sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — När det gäller utländska registrerade partnerskap som bedöms ha liknande rättsverkningar som ett äktenskap, är utredningens uppfatt- ning att bestämmelser angående makars förmö- genhetsförhållanden bör kunna tillämpas på samma sätt som är fallet med svenska registrerade partnerskap. Om ett registrerat partner- skap inte bedöms ha samma rättsverkningar som ett äktenskap, bör de registrerade partnerna för det mesta kunna betraktas som sambor, dvs. som två personer som bor stadigvarande tillsammans i ett par- förhållande och har gemensamt hushåll (1 § första stycket sambo- lagen). I dessa fall bör sambolagens bestämmelser angående sambors förmögenhetsförhållanden bli tillämpliga på det utländska registre- rade partnerskapet. Följaktligen finns det redan i de flesta fall svenska materiella be- stämmelser att tillämpa när förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden pekar ut svensk lag som tillämplig. Det är endast när det gäller de få utländska registrerade partnerskap som inte kräver att paret lever under äktenskapsliknande förhållanden eller i ett parförhållande, som det saknas särskilda svenska materiella bestämmelser att tillämpa. Svensk rätt erkänner dock inte att sådana samlevnadsformer ger några förmögenhetsrättsliga verkningar. Enligt artikel 22 i förordningen om registrerade partners förmögen- hetsförhållanden kan därmed inte partner i sådana samlevnadsformer avtala om att svensk lag ska vara tillämplig på deras förmögenhets- förhållanden. Mot den bakgrunden anser inte utredningen att det bör införas svenska materiella bestämmelser som uttryckligen reglerar de förmö- genhetsrättsliga verkningarna av utländska registrerade partnerskap. 2 Se artikel 22 i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden. 13.4Andra myndigheter och rättstillämpare som domstolar Förslag: ska underrätta kommissionen om att bodelnings- förrättare, boutredningsmän och vid summarisk process i mål om betalningsföreläggande eller hand- räckning, är att betrakta som domstolar i förordningarnas mening. Bedömning: , i sin roll som registreringsmyndighet avseende äktenskaps- respektive partnerskapsförord, är inte att betrakta som domstol i förordningarnas mening. Definitionen av begreppet domstol återfinns i artikel 3.2 i båda för- ordningarna. Enligt definitionen omfattar domstolsbegreppet rätts- liga myndigheter, dvs. domstolar enligt svensk rätt. Vidare omfattar domstolsbegreppet under vissa förutsättningar även andra myndig- heter och rättstillämpare som har behörighet i frågor som rör makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden och som utövar rättsliga funktioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en sådan myndighet. För att andra myndigheter och rättstillämpare än rättsliga myndig- heter ska vara att betrakta som domstolar enligt förordningarna upp- ställs krav på att de garanterar opartiskhet och samtliga parters rätt att bli hörda. Vidare fordras att deras domar, enligt lagen i den medlems- stat där de är verksamma, dels kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning vid en rättslig myndighet, dels har liknande giltig- het och verkan som en dom av en rättslig myndighet i samma fråga. Nedan följer utredningens bedömning angående frågan om vilka andra svenska myndigheter och rättstillämpare som omfattas av för- ordningarnas domstolsbegrepp och som därmed ska under- rätta kommissionen om enligt förordningarnas artikel 3.2 sista me- ningen och artikel 64. Om makarna inte kan enas om en bodelning, ska domstolen på ansö- kan av en make förordna någon att vara bodelningsförrättare (17 kap. 1 § första stycket ). behov se till att bouppteckning förrättas (17 kap. 15 § första stycket ). Om makarna inte kommer överens, ska bodel- ningsförrättaren pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen och som inte är föremål för rättegång. I sådana fall be- stämmer bodelningsförrättaren själv om bodelning (17 kap. 6 § andra stycket ). Genom bodelningsförrättarens skyldighet att under vissa