sou · H5B32 · 2017-01-09 00:00:00 — en marknad där en elproducents intäkter kommer från levererad el och inga separata intäkter kommer från tillhandahållen kapacitet förutom i de fall Svk upphandlar system- tjänster eller reserver. tilldelades ett ansvar för den momentana balanseringen men inget ansvar för att säkerställa att tillräcklig kapacitet finns långsiktigt tillgänglig. Detta var ett ansvar för elmarknaden och dess aktörer, dvs. producenter och förbrukare. Det var aktörerna som förväntades agera så att målen om en effektiv elförsörjning till gagn för konsumenterna skulle uppnås (Energikom- missionen 2016b). Balansansvar och systemansvar var två centrala begrepp i den nya marknadsdesignen10. Alla som har en anslutning till det svenska elnätet måste ha ett avtal med en balansansvarig som har tecknat ett balansansvarsavtal med Svk. Varje balansansvarig ska planera sig i balans på timnivå och är ekonomiskt ansvarig för sina obalanser på timnivå. Som systemansvarig myndighet gavs Svk det övergripande ansva- ret för en driftsäker elförsörjning och för att upprätthålla den momen- tana elbalansen, dvs. att tillförseln momentant balanserar efterfrågan. En driftsäker elförsörjning kräver att spänning, frekvens och effekt- flöden hålls inom fastställda gränser. Den kortsiktiga balanseringen sker i första hand genom en regler- kraftsmarknad som är organiserad enligt marknadsmässiga principer (se vidare nedan). Dessutom har Svk regeringens bemyndigande att beordra elproducenter att, mot marknadsmässig ersättning, öka eller 10 Marknadsdesignen definierar vilka mekanismer och instrument som finns på marknaden och vilka roller som ges till marknadens aktörer. Marknadsdesignen bestämmer alltså ramar- na för marknaden och dess utveckling (2016b). minska produktionen av el. Om dessa åtgärder inte är tillräckliga får Svk, i den utsträckning det behövs, beordra nätägare att begränsa eller avbryta överföringen till användare av el. Tillräckliga reserver måste vara tillgängliga för att klara driftsäkerheten om bortfall av produk- tion eller nätdelar skulle inträffa. I annat fall kan en störning för- orsaka en nätkollaps som innebär att elöverföringen upphör till alla användare av el. Sedan elmarknadsreformen har ellagstiftningen komplet- terats och reviderats , se vidare Energikommission- ens underlagsrapport om marknadsdesign (2016b). Den ökade integrationen på den nordiska och europeiska marknaden har varit en viktig drivkraft för hur marknaden har ut- vecklats. Elmarknadens grundläggande design är dock densamma som elmarknadsreform. När man refererar till begreppet ”elmarknaden” är det vanligt att man skiljer mellan partihandel (grossistmarknaden) och detaljhandel (slutkundsmarknaden). Partihandeln avser handel med stora kvanti- teter el på organiserade marknadsplatser. Aktörerna i denna handel är producenter, elhandelsföretag och industriföretag med stor elför- brukning. Detaljhandeln avser elhandelsföretagens försäljning av el till företag och hushåll och bygger på bilaterala avtal mellan parterna. På grossistmarknaden avser kontrakten en viss mängd el under en viss timme och mäts i MWh . På slutkundsmarknaden avser kontrakten däremot använd energi och mäts i kWh eller MWh (Energiforsk 2016). Kundernas totala elkostnad påverkas av såväl grossistmarknadens funktion och konkurrensen på slutkundsmarknaden som tarifferna på det reglerade elnätet (se även kapitel 3.3 om överföring). Utöver detta påverkas kundens kostnad även av utsläppshandelssystemet, politiska beslut om skatter, avgifter och subventioner (t.ex. elcerti- fikatsystemet) m.m. (Ei 2015a). Figur 3.28 visar schematiskt elens flöde från producent till använ- dare. Det finns två flöden, ett fysiskt och ett ekonomiskt. Det fysiska flödet, dvs. elleveransen, går från producenterna via elnätet till kund- Det ekonomiska flödet går från kunden till producenten via el- handlare och elbörsen (nätägarna får också betalt för nätleveransen). Figur 3.28 Schematisk bild över elmarknaden