sou · H5B394 · 2017-11-30 00:00:00 — Skattetillägg ska tas ut av den som på annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för egen be- skattning. Detsamma gäller om en oriktig uppgift har lämnats i ett mål om egen beskattning och uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak (49 kap. 4 § SFL). I 49 kap. 5 § SFL finns en defini- tion av begreppet oriktig uppgift. En uppgift ska anses vara oriktig om det klart framgår att en lämnad uppgift är felaktig, eller en upp- gift som ska lämnas till ledning för beskattningen har utelämnats. En uppgift ska dock inte anses vara oriktig om uppgiften tillsammans med övriga uppgifter som har lämnats eller godkänts utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut, eller uppgiften uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Innan ett skattetillägg kan beräknas måste ett underlag för skatte- tillägg bestämmas. Skattetillägg vid oriktig uppgift beräknas normalt på ett underlag som motsvarar ytterligare skatt att betala. När under- laget som skattetillägg ska beräknas på bestäms ska hänsyn bara tas till förhållanden som rör den fråga som ligger till grund för skatte- tillägg, 49 kap. 19 § SFL (se nedan avsnitt 4.2.7). En förutsättning för att skattetillägg ska kunna tas ut är att det finns ett direkt samband mellan den oriktiga uppgiften och skatte- uttaget (eller ett underskott). Det innebär att det bara blir aktuellt att ta ut skattetillägg om den oriktiga uppgiften har eller hade kunnat ha en direkt påverkan på skatteuttaget på så sätt att skatten skulle ha blivit för låg eller att skatt felaktigt skulle ha tillgodoräknats den uppgiftsskyldige. Huvudregeln om beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift finns i 49 kap. 11 § SFL. Skattetillägg på slutlig skatt, dvs. som avses i 56 kap. 3 § 1–4 och 6 SFL, är av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för den som har lämnat uppgiften. Med skattetillägg på slutlig skatt menas enligt paragrafens definition skatt enligt inkomstskatte- lagen (1999:1229), lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket 1–4 och 6–10 den lagen, lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader samt lagen (2007:1398) om fastighetsavgift. Uttrycket skattetillägg på slutlig skatt används även i 49 kap. 13, 15 och 21 §§ SFL. I fråga om skattetillägg på annan skatt än slutlig skatt, exempel- vis arbetsgivaravgifter eller mervärdesskatt, är tillägget av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för eller felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som har lämnat uppgiften (49 kap. 11 § andra meningen SFL). En följd av att skattetillägget knyts till den ytterligare skatt eller avgift som tas ut med anledning av den oriktiga uppgiften är att skattetilläggets storlek kan variera mellan olika personer även om personerna lämnat identiska oriktiga uppgifter. Omständigheter som skattesats, marginalskatt och skattereduktioner kan näm- ligen medföra att skatten höjs med olika belopp, vilket i sin tur på- verkar storleken på skattetillägget. Innan ett skattetillägg beräknas ska, enligt 49 kap. 20 §, under- laget för inkomstskatt rätträknas (se vidare avsnitt 4.2.7). Under vissa förutsättningar kan skattetillägget beräknas enligt lägre procentsatser än vad som anges ovan. Enligt 49 kap. 13 § SFL ska skattetillägget beräknas efter procentsatserna 10, om den oriktiga uppgiften består i att ett belopp har hänförts eller kan antas komma att hänföras till fel beskattningsår eller fel redo- visningsperiod. Anledningen till att en lägre procentsats tillämpas i fråga om periodiseringsfel och liknande är att det här inte är fråga om ett egentligt skatteundandragande utan om en förskjutning av be- skattningen mellan beskattningsperioder, se propositionen om vissa ändringar i bestämmelserna om skattetillägg, preliminär B-skatt m.m. 1991/92:43 s. 68) och propositionen om Skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar, m.m. (prop. 1997/98:10 s. 67). På slutlig skatt är skattetillägget 10 procent.3 Skattetillägget på annan skatt (exempelvis mervärdesskatt, arbetsgivaravgifter och punktskatt) är om redovisningsperioden för skatten är högst och den uppgiftsskyldige har hänfört eller kan antas ha avsett att hänföra beloppet till en period som löper ut högst före eller efter den period som beloppet borde ha hänförts till. I andra fall beräknas skattetillägget efter . finns det en bestämmelse om skattetillägg vid en oriktig uppgift som, om den hade följts, skulle ha lett till ett underskott eller en ökning av ett underskott.4 Av naturliga skäl kan skattetilläg- get i sådana fall inte beräknas utifrån den undandragna skatten. I stället görs här beräkningen utifrån den minskning av underskottet som rättelsen av den oriktiga uppgiften medfört. Enligt 49 kap. 14 § SFL ska skattetillägget beräknas på en fjärdedel av det under- skott som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som har lämnat uppgiften. Bestämmelsen gäller underskott av en näringsverksamhet eller i inkomstslaget tjänst som inte utnyttjas samma beskattningsår. Om det, på grund av att den oriktiga uppgiften inte följs, i stället blir ett överskott ska skattetillägg beräknas dels enligt aktuell paragraf på minskningen av underskottet, dels enligt huvudregeln i 49 kap. 11 § SFL på den undandragna skatten (prop. 2010/11:165 s. 948). I 49 kap. 6 § SFL anges att skattetillägg ska tas ut vid skönsbe- skattning. Förutsättningarna för skönsbeskattning finns i 57 kap. 1 § SFL. Skönsbeskattning kan ske i två situationer, nämligen om 3Skattetillägg på slutlig skatt definieras i 49 kap. 11 § SFL. 4Se propositionen om vissa ändringar i bestämmelserna om skattetillägg, preliminär B-skatt m.m. (prop. 1991/92:43). den som är skyldig att lämna deklaration inte har gjort det eller om skatten eller underlaget för skatten inte kan beräknas tillförlitligt på grund av brister i eller bristfälligt underlag för deklarationen. Skattetillägg som tagits ut på grund av att den deklarationsskyldige inte har lämnat deklaration ska undanröjas om deklarationen läm- nas (49 kap. 7 § SFL). Vid skönsbeskattning tas skattetillägg enligt 49 kap. 15 § SFL ut på slutlig skatt och på annan skatt. Skattetillägget ska beräknas på den skatt som till följd av skönsbe- skattningen bestäms för den uppgiftsskyldige utöver vad som annars skulle ha bestämts enligt de uppgifter som den uppgiftsskyldige har lämnat till ledning för beskattningen på något annat sätt än muntligen. gällde att den deklarationsskyldige vid beräkning av skattetillägg vid skönsbeskattning i avsaknad av deklaration tillgo- doräknades skatt som tagits ut enligt normalt tillgängligt kontroll- material som varit tillgängligt för från ut- gången av beskattningsåret. Bestämmelserna i denna del har ändrats. Fr.o.m. gäller att skattetillägget vid sköns- beskattning inte ska beräknas på skatt som tas ut enligt avstämnings- uppgifter, som har varit tillgängliga för från utgången av beskattningsåret. Definitionen av termen avstämnings- uppgifter finns i 49 kap. 10 d § SFL och innefattar tre olika typer av uppgifter. Enligt 49 kap. 15 § punkten 2 SFL ska vid skönsbeskattning rör- ande mervärdesskatt skattetillägget dessutom beräknas på den skatt som till följd av skönsbeskattningen inte ska tillgodoräknas den uppgiftsskyldige. I den utsträckning en skönsbeskattning innefattar rättelse av en oriktig uppgift ska skattetillägget enligt andra stycket samma paragraf beräknas enligt bestämmelserna i 49 kap. 11, 13 och 14 §§ SFL. I ett sådant fall tas skattetillägg ut på åtminstone två under- lag, dels på grund av avvikelse från en oriktig uppgift, dels på grund av en skönsmässig uppskattning. I 49 kap. 16 § SFL finns särskilda beräkningsbestämmelser för fall då skönsbeskattningen påverkar ett underskott av en närings- verksamhet eller i inkomstslaget