omstän- digheter se till att bouppteckning förrättas och att själv bestämma om bodelning, anser utredningen att en bodelningsförrättare får an- ses ha behörighet i frågor som makars och registrerade partners för- mögenhetsförhållanden. Genom denna skyldighet menar också ut- redningen att bodelningsförrättaren utövar rättsliga funktioner. Det uppställs inte några särskilda krav på en bodelningsförrättares kvalifikationer i 17 kap. . I huvudsak bör dock sam- ma principer som vid utseende av boutredningsman gälla. Det inne- bär att valet av bodelningsförrättare bör träffas så att uppdraget kan förväntas bli utfört med den insikt som boets beskaffenhet kräver, varvid särskilt avseende ska fästas vid förslag från delägarna (19 kap. 3 § ). Mot den bakgrunden och då bodelningsförrättaren agerar i enlighet med ett förordnande från domstol, menar utred- ningen att det får anses ställas upp ett krav på bodelningsförrättarens opartiskhet. I praktiken är det också alltid en oberoende person som förordnas till bodelningsförrättare. Det framgår av 17 kap. 6 § andra stycket att bo- delningsförrättaren som ett första steg måste ta reda på om makarna är överens eller inte. För det fall makarna inte är överens ska bodel- ningsförrättaren pröva tvistiga frågor som är av betydelse för bodel- ningen. Den uppgift som bodelningsförrättaren har enligt ovan nämnda lagrum kräver att han eller hon inhämtar makarnas synpunk- ter. Enligt utredningen får det därför anses finnas ett krav på bodel- ningsförrättaren att iaktta samtliga parters rätt att bli hörda. Den förrättade bodelningen kan klandras och blir då föremål för domstolsprövning. Klandras inte bodelningen har makarna enligt 17 kap. 8 § andra stycket andra meningen äktenskaps- balken förlorat sin talan. Det innebär att bodelningen gäller som dom mellan makarna. Genom bodelningen är alltså rättskraftigt av- gjort hur den egendom som omfattas av bodelningen ska fördelas. Har make försummat att tillvarata sin rätt i bodelningsförrättningen, har han eller hon kvar endast de begränsade möjligheteter att angripa bodelningen som de extraordinära rättsmedelen erbjuder, dvs. bodel- ningen kan endast ändras eller undanröjas efter resning, återställande av försutten tid eller klagan över domvilla (jfr NJA 1988 s. 175 och 17 kap. 9 § ). Av det ovan anförda följer att bodelningsförrättare i det svenska rättssystemet uppfyller de villkor som förordningarna ställer upp för att omfattas av begreppet domstol. Utredningen menar därför att bör underrätta kommissionen om att bodelningsförrättare är sådana rättstillämpare som ska betraktas som domstolar i förord- ningarnas mening. Om vissa omständigheter föreligger ska rätten förordna att egendo- men i ett dödsbo ska avträdas till förvaltning av bodutredningsman, samt utse någon att i sådan egenskap handha förvaltningen (19 kap. 1 § ). En boutredningsman är utan särskilt förordnande även bodelningsförrättare. Det gäller dock inte om någon annan re- dan har förordnats till bodelningsförrättare eller om boutrednings- mannen är delägare i dödsboet (17 kap. 1 § andra stycket äktenskaps- balken). I l likhet med bedömningen avseende bodelningsförrättare menar utredningen att även boutredningsmän som är bodelningsförrättare får anses ha behörighet i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden samt att de utövar rättsliga funk- tioner. Utredningen menar också i övrigt att boutredningsmän som är bodelningsförrättare uppfyller de krav som ställs för att omfattas av domstolsbegreppet i artikel 3.2. bör därför underrätta kommissionen om att även boutredningsmän i sin roll som bodel- ningsförrättare är sådana rättstillämpare som ska betraktas som dom- stolar i förordningarnas mening. Det kan tilläggas att det i arvsförordningen finns en liknande defi- nition av begreppet domstol som i förordningarna om makars respek- tive registrerade partners förmögenhetsförhållanden (se artikel 3.2 i arvsförordningen). har tidigare gjort bedömningen att bo- utredningsmän ska omfattas av arvsförordningens domstolsbegrepp.3 () handlägger bl.a. ansökningar