Källa: Ei (2015a). fanns 118 elhandlare som sålde el till konsumenter, av vilka de tre största (E.ON, Fortum och ) hade en samlad marknadsandel på räknat i såld energimängd. Samman- taget levereras el till cirka 5,3 miljoner kunder på den svenska elmarknaden, av vilka cirka 4,6 miljoner är hushållskunder. Det finns 173 elnätsföretag som ser till att överföra elen till elanvändarna. I finns hundratals elproducenter, varav de fyra största står för av den el som produceras. Merparten av den el som produceras i produceras i landets norra delar medan merparten av elkonsumtionen sker i de södra delarna (Ei 2015a). På grund av tekniska förhållanden uppstår ibland begränsningar i möjligheten att överföra el mellan landets olika delar och till andra länder. Överföringsbegränsningar i elnätet brukar benämnas ”flask- halsar”11. Eftersom det inte helt går att undvika begränsningar i näten och på grund av att utbud och efterfrågan av el alltid måste vara i balans, behövs metoder för att hantera de situationer då flaskhalsar uppstår. Indelning i elområden är en av två tillåtna metoder för att hantera flaskhalsar inom EU. Den andra metoden är mothandel. Utöver att hantera flaskhalsar bidrar indelningen i elområden också till att, med hjälp av prissignaler, i viss mån styra lokalisering av ny elproduktion och konsumtion samt att styra förstärkningar av stamnätet. är indelat i fyra elområden. Gränserna har beslutats av Svk och går vid de tre snitt12 (1, 2 och 4) i där överföringen av el är begränsad. Det nordisk-baltiska området bildar ett sammanhängande marknadsområde och består av femton elområden, se Figur 3.29. I marknadsområdet kan el handlas oberoende av nationsgränser, så länge nätens tekniska kapacitet att överföra el räcker till. När denna kapacitet är nådd uppstår prisområden som påverkar priset i de olika elområdena. Vid överföringsbegränsningar används en metod som innebär att marknaden delas upp, s.k. marknadsdelning. Detta inne- bär att handelsområdet delas upp i mindre områden inom vilka inga överföringsbegränsningar finns. Vilka elområden som håller ihop och tillsammans bildar gemensamt prisområde varierar beroende på utbud, efterfrågan och överföringskapacitet. Detta förfarande innebär också att elområden med produktionsöverskott kommer att få lägre priser än elområden med produktionsunderskott när det finns överförings- begränsningar mellan områdena. Värt att notera är att el till följd av fysikens lagar kommer att överföras mellan områdena så långt över- föringskapaciteten tillåter, även när det nordisk-baltiska handels- området delas upp i mindre områden. 11En överföringsbegränsning behöver inte per automatik innebära eller kallas för ”flaskhals”. Det avgörande är om elhandeln utnyttjar den tilldelade kapaciteten maximalt eller inte. 12Snitt 1 går mellan SE1 och SE2, snitt 2 är mellan SE2 och SE3 och snitt 4 går mellan SE3 och SE4. Figur 3.29 Elområden i den nordisk-baltiska elmarknaden Källa: Ei (2015a). På grossistmarknaden handlar producenter, elhandlare och andra stora elanvändare med el. elmarknad är direkt sammankopp- lad med , , , , och , se Figur 3.29, och indirekt med hela . Inom EU utarbetas också en rad förordningar (s.k. nätkoder) som i detalj kommer att reglera funktionerna på de europeiska grossistmarknaderna. sker för att marknaderna ska fungera som en enda inre mark- nad för el. Grossistmarknaden består av flera delmarknader beroende på de olika tidshorisonter där elen handlas. Schematiskt kan dessa beskri- vas enligt Figur 3.30. Figur 3.30 Grossistmarknadens delmarknader Källa: Ei (2015a), bearbetad av . Den viktigaste marknadsplatsen för grossisthandel med el är spot- marknaden, . Den är en dagen-före-marknad och i dags- läget primärt ett instrument för kraftföretagens produktionsplane- ring inför det kommande dygnet. Det finns dock möjlighet för andra aktörer att också bedriva börsverksamhet där. Handeln sker genom ett auktionsförfarande som även inkluderar överföringskapaciteten i elnäten mellan