tjänst. Har en inkomstdeklaration lämnats men en skönsbeskattning har minskat ett underskott som inte utnyttjas , ska skattetillägget inte beräknas på skatt utan på en fjärdedel av minskningen av underskottet. Om en sköns- beskattning har beslutats på grund av att den uppgiftsskyldige inte har lämnat en inkomstdeklaration och beslutet innebär att ett för tidigare beskattningsår fastställt underskott utnyttjas, ska enligt andra stycket skattetillägget inte beräknas på skatt utan även här på en fjärdedel av den del av underskottet som utnyttjas. Om skönsbeskattningen förutom att ett underskott minskas eller utnyttjas, innebär att skatt också tas ut, ska skattetillägg be- räknas på två underlag. I ett sådant fall ska skattetillägg beräknas dels på en fjärdedel av det underskott som minskas eller utnyttjas, dels på den undanhållna skatten enligt 49 kap. 15 § SFL. För att stoppa möjligheten till s.k. skönstaxeringsspekulation in- fördes genom skatteförfarandelagen särskilda skattetilläggsregler (prop. 2010/11:165 s. 487 f.). Skattetillägg ska enligt 49 kap. 8 § SFL tas ut om den som har skönsbeskattats på grund av att någon in- komstdeklaration inte har lämnats, inte heller har lämnat deklaration inom tid som föreskrivs i 7 § och på initiativ påförs ytterligare skatt genom omprövning av skönsbeskattningsbeslutet. Bestämmelsen innebär således att den som får ett skönsbeskattnings- beslut avseende slutlig skatt som medför att den slutliga skatten höjs genom omprövning på initiativ i vissa fall ska påföras skattetillägg. Skattetillägg som tas ut vid omprövning av skönsbeskattningsbe- slut är av den ytterligare skatt som har tagits ut genom omprövningsbeslutet (49 kap. 17 § SFL). Även om deklarationsskyl- digheten senare fullgörs kvarstår skattetillägg som tas ut vid ompröv- ning av skönsbeskattningsbeslut (prop. 2010/11:165 s. 489). 4.2.6Skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts Skattetillägg ska enligt 49 kap. 9 § SFL tas ut av den som inte har full- gjort sin skyldighet att göra skatteavdrag. Hur skattetillägget ska be- räknas är reglerat i 49 kap. 18 § SFL. På inte gjort skatteavdrag ska skattetillägg tas ut av det skatteavdrag som skulle ha gjorts. När arbetsgivaren inte har gjort något skatteavdrag knyts skatte- tillägget inte till en oriktig uppgift utan till att avdragsskyldigheten inte har fullgjorts. Skattetillägg tas ut oavsett om mottagaren i efterhand läker bristen genom att själv betala sin slutliga skatt, 49 kap. 9 och 18 §§ SFL (prop. 2010/11:165 s. 941). I nämnda proposition (s. 486) ansåg regeringen att ett skattetillägg med 20 pro- cent av det belopp som borde ha dragits av var en onödigt hård sank- tion. En nivå på av det inte gjorda skatteavdraget bedömdes vara tillräckligt för att säkerställa effektiviteten i preliminärskatte- systemet. När underlaget som skattetillägg ska beräknas på bestäms, ska en- ligt 49 kap. 19 § SFL, hänsyn bara tas till förhållanden som rör den fråga som ligger till grund för skattetillägget. Syftet med bestäm- melsen är att reglera hur underlaget för skattetillägg ska bestämmas i kvittningssituationer. Om skattetillägg exempelvis ska tas ut på grund av att en kapitalvinst vid försäljning av fastighet inte har redo- visats ska hänsyn tas till kostnader för inköp av fastigheten. Däremot ska hänsyn inte tas till förhållanden som rör en annan fråga, det s.k. kvittningsförbudet. Det innebär t.ex. att underlaget för beräkning av skattetillägget inte påverkas av att den uppgiftsskyldige, sedan den oredovisade vinsten har upptäckts, invänder att han eller hon har haft kapitalförluster vid försäljning av aktier som motsvarar den oredovisade kapitalvinsten (prop. 2010/11:165 s. 951). 2010/11:165 s. 952 framhölls vidare att ett yrkande om avsättning till periodiseringsfond eller expansionsfond i vissa fall kan röra samma fråga som den som har föranlett skattetillägget. Så kan vara fallet när skattetillägg tas ut vid skönsbeskattning av en helt oredovisad näringsverksamhet. Saken utgörs då i normalfallet av alla de inkomst- och avdragsposter som ingår i det belopp som uppskattas. I en sådan situation ska underlaget för skattetillägg juste- ras med anledning av yrkandet. Exempel i praxis på vad som utgör samma fråga och som ska be- aktas när underlaget fastställs är RÅ 2001 ref. 20 (vid försäljning av värdepapper ansågs det inte tillåtet att kvitta förlusterna mot vins- terna) och RÅ 2004 ref. 144 (höjning av en persons inkomst av tjänst och de konsekvensändringar detta medfört för honom i inkomst- slaget kapital var hänförliga till en och samma fråga). Om grunden för ett skattetillägg är en skönsbeskattning bör skatte- tillägget, enligt vad regeringen uttalade i prop. 2002/03:106 s. 160, bestämmas med hänsyn till invändningar rörande alla de inkomst- och avdragsposter som ingår i det skönsmässigt uppskattade beloppet (jfr propositionen Om ny taxeringslag m.m. [prop. 1989/90:74 s. 377] och RÅ 2002 ref. 46 där hela mervärdesskatteredovisningen var före- mål för prövning). 2002/03:106 s. 160 f. anförde regeringen att det förhåller sig annorlunda när en särskild inkomst- eller kost- nadspost är föremål för prövning eller, vid mervärdesskatt, någon enskild mervärdesskattepost. I sådana fall måste kvittningsyrkandet vara hänförligt till just den frågan för att det ska beaktas vid fast- ställande av underlaget för skattetillägg. Lämnas över huvud taget inte några uppgifter om utgående och ingående mervärdesskatt får redovisningen av skatten ses som en och samma fråga och underlaget för skattetillägget utgörs av skillnaden mellan utgående och ingående mervärdesskatt (RÅ 2002 ref. 46). Även i RÅ 2004 not. 76 behandlades vad som är en och samma fråga i mervärdesskattesammanhang. I två avgöranden – HFD 2016 ref. 63 I och II – kom fram till att utgående och ingående mervärdesskatt kan ses som en och samma fråga även när den enskilda har angett vissa belopp i deklarationen, men där den oriktiga uppgiften inte avsett någon enskild mervärdesskattepost. Domstolen uttalade i båda fallen att förhållandena liknade dem i RÅ 2002 ref. 46 och att redovisningen av mervärdesskatt, liksom i det målet, får ses som en och samma fråga och att underlaget för skattetillägg därför ska utgöras av skillnaden mellan utgående och ingående mervärdesskatt. Om vid inkomstbeskattningen både gör ändringar som påverkar underlaget för skattetillägget och ändringar som inte påverkar underlaget ska en rätträkning göras. Rätträkning handlar om i vilken ordning gör änd- ringar i inkomstbeskattningen som påverkar underlaget för skatte- tillägg. Av 49 kap. 20 § SFL följer att först ska de ändringar som inte föranleder något skattetillägg göras och därefter ska de änd- ringar som ligger till grund för skattetillägget göras. Rätträkning innebär alltså att hänsyn ska tas till sådana förändringar av under- laget för inkomstskatt som hade kunnat göras i deklarationen, t.ex. ett avdragsyrkande från den uppgiftsskyldige som gäller en annan fråga än den som ligger till grund för skattetillägget. felskrivningar och felräkningar av den typ som inte är oriktiga upp- gifter ska också rättas. Rätträkning gäller bara ändringar som avser en annan fråga än den som ligger till grund för skattetillägget. Om ändringen avser samma fråga som den som ligger till grund för skattetillägget, ska underlaget för skattetillägg i stället minskas enligt 19 § (prop. 2010/11:165 s. 952). Syftet med rätträkningen är att skattetillägget så långt som möj- ligt ska beräknas på faktisk skatt eller faktiskt underskott i stället för på fiktiv skatt (prop. 2010/11:165 s. 955). Ett annat syfte är att ett skattetilläggs storlek inte ska påverkas av i vilken ordning Skatte- verket fattar beslut om olika frågor. I 49 kap. 21 § SFL finns vissa bestämmelser om hur beräkningen av skattetillägg ska göras om tillägget ska tas ut enligt mer än en procent- sats. Bestämmelsen kom ursprungligen till efter förslag i proposi- tionen Om ändrade regler för skattetillägg m.m. (prop. 1977/78:136). I samband med skattereform uttalade regeringen i prop. 2002/03:106 (s. 158) att gällande system har sin främsta kom- plikation i att det är mycket svårt att beräkna skattetillägg när det ska proportioneras på grund av att olika procentsatser är tillämpliga. Pro- blemen med beräkningarna skulle ses mot bakgrund av att den gäl- lande ordningen för proportionering enligt regeringens bedömning leder till välavvägda skattetillägg. Regeringen ansåg därför att regeln om proportionering borde lämnas oförändrad. Av första stycket framgår att paragrafen är tillämplig när skatte- tillägg på slutlig skatt ska beräknas enligt mer än en procentsats. Andra stycket reglerar hur beräkningen ska göras om skattetillägg ska beräknas på undanhållen skatt. Skatten på det sammanlagda undan- hållna beloppet ska då fördelas på de respektive undanhållna delbelop- pen efter den kvotdel som vart och ett av de undanhållna beloppen utgör av de sammanlagda undanhållna beloppen. Bestämmelsen illu- steras med följande exempel i förarbetena (prop. 2010/11:165 s. 956). SOU 2017:94 Gällande rätt A har underlåtit att redovisa två inkomster i inkomstslaget tjänst, en på och en på . Skattetillägg ska tas ut på den första oriktiga uppgiften och på den andra. Det sammanlagda undandragna beloppet är . I exemplet antas att skatten på beloppet är . Skattetillägg ska beräknas på ett skattebelopp om (20 000/50 000 x 25 000). Det innebär att skattetillägget blir (av 10 000). Skattetillägg ska beräknas på (30 000/50 000 x 25 000). Detta skattetillägg blir alltså (av 15 000). Skattetillägg som tas ut på minskning av underskott av en närings- verksamhet eller i inkomstslaget tjänst ska enligt tredje stycket be- räknas på motsvarande sätt. Det är dock av förklarliga skäl inte skatten utan minskningen av underskottet som ska proportioneras. De ovan angivna beräkningsreglerna tillämpas även i de fall skatte- tillägg ska beräknas på både undanhållen skatt och minskning av underskott. Då ska beräkningen enligt fjärde stycket göras på de båda underlagen var för sig. I 51 kap. 1 § SFL anges olika situationer när befrielse av särskild av- gift (förseningsavgift, skattetillägg, återkallelseavgift och kontroll- avgift) ska medges helt eller delvis. Befrielse enligt paragrafen ska medges om det är oskäligt att ta ut särskild avgift med fullt belopp (första stycket). Några fasta nivåer vid delvis befrielse finns inte. Vissa angivna omständigheter ska särskilt beaktas vid bedöm- ningen av om det skulle vara oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Det ska särskilt beaktas om den felaktighet eller passivitet som har lett till avgiften kan antas ha berott på ålder, hälsa eller lik- nande förhållande, berott på en felbedömning av en regel eller be- tydelsen av de faktiska förhållandena, eller föranletts av vilseledande eller missvisande kontrolluppgifter (andra stycket 1). Förhållandet att avgiften inte står i rimlig proportion till felak- tigheten eller passiviteten ska också beaktas särskilt vid skälighets- bedömningen (andra stycket 2). Det ska även beaktas särskilt om en oskäligt har gått efter det att har funnit anledning att anta att avgift ska tas ut utan att den som avgiften gäller kan lastas för dröjsmålet (andra stycket 3). 4.2.10Tidsfrister för beslut om skattetillägg I 52 kap. SFL finns bestämmelser om beslut om särskilda avgifter. Bestämmelserna anger väsentligen de tidsfrister som ska iakttas i beslutsfattandet. Ett beslut om skattetillägg på grund av oriktig uppgift eller skönsbeskattning ska enligt huvudregeln i 52 kap. 3 § SFL meddelas senast efter utgången av det kalenderår då be- skattningsåret har gått ut (den s.k. tvåårsfristen). Om efterbeskattning beslutas, får enligt 52 kap. 5 § SFL ett be- slut om skattetillägg meddelas . Bestämmelsen är ett undan- tag från huvudregeln i 3 § för fall då skattetillägg tas ut som den skatt eller avgift som tillägget avser beslutas genom efter- beskattning. Beslut om efterbeskattning ska som huvudregel med- delas från utgången av det kalenderår då beskattnings- året har gått ut (66 kap. 27 §). Enligt 52 kap. 6 § SFL får ett beslut om skattetillägg på grund av oriktig uppgift i ett omprövningsärende meddelas efter tvåårsfris- ten i 3 § om det meddelas med beslutet i omprövnings- ärendet. Normalt innefattar beslutet i omprövningsärendet en pröv- ning i sak. Om begäran om omprövning återkallas avslutas ärendet med ett avskrivningsbeslut. Skattetillägg kan tas ut även i ett sådant fall (se prop. 2010/11:165 s. 937 och 968). Beslutet om skattetillägg får i så fall meddelas som avskrivningsbeslutet. Om den som är deklarationsskyldig lämnar deklaration efter ut- gången av året efter det kalenderår då beskattningsåret har gått ut, får ett beslut om skattetillägg meddelas från den dag då deklarationen kom in till , 52 kap. 4 § första stycket SFL. Om den deklarationsskyldige inte har lämnat någon deklara- tion, får ett beslut om skattetillägg meddelas från ut- gången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut, 52 kap. 4 § andra stycket SFL. Efter tvåårsfristen får också fattas beslut om skattetillägg på grund av en oriktig uppgift som lämnas i ett mål om beskattning. Beslutet får meddelas från utgången av den månad då domstolens beslut fick laga kraft (52 kap. 7 § SFL). beslut om att skatteavdrag inte har gjorts ska meddelas senast under det sjätte året efter utgången av det kalenderår då avdraget skulle ha gjorts (52 kap. 8 § första stycket SFL). I 52 kap. 8 a § SFL regleras en möjlighet för att under efterbeskattningstid ta ut ett skattetillägg separat efter en underrättelse från åklagare om att en felaktighet eller passivitet är föremål för utredning om brott. Av 52 kap. 10 och 11 §§ SFL framgår att särskild avgift inte får beslutas för en avliden person och att en särskild avgift ska tillfalla staten. För att förhindra skattefusk finns vid sidan om det skatteadminist- rativa sanktionssystemet ett straffrättsligt sanktionssystem, främst reglerat i skattebrottslagen (1971:69).5 Skattebrottslagen tar före- trädesvis sikte på förfaranden som avser större belopp och där gär- ningen skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Påföljder vid brott mot lagen är huvudsakligen böter eller fängelse. 4.4Europakonventionen och EU:s rättighetsstadga har konstaterat att skattetillägg utgör ett straff i mening (Janosevic mot samt och Vulic mot , no. 34619/97 respektive 36985/97, ). I finns civila och politiska rättigheter reglerade. gäller som svensk lag genom la- gen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.6 Härigenom gäller bl.a. dubbelprövningsförbudet i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen.7 Artikel 4 har följande lydelse på svenska. 5Skattebrottslagen trädde i kraft och ersatte då skattestrafflagen (1943:313). 6Sverige ratificerade och den blev svensk lag . 7Det sjunde tilläggsprotokollet till konventionen antogs av i Europa- rådet . 1.Ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. 2.Bestämmelserna i föregående punkt skall inte utgöra hinder mot att målet tas upp på nytt i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den berörda staten, om det föreligger bevis om nya eller nyuppdagade omständigheter eller om ett grovt fel har begåtts i det tidigare rätte- gångsförfarandet, vilket kan ha påverkat utgången i målet. 3.Avvikelse får inte ske från denna artikel med stöd av artikel 15 i konventionen. Dubbelprövningsförbudet finns reglerat även i , närmare bestämt i artikel 50 i Europeiska unionens stadga om de grundläg- gande rättigheterna. Stadgan är sedan Lissabonfördragets ikraftträ- dande en del av primärrätten och således direkt tillämplig.