sou · H5B344 · 2017-05-30 00:00:00 — Ett typiskt exempel på när Teckalundantag kan tillämpas är när en kommun har ett kommunalt bolag, helt och hållet ägt av kommu- nen, och bolagets verksamhet i princip bara består av uppgifter som utförs för kommunen. Efter Teckaldomen har utvecklat och ytterligare klargjort förutsättningarna för när undantaget kan tillämpas. Av denna praxis framgår att privat ägande, även om det är litet, i det bo- lag som ska tilldelas ett kontrakt innebär att kontrollkriteriet inte är uppfyllt. Vidare kan flera upphandlande myndigheter gemensamt utöva en kontroll över en fristående juridisk person motsvarande den som respektive myndighet utövar över sin egen förvaltning.50 Att notera är att den upphandlande myndigheten i varje enskilt fall måste bedöma om de båda kriterierna är uppfyllda. Det finns alltså inte någon automatisk befrielse från skyldigheten att upp- handla. Den som hänvisar till Teckalundantaget ska kunna bevisa att båda kriterierna är uppfyllda, annars ses det som en otillåten direkt- upphandling. 50 Dom Stadt och RPL Lochau, C-26/03, respektive dom Coditel , C-324/07. Utöver Teckalundantaget finns också en möjlighet till s.k. Ham- burgsamarbeten. Även Hamburgsamarbeten innebär att förfaran- den som normalt skulle omfattas av direktivets tillämpningsområde undantas från detta. Hamburgsamarbeten har fått sitt namn efter dom i kommissionen mot ()51, och har numera kodifierats i LOU-direktivet, där följande anges i artikel 12.4 Ett kontrakt som ingåtts uteslutande mellan två eller flera upp- handlande myndigheter ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a)Kontraktet inrättar eller genomför ett samarbete mellan de delta- gande upphandlande myndigheterna för att säkerställa att de offentliga tjänster som de ska utföra tillhandahålls med målet att uppnå myndig- heternas gemensamma mål. b)Genomförandet av samarbetet styrs endast av överväganden som sammanhänger med allmänintresset. c)De deltagande upphandlande myndigheterna utövar verksamhet på den öppna marknaden i en omfattning som understiger av de verksamheter som berörs av samarbetet. Detta kan exemplifieras med ett samarbete som bedrivs enbart mel- lan två kommuner, dvs. två upphandlande myndigheter i enlighet med denna artikels inledning, som utbyter hjälp mellan varandra i fråga om några offentliga tjänster som åligger kommuner. Ett sådant samarbete omfattas alltså inte av hela regelverket i LOU-direktivet. Detta gäller även om de två samarbetande kommunerna i mindre utsträckning erbjuder de aktuella tjänsterna till andra aktörer på den öppna marknaden. Tjänstekoncessioner skiljer sig från vanlig offentlig upphandling eftersom ersättningen inte bara utgörs av betalning. Vid tjänste- koncessioner utgörs ersättningen endast av rätten att utnyttja före- målet för kontraktet alternativt av dels en sådan rätt, dels betalning. Exempel på tjänstekoncessioner förekommer inom 51 Dom Kommissionen mot , C-480/06. Det finns kommuner som har slutit avtal med flera enskilda utbildningsanordnare. Eleverna får välja bland dessa, medan de enskilda utbildningsanordnarna som kommunerna har tecknat avtal med inte är garanterade några elever. Kommunerna betalar då enbart för de utbildningsplatser som eleverna faktiskt nyttjar. Där- med ansvarar de som utför tjänsterna, de enskilda utbildnings- anordnarna, för affärsriskerna i anknytning till tjänsten.52 Upphandling av tjänstekoncessioner omfattas numera av LUK- direktivet. Upphandling av koncessioner skiljer sig från upphandling enligt LOU- respektive LUF-direktivet, dels genom att ersättningen är annorlunda, dels genom att verksamhetsrisken vid utnyttjandet av föremålet för kontraktet överförs till koncessionshavaren.53 LUK- direktivet reglerar i likhet med LOU- och LUF-direktivet upphand- lingar vars kontraktsvärde uppgår till minst ett angivet tröskelvärde.54 Samma tröskelvärde gäller för sociala tjänster och andra särskilda tjänster, men dessa tjänster omfattas