de olika elområdena. Vid prisbestämningen ingår även överföringsförbindelserna från – mot övriga europeiska länder. av all el som förbrukas i handlas på medan resterande handlas genom bilaterala avtal, dvs. avtal direkt mellan två parter. Alla aktörer på spotmarknaden agerar på egen hand, eller via avtal med andra aktörer, som balansansvariga. De är därmed skyldiga att planera för en timvis produktion som täcker respektive aktörs tim- visa skyldigheter att leverera el under det kommande dygnet. Denna skyldighet har sin grund i att kraftsystemet som helhet kontinu- erligt måste vara i balans för att spänning och frekvens ska kunna hållas på förutbestämda nivåer. När spotmarknaden har stängt kan aktörerna justera sina balan- ser på inom-dygnet-marknaden. Väl framme vid den aktuella drift- timmen tar systemoperatören, Svk, över ansvaret för systemet och gör nödvändiga upp- och nedregleringar via handel med balanskraft på den realtidsmarknad som man driver tillsammans med övriga nordiska systemoperatörer, den s.k. reglerkraftmarknaden (balans- marknaden). En aktör som ingått avtal med Svk om balansansvar (balansansvarig) med reglerobjekt, kan delta på reglerkraftmarkna- den genom att lämna upp- eller nedregleringsbud till den nordiska reglerlistan eller genom att hålla anläggningar tillgängliga som reserver för ansträngda systemdriftsituationer. De aktörer som har orsakat en obalans för systemet får i efterhand betala vad det kostar att återupprätta balansen. Handel på den finansiella marknaden är i första hand ett verktyg för de företag som köper och säljer el för att prissäkra sina kontrakt och på så sätt minska sina risker. Denna handel kan också användas för spekulation i prisförändringar. Aktörerna är därför i huvudsak desamma som på grossistmarknadens övriga delmarknader. Sammantaget är grossisthandeln med el organiserad i flera del- marknader för att så långt som möjligt säkerställa att den el som för- brukas timme för timme produceras till lägsta möjliga kostnad och att systemet som helhet är i balans i realtid. Under förutsättning att konkurrensen på elmarknaden är tillräckligt effektiv kan det antas att priserna på grossistmarknaden i allmänhet är lika med eller nära de relevanta marginalkostnaderna i elproduktionen. Detta är ett av flera mått på en marknads effektivitet (Energiforsk 2016). Faktorer som påverkar grossistpriset på el Prissättningen av el på grossistmarknaden påverkas av en rad olika faktorer. Förenklat uttryckt kan faktorerna delas in i tre huvud- sakliga områden (2016a): De externa marknadsfaktorerna utgörs av kol-, gas- och koldioxid- priser samt elanvändningen, som till stor del drivs av den under- liggande ekonomiska utvecklingen men också av politiska styrmedel. De politiskt påverkbara faktorerna utgörs av utbyggnadstakten för förnybar energi (subventioner), skatter och transmissionskapa- citet. Tillgången på transmissionskapacitet kan dock inte anses vara påverkbar på kort sikt. Väderfaktorerna utgörs i huvudsak av temperaturen och den hydrologiska balansen men också i allt högre grad av vinden och solinstrålningen. Spotpriset för el har sjunkit med , räknat som årsgenomsnitt. Medelpriset var per kWh. På grund av bl.a. en svag hydrologisk balans har priserna återhämtat sig något. Årsmedelpriset januari–var per kWh, se Figur 3.31. Terminspriserna på el har liksom spotpriset sjunkit kontinuerligt . Mellan sjönk terminspriserna med . Liksom för spotpriset har terminspriserna åter- hämtat sig något under den andra halvan av 2016. 