sou · H5B361 · 2017-06-29 00:00:00 — anför att behandlingsprogram är en viktig del av Kriminalvårdens rehabiliterande arbete och att deltagande i lämp- liga behandlingsprogram är viktigt för att bryta destruktiva beteende- mönster. Enligt tillkännagivandet bör en vägran att delta i ett så- dant program få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstå- ende eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlings- program ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. 4.5Särskilt om det återfallsförebyggande arbetet 4.5.1Kriminalvårdens studie av särskilda utslussningsåtgärder I Kriminalvårdens studie Utslussning – effekt på återfall i brott, Pro- jektnummer 2015-285 redovisas effekterna av särskilda utslussnings- åtgärder beträffande återfall i brott, akut intoxikation av alkohol eller narkotika och självmordsförsök bland villkorligt frigivna till den 31 december 2013.16 15Justitieutskottets betänkande 2014/15:JuU21 och riksdagsskrivelse 2015/16:174. 16För utslussningsåtgärden frigång startade uppföljningsperioden efter- som information om denna utslussningsform inte fanns tillgänglig . överväganden och pågående arbeten Återfall i brott definieras som datum för första lagförda brott efter frigivningen från anstalt, oavsett brottstyp. I studien under- söktes också särskilt antalet återfall i våldsbrott och narkotikabrott. I studien ingick 38 354 personer, varav 8 634 beviljats särskild utslussningsåtgärd enligt 11 kap. fängelselagen (2010:610). En jäm- förelse mellan grupperna visade att det inte var så stor skillnad mellan utslussade och icke-utslussade intagna beträffande ålder vid verkställighetens början, brottsdebutålder, antal tidigare lagföringar och födelseland. Intagna som beviljats utslussningsåtgärd hade dock betydligt längre påföljder (i snitt jämfört med icke-utslussade som hade ). Bland de icke-utslussade intagna fanns vidare en högre andel som hade ett aktuellt alkohol- och narkotikamissbruk, tidigare psykiatrisk ohälsa samt högre be- dömd risk för att återfalla i brott. Resultatet från studien visar att intagna som fått någon form av särskild utslussningsåtgärd hade lägre risk att återfalla i brott och lägre risk att drabbas av akut intoxikation av alkohol eller narkotika jämfört med intagna som inte varit föremål för utslussningsåtgärd. Studien tyder också på att utslussnings- åtgärder minskar risken för återfall i våldsbrott och narkotikabrott samt självmordsförsök, men i den delen var inte riskminskningarna statistiskt signifikanta. Undersökningen av effekten av specifika utslussningsåtgärder visar att intagna i utökad frigång hade signi- fikant lägre risk att återfalla i brott jämfört med intagna utan utökad frigång. Samma sak gällde intagna med frigång. Intagna som beviljats vårdvistelse eller vistelse i halvvägshus uppvisade varken minskad eller ökad risk för återfall. Vidare visade intagna med ut- ökad frigång och frigång en signifikant lägre risk för akut intoxi- kation av alkohol eller narkotika. Intagna i halvvägshus visade samma tendens medan risken för akut intoxikation av alkohol eller nar- kotika varken var reducerad eller ökad för intagna som beviljats vårdvistelse. Att intagna som fått vårdvistelse inte hade lägre risk för att drabbas av akut förgiftning av alkohol eller narkotika efter frigiv- ningen kan betyda att vårdvistelse inte har den önskade effekten, dvs. att undvika återfall i missbruk, samt förklara varför risken för återfall i brott inte var lägre för denna grupp. I studien framhålls att det faktum att vårdvistelse varken synes öka eller minska risken för återfall på gruppnivå inte betyder att utslussningsformen överväganden och pågående arbeten inte är verksam för enskilda klienter. Vidare anges att det också kan vara så att man i studien inte lyckats ta hänsyn till att det här handlar om en grupp intagna som är svår att jämföra med andra grupper. Enligt var det relativt ovan- ligt med misskötsamhet bland intagna i utslussning (37 personer ). Majoriteten av rapporterade misskötsamheter i samband med utslussning gällde intagna i vårdvistelse (30 personer, dvs. 81 pro- cent). I den avslutande diskussionen framhålls att det kan finnas andra kvarstående förväxlingsfaktorer som kan påverka sambandet mellan utslussning och de olika utfallen. Det konstateras att en intagen, för att beviljas en särskild utslussningsåtgärd måste uppvisa att han eller hon är motiverad. Det finns därför skäl att anta att klienter som är motiverade att genomgå utslussning också i högre grad är motiverade att sluta med brottslighet och missbruk. I sådana fall kan det möjligen vara den intagnes egen motivation att förändra sitt beteende, snarare än den specifika utslussningsåtgärden, som förklarar varför intagna som beviljats utslussning sammantaget har en lägre risk för återfall i brott. I studien konstateras också att den brottsåterfallsreducerande effekten för den totala gruppen av intagna i utslussning är jämförbar med de effekter som många av Kriminal- vårdens behandlingsprogram ger. Förstärkta insatser i arbetet med utslussning Det är förhållandevis få intagna som beviljas särskilda utslussnings- åtgärder. I Kriminalvårdens studie av särskilda utslussningsåtgärder, som pågick 2007–2013, ingick totalt 38 354 klienter. Av de klienter som ingick i studien var det drygt en femtedel (8 634) som be- viljades utslussning. Regeringen har i budgetpropositionen angett att ett väl fungerande arbete med utslussning är en av de mest angelägna frågorna för regeringen när det gäller att förhindra återfall. Ingen intagen ska återfalla i brott bara på grund av att tiden efter frigivningen eller övervakningens upphörande inte är tillräck- ligt väl planerad.17 2016/17:1 Utgiftsområde 4 Rättsväsendet, s. 47. överväganden och pågående arbeten gav regeringen ett särskilt upp- drag att utveckla och förstärka myndighetens arbete med utsluss- ning i syfte att öka klienternas förutsättningar att inte återfalla i brott.18 I uppdraget ingår den stegvisa utslussning som kan ske inom egna miljöer såsom olika former av vistelser utanför anstalt, bl.a. de särskilda utslussningsåtgärderna. Vidare in- går att utveckla den externa samverkan som sker i utslussnings- syfte. Såväl övergången från anstalt till frihet som övergången från övervakning inom ramen för frivården till en tillvaro utan stöd och kontroll från Kriminalvården omfattas av uppdraget. Enligt upp- draget ska Kriminalvården bl.a. •verka för att varje klients verkställighetsplan innehåller en kon- kret utslussningsplanering, •utveckla myndighetens arbete med riskreducering för att fler klienter ska kunna bli föremål för utslussningsåtgärder, •intensifiera insatserna i arbetet med de särskilda utslussnings- åtgärderna i syfta att öka andelen som får del av dessa, •se över hur anstaltsorganisationen används i arbetet med att slussa ut klienterna och vid behov utveckla arbetet i detta avseende, •se över och utveckla hur permissioner används i frigivnings- förberedande syfte, t.ex. om hur kontakter med bl.a. frivård, arbetsförmedling, socialtjänst eller andra aktörer planeras inom ramen för permissionen, samt •stärka och utveckla samarbetet med samhällets olika aktörer, t.ex. privata vårdgivare, andra myndigheter och idéburna organisationer samt med olika verksamheter. Uppdraget ska slutredovisas . En delredo- visning lämnades . Av delredovisningen, Kriminal- vårdens förstärkta insatser i arbetet med utslussning –2017, framgår vilka insatser Kriminalvården har genomfört . Det kan tilläggas att fått i uppdrag att följa upp Kriminalvårdens arbete med utslussning. 18 Ju2015/09899/. överväganden och pågående arbeten har pågått en försöksverksamhet med GPS-över- vakning vid permission och särskilda utslussningsåtgärder.19 Försöks- verksamheten har pågått vid anstalterna Johannesberg, , och Norra samt VO Frivården stad och VO Frivården . Försöksverksamheten har förlängts till och med den 31 december 2017.20 I försöksverksamheten ingår numera även VO . För att öka enhetligheten i frivårdens arbete pågår ett arbete med att likrikta de olika kvalitetsledningssystem som berör frivårdens processer. Inom pågår en implementering av den nya modellen för klientarbete i frivården genom arbetssättet Krim- stics21. Krimstics är en evidensbaserad strukturerad samtalsmetod som bygger på kognitiv beteendeterapi (KBT). Genom metoden avses principerna om risk, behov och mottaglighet (se närmare avsnitt 8) omsättas i det praktiska klientarbetet inom frivården. Implementeringen sker i samarbete med Public Safety och innebär en förändring av frivårdens arbete avseende såväl inne- hållet i övervakningen som frivårdsinspektörens roll gentemot klienterna. Införandet av det nya arbetssättet beräknas vara klar vid utgången av 2017 och beräknas frivårdsarbetet vara helt integrerat med den nya modellen. En återfallsstudie som bygger på ett tidigare pilotförsök kommer att presenteras . 19Se KVFS 2016:1 – Kriminalvårdens föreskrifter om försöksverksamhet med GPS-övervak- ning vid permission och särskilda utslussningsåtgärder. 20Se Kriminalvårdens föreskrifter om dels fortsatt giltighet av Kriminalvårdens föreskrifter (KVFS 2016:1) om försöksverksamhet med GPS-övervakning vid permission och särskilda utslussningsåtgärder, dels ändring i samma föreskrifter (KVFS 2016:6). 21Krimstics är den svenska Kriminalvårdens version av den kanadensiska samtalsmetodiken för frivårdspersonal STICS (Strategic Training Initiative in Community Supervision). överväganden och pågående arbeten 4.5.4Kriminalvårdens samverkan med andra aktörer Inom pågår löpande ett arbete med att utveckla samverkan på alla nivåer med externa parter, t.ex. Arbetsförmed- lingen, hälso- och sjukvården, , näringslivet och ideella organisationer. I Kriminalvårdens årsredovisning anges att samarbeten som bidrar till färre återfall i brott är ett av de mål som tagits fram under året.22 Inom (frivårdsavdelningen) finns en nationell samordnare med ansvar för strategisk samverkan. Samordnaren ansvarar för frågor om utveckling av extern och intern samverkan på en övergripande strategisk nivå.23 Brås rapport om samverkan för att förebygga återfall i brott Frågan hur samhällets resurser bättre kan samordnas för att före- bygga återfall i brott har belysts av i idé- skriften Samverka för att förebygga återfall i brott som publicerades . Brå konstaterar att en effektiv samverkan mellan olika sam- hällsaktörer är en nödvändig förutsättning för att ge personer som vill bryta upp från en kriminell livsstil den hjälp de behöver. Behoven hos klienter är ofta multipla och spänner över områden som vård, boende, arbete/försörjning, att kunna skapa nya sociala nätverk och ett meningsfullt fritidsliv. Insatser måste utformas utifrån den enskilda individens behov och förutsättningar med beaktande av deras motivation och risknivå. Samhällets olika aktörer behöver samverka för att kunna erbjuda ett professionellt och effektivt återfallsförebyggande stöd. Tidsglapp mellan insatser är en stor riskfaktor för återfall. För att öka insatsernas effekt mot återfall i brott behöver dessa vara välplanerade och samordande. om återfall i brott Även har granskat samhällets insatser för att minska återfall i brott. Resultatet av granskningen presenterades i rapporten Återfall i brott – hur kan samhällets resurser användas bättre? 22Kriminalvårdens årsredovisning 2015. 