sou · H5B347 · 2017-06-02 00:00:00 — Därför ställer Kommissionen sig positiv till att fått i regeringsuppdrag att till förtydliga och uppdatera förskolans läroplan för att öka undervis- ningskvaliteten och måluppfyllelsen.24 har databaser som visar statistik om kostnader, personaltäthet, barn- grupper, examinerade förskollärare m.m. SKL har utvecklat SAMSA25, ett digitalt stöd för bedömning av kvalitet, som innehåller bedöm- ningsområdena matematik, språk, kommunikation och systematiskt kvalitetsarbete. Genom bedöms verksamhetens förmåga att /pressmeddelanden/2017/04/forskolans-laroplan-ses-over 25Systematiskt Arbete med Matematik- och Språkutvecklande Arbetssätt i förskolan. Mer jämlika villkor och möjligheter skapa förutsättningar för barn att lära och utvecklas. Det betyder att det är verksamheten och inte barnet som bedöms. Dessutom har många kommuner egna verktyg för uppföljning. Kommissionens bedömning är att det är viktigt att analyser tar hänsyn till socioeko- nomi. Mot bakgrund av studien i som visar att en lägre andel förskollärare arbetar i socioekonomiskt utsatta områden och kunskapen att barn från socioekonomiskt svaga förhållanden gynnas mest av att gå i förskola är det särskilt viktigt att förskoleverk- samheten mäts utifrån socioekonomiska faktorer. Kommissionen anser därför att nationella likvärdighetsmått för förskolan behöver utvecklas. Barns deltagande i förskolan Givet att förskolan har god kvalitet är det avgörande att de barn som behöver mer stöd och stimulans också kommer till förskolan och spenderar tillräckligt där för att den ska fungera kompensa- toriskt. Kommissionen menar att det är viktigt att stat och kom- muner verkar för att alla barn tar del av förskolan. Kommissionen ser högt deltagande som hög närvaro och att barnen kontinuerligt vistas i förskolan. Det handlar således inte bara om inskrivningsgrad. I var av alla barn mellan inskrivna på förskola den 31 december 2016.26 Siffran säger dock inget om förskolebarnens närvaro. De som inte går i förskola består mest av ettåringar. I till exempel finns ett samband mellan inskrivningsgrad och socioekonomiska förutsättningar. Om- råden med högre andel låginkomsttagare, lågutbildade och personer med utländsk bakgrund har en lägre andel barn i förskolan. Bland de som inte går i förskola, deltar en del i pedagogisk omsorg hos dag- barnvårdare (och 2017). Den verksamheten är dock inte reglerad av skollagen (SFS 2010:800). Det finns flera skäl till att föräldrarna inte väljer att placera sina barn i förskolan. Det kan bero på kunskapsbrist om förskolan (att kommunerna inte nått ut med information), generell skepsis mot myndigheter, att det värderas högre att vara hemma med barnet, Mer jämlika villkor och möjligheter närheten till förskolan, logistiksvårigheter med hämtning och läm- ning samt tillfälligt boende. För att öka deltagandet i förskolan bland barn från socioekono- miskt svaga förhållanden behövs ökade insatser för uppsökande verk- samhet. Information om förskolan kan ges genom många olika kana- ler t.ex. via familjecentraler, föräldragrupper, köpcentra, bibliotek, museum, SFI och genom skriftlig information på olika språk och muntligt genom personer med kultur- och språkkompetens. Ytterst handlar det om att bygga förtroendefulla relationer mellan föräldrar och förskoleverksamheten. En särskild grupp i detta sammanhang är barn vars föräldrar är arbetslösa eller föräldralediga. Enligt skollagen ska dessa från och med erbjudas förskola under minst eller (8 kap. 6 § SFS 2010:800). Kommissionen bedö- mer att alla barn bör ha rätt till heltid eller minst i förskolan, eftersom barnens rätt till förskola inte ska vara beroende av föräldrarnas livssituation. Mycket tyder på att förskolebarn från socio- ekonomiskt svaga områden i större utsträckning har föräldrar som är arbetslösa än barn från socioekonomiskt mer gynnade områden. Det innebär att de inte har rätt till förskola på heltid och därför påverkas på grund av föräldrarnas livssituation. är