om be- talningsföreläggande eller handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. En ansökan om betalnings- föreläggande får avse åläggande för svaranden att betala en penning- fordran som är förfallen till betalning, om förlikning är tillåten i saken (2 §). En ansökan om vanlig handräckning får, om förlikning om sa- ken är tillåten, avse bl.a. åläggande för svaranden att fullgöra något annat än betalning, om tidpunkten för fullgörelse har inträtt (3 § andra punkten). Såsom redogjorts för i avsnitt 7.1.3 utgör inte en av bodelnings- förrättare förrättad bodelning en verkställbar exekutionstitel. Den som vid förrättning fått sig tillagd egendom eller skifteslikvid är där- med hänvisad till att föra talan vid domstol eller att göra en ansökan om vanlig handräckning eller betalningsföreläggande angående utfå- ende av egendomen eller utgivande av skifteslikviden. Detsamma gäl- ler för en dom avseende av bodelning om inte klandertalan kombineras med ett yrkande om fullgörelse och själva domslutet inne- fattar en betalningsförpliktelse eller en förpliktelse att utge egendom. Till KFM kan det komma in ansökningar om betalningsförpliktel- ser eller utfående av viss egendom där grunden är ett bodelningsavtal, ett icke klandrat bodelningsbeslut av bodelningsförrättare eller en dom efter av bodelning. I fråga om sådana ansökningar får KFM anses ha behörighet i frågor som rör makars respektive registre- rade partners förmögenhetsförhållanden. Ansökningar om betalnings- föreläggande eller vanlig handräckning kan dock avse även andra frå- gor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhål- landen utan att det gäller just bodelning. En make kan t.ex. begära att den andre maken ska ersätta honom eller henne för den ekonomiska skada som den först nämnda maken orsakat genom att felaktigt ha förfogat över makarnas gemensamma bostad eller bohag. Gäller ansö- kan sådana frågor får KFM också anses ha behörighet i frågor som rör makarnas förmögenhetsförhållanden. I mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning utövar KFM rättsliga funktioner och garanterar opartiskhet. Genom kravet på att svaranden ska föreläggas att yttra sig till myndigheten över an- sökningen (25 §), garanteras vidare samtliga parters rätt att bli hörda. KFM:s utslag kan bli föremål för förnyad prövning i tingsrätt genom ansökan om återvinning (52–54 §§) och myndighetens utslag har lik- nande giltighet och verkan som en dom av en rättslig myndighet i samma fråga. Utredningens uppfattning är därmed att KFM vid summarisk pro- cess i mål om betalningsföreläggande eller handräckning är att betrak- ta som domstol i förordningarnas mening. bör därför under- rätta kommissionen om att KFM är en sådan annan myndighet som ska betraktas som domstol i förordningarnas mening. registrerar bl.a. äktenskapsförord och partnerskapsförord efter ansökan. Verket tog över registreringsuppgiften från tingsrät- terna . Samma handläggningsregler som tidigare gällde för tingsrätterna gäller fortfarande för Skatteverket.4 Handläggningen av registeringsärendena hos är skrift- lig och består av att kontrollera att ansökningsavgiften är betald och att pröva om de formella förutsättningarna för registrering föreligger, t.ex. att formkraven för äktenskaps- respektive partnerskapsförordet är uppfyllda.5 gör endast en översiktlig granskning av innehållet i äktenskaps- respektive partnerskapsförordet. Registrering ska vägras bara om det är uppenbart att förordet inte faller in under bestämmelserna i 7 kap. 3 § äktenskapsbalken.6 Ett registreringsbeslut kan överklagas till tingsrätten (se 16 kap. 5 § ). Frågan är då om , i sin roll som registreringsmyndig- het avseende äktenskaps- respektive partnerskapsförord, ska betrak- tas som en domstol i förordningarnas mening. Visserligen menar utredningen att flera av de villkor som förord- ningarna ställer upp för att andra myndigheter och rättstillämpare ska vara att betrakta som domstol är uppfyllda. Till exempel måste Skatte- verket anses ha behörighet i frågor som rör makars respektive registre- rade partners förmögenhetsförhållanden. Ett äktenskaps- respektive partnerskapsförord är ett avtal som reglerar makarnas respektive de registrerade partnernas förmögenhetsförhållanden (se artikel 3.1 b re- 4Se lag 2011:891 om ändring i och prop. 2010/11:119. 