2016 steg terminspriset med drygt 60 pro- cent till per MWh, se Figur 3.32. Den huvudsakliga förklaringen till dagens låga elpris är låga bränsle- och koldioxidpriser (utsläppsrätter). Trots att det nordiska elproduktionssystemet har en begränsad andel fossil elproduktion har bränslekostnader en stor påverkan på det nordiska elpriset efter- som kol och gas ofta är marginalprissättande elproduktion. Den historiska korrelationen mellan elpriserna och fossilbränslepriserna är mycket stark. Utbyggnaden av förnybar elproduktion har än så länge haft en liten påverkan på elpriset (2016a). Huvudorsaken till den elprisökning som har skett bedöms vara det torra vädret som har försämrat den hydrologiska balansen samt högre priser på kol och kontinental el. förväntas kraftbalansens utveckling, bl.a. utbyggna- den av förnybar elproduktion, antalet kvarvarande kärnkraftsreak- torer samt efterfrågan på el, få en större påverkan på elpriset. Kraft- balansens utveckling i vår omvärld och tillkommande transmis- sionskapacitet är andra faktorer som påverkar prisutvecklingen på lång sikt. Vidare bör understrykas att bränsle- och koldioxidpriser väntas få en fortsatt stor påverkan. Figur 3.31 Månadsspotpriser (öre per kWh) på –2016 Linjär (Systempris) Källa: (2016b). Figur 3.32 Terminspriser (EUR per MWh) –2016 Elpris [EUR/MWh] Källa: (2016a). De allra flesta kunder handlar sin el av en elhandlare. Den s.k. slut- kundsmarknaden för el i är konkurrensutsatt och karakteri- seras av många aktörer och låga inträdeshinder (Ei 2015a). För kunderna är slutkundsmarknaden viktig, eftersom priset på denna marknad utgör den enda del av den totala elkostnaden som de har något direkt inflytande på. Övriga kostnadskomponenter (exem- pelvis skatter, elcertifikatkostnader13 och elnätsavgifter) kan kunden inte påverka på annat sätt än genom att minska sin elanvändning. bestod den största delen av elkostnaden, , av skatt och moms. Kostnaden för elhandel utgjorde av elkonsumen- tens totala kostnad för el medan kostnaden för överföring i nätet utgjorde och elcertifikat , se Figur 3.33 (Ei 2015a). 13 Kostnaden kan variera beroende på elhandlare och avtal. Elkostnad (öre per kWh) för en villakund (20 000 kWh) –2015, reala värden Källa: (2016a). Naturgas introducerades i genom en utbyggnad av det danska naturgassystemet med en ledning från i närheten av till utanför . Drygt 30 av 290 kommuner har tillgång till naturgas (Ei 2015a). Handeln med naturgas i det västsvenska naturgassystemet har varit helt konkurrensutsatt sedan marknaden omreglerades . I syfte att förhindra korssubventionering mellan de delar som bedrivs som monopol och de konkurrensutsatta delarna krävdes juridisk åtskillnad mellan företagen. Detta innebär att företag som bedriver överföring, förgasning eller lagring av naturgas inte får bedriva han- del med naturgas (Ei 2015a). Ägarmässig åtskillnad mellan transmis- sion och handel infördes genom beslut om pro- positionen Genomförande av tredje inre marknadspaketet för el och naturgas (Prop. 2010/11:70, bet. 2010/11:NU21, rskr. 2010/11:275). Naturgasnätsverksamhet samt lagrings- och förgasningsverksam- het som sker i anslutning till ett naturgasnät är ett reglerat mono- pol (se kapitel 3.3.2). omfattas även de isolerade stads- och fordonsgasnäten i av samma reglering som det På den svenska naturgasmarknaden finns en transmissionsnätsägare, sex distributionsnätsägare och fyra balans- ansvariga. Det finns inte någon svensk handelsplats för naturgas. De svenska marknadsaktörer som vill handla gas gör detta på den danska gasbörs- en Gaspoint Nordic eller på de tyska börserna. På Gaspoint Nordic kan en aktör handla gas med fysisk leverans , under mor- gondagen eller under kommande helg. För att få gasen från till krävs att aktören bokar kapacitet av den danska trans- missionsnätsoperatören Energinet.dk ut från det danska systemet. Det krävs inte någon bokning av kapacitet in till det svenska syste- met. Flera svenska företag är aktiva på de danska och tyska mark- naderna och kan således föra gas från utlandet till . har Swedegas ansvaret för att kortsiktigt balansera in- och utmatning av gas i det västsvenska naturgassyste- met, det s.k. systembalansansvaret. För att säkerställa balanseringen tecknar Swedegas balansavtal med aktörer på gasmarknaden, s.k. balansansvariga. De balansansvariga åtar sig att ekonomiskt ansvara för att slutanvändarnas förbrukning motsvaras av tillförseln. Det västsvenska naturgassystemet