behövs ett dokument av detta slag när det redan finns så många uppförandekoder och liknande riktlinjedokument, och när forskningens etiska regler snarare bör vara universella än nationella. På webbplatsen codex.vr.se finns t.ex. ett par tusen olika dokument om etik och god forskningssed samlade, varav många är utarbetade av internationella organ. Att utarbeta en svensk nationell uppförandekod tror vi emellertid är värdefullt av flera skäl. Upprätthållande av god sed För det första tror vi att själva utarbetandet av ett sådant dokument skulle samla det svenska forskarsamhället i en mer levande diskussion om dessa frågor. Med forskarsamhället avses här universitet och högskolor, andra forskningsutförare, vetenskapliga sammanslutningar och dylika organisationer, och de forskare som är verksamma inom dessa. Lärosätenas svar på utredningens enkät tyder på att det bland dem inte finns någon samsyn kring vad god sed och oredlighet i forskning är. Ett gemensamt utarbetande av en svensk uppförandekod skulle både väcka ett nödvändigt tankearbete kring frågor om god sed och oredlighet och skapa enighet och samsyn. Ett gemensamt dokument bör också kunna skapa en tydlighet och samstämmighet kring vad som förväntas av svenska forskare i sin anställning med avseende på god forskningssed. Enligt lagen om offentlig anställning (1994:260) får en arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. En tydligare grundnorm avseende anställningsskyldigheter och god forskningssed är ur det perspektivet viktig. En nationell uppförandekod bör då kunna utgöra en sådan norm på ett i vart fall mycket tydligare sätt än vad som gäller , även om respekt sedan ändå måste finnas för att en slutlig bedömning av eventuella arbetsrättsliga konsekvenser vid oredlighet i forskning alltid kommer att göras i en separat och fristående arbetsrättslig prövning av forskningsutföraren eller i eller Arbetsdomstolen. Det finns flera exempel i svensk lagstiftning på att man i författning hänvisar till god sed, t.ex. god revisorssed, god advokatsed och god fastighetsmäklarsed, utan att innehållet i den goda seden helt och hållet specificeras i författning. Däremot regleras t.ex. att ska ansvara för att god revisorssed utvecklas på ett ändamålsenligt sätt och att Fastighetsmäklarinspektionen ska främja utvecklingen av god fastighetsmäklarsed. En sådan uppförandekod skulle vidare av samma anledning kunna vara lämplig att hänvisa till i avtal om forskningssamarbete mellan olika forskningsutförare och i beslut om forskningsfinansiering. Även i sådana avtal och beslut bör en tydlig norm för vad god forskningssed är kunna vara en hjälp för parterna att t.ex. reglera hur de ska agera vid avvikelser från sådan god sed. Upprätthållande av god sed Som vi sett i exemplen från andra länder kan nationella uppförandekoder för god forskningssed vara allmänna i bemärkelsen att de gäller alla vetenskapliga discipliner, eller så kan det finnas specifika regler för olika discipliner. Det blir upp till forskarsamhället att avgöra hur mycket en nationell uppförandekod ska innehålla i form av allmänna och specifika regler. I vissa länder låter man forskningsutförare ansluta sig till den nationella uppförandekoden. I har cirka 35 forskningsinstitutioner, forskningsråd och fonder officiellt anslutit sig till den nationella uppförandekoden, men denna är inte juridiskt bindande. Tanken är att den når sin fulla effekt när forskare följer den och när offentliga och privata forskningsinstitutioner gör den till del av sitt institutionella ramverk. forskningsetiska anvisningar God vetenskaplig praxis och handläggning av misstankar om avvikelser från den i , de s.k. GVP-anvisningarna, innehåller som namnet avslöjar både anvisningar om god vetenskaplig sed och anvisningar om hur misstankar om avvikelse från god sed ska hanteras. GVP-anvisningarna ges ut av Forskningsetiska delegationen och revideras med jämna mellanrum i samråd med det finländska forskarsamhället. I kan forskningsutförare förbinda sig att följa anvisningarna genom att underteckna en förbindelse som finns på Forskningsetiska delegationens hemsida. I skrivande stund har totalt 77 instanser förbundit sig: samtliga 15 universitet, 25 av 26 yrkeshögskolor, 25 forskningsinstitut och därtill 12 andra instanser.4 För del är en ordning där man på ett sådant sätt genom avtal förbinder sig till att följa en viss hanteringsordning mer systemfrämmande. Till skillnad från vad som gäller i många andra länder är de flesta universitet och högskolor i statliga myndigheter. Bestämmelser som träffar dem ska vara reglerade i författning. Hantering av misstankar om oredlighet föreslås därför även fortsättningsvis regleras på så vis. bedömer utredningen att det inte är lämpligt att reglera etiska riktlinjer i form av god forskningssed i