2010/11:119 s. 57. 6Se bl.a. och , . En kommentar (Zeteo), kommen- taren till 7 kap. 3 § , NJA 1997 s. 37 och RH 1992:49. spektive 3.1 c i förordningarna). uppgift att pröva de formella förutsättningarna för att registrera ett sådant avtal måste en- ligt utredningens mening anses innebära att verket har en sådan behö- righet som krävs enligt förordningarna. Som nämnts ovan tog över handläggningen av regi- streringsärendena från tingsrätterna 2011 och gäller också motsvarande handläggningsregler som tidigare gällde för tingsrätterna. Utredningens uppfattning är att denna handläggning garanterar opar- tiskhet och att de registreringsbeslut som blir resultatet av handlägg- ningen får anses ha samma giltighet och verkan som ett beslut av en rättslig myndighet i samma fråga. Besluten i registreringsärendena kan dessutom överklagas till tingsrätten, som är en rättslig myndighet. För att en annan myndighet eller rättstillämpare ska betraktas som domstol i förordningarnas mening krävs också att den utövar rättsliga funktioner, agerar genom delegering av befogenheter från en rättslig myndighet eller under dess kontroll. Enligt förordningarnas ingres- ser, punkten 29, bör begreppet domstol inte omfatta icke-rättsliga myndigheter som enligt nationell rätt i och för sig är behöriga att handlägga frågor om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden men som vanligtvis inte utövar rättsliga funktio- ner. Som exempel ges notarier i flera medlemsstater. Som beskrivits ovan är handläggningen av registreringsärenden hos skriftlig och består av att kontrollera att ansökningsavgif- ten är betald och att pröva om de formella förutsättningarna för regi- strering föreligger. I förarbetena till de lagändringar som överlät regi- streringsuppgifterna till 2011 uttalandes också att regi- streringsärenden inte är komplicerade och att det vid handläggningen av dem inte är fråga om att lösa tvister utan i stället förebygga framtida tvister. Enligt förarbetena har registreringsärenden en sådan karaktär att de med fördel kan handläggas av en förvaltningsmyndighet.7 Med hänsyn till den relativt enkla och formaliserade handläggning som utförs av i registreringsärendena menar utredningen att verket inte kan anses utöva rättsliga funktioner på ett sådant sätt som krävs enligt förordningarna. Verket agerar inte heller genom dele- gering från en rättslig myndighet eller under kontroll av en sådan. Mot den bakgrunden kan inte i sin roll som registrerings- myndighet avseende äktenskapsförord anses omfattas av förord- 2010/11:119 s. 55 och 57. bör därför inte underrätta kom- missionen om att är en sådan annan myndighet som ska betraktas som domstol i förordningarnas mening. 14 En ny lag Förslag: Lagen (1990:272) om internationella frågor rörande ma- kars och sambors förmögenhetsförhållanden upphävs. Dessutom upphävs de bestämmelser som rör makars förmögenhetsförhållan- den i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhål- landen rörande äktenskap, adoption och förmynderskap samt i lagen (2015:417) om arv i internationella situationer. Bestämmelser som rör internationella frågor om makars, regi- strerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden samlas i en ny lag. I den nya lagen tas in kompletterande bestämmelser till förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden, bestämmelser som införlivar bestämmelser om makars förmö- genhetsförhållanden i de nordiska äktenskaps- respektive arvs- konventionerna, bestämmelser som reglerar internationella frågor om sambors förmögenhetsförhållanden och bestämmelser om erkännande och verkställighet avseende avgö- randen som inte omfattas av vare sig förordningarnas bestäm- melser eller de internordiska bestämmelserna. I egenskap av EU-förordningar är förordningarna om makars respek- tive