erbjuder stora möjligheter att lagra gas i ledningarna, s.k. linepack, vilket underlättar balanseringen. Kort- variga obalanser kan utgöra så mycket som av en vinter- dagsförbrukning utan att nätets tekniska funktion äventyras. I det västsvenska naturgassystemet finns cirka 41 000 naturgas- kunder, där de största är stora industrier och kraftvärmeverk. Cirka 34 000 är hushållskunder. I har stadsgasnätet cirka 70 000 kunder i , och stad och fordonsgasnätet har cirka 800 kunder inom stad. För en mer detaljerad beskrivning av gasmarknaden, se Ei (2015a). Värmemarknaden är vid sidan av elmarknaden den största energi- marknaden i . Värmemarknaden omsätter och . Fjärrvärmen har hälften av mark- naden räknat i energitermer, medan elvärme och värmepumpar till- sammans svarar för nästan hälften av omsättningen räknat i kronor. Medan exempelvis elmarknaden är en sammanhängande mark- nad sker konkurrerensen på värmemarknaden på lokala marknader och mellan olika lokala alternativ, vilket ger speciella förutsättning- ar. Priset på fjärrvärme och nät varierar exempelvis mellan olika lokala marknader beroende på bland annat storleken på marknaden, produktionsmixen för fjärrvärmen, och tätheten på bebyggelsen. På värmemarknaden deltar allt fler aktörer, med allt fler produk- ter och tjänster. deltar många aktörer på värmemark- naden (2014). Utbyggnad av fjärrvärme i inleddes och har pågått kontinuerligt. Fjärrvärme utgör den dominerande uppvärmningsformen på centralorten i mer än 240 av totalt 290 kommuner. Fjärrvärmen i har i huvudsak byggts ut och utvecklats i regi, eftersom det ansågs ligga i det kommunala allmänintresset. Fram till bedrevs de flesta fjärrvärmeverksamheter i förvaltningsform. I samband med elmarknadsreformen omreglerades också fjärrvärmen då det beslöts att kommunala fjärrvärmeföretag ska drivas på affärsmässiga grunder. Detta ledde till strukturella förändringar i och med att många kommuner förändrade driften av fjärrvärme från till aktiebolag. En del kommuner valde också att sälja sina verksamheter till privata aktörer. Knappt 65 pro- cent av fjärrvärmenäten drivs av kommunala bolag. Resterande dryga av näten drivs av privata eller statliga energikon- eller i kommunala förvaltningar (Ei 2015a). Företagen har skilda förutsättningar som påverkar produktion och leverans av värme. Prisutvecklingen på fjärrvärme beror bl.a. annat på vilka ägardirektiv som styr företaget och vilken prissättningsfilosofi fjärrvärmeföretaget tillämpar. En stor andel fjärrvärmeföretag pris- sätter fjärrvärmen i relation till alternativa uppvärmningsformer. Fjärrvärmen punktbeskattas inte i kundledet, men däremot i pro- ducentledet i de fall den produceras med fossila bränslen. av alla flerbostadshus, av övriga byggnader och lokaler (förutom småhus) och av alla småhus värms med fjärrvärme. levererades , vilket motsvarar av uppvärmningen totalt sett. Företagens omsättning för fjärrvärmeverksamhet var totalt , varav de sju största företagen står för ungefär halva omsättningen. Fjärrvärmeföretag kan också producera el i s.k. kraftvärmeverk och dessutom ha vissa intäkter från annan verksamhet. Av 190 fjärrvärmeföretag har 54 gemensam produktion av el och värme. Till en början var kol det dominerande bränslet, men blev olja huvudbränslet för produktion av fjärrvärme. Olje- kriserna ledde till stora prishöjningar på bränslet. För fjärrvärmebranschen var detta problematiskt eftersom olja så sent som var det huvudsakliga bränslet. var andelen olja . Många fjärrvärmeföretag hade då börjat använda andra bränslen som torv, biobränsle, spillvärme från industrin, solvärme samt produktion från värmepumpar. I och med att koldioxidskatt och svavelskatt infördes på fossila bränslen blev dessa bränslen än mer kostsamma och byttes fossila bränslen ut mot främst biobränslen. Målet med forskning och innovation på energiområdet Det övergripande målet med de statliga insatserna för forskning och innovation på energiområdet är att insatserna ska bidra till uppfyllan- det