författning. I stället förordar vi att uppförandekoden blir ett fristående riktlinjedokument, till vilket forskningsutförarna, både de offentliga och de privata, kan ansluta sig. Uppförandekoden ska alltså inte tas för en föreskrift, eftersom en 4 /sv/god-vetenskaplig-praxis-anvisningar/f%C3%B6rbundna-organisationer Upprätthållande av god sed sådan måste regleras i författning. Ett arbete med en svensk nationell uppförandekod syftar därmed inte till att ersätta redan befintliga normer på området eller att föreskriva om vad som ska gälla, utan syftar i stället till att sammanfatta grundläggande utgångspunkter för de normer om god forskningssed som redan finns. Ett anslutande till koden kommer inte att ske genom avtal som i , utan blir mer att betrakta som symboliskt. Det finns flera exempel på att statliga universitet och högskolor på motsvarande sätt ansluter sig till och följer riktlinjer av olika slag, t.ex. de så kallade Vancouverreglerna som är riktlinjer för vetenskapligt författarskap. Arbetet med uppförandekoden leds med fördel av , som redan i flera omgångar har arbetat med sin skrift God forskningssed. Utarbetandet av koden kan sägas vara en vidareutveckling av den skriften, som då bör ske i större samverkan med det svenska forskarsamhället. I utarbetandet bör även samverka med den föreslagna . Det är viktigt att få en så bred representation som möjligt från forskarsamhället i arbetet. Uppförandekoden kan då främja god forskningssed hos alla olika forskningsutförare, offentliga såväl som privata, både genom att de deltar i utarbetandet och genom att de kan ansluta sig till den. 14.3Nya uppgifter för statliga universitet och högskolor gällande frågor om god forskningssed Utredningens förslag: och högskolor ska hantera andra misstänkta avvikelser från god forskningssed än de som ska prövas särskilt enligt lagen om prövning av oredlighet i forskning. De ska också fastställa riktlinjer för sin hantering av misstänkta avvikelser från god forskningssed. Dessutom ska statliga universitet och högskolor främja medarbetares möjligheter att få råd och stöd i frågor om god forskningssed och avvikelser från sådan sed. Upprätthållande av god sed 14.3.1Riktlinjer för hantering av avvikelser från god forskningssed De statliga universiteten och högskolorna har ett brett ansvar för att avpassa sin verksamhet så att en hög kvalitet nås i forskningen och så att vetenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas, vilket har ansetts kräva att motverka såväl slarv eller medvetet fusk som allmänt oacceptabelt beteende individer emellan på arbetsplatsen.5 Det är reglerat att statliga universitet och högskolor som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om en misstanke om oredlighet i forskning, konstnärlig forskning eller utvecklingsarbete vid det egna lärosätet ska utreda misstankarna.6 De får själva definiera vad oredlighet är. Det är inte reglerat hur statliga universitet och högskolor ska hantera sådana avvikelser från god forskningssed som de inte betraktar som oredlighet. I detta betänkande föreslår vi att misstankar om oredlighet hädanefter inte ska utredas av forskningsutförarna, utan av . Vi föreslår också en definition av oredlighet i forskning som talar om vilka handlingar som utgör oredlighet. De avvikelser från god forskningssed som inte utgör oredlighet i forskning ska hanteras av forskningsutförarna. Det gäller t.ex. författarskapsfrågor, underlåtelser att söka och följa tillstånd från myndigheter samt frågor i gränslandet mellan avvikelse från god sed och dålig forskning. Utredningen har övervägt om forskningsutförarnas hantering av sådana avvikelser bör regleras på något sätt och kommit fram till dels att det bör förtydligas att statliga universitet och högskolor ska hantera andra avvikelser från god forskningssed än de som ska prövas av , dels att dessa lärosäten bör ha riktlinjer för sin hantering av misstänkta avvikelser från god forskningssed. Vi föreslår att detta skrivs in i högskoleförordningen (1993:100). På så sätt tillförsäkras att alla avvikelser från god forskningssed inom statliga universitet och högskolor hanteras av lämplig instans. Förslaget innebär bl.a. en språkig förändring jämfört med dagens reglering. gäller att statliga universitet och högskolor ska utreda misstankar om oredlighet. De företeelser som de räknar 2000/01:3 s. 89. 61 kap. 16 § högskoleförordningen (1993:100). Upprätthållande av god sed som oredlighet men som inte ingår i denna utrednings definition av oredlighet ska med vårt förslag inte längre utredas utan hanteras av dem. Ordet hanteras har valts eftersom omfattningen av vad som ska hanteras utvidgas till alla avvikelser från god forskningssed, utom de som ska prövas av den föreslagna . Utredningen anser att alla typer av avvikelser från god forskningssed som uppdagas vid ett lärosäte inte kommer att behöva utredas. Vi tycker därför att hanteras är ett mer lämpligt ordval i detta sammanhang. Det täcker in både de allvarliga avvikelser som kan komma att behöva utredas på t.ex. central nivå inom lärosätet, och de mindre allvarliga avvikelser som med fördel kan hanteras på annat sätt på t.ex. institutionsnivå. Enligt utredningen kan det vara lämpligt att inrätta en nämnd eller kommitté som är organisatoriskt skild från ledningen för eller högskolan för att hantera de misstankar om avvikelser från god forskningssed som bör utredas eller på annat sätt hanteras centralt inom lärosätet. Vid flera lärosäten finns också en sådan kommitté eller nämnd som har till uppgift att utreda misstänkt oredlighet i forskning vid lärosätet. Denna bör kunna fortleva med delvis nya uppgifter. Kravet på riktlinjer för att hantera misstankar om avvikelse från god forskningsed ska inte ses som en föreskrift om att alla misstankar om avvikelser från god forskningssed måste utredas av lärosätena genom en ansvarsprövning av forskare. Vi vill här understryka att forskare och forskningsutförare har ett delat ansvar för att forskningen utförs i enlighet med god forskningssed. Vi gör därför bedömningen att universitetens och högskolornas hantering av avvikelser från god forskningssed i hög grad kommer att behöva inriktas på eventuella brister i det egna förebyggande arbetet och inte enbart på att utreda enskilda forskares handlingar. Personfokusering kan ibland t.ex. vara ointressant, om det i stället är själva forskningsmiljön som bär upp en dålig praxis.7 Många representanter för universitet och högskolor har under utredningens gång påpekat att det bör finnas tydligare regler för hur de ska arbeta med utredningar av misstänkt oredlighet. Vissa har efterfrågat en detaljerad gemensam handläggningsordning. Andra representanter för universitet och högskolor har i stället t.ex. , , Begrepp om forskningsfusk, Rapport på uppdrag av , , 2007 s. 7. Upprätthållande av god sed värnat lärosätenas autonomi och motsatt sig detaljregleringar. Ut- redningen anser att den föreslagna ordningen där misstänkta fall av oredlighet överlämnas till och där de statliga universiteten och högskolorna har riktlinjer för hantering av andra avvikelser från god forskningssed innebär en rimlig avvägning mellan reglering och autonomi. Att i författning ytterligare reglera detaljerna i dessa riktlinjer tror vi inte är nödvändigt eller optimalt, utan det bör vara upp till varje lärosäte att närmare besluta om sin organisation och sina arbetsformer. Om universiteten och högskolorna önskar ytterligare enhetlighet och förtydliganden kring utformandet av dessa riktlinjer, bedömer utredningen att t.ex. är en bättre samlande instans för detta än regleringar från regering och riksdag. Under utredningens gång har det också framförts att små högskolor har svårt att upprätthålla den kompetens som krävs för att utreda misstänkt oredlighet i forskning och andra avvikelser från god forskningssed, särskilt som de har väldigt få eller inga ärenden. Här vill vi påpeka att förslaget om att statliga universitet och högskolor ska ha riktlinjer för sin hantering av misstänkta avvikelser från god forskningssed inte innebär att utredningskompetensen i varje enskilt fall måste hämtas inom lärosätet. Det bör även fortsättningsvis vara upp till eller högskolan att vid behov ta in den externa utredningskompetens som kan krävas. Små högskolor skulle kunna undersöka möjligheter till samarbete med andra lärosäten, vad gäller både hantering av misstänkta avvikelser från god forskningssed och förebyggande arbete. Men utredningen anser att det är viktigt att alla universitet och högskolor upprätthåller en egen kompetens kring hantering av misstänkta avvikelser från god forskningssed. Sådan kompetens är en viktig ingrediens i det förebyggande arbetet kring att motverka oredlighet och andra avvikelser från god sed. Utredningen har övervägt om den föreslagna regleringen bör gälla alla forskningsutförare men stannat vid att föreslå den enbart för statliga universitet och högskolor, eftersom vi bedömer att det skulle vara för långtgående att på detta sätt reglera övriga forskningsutförares verksamhet. Vissa enskilda utbildningsanordnare brukar dock på frivillig väg göra regleringarna av de statliga universiteten och högskolorna till sina egna interna riktlinjer. Utredningen hoppas att både de enskilda utbildningsanordnarna och övriga forsknings- Upprätthållande av god sed utförare kommer att upprätta riktlinjer för hur de avvikelser från god forskningssed som inte utgör oredlighet ska hanteras inom den egna organisationen. 