endast av ett fåtal bestämmelser i direktivet, nämligen skyldigheterna att publicera en förhandsannons och en efterannons samt att tillämpa bestämmelserna om rättsmedel.55 6.3.7När tjänster av allmänt intresse omfattas av I vilken utsträckning en tjänst av allmänt intresse omfattas av beror som framgått på om tjänsten klassas som en SGEI eller som en NESGI. I detta avsnitt kommer vi att redogöra för vilka möjligheter det finns att avstå från att tillämpa unionens upphand- lingsregler vid köp av en tjänst som klassas som SGI. Vad gäller NESGI har dessa tjänster från början ansetts falla ut- anför EUF-fördragets reglering.56 anges dessutom, som framgått ovan, i vart och ett av upphandlingsdirektiven att ”icke- 52Skolinspektionen (2015), s. 19. 53Artikel 5.1 i LUK-direktivet. 54LUK-direktivet är tillämpligt vid tilldelning av koncessioner som vars värde uppgår till minst (exklusive mervärdesskatt). 55Vad som avses med sociala tjänster och andra särskilda tjänster framgår av artikel 19 i LUK- direktivet. De tjänster som avses motsvarar i princip vad som gäller enligt LOU- och LUF- direktiven. Tjänsterna omfattas endast av bestämmelserna i artiklarna 31.3, 32, 46 och 47 i LUK- direktivet. 56Sieps (2011), s. 9. ekonomiska tjänster av allmänt intresse inte bör omfattas av detta direktivs tillämpningsområde” (avsnitt 6.3.3).57 SGEI omfattas av hela och således även av upp- handlingsreglerna. Som framgått är upphandlingsområdet detalj- reglerat och för att en medlemsstat ska kunna avstå från att till- lämpa bestämmelserna krävs därför att den tjänst som ska köpas antingen faller utanför bestämmelsernas tillämpningsområde eller omfattas av ett undantag. Tjänsterna som regleras av upphandlingsregelverket, däribland SGEI, kan i grova drag klassificeras utifrån det gränsöverskridande intresse som tjänsterna har. Tjänster som i sig bedöms vara gräns- överskridande är underkastade upphandlingsdirektivens regler. De tjänster som inte anses ha ett gränsöverskridande intresse i sig om- fattas endast av ett fåtal bestämmelser som ska garantera att de grundläggande principerna efterlevs. Utöver det undantas vissa tjäns- ter helt från reglerna. Ett köp av en SGEI som i sig är gränsöverskridande omfattas allt- så av hela upphandlingsregelverket. I detta sammanhang kan dock artikel 106.2 i EUF-fördraget lyftas fram Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekono- miskt intresse […] ska vara underkastade reglerna i fördragen, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rätts- ligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Bestämmelsen innebär ett undantag från fördragens regler för det fall dessa hindrar att en uppgift av allmänt intresse kan fullgöras. Det bör noteras att bestämmelsen gäller för företag, så som företag definieras i EU-rättslig bemärkelse. Sammanfattningsvis kan konstateras att om och i vilken ut- sträckning upphandlingsreglerna blir tillämpliga beror på det sätt som medlemsstaterna har valt att organisera sin verksamhet. Om en tjänst klassas som NESGI eller SGEI påverkar det svaret på frågan. 57 Skäl 6 i LUK-direktivet, skäl 6 i LOU-direktivet och skäl 8 i LUF-direktivet. Med som bakgrund ska vi beskriva den nationella lagstift- ningen. Avsnittet handlar om vilka svenska lagar som gäller på upp- handlingsområdet och om hur upphandling fungerar enligt dessa, särskilt i fråga om tjänster på utbildningsområdet. 