av fastställda energi- och klimatmål, den långsiktiga energi- och klimatpolitiken samt energirelaterade miljöpolitiska mål (Prop. 2012/13:21). Målen är att: •Bygga upp vetenskaplig och teknisk kunskap och kompetens som behövs för att, genom tillämpning av ny teknik och nya tjänster, möjliggöra en omställning till ett långsiktigt hållbart energisystem i , karaktäriserat av att förena ekologisk hållbarhet, kon- kurrenskraft och försörjningstrygghet. •Utveckla teknik och tjänster som kan kommersialiseras genom svenskt näringsliv och därmed bidra till hållbar tillväxt och energi- systemets omställning och utveckling såväl i som på andra marknader. •Bidra till och dra nytta av internationellt samarbete på energi- området. Insatserna ska genomföras i form av en strategiskt utformad samlad insats som spänner över hela innovationssystemet, i nära samverkan med, och som komplement till, övriga energipolitiska insatser och andra styrmedel som syftar till att nå klimat- och energimål samt energirelaterade miljöpolitiska mål. Insatserna ska också främja kom- mersialisering av forskningsresultat och spridning av nya produkter, processer och tjänster. I de fall om statsstöd är tillämpliga för verksamheten gäller förordningen om statligt stöd till forskning och utveckling samt innovation inom energiområdet (2008:761). Förordningen om bidrag till åtgärder för en effektiv och miljöanpassad energiförsörj- ning (2003:564) kan också tillämpas i de delar som avser bidrag till investeringar för att främja energi från förnybara energikällor och investeringsstöd för infrastruktur. I enlighet med riksdagsbeslutet baserat på propositionen Forskning och ny teknik för framtidens energisystem (Prop. 2005/06:127) har ansvar för att formulera tydliga och uppfölj- ningsbara mål för att säkerställa att resurserna för de statliga insatser- na som ska främja utvecklingen av teknik för framtidens energisystem används på bästa sätt. Regeringen och övergripande mål ska kompletteras med visioner, operativa mål och delmål. Satsningar på forskning och innovation Stödet till forskning och innovation inom energiområdet ska utgöra en strategiskt utformad och samlad insats som spänner över hela innovationssystemet och fångar upp hela värdekedjor utifrån en hel- hetssyn på energisystemet (Prop. 2012/13:21). Det bör hanteras i nära samverkan med, och som komplement till, övriga energipolitiska in- satser och andra styrmedel som syftar till att nå klimat-, energi- och miljöpolitiska mål. Temaområden för forskning och innovation Insatserna är indelade i sex temaområden: 1.Kraftsystemet som omfattar elproduktion från de förnybara energi- källorna vatten, hav, vind och sol samt teknik för kraftöverföring och distribution av el. 2.Transportsektorn som inkluderar forskning, utveckling och de- monstration av förnybara drivmedel, energieffektiva fordon och fartyg, energi- och resurseffektiva transportsystem, samt bete- endeaspekter. 3.Bränslebaserade energisystem som omfattar produktion och för- av biobränslen, inklusive restprodukter och avfall, samt omvandling till el och värme som sker i t.ex. svenska fjärrvärme- och kraftvärmeverk. 4.Byggnaden som energisystem som omfattar bebyggelsens energi- användning över hela livscykeln samt hushållens energianvändning. 5.Energiintensiv industri där forskning och innovation om effekt- ivare energianvändning och nya resurseffektiva produkter och tjänster finansieras. 6.Energisystemstudier som avser kunskap och förståelse om sam- spelet mellan teknik, institutionella förhållanden och aktörers beteenden. Finansiering inom temaområdena illustreras i Figur 3.34 tillsammans med den totala finansieringen. Beviljade medel per temaområde 2013–2015 redovisas i Tabell 3.4. Figur 3.34 Beviljade medel (tusental kronor) per temaområde 2003–2015 Källa: (2015j). Tabell 3.4 Beviljade medel per temaområde 2013–2015 Källa: (2015j). Tabell 3.4 visar att omfattande resurser läggs på transportsystemet, kraftsystemet och bränslebaserade energisystem.