14.3.2Främjande av medarbetares möjligheter att få råd och stöd i frågor om god forskningssed och avvikelser från sådan sed Att döma av svaren på utredningens enkät till universitet och högskolor bedrivs inte ett systematiskt arbete för att främja god forskningssed på alla lärosäten. Våra förslag om att i lag förtydliga att forskare och forskningsutförare har ansvar för att forskningen sker i enlighet med god forskningssed, att en svensk nationell uppförandekod gällande god forskningssed ska utarbetas samt att statliga universitet och högskolor ska ha riktlinjer för hantering av avvikelser från god forskningssed syftar till att upprätthålla och stärka god sed i forskningen. Vid sidan om dessa förslag tror vi att ytterligare en aspekt av arbetet med att upprätthålla god forskningssed bör förstärkas, nämligen forskarnas möjligheter att få råd och stöd i frågor om god forskningssed och avvikelser från sådan sed. För utredningen har ofta påpekats att medarbetare vid universitet och högskolor inte vågar vända sig till sina överordnade om de misstänker att någon kollega gör avsteg från god forskningssed. Särskilt svårt är det för personer som misstänker överordnade personer som de står i beroendeställning till. Även andra kan vara rädda för repressalier eller sämre karriärmöjligheter om de anmäler kollegor för misstänkt oredlighet eller andra avvikelser från god forskningssed. Utredningen tycker det är viktigt att medarbetare ges möjligheter att vända sig till någon utomstående för att diskutera fall där man är osäker på om det rör sig om avvikelser från god sed, innan man eventuellt anmäler. Det kan också hända att forskare har frågor om hur de själva i sin forskning ska upprätthålla god forskningssed som de kan behöva diskutera med någon utanför den egna forskningsmiljön. I flera länder finns vid universitet och forskningsinstitut särskilt utpekade personer eller ombudsmän som spelar en viktig roll för att upprätthålla god forskningssed och förebygga oredlighet. I måste universitet och forskningsinstitutioner som vill kunna få finansiering av den största tyska forskningsfinansiären Upprätthållande av god sed utnämna oberoende ombudsmän till vilka de anställda kan vända sig med frågor om god forskningssed och i fall av misstänkt oredlighet. Om misstankarna är befogade ska ombudsmannen lämna dem till relevant utredningsorgan. Ombudsmannen kan vara en person eller en liten grupp. Ombudsmännen ska ha hög integritet och inte ha någon ledande funktion vid institutionen, för att undvika intressekonflikter. Universitet och forskningsinstitutioner rekommenderas att informera om ombudsmännen, ge dem praktiska förutsättningar att verka och ha en positiv inställning till deras arbete.8 I har flera universitet särskilt utpekade personer, s.k. named persons, som stöder arbetet med god vetenskaplig sed. Den särskilt utpekade personen kan t.ex. ha till uppgift att informera och ge vägledning om normerna för god vetenskaplig sed, bidra till att sådana normer diskuteras vid , ge råd till enskilda medarbetare som misstänker avvikelse från god sed, eller vara del i utredningar av misstänkta avvikelser från god sed.9 I planerar Forskningsetiska delegationen att rekommendera universiteten att inrätta ombudsmän med uppgift att ge råd och stöd i frågor som rör god vetenskaplig praxis.10 Utredningen anser att ombudspersoner dit medarbetare kan vända sig med frågor om god forskningssed skulle vara värdefullt även vid de svenska universiteten och högskolorna. Det bör vara erfarna och särskilt betrodda och omdömesgilla personer som utses till denna funktion. Med fördel skulle en sådan ombudsperson per fakultet eller vetenskapsområde kunna tillsättas. Denna eller dessa ombudspersoner skulle kunna ge råd och stöd, på samma sätt som ombudsmännen vid de tyska universiteten och de särskilt utpekade personerna vid de danska universiteten. Som tidigare redovisats kan upprinnelsen till en anmälan om misstänkt oredlighet ibland vara en personkonflikt. En ombudsperson vid ett universitet eller en högskola skulle kunna hjälpa till i hanteringen av sådana konflikter på ett tidigt stadium så att de inte leder till att någon i onödan anklagas för oredlighet eller annan avvikelse från god forskningssed. 8DFG, Vorschläge zur Sicherung guter wissenschaftlicher Praxis/Proposals for Safeguarding Good Scientific Practice, Denkschrift/Memorandum, 2013. 9Universiteternes værn af forskningsetikken, Forskerportalen.dk, 10Enligt samtal med representanter för Forskningsetiska delegationen . Upprätthållande av god sed Eftersom huvudregeln är att statliga universitet och högskolor själva bestämmer över sin organisation föreslår vi dock inte ett obligatoriskt inrättande av sådana ombudspersoner. Vi föreslår i stället att det i högskoleförordningen fastslås att statliga universitet och högskolor ska främja medarbetares möjligheter att få råd och stöd i frågor om god forskningssed och avvikelser från sådan sed.