6.4.1Svensk lagstiftning på upphandlingsområdet När EU antar direktiv blir medlemsstaterna skyldiga att, om så be- hövs, förändra sin lagstiftning i enlighet med direktivens innehåll. För del har de tre nya upphandlingsdirektiven (se avsnitt 6.3.1) medfört att den tidigare gällande upphandlingslagstiftningen58 har upphävts och ersatts med tre helt nya lagar.59 trädde lagen (2016:1145) om offentlig upphandling () i kraft och därmed blev LOU-direktivet en del av svensk lagstiftning. Mot- svarande har även skett med LUF- och LUK-direktiven.60 Genom de nya lagarna har således upphandlingsdirektiven genomförts i svensk rätt. Lagarna har dessutom kompletterats med upphandlingsförord- ningen (2016:1162). Inledningsvis i sägs att lagen gäller för upphandling som genomförs av en upphandlande myndighet (offentlig upphandling) och att med upphandling avses de åtgärder som vidtas i syfte att anskaffa varor, tjänster eller byggentreprenader genom tilldelning av kontrakt (1 kap. 2 §). ska, i likhet med gamla , gälla sådan upphandling som en upphandlande myndighet genomför om inte anskaffningen är särskilt undantagen från lagens tillämpnings- område. Med tjänster avses i samma sak som i LOU-direktivet och EUF-fördraget. Det framgår av definitionen av tjänstekontrakt, som anger att med begreppet avses ett kontrakt som gäller tillhanda- hållande av andra tjänster än de tjänster som handlar om byggentre- prenadkontrakt (1 kap. 21 § ). 58Lagen (2007:1091) om offentlig upphandling och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. 2015/16:195, bet. 2016/17:FiU7, rskr. 2016/17:66. 60Utöver infördes även lagen (2016:1146) om upphandling inom försörjnings- sektorerna och lagen (2016:1147)om upphandling av koncessioner. artikel 2.1.9 i LOU-direktivet.61 Med andra ord avses med begreppet tjänst i inte något annat än vad som avses i LOU-direktivet. De tjänster som inte omfattas av upphandlingsdirektiven omfattas således inte heller av . 6.4.2Grunder för offentlig upphandling Upphandling handlar, som vi har beskrivit i avsnitt 6.3.2, om att en organisation, en upphandlande myndighet, ska anskaffa varor eller tjänster. Den upphandlande myndigheten ska ta fram upphandlings- dokument som beskriver eller fastställer bl.a. innehållet i upphand- lingen, vilka krav anbuden ska uppfylla och kriterier för tilldelning av kontrakt. Det önskade resultatet av upphandlingen är att den upphandlande myndigheten skriver ett kontrakt, dvs. ett skriftligt avtal, med någon eller några som tillhandahåller sådana varor eller tjänster, alltså med en eller flera leverantörer, om anskaffningen av varorna eller tjänsterna. reglerar i detalj ett antal steg i processen. De olika stegen som brukar förekomma kan, mycket förenklat, beskrivas enligt följande 1.Upphandlingsförfarande väljs av den upphandlande myndigheten. Det betyder att myndigheten själv bestämmer vilket förfarande som ska användas, t.ex. hur brett inbjudan att delta ska gå ut. Myndigheten tar fram upphandlingsdokument. 2.Annonsering om upphandlingen görs. 3.Anbud, eller i vissa fall ansökningar om att få lämna anbud, lämnas av dem som vill bli leverantörer. Dessa kallas anbudsgivare respek- tive anbudssökande. Det ska framgå av annonsen när anbudet eller ansökan om att få lämna anbud senast ska ges in. 4.Urval görs, dvs. den upphandlande myndigheten bestämmer vem eller vilka som ska bli leverantörer och fattar ett tilldel- ningsbeslut. Den upphandlande myndigheten ska underrätta samtliga anbudssökande eller anbudsgivare om tilldelningsbeslu- tet. 2015/16:195 del 2, s. 943. Ett beslut om tilldelning kan bli föremål för överprövning i allmän förvaltningsdomstol. Som huvudregel får den upphandlande myn- digheten därför inte sluta avtal förrän tidsfristen för överprövning löpt ut, s.k. avtalsspärr. 6.4.3Några centrala begrepp i Det finns ytterligare några centrala begrepp i som vi också bör redogöra för innan vi kommer in på vad som gäller på utbildnings- området. De grundläggande principerna för offentlig upphandling, som också framgår av LOU-direktivet, ska alltid följas vid offentlig upphand- ling. Det betyder att den upphandlande myndigheten ska behandla leverantörer på ett likvärdigt och icke-diskriminerande sätt samt genomföra upphandlingar på ett öppet sätt. Upphandlingar ska vidare genomföras i enlighet med principerna om ömsesidigt erkän- nande och proportionalitet (4 kap. 1 § ). Eftersom det finns flera olika typer av organisationer som omfat- tas av bestämmelserna används genomgående begreppet den upp- handlande myndigheten. Med upphandlande