23Arbetsordningen för Kriminalvården, . överväganden och pågående arbeten (RIR 2015:4). Enligt är samhällets insatser för att förhindra återfall i brott för få och för dåligt samordnade. Insats- erna sätts ofta in för sent och är inte i tillräcklig grad individ- anpassade. Den s.k. normaliseringsprincipen innebär att samhällets ordinarie stödfunktioner ska ansvara även för Kriminalvårdens klienter. konstaterar att det kan finnas skäl för sär- lösningar för Kriminalvårdens klienter eftersom det annars finns en risk för att denna grupp faller mellan stolarna och hamnar sist i kön. Ett tidsglapp kan vara särskilt förödande närmast efter villkorlig frigivning. Väntetider såväl inom vården som hos försvårar tajming och samordning. Om åtgärder dröjer eller uteblir finns det en risk för att klienterna återfaller i kriminalitet eller missbruk och att tidigare insatser blir bortkastade. I granskningsrapporten slås fast att de aktörer som är ansvariga för återfallsförebyggande insatser inte samverkar i tillräcklig utsträckning i planeringen. Enligt gör alltför ofta var och en sin plan för sina insatser utifrån den egna budgeten och regeringen ställer inte tillräckliga krav på en helhetssyn och lång- siktighet i beslut om insatser. Ofta saknas samverkansavtal mellan kriminalvård, kommun och landsting. Förutsättningarna skiljer sig dessutom åt i olika kommuner och landsting vilket innebär att den hjälp som erbjuds varierar beroende på var i landet man bor. I rapporten konstateras att det finns goda regionala och lokala exempel på aktörer som organiserat samarbeten i syfte att hitta bra lösningar åt Kriminalvårdens klienter. Som exempel nämns bl.a. Krami och ITOK. Krami är en samverkan mellan Arbetsförmedling, Kriminal- vård och aktuell kommun. Krami riktar sig till personer som på grund av sociala problem (kriminalitet och missbruk) har svårt att komma in på arbetsmarknaden. ITOK är ett integrerat team med personal från såväl frivård/kriminalvård som beroendevården för opiatberoende kriminalvårdsklienter. överväganden och pågående arbeten Program med åtgärder för inslussning beslutade regeringen att frågan om en modell för sam- verkan för att förebygga återfall i brott närmare skulle utredas.24 Uppdraget innefattade att lämna förslag på en modell för lokal sam- verkan, på individnivå för att förebygga återfall i brott samt omfatta samverkan kring arbete, utbildning, bostad, skulder, missbruk, psykisk ohälsa, kriminella attityder, nätverk och kontroll. I upp- dragsbeskrivningen anges att modellen inte bara ska omfatta offentliga utan även privata aktörer och det civila samhället. Vidare anges att samverkan ska fokusera på individens behov och förutsättningar. Goda exempel och erfarenheter ska tas tillvara, liksom samordning och synergier med andra pågående utvecklingsarbeten. Uppdraget redovisades genom rapporten ning – en idéskiss. Utredaren föreslår att intagna som vill sluta begå brott ska erbjudas att under övervakningsåret efter villkorlig fri- givning delta i ett s.k. inslussningsprogram. Inslussningsprogrammet ska vara ett program med samordnat stöd från Kriminalvården och lokala samhällsaktörer på den intagnes hemort (inslussgrupp). Deltag- ande i inslussningsprogram innebär bl.a. att frigivningen planeras noga och följs upp samt att den frigivne garanteras någon form av sysselsättning, får skuldrådgivning och tillgång till en stödperson. En tjänsteman ska vara ansvarig för programmet (inslussamord- nare). Enligt förslaget bör ordningen prövas i en försöksverksam- het. Utredaren föreslår att regeringen ska ge Kriminalvården i upp- drag att i nära samarbete med deltagande kommuner och Brå för- bereda försöksverksamheten som bör inledas samt att Brå ges i uppdrag att utvärdera verksamheten. 4.5.5Ett nationellt brottsförebyggande program överlämnade regeringen skrivelsen Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program (skr. 2016/17:126) till riks- dagen. Det nationella brottsförebyggande programmet är ett led i regeringens satsning på brottsförebyggande arbete. Programmet syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och lång- siktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. 24 Ju2016/080506/. överväganden och pågående arbeten också bidra till att stimulera och entusiasmera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att utveckla samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. Det riktar sig till en bred målgrupp såsom myndigheter, landsting, kommuner, närings- livet och det civila samhällets organisationer. I det brottsförebyggande arbetet utgör insatser för att före- bygga återfall en central del. I skrivelsen anges att ingen som av- tjänat straff inom ska återfalla i brott och missbruk på grund av att tiden efter frigivningen eller övervakningens upp- hörande inte är tillräckligt väl planerad. Regeringen framhåller arbetet med utslussningsåtgärder som en av de mest angelägna frågorna när det gäller att förhindra återfall i brott. Vidare hänvisas till upp- draget om att ta fram en modell för samverkan kring arbete, utbild- ning, bostad, skulder, missbruk, psykisk ohälsa, kriminella attityder, nätverk och kontroll. Enligt direktiven ska vi göra de internationella jämförelser som kan anses relevanta för uppdraget. De nordiska ländernas regleringar bör särskilt uppmärksammas. I detta avsnitt lämnas en översiktlig beskrivning av reglerna om villkorlig frigivning i , , och . Beskrivningen bygger i huvudsak på information som inhämtats från respektive lands Justitieministerier. Kapitlet inne- håller också en redogörelse för rättsläget i , och . Redogörelsen för reglerna i , och har doktorand , vid , , tagit fram på uppdrag av utredningen. Beskriv- ningen bygger, avseende och , i princip uteslut- ande på studier av lagtext. Vad gäller ska följande framhållas. I finns regler om villkorlig frigivning eller liknande institut på såväl federal nivå som på delstatsnivå. Reglerna skiljer sig dessutom åt i relativ stor utsträckning mellan de olika delstaterna. Av dessa skäl har det inte funnits möjlighet att inom ramen för denna under- sökning överblicka den mångfald av lösningar som existerar på del- statsnivå. Framställningen bygger av samma skäl i stor utsträckning på doktrin. Fängelse kan utdömas på livstid eller mellan och . I vissa fall, t.ex. om gärningsmannen gjort sig skyldig till flera lagöverträdelser, kan dock fängelse i högst dömas ut. gärningsman som var när brottet begicks får inte dömas till fängelse på livstid, men däremot till lagens strängaste tidsbestämda straff på fängelse i 16 eller . Fängelse på livstid är ett tidsobestämt straff. De flesta livstids- fångar blir dock föremål för villkorlig frigivning enligt § 41 den danska strafflagen, straffeloven, eller benådning enligt § 24 den danska grund- lagen. Enligt danska motsvarigheten till Kriminalvården (Direk- toratet for Kriminalforsorgen) blev 20 livstidsdömda personer fri- givna . Vid frigiv- ningen hade dessa personer i genomsnitt avtjänat i fängelse. För den som gjort sig skyldig till dråp, rån, allvarlig våldsbrotts- lighet, olaga hot, mordbrand, våldtäkt, annan allvarlig sexualbrotts- lighet eller försök till något av dessa brott kan påföljden bestämmas till forvaring, om det mot bakgrund av den tilltalades person och tidigare brottslighet kan antas att han eller hon utgör väsentlig fara för andras liv, hälsa eller frihet och forvaring i stället för fängelse anses påkallat för att förebygga denna fara. Forvaring förutsätter att påföljden är påkallad för att förebygga återfall. Det är framför allt personer som tidigare dömts för s.k. personfarlig brottslighet och som kan förväntas utgöra fara även efter avtjänande av ett tidsbestämt fängelsestraff som blir före- mål för påföljden forvaring. Det sagda beror på att riskbedömningen i stor utsträckning är baserad på den tilltalades tidigare brottslighet. Forvaring är en tidsobestämd påföljd. Det ankommer på åklagar- myndigheten att se till att forvaring inte upprätthålls eller i vidare omfattning än vad som är nödvändigt. Den dömde, huvudmannen för den institution där den dömde vistas och krimi- nalforsorgen kan vända sig till åklagare och begära att beslutet ska ändras eller upphävas. Åklagaren ska då begära prövning av domstol. Bestämmelser om villkorlig frigivning finns i kapitel 6 (§§ 38–42) i den danska straffeloven, den danska straffverkställighetslagen1 (§§ 79 och 80) och i förordningen om villkorlig frigivning av dömda, som verkställer fängelsestraff2. Därutöver finns kompletterande före- skrifter i riktlinjer om villkorlig frigivning av dömda, som verkställer fängelsestraff.3 Systemet med villkorlig frigivning bygger enligt dansk rätt på fakultativa regler. När den dömde har avtjänat två tredjedelar av straffet, dock , avgör justitieministern eller den som bemyndigats därtill, om den dömde ska friges villkorligt (§ 38, stk. 1 straffeloven). Om särskilda omständigheter talar för det kan dock villkorlig frigivning ske efter det att halva strafftiden, dock , har avtjänats (§ 38, stk. 2 straffeloven). Även i andra särskilda fall kan villkorlig frigivning ske efter halva straff- tiden (§ 40 a straffeloven). För den som är dömd till livstids fäng- else avgörs frågan om villkorlig frigivning efter att av straffet har avtjänats (§ 41 straffeloven). En förutsättning för att villkorlig frigivning ska få ske är att den dömdes förhållanden inte gör att frigivningen framstår som olämp- lig (utilrådighedsvurdering), att lämpligt boende och arbete eller annat underhåll säkrats för den dömde samt att den dömde för- klarar sig villig att följa de villkor som fastställs för den villkorliga frigivningen (§§ 38, stk. 4, 40 a, stk. 6 och 41, stk. 2 straffeloven). Med att den dömdes förhållanden inte får göra att frigivningen fram- står som olämplig avses att det efter en konkret bedömning inte får antas föreligga en väsentlig risk för att den dömde efter frigiv- ningen begår ny brottslighet av inte bagatellartat slag. Vid bedöm- ningen beaktas vilken typ av brott den intagne dömts för, tidigare brottslighet och den dömdes personliga förhållanden. Fängelse- straffets längd är inte ensamt avgörande för frågan om brottslig- heten kan anses bagatellartad, men straffets längd ingår tillsammans 1Bekendgørelse nr 1242 af. af lov om fuldbyrdelse af straf m.v. (straffuld- byrdelsesloven). 420 af 9. om løsladelse af dømte, der udstår fængselstraf (løs- ladelsesbekendtgørelsen). 9365 af 26. om løsladelse af dømte, der udstår fængselstraf (løs- ladelsesvejledningen). med brottslighetens art i bedömningen. Som bagatellartad brotts- lighet avses inte våldsbrottslighet, oavsett straffets längd. Vid bedömningen ska särskilt beaktas bl.a. hur som den dömde frigivits villkorligt eller dömts till villkorligt fängelse (betinget dom4), hur den dömde skött sig under tidigare övervakningsperioder, t.ex. hur snabbt den dömde återfallit efter den senaste frigivningen, samt hur den aktuella fri- givningssituationen ser ut. Viss hänsyn ska också tas till den dömdes ålder. För dömda under kan villkorlig frigivning komma i fråga även om omständigheterna i övrigt närmast talar mot det. Även brottslighetens art ska beaktas, varvid en större restriktivitet anses påkallad vid risk för återfall i personfarlig brottslighet än i förmögenhetsbrottslighet. Vidare ska beaktas hur den dömde skött sig under verkställigheten, t.ex. om han eller hon missbrukat nar- kotika eller misskött permissioner (pkt. 6–12 løsladelsesvejledningen). För långtidsdömda (intagna som dömts till fängelse ) läggs avsevärd vikt vid bedömningen av om frigivningen är lämplig (utilrådighedsvurdering). Som huvudregel gäller enligt praxis att det krävs att den dömde genomfört en i princip problemfri utslussning för att villkorlig frigivning ska få ske. Möjligheten till tidigareläggning av den villkorliga frigivningen enligt § 38, stk. 2 straffeloven tar sikte på extraordinära situationer. Det kan t.ex. ske av humanitära hänsyn som den dömdes hälso- tillstånd. Även det förhållandet att make eller barn lider av allvarlig sjukdom kan utgöra skäl för en tidigareläggning av den villkorliga frigivningen. Under vissa förutsättningar kan en tidigareläggning även föranledas av behandlingshänsyn eller av att den dömde vid- tagit en särskild åtgärd i syfte att minska risken för återfall i ny brottslighet. För dömda som för gärningen var ska alltid övervägas om villkorlig frigivning kan ske enligt § 38, stk. 2 straffeloven (§ 14 løsladelsesbekendtgørelsen).