det barn från socio- ekonomiskt svaga områden som gynnas mest av att gå i förskola. Även om skollagen (SFS 2010:800) ger kommuner möjlighet att er- bjuda , bedömer Kommissionen att lägstanivån för antalet timmar bör höjas. Ett utredningsarbete bör initieras för att analysera konsekvenserna av att en garanti för 30 respektive i förskolan införs för alla barn. Förslaget får ekonomiska och andra konsekvenser genom att ett högre antal barn ska närvara i förskolan. Givet den brist på förskollärare som råder skulle det riskera att påverka kvaliteten negativt, och en utökning av den garanterade tiden från 15 till 30 eller bör därför ses som ett förslag . Mer jämlika villkor och möjligheter Metoder och medel som sätter barnets bästa i centrum Kommissionens förslag: Regeringen bör – utveckla den nationella strategin för föräldrastöd. Kommuner och landsting bör –utveckla samverkansformer med barns bästa i centrum, så- som familjecentraler, –tillämpa utökat hembesöksprogram riktat till nyblivna för- äldrar, där involveras, så att de omfattar alla nyfödda barn (och inte enbart barn till förstagångsföräldrar). Kommissionen ser behov av fortsatt riktat stöd där barnets bästa sätts i centrum. Föräldrastöd är en aktivitet som ger föräldrar kunskap om barns hälsa, emotionella, kognitiva samt sociala utveckling och/eller stärker föräldrars sociala nätverk. Betänkandet Föräldrastöd – en vinst för alla (SOU 2008:131) lade förslag till en långsiktig nationell strategi för generellt föräldrastöd. tog dåvarande regering fram Nationell strategi för ett utvecklat föräldrastöd – en vinst för alla, som ses som en del av dåvarande regeringens långsiktiga satsning på att främja hälsa och förebygga ohälsa bland barn och unga (Social- departementet 2013). genomfördes flera pro- jekt inom ramen för regeringsuppdraget Utveckling och utvärdering av föräldrastöd. Föräldrastöd kan ges universellt (för alla), selektivt (för riskgrup- per) och indikerat (individuellt för familjer med stora och identifierade problem). Förutom olika nivåer kan föräldrastöd även ges i olika former och med olika metoder samt av olika aktörer, såsom mödra- hälsovården, barnhälsovården, och familjecentraler, men även av idéburna organisationer som idrottsrörelsen och barnrätts- organisationer samt religiösa verksamheter. Särskilt vid selektiva och indikerade föräldrastödsinsatser kan hjälp och stöd från olika verksamheter behövas . Mödra- och barnhälsovården er- bjuder alla föräldrar individuellt stöd, föräldragrupper och ibland även föräldrastödsgrupper (2015b). Mer jämlika villkor och möjligheter erbjudits genom förskoleverksamheten i och utvärderas för närvarande.27 Det har gjorts en del utvärderingar om föräldrastöd i med fokus på kostnadseffektivitet, deltagarnas demografi och beteende- problematik bland barn (se t.ex. u.å. ; Salari och 2017; et al. 2015; Sampaio et al. 2015; et al. 2014; Salari et al. Trots att ambitionen med universellt för- äldrastöd är att erbjudandet ska gå till alla föräldrar visar utvärder- ingarna att inte alla nås i samma utsträckning. Pappor, ensamstående, lågutbildade och föräldrar med utländsk bakgrund nås exempelvis i begränsad utsträckning. En slutsats av detta är att det finns behov av att anpassa och ut- veckla det föräldrastödjande arbetet utifrån språkliga, kulturella och sociala situationer, men även sett till tid och geografi för att öka tillgängligheten. Hur föräldrar bjuds in, om syskon påverkas, vem föräldrastödsprogram fungerar för och varför (utifrån t.ex. för- äldrarnas ålder, om ena eller båda föräldrarna deltar och socioeko- nomiska förutsättningar) behöver också undersökas. Kommissionens sammanvägda bedömning är att den nationella strategin för föräldrastöd bör uppdateras och utvecklas genom att 1)även trycka på vikten av selektivt och indikerat föräldrastöd, 2)inriktas mot att olika former av föräldrastöd ges utifrån kvalitet, jämlikhet, likvärdighet, systematisk utvärdering och kostnadseffekti- vitet, samt att 3) stärka förskolan och senare skolformer som arena för föräldrastöd. Det sistnämnda innebär till exempel att personal från mödra- och barnhälsovården och informerar om och ger föräldrastödet på förskolan. Även samverkan mellan aktö- rer som tillhandahåller föräldrastöd är grundläggande, liksom sam- verkan med andra aktörer, såsom svenska för invandrare (SFI), som kan informera om stödet. Som framgår av kapitlets inledning vill Kommissionen göra mer av sådant som fungerar men är otillräckligt. Vi ger därför här flera goda exempel på samverkan som bör utvecklas och appliceras i större ut- sträckning, framför allt i socioekonomiskt utsatta områden. Därut- över bör dess arbetsformer utvärderas avseende organisations- och ledningsstruktur, process och dess effekt på jämlik hälsa. Mer jämlika villkor och möjligheter Samverkan är inte ett mål utan ett medel för att uppnå önskvärda effekter. För att stödja barnets utveckling utifrån barnets förut- sättningar finns det flera aktörer, såsom barnhälsovården, förskolan, mödrahälsovården, barn- och ungdomspsykiatrin, och tandvården. Myndigheter har en lagstadgad skyldighet att samverka och hjälpa varandra inom ramen för den egna verksamheten, särskilt när det gäller barn som far illa eller riskerar att fara illa.28 Detta gäller även samhällsorgan, organisationer och berörda aktörer inom fritids- och kultursektorn, ideella organisationer samt andra offentliga och privata företrädare för olika samhällsintressen. Överföring av infor- mation om barnen mellan olika aktörer är dock en fråga om såväl sek- retess och integritet som kollektiv och individuell nytta. Nya aktörer med andra regelverk, intressen och driftsformer, i förhållande till verksamheter inom kommun och landsting, ställer nya krav på samverkan. Sedan vårdvalet infördes har fler barnmorske- mottagningar etablerats och det tidigare geografiska områdesansvaret har försvunnit. Det leder till att samverkan kan försvåras och att det kan bli svårare att främja sociala nätverk för familjerna. Dessutom kan vårdkedjan mellan mödrahälsovård, specialistmödrahälsovård, för- lossning, BB och barnhälsovården försvagas. Olikheter kan utgöra både styrka och hinder för samverkan. En fungerande och långsiktig samverkan kräver styrning på alla led- ningsnivåer som legitimerar och förankrar samverkan, struktur och tydlighet vad gäller mål, målgrupp, yrkesroller, arbetsfördelning och rutiner samt samsyn, dvs. gemensam problemförståelse (Socialsty- relsen 2013b). har flera satsningar på förbättrad sam- verkan gjorts. Ett exempel är samverkansavtalen mellan social- tjänsten och barnhälsovården, som ökat . Dessutom finns samordnad individuell plan (SIP), som regleras av socialtjänstlagen (SFS 2001:453) och hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1982:763), där och kommunen tillsammans med barnet och dess för- äldrar deltar i planeringen av stöd från hälso- och sjukvård och socialtjänst. En annan samverkansstruktur är BarnSam på Gotland.29 Verksamheten har egen budget och består av förvaltningarna inom 28Se förvaltningslagen (SFS 1986:223), hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1982:763), lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens områden (SFS 1998:531), polislagen (SFS 1984:387), skollagen (SFS 2010:800) och socialtjänstlagen (SFS 2001:453). Mer jämlika villkor och möjligheter hälso- och sjukvård, barn och utbildning, kultur och fritid samt socialförvaltningen. Och via Västbus i samverkar socialtjänst, primärvård, barn- och ungdomspsykiatri m.fl. avseende barn med sammansatt psykisk/psykiatrisk och social problematik.30 Barn som far illa, eller riskerar att fara illa, är ett gemensamt sam- hällsansvar. Kännedom eller misstanke om att ett barn far illa ska anmälas till (14 kap. 1 § SFS 2001:453). Under ett barns första levnadsår är barnhälsovården en av få aktörer som har möjlig- het att tidigt uppmärksamma eventuella behov av stödjande insatser till följd av psykosociala brister eller missförhållanden i familjen. Ett nära samarbete inom ramen för familjecentraler (samt familjecentrum och familjens hus) kan underlätta arbetet både vad gäller att tidigt identifiera problem men också att tidigt agera innan de blir allvarliga. På flera håll i landet finns särskilda tvärprofessionella samverkans- team, där representanter från mödra- och barnhälsovård, barn- och vuxenpsykiatri och socialtjänst kan ingå. Målet med teamen är att skapa trygghet och att tidigt uppmärksamma levnadsvillkor, behov och risker ur ett medicinskt, socialt och psykologiskt perspektiv samt samverka utifrån den enskilda familjens behov och skapa en vård- eller handlingsplan (2015c). Familjecentraler, inklusive familjecentralsliknande verksamheter, och hembesöksprogram är ytterligare konkreta exempel på hur tvär- sektoriell samverkan mellan olika professioner och verksamheter kan organiseras. Här bedrivs en generell, hälsofrämjande, tidigt förebyg- gande och stödjande verksamhet som riktar sig till barn och deras föräldrar. Flera utredningar och utvärderingar är positiva till familje- centraler (se t.ex. 2016a; et al. 2009; Langemark 2009). En familjecentral innehåller minst barnhälsovård, mödrahälsovård, öppen förskola och socialtjänst. Även aktörer från civilsamhället och privata sektorn kan ingå. Personalen består av barnmorskor, sjukskö- terskor, förskollärare, socialsekreterare, och ibland även familjeråd- givare, fritidsledare, psykologer och läkare. Genom ett familjecentre- rat arbetssätt kan chansen öka att upptäcka och tillgodose behov av stöd bland barnfamiljer. Dessutom kan uppsökande verksamhet bedrivas för att stimulera fler barn att gå i förskola. Arbetet handlar till stor del om att bygga förtroendefulla relationer och hålla igång 30 epi.vgregion.se/sv/Vastbus Mer jämlika villkor och möjligheter såväl nätverk som projekt med olika verksamheter, föreningar och myndigheter som möter föräldrar till barn i förskoleålder. Mycket tyder på att dessa familjecentrerade arbetssätt ger synergieffekter i form av ökat förtroende för, och bättre kontakter med, flera verk- samheter som arbetar för barnets bästa samt positiv hälsoutveckling. Det finns olika former av uppsökande verksamhet. En typ av upp- sökande verksamhet avser att särskilt rikta sig mot socioekonomiskt svaga områden för att minska skillnader i hälsa bland barn. Denna uppsökande verksamhet behöver utvecklas på flera arenor (t.ex. via bibliotek, SFI och i köpcentra), genom att flera aktörer och olika former och kanaler används kan man nå ut med information om barnets rättigheter, föräldrastöd, förskola, tandvård, vaccination m.m. har exempelvis arbetat uppsökande riktat mot riskgrupper för dålig tandhälsa. För att minska skillnaderna i barns tandhälsa har Folktandvården utvecklat det generella samhällsinriktade programmet FRAMM (, Råd, Arena, Mat, Motivation). Programmet börjar med det lilla barnet () och där- efter följer insatser anpassade efter ålder och socioekonomisk status. FRAMM innehåller munhälsobedömningar och samtal om barnets munhälsa med föräldrar vid ett och ålder. Programmet riktar sig även till äldre barn där till exempel flourlackning och munhälso- lektioner ges i årskurs 6 och 9. Satsningen har resulterat i att skillna- derna i kariesförekomst har minskat mellan socioekonomiska grup- per (2016). Dessutom har ett antal samverkansprojekt mellan Folktandvården och utvalda familjecentraler i satsat på att minska skillnaderna i barns tandhälsa. Folktandvården har bland annat gett råd och information om munhälsa på en familjecentral. I andra fall har tandvårdspersonalen kopplats till familjecentralens verksamhet som ordinarie medarbetare. Syftet är att fånga upp alla barn som riskerar sämre tandhälsa. Förhoppningen är att göra det enklare för familjer att komma i kontakt med tandvården (et al. Hälsosamtal på familjecentraler skulle utöver tandhälsa också kunna handla om alkohol, tobak och fysisk aktivitet. Enligt internationella studier har utökade hembesöksprogram till nyblivna förstagångsföräldrar positiva effekter på såväl kort som lång sikt. Studierna visar att utökade hembesöksprogram har positiva effekter på barnens fysiska och psykiska utveckling och hälsa. Det har även resulterat i mindre språkförseningar och minskad emotionell Mer jämlika villkor och möjligheter sårbarhet (se t.ex. Dodge et al. 2014; Olds et al. 2010; Aronen och Arajärvi 2000; Aronen och Kurkela 1996). startade ett projekt i stockholmsförorten med utökat hembesöksprogram i form av fem extra hembesök till alla nyblivna förstagångsföräldrar, där föräldrarådgivare från socialtjäns- ten och sjuksköterskor från barnavårdscentraler samverkar. I ordi- narie hembesöksprogram är inte involverad. är ett socioekonomiskt mer utsatt område där barnen inte vaccineras i mindre utsträckning och där övervikt och karies är vanligare än i många andra områden. Interventionen är en form av tidiga insatser, med det förebyggande syftet att minska ojämlikheter i hälsa, som skapar fortsatt kontakt med t.ex. barnhälsovård, socialtjänst, primär- vård, tandvård, öppna förskola och bibliotek. Preliminära utvärder- ingsresultat visar att det är ett högt deltagande och att arbetssättet är uppskattat av både nyblivna föräldrar, sjuksköterskor från barna- vårdscentraler och föräldrarådgivare från (Burström et al. 2017; Marttila et al. I övriga delar av landet erbjuds hem- besök i olika utsträckning. Med anledning av att det utökade hem- besöksprogrammet i är relativt nytt finns det ännu inte till- räckliga utvärderingar av dess effekt. Dock talar mycket för att de internationella studiernas resultat av utökade hembesöksprogram bör kunna översättas till svensk kontext. I samband med att utökat hembesöksprogram tillämpas bör process och effekter på barnens hälsa följas upp och utvärderas som grund för fortsatt utvecklingsarbete. Mer jämlika villkor och möjligheter 4.2Kompetenser, kunskaper och utbildning Kompetenser, kunskaper och utbildning är ett av Kommissionens föreslagna målområden för att uppnå en god och jämlik hälsa (SOU 2017:4). Det finns ett starkt samband mellan utbildningsnivå och hälsa. Att utveckla människors kompetenser och kunskaper genom lärande och utbildning är centralt för att uppnå en god och jämlik hälsa (SOU 2016:55). Kunskaper och kompetenser förvärvade genom utbildning ger bättre möjligheter till arbete och inkomst, men också till att stärka psykologiska och sociala resurser. Detta utökar handlingsutrymmet vilket i sin tur ger individen möjligheter att på- verka sin situation. Genom utbildning utvecklas allmänna kognitiva förmågor. På den mest grundläggande nivån lär utbildning människor att lära. Genom utbildning utvecklas vanor, förmågor och färdigheter som att läsa, att skriva, att fråga, att argumentera och resonera och dra slutsatser. Utbildning blir således inte bara ett medel för att få tillgång till materiella resurser utan påverkar även individens förmåga att använda resurser och hantera problematiska situationer som uppstår. Den genom utbildning inlärda effektiviteten bidrar till att begränsa negativa konsekvenser av utsatta situationer (Mirowsky och 2003). Utbildning påverkar individers möjligheter till etablering på arbets- marknaden genom formella kvalifikationer, och blir sedan en bestäm- ningsfaktor för både inkomst och yrkesklass. Därmed är utbildning nyckeln till att få tillgång till materiella resurser, men även till en effektiv användning av tillgängliga resurser. Detta ger utbildning en stor betydelse för hälsa och socioekonomisk position. Livsvillkor, levnadsvanor och andra förhållanden som bidrar till god hälsa är också bättre och mer hälsofrämjande bland personer med högre ut- bildningsnivå (se avsnitt 4.6). Genom lärandet utvecklas kognitiva, icke-kognitiva och sociala förmågor. Cunha och Heckman (2010) beskriver exempelvis hur olika typer av kognitiva och icke-kognitiva förmågor samverkar och tillsammans förklarar en stor del av variationen i socioekonomisk framgång. Skillnader i dessa förmågor formas tidigt i människors liv, och flera studier visar att icke-kognitiva förmågor, som attityd och beteende, bidrar till och har en inverkan på kognitiva förmågor (Skol- Mer jämlika villkor och möjligheter verket 2013a). Uthållighet, motivation och samvetsgrannhet spelar t.ex. en direkt roll för individers resultat på tester som prövar kun- skap, men påverkar också i sig utvecklingen av den kognitiva för- mågan. Skolgång bidrar till att utveckla icke-kognitiva förmågor som dessa förmågor bidrar till skolresultaten, detta sker i ett slags ömsesidigt förstärkande positiva spiraler. Skolan har i och med sitt kompensatoriska uppdrag en mycket viktig roll i att möj- liggöra och bidra till alla barns lärande och utveckling av både kog- nitiva och icke-kognitiva förmågor, oavsett individuella förutsätt- ningar och föräldrars bakgrund och utbildningsnivå. Lärande tidigt i livet påverkar vilja och förmåga att tillgodogöra sig utbildning senare i livet. Kontinuerligt lärande och en lärande inställning gör att den kognitiva förmågan bibehålls eller utvecklas. Lärande och utveckling av kompetenser sker naturligtvis inte bara i skolan, utan i livets alla olika sammanhang. En indelning som an- vänds för att kategorisera olika typer av lärande är formellt lärande, icke-formellt lärande och informellt lärande (SOU 2017:18). Formellt lärande sker i det formella utbildningssystemet under ledning av lärare. Där finns antagningskrav, nivåer och formella kvali- fikationer efter genomförd utbildning. Det formella lärandet regleras av lagar och förordningar och kvalitetssäkring sker genom tillsyn och annan granskning som genomförs av myndigheter. Icke-formellt lärande sker i organiserade former utanför det formella utbildnings- systemet. Det kan handla om kompetensutveckling i arbetet eller deltagande i kurser och studiecirklar. Informellt lärande är ett ofta oavsiktligt lärande som inte är strukturerat eller organiserat, och som pågår på arbetsplatsen, i hemmet, och under ledighet etc. (SOU 2017:18). deltar många i föreningsliv, fritidsaktiviteter, tar del av bibliotek och andra kulturaktiviteter. Vi umgås med familj, vänner och andra sociala nätverk. Via internet och de sociala medierna kan vi umgås och interagera med andra människor. För barn och unga finns fritidshem, fritidsgårdar och kommunala musik- och kulturskolor. I alla dessa olika aktiviteter utvecklas och påverkas olika färdigheter. Fritiden utgör en mycket viktig del av särskilt barns och ungas upp- växtvillkor. Det är också som många förverkligar sig själva och får en identitet och finns möjlighet att tillägna sig en rad olika kompetenser (1994). I dessa sammanhang kan det också skapas nya möjligheter att lyckas, bygga självkänsla och Mer jämlika villkor och möjligheter öka tilltron till den egna förmågan, vilken kan ha särskilt stor bety- delse för dem som har svårigheter i skolan. 4.2.1Lägesbeskrivning: förutsättningar för att alla ska kunna utveckla kompetenser och kunskaper och tillgodogöra sig en god utbildning Enligt Skollagen (SFS 2010:800) ska utbildningen ta hänsyn till barns och elevers olika behov, och en strävan ska vara att uppväga skillnader i barns förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Alla barn och elever ska ges stöd och stimulans så att de kan utvecklas så långt som möjligt. Utbildningen syftar också till att i samarbete med hem- men främja barns och elevers allsidiga personliga utveckling till aktiva, kreativa, kompetenta och ansvarskännande individer och medborgare (1 kap. skollagen, SFS 2010:800). Enligt skollagen och läroplanerna innebär likvärdighet att det ska råda lika tillgång på utbildning, att utbildningens kvalitet ska vara likvärdig och att skolan genom sitt kompensatoriska uppdrag ska kompensera för elevers olika förut- sättningar. Skolan ska agera kompensatoriskt och därmed hjälpa ele- ver med sämre förutsättningar eller med behov av stöd att klara målen, något som kan ske genom skolans organisation och struktu- rerad undervisning.