myndigheter avses för svensk del bl.a. statliga myndigheter, landsting och kommuner. Även kommunala nämnder och kommunala och statliga bolag ingår. Med central upphandlande myndighet, för vilka särskilda bestäm- melser gäller i vissa avseenden, avses en statlig myndighet. Ett annat centralt begrepp för offentlig upphandling är tröskel- värde. Det är ett värde som avgör vilka bestämmelser som ska till- lämpas för en viss upphandling. Om det beräknade värdet av en upphandling uppgår till minst ett visst tröskelvärde62 gäller mer- parten av regleringen i för upphandlingen. Om det beräknade värdet av en upphandling eller en projekttävling understiger trös- kelvärdet eller om upphandlingen avser sociala tjänster eller andra särskilda tjänster, gäller endast en begränsad del av regelverket (1 kap. 4 § och 5 kap. 1 § ). De sistnämnda situationerna kommer vi att redogöra för i följande avsnitt. Som en följd av tröskelvärdena finns det också regler om hur värdet av en upphandling ska beräknas och vär- 62 Tröskelvärden anges i artikel 4 i LOU-direktivet. det ska beräknas (5 kap. 3–5 §§ ). Syftet med denna reglering är bl.a. att förhindra att upphandlingens värde fastställs i syfte att kringgå tröskelvärdena. Det finns också bestämmelser som begrän- sar hur upphandlingar får delas upp, vilka också de syftar till att förhindra kringgående av tröskelvärdena (5 kap. 6 och 7 §§ ). 6.4.4Upphandling under tröskelvärdena samt upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster gäller alltså varje anskaffning av tjänster som en upphand- lande myndighet gör, förutom om anskaffningen omfattas av ett undantag i lagen eller om det rör tjänster som inte omfattas av LOU-direktivet. Det betyder att , utöver den upphandlings- lagstiftning som följer av LOU-direktivet och som avser belopp över tröskelvärdena, även innehåller bestämmelser om upphandling under tröskelvärdena samt upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster, för vilka LOU-direktivet endast gäller i begränsad omfattning. Dessa bestämmelser har samlats i ett särskilt kapitel i lagen (19 kap. ). Bestämmelserna i 19 kap. gäller två typer av upphandlingar. Dels är det upphandlingar som understiger ett visst tröskelvärde63, vilket för tjänster som upphandlas av myndigheter under den centrala nivån är 1 910 323 kronor.64 Dels gäller det för upphandlingar av sociala tjänster och andra särskilda tjänster (se avsnitt 6.3.4) och dessa anges i bilaga 2 till (19 kap. 1 § ). Vid upphandling av sistnämnda tjänster gäller 19 kap. oavsett upphandlingens värde. Till sociala tjänster och andra särskilda tjänster räknas bl.a. admi- nistration inom , utbildningsadministration, hälso- vårdsförvaltning och administration avseende kultur samt hotell- och restaurangtjänster. I bilaga 2 till anges vidare vilka tjänster som ingår i detta. Det görs genom en uppräkning av tjänsternas beteck- ningar i det klassificeringssystem med gemensam terminologi som 63Regeringen har aviserat en översyn av regelverket för upphandling under tröskelvärdena med hänvisning till att regleringen för sådan upphandling är svåröverskådlig (prop. 2015/16:195 del 2, s. 882). 64Artikel 4 c i LOU-direktivet samt regeringens tillkännagivande (2017:223) om tröskelvärden vid offentlig upphandling. Det nämnda tröskelvärdet gäller t.ex. för kommuner. För offentliga varu- och tjänstekontrakt som tilldelas av centrala statliga myndigheter gäller tröskelvärdet har fastställts av EU i förordning.65 Förordningen innehåller ett tabell- verk där olika varor och tjänster har getts särskilda beteckningar, s.k. CPV-koder (CPV står för Common Procurement Vocabulary), som ska användas vid upphandling (se 4 kap. 19 § ). Bilaga 2 till räknar härvid upp bl.a. följande CPV-koder: 55523100-3 Servering av skolmåltider, 80000000-4 Undervisning och utbildning, 80200000-6 Högstadie- och gymnasieundervisning, 80210000-9 Teknisk och yrkesmässig undervisning på högstadie- och gymnasienivå, 80211000-6 Teknisk undervisning på högstadie- och gymnasie- nivå, 80212000-3 Yrkesmässig undervisning på högstadie- och gym- nasienivå, 80310000-0 Undervisning i ungdomsskola, 80340000-9 Speciella undervisningstjänster, 80400000-8 Vuxen- och annan undervisning, 80410000-1 Diverse skoltjänster, 85000000-9 Hälso- och sjukvård samt socialvård, 85141220-7 Rådgivning tillhandahållen av sjuksköterskor, och 85312110-3 Barnomsorg inom förskola. 65 och rådets förordning (EG) nr 2195/2002 i lydelse enligt förordning (EG) 213/2008. Av denna uppräkning följer alltså att 19 kap. kan vara tillämp- ligt vid upphandling av olika tjänster på utbildningsområdet, under förutsättning att det handlar om tjänster i LOU:s mening. Om det däremot är fråga om icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, NESGI, är inte tillämplig. Figur 6.1 illustrerar, något förenklat, hur det avgörs vilka be- stämmelser i som ska tillämpas för olika slags tjänster som ska upphandlas enligt lagen. SOCIALA TJÄNSTER OCH ANDRA ≤ 1,9 mnkr? 6.4.5Hur upphandling ska gå till enligt 19 kap. Vid upphandling enligt 19 kap. ska väsentliga delar av upp- handlingsregelverket på det direktivstyrda området tillämpas. De grundläggande principerna för offentlig upphandling ska gälla, såväl som bestämmelser om t.ex. avtalsspärr, överprövning, skadestånd och upphandlingsskadeavgift (19 kap. 2 § ). Vidare gäller även här att en upphandling inte får delas upp i syfte att kringgå lagens bestämmelser om tröskelvärden (19 kap. 8 § ). nämnas att det finns ett för sociala tjänster och andra särskilda tjäns- ter särskilt angivet tröskelvärde om 6 855 225 kronor.66 Om upp- handlingen överstiger det tröskelvärdet ska dessutom vissa ytter- ligare bestämmelser i de direktivstyrda delarna av tillämpas (19 kap. 3 § ). Vi ska kort beskriva de olika stegen i upphand- lingsprocessen som gäller för upphandling enligt 19 kap. . Steg 1: upphandlingsförfarande När det gäller förfarandet vid upphandling innebär regleringen i 19 kap. som sagt en viss förenkling jämfört med det direktiv- styrda området. Upphandlingen ska göras genom förenklat för- farande, urvalsförfarande eller, i vissa fall, genom ett selektivt för- farande. Konkurrenspräglad dialog får användas om inte förenklat förfarande eller urvalsförfarande medger tilldelning av kontrakt. Direktupphandling får användas i vissa fall (19 kap. 7 § ). Med förenklat förfarande avses ett förfarande där alla leverantörer har rätt att delta, deltagande leverantörer ska lämna anbud och den upphandlande myndigheten får förhandla med en eller flera anbuds- givare (19 kap. 5 § ). Beteckningen förenklat förfarande kom- mer sig av att förfarandet är mindre detaljreglerat jämfört med de förfaranden som regleras för upphandlingar enligt andra kapitel. Med urvalsförfarande avses ett förfarande där alla leverantörer har rätt att ansöka om att få lämna anbud, den upphandlande myn- digheten inbjuder vissa leverantörer och den upphandlande myn- digheten får förhandla med en eller flera anbudsgivare (19 kap. 6 § ). Den upphandlande myndigheten kan alltså begränsa för- handlingen till ett urval av anbudsgivarna. Med direktupphandling avses en upphandling utan krav på anbud i viss form (19 kap. 4 § ). Det betyder att några anbud inte be- höver lämnas in innan den upphandlande myndigheten fattar beslut. Direktupphandling får bl.a. användas om upphandlingens värde upp- går till högst 534 890 kronor.67 Vid beräkningen av upphandlingens 66Artikel 4 d i LOU-direktivet samt regeringens tillkännagivande (2017:223) om tröskelvärden vid offentlig upphandling. 67Det vill säga av vilket är det tröskelvärde som avses i 5 kap. 1 § och som gäller för en upphandlande myndighet som inte är en central upphandlande myndighet vid upphandling av varor och tjänster. värde ska den upphandlande myndigheten beakta direktupphand- lingar av samma slag gjorda av myndigheten under räkenskapsåret. Även eventuella options- och förlängningsklausuler ska ingå i beräk- ningen. Direktupphandling får användas också om det finns synner- liga skäl. Den upphandlande myndigheten ska besluta riktlinjer för användning av direktupphandling (19 kap. 7 och 8 §§ ). Med selektivt förfarande avses ett förfarande där alla leverantörer efter en anbudsinfordran får ansöka om att få delta genom att lämna de uppgifter som den upphandlande myndigheten har begärt för urvalet. De anbudssökande som myndigheten bjuder in får sedan lämna anbud (6 kap. 3 § ). Selektivt förfarande ska användas vid upphandling i s.k. dynamiska inköpssystem. Dynamiska inköps- system kan användas för återkommande anskaffning av bl.a. tjänster som är allmänt tillgängliga på marknaden och som har egenskaper som tillgodoser den upphandlande myndighetens behov (8 kap. 1 § ). Systemet gör det möjligt för en upphandlande myndighet att få tillgång till ett särskilt brett urval av anbud, och på så sätt ut- nyttja konkurrensen på bästa sätt vid inköp av sådant som köps ofta.68 Konkurrenspräglad dialog innebär att varje leverantör efter en anbudsinfordran kan ansöka om att få delta i upphandlingen genom att lämna de uppgifter som den upphandlande myndigheten begärt för urvalet. Den upphandlande myndigheten för därefter en dialog med de anbudssökande som bjudits in. Diskussionen mellan upp- handlande myndighet och de anbudssökande kallas alltså dialog, till skillnad från förhandling vid andra former. Dialogens syfte ska vara att identifiera och ange hur den upphandlande myndighetens behov bäst kan tillgodoses (6 kap. 20 och 21 §§ ). Förfarandet får endast användas vid särskilt komplicerade kontrakt när andra för- faranden inte fungerar (19 kap. 7 § ). Steg 2: annonsering Vid upphandling enligt 19 kap. ska annonsering användas. Annonseringsskyldigheten säkerställer att de upphandlingar som genomförs följer de grundläggande principerna om t.ex. likabehand- 68 Skäl 63 i LOU-direktivet. ling av leverantörer och transparens. Hur annonseringen ska gå till beror på vilket förfarande som används. Vid förenklat förfarande ska den upphandlande myndigheten begära anbud genom en annons i en elektronisk databas, som är allmänt tillgänglig. Vid urvalsförfarande och inrättande av ett dyna- miskt inköpssystem ska den upphandlande myndigheten publicera en ansökningsinbjudan genom en annons i en elektronisk databas, som är allmänt tillgänglig (19 kap. 9 § ). Skillnaden mellan förenklat förfarande och de övriga är alltså vad som är syftet med annonsen: att begära anbud eller att bjuda in att ansöka om att delta i upphandlingen. En annons ska innehålla uppgift om föremålet för upphandlingen, kontaktuppgifter till den upphandlande myndig- heten och den dag då anbud eller ansökan senast ska ha kommit in (19 kap. 11 och 12 §§ ). Dessa bestämmelser innehåller också föreskrifter om vad som i övrigt ska och får anges i annonsen. En upphandlande myndighet som avser att tilldela ett kontrakt genom direktupphandling får informera om sin avsikt genom en annons i en elektronisk databas som är allmänt tillgänglig (19 kap. 13 § ). Annonseringen är med andra ord frivillig, till skillnad från tidigare nämnda förfaranden. Den upphandlande myndigheten är skyldig att göra upphand- lingsdokumenten elektroniskt tillgängliga i samband med annon- sering. Dokumenten ska vara tillgängliga i sin helhet och tillhanda- hållas kostnadsfritt (19 kap. 14 § ). Steg 3: anbud Anbudssökande och anbudsgivare ska ges skälig tid att komma in med ansökningar respektive anbud. Tiden för att komma in med anbudsansökningar får aldrig vara kortare än från den dag då ansökningsinbjudan blev publicerad (19 kap. 15 § ). En upphandlande myndighet ska som huvudregel, på begäran av en leverantör, lämna kompletterande upplysningar om upphand- lingsdokumenten senast före angiven sista dag för anbud. Upplysningarna ska lämnas skriftligen till alla leverantörer som del- tar i upphandlingsförfarandet (19 kap. 28 § ). Steg 4: urval och tilldelning De anbud som kommit in ska öppnas och efter anbudstidens utgång.