registrerade partners förmögenhetsförhållanden direkt tillämpliga i svensk rätt (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funk- En EU-förordning varken ska eller får inkorporeras eller transformeras till nationell rätt.1 I kapitel 9 har utredningen föreslagit vissa kompletterande bestäm- melser till förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Utredningen har också i kapitel 10 före- slagit vilka internordiska bestämmelser om makars förmögenhets- förhållanden som ska behållas. I huvudsak har föreslagits att de inter- nordiska bestämmelser som finns i NÄF, IAL, NEVL och lag ska behållas. Slutligen har utredningen föreslagit vilka be- stämmelser som ska gälla för internationella frågor om sambors för- mögenhetsförhållanden (kapitel 11) och för frågor om erkännande och verkställighet av avgöranden om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden som inte omfattas av förord- ningarna och där inte heller de internordiska bestämmelserna om er- kännande och verkställighet är tillämpliga (kapitel 12). Med vissa änd- ringar har utredningen föreslagit att de bestämmelser som finns i LIMF ska behållas för att reglera dessa frågor. Utredningen har övervägt vilken lagteknisk lösning som bör väljas när det gäller de bestämmelser som föreslås införas respektive behål- las med vissa ändringar och tillägg. Ett alternativ skulle vara att samla endast de kompletterande bestämmelserna till förordningarna i en ny lag och behålla de övriga bestämmelserna i de författningar som de finns i. Utredningen har dock ett särskilt uppdrag att överväga om samtliga bestämmelser på området bör samlas i en ny lag. Den nuvarande placeringen av bestämmelserna i flera olika för- fattningar ger en splittrad bild som mest sannolikt leder till tillämp- ningssvårigheter för domstolar och andra rättstillämpare. För att få en mer sammanhållen och lättöverskådlig lagstiftning anser därför utred- ningen att bestämmelser om makars, registrerade partners och sam- bors förmögenhetsförhållanden bör samlas i en ny lag. Nedan följer utredningens överväganden angående vilka bestämmelser som bör ingå i den nya lagen. 1 Se Kommissionen mot , C-39/72, EU:C:1973:13 och Variola, C-34/73, EU:C:1973:101. Kompletterande bestämmelser till förordningarna Bestämmelser som kompletterar förordningarna om makars respek- tive registrerade partners förmögenhetsförhållanden bör vara en del av den nya lagen. Det gäller således de av utredningen föreslagna be- stämmelserna om reservforum, internationellt tvingande regler, regi- strering av lagvalsavtal och förfarandet vid verkställbarhet. Internordiska bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden Bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden som införlivar den nordiska äktenskapskonventionen bör ingå i den nya lagen, dvs. nuvarande bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden i NÄF. Dessa bestämmelser bör därmed i princip överföras till den nya lagen. Det kan dock ifrågasättas om även bestämmelser om makars för- mögenhetsförhållanden som införlivar den nordiska arvskonventionen (nuvarande bestämmelser om bodelning vid en makes död i IAL) samt 1977 och nordiska ramkonventioner (nuvarande bestämmel- ser om erkännande och verkställighet i NEVL och lag) bör utgöra en del av den nya lagen. Bestämmelser angående bodelning vid en makes död i nordiska förhållanden infördes i IAL vid dess tillkomst i sam- band med att arvsförordningen började tillämpas i . Bestäm- melserna hade tidigare funnits i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. I förarbetena till IAL uttalades att bestämmelserna om bo- delning med anledning av en makes död egentligen inte hörde hemma i den föreslagna lagen men att de ingick i en nordisk systematik som införlivar den nordiska arvskonventionen och som inte borde brytas upp utan noggranna överväganden. Man hänvisade även till det förhandlingsarbete som pågick inom EU och som gällde makars förmögenhetsförhållanden.2 Enligt utredningens uppfattning har bestämmelser om arv och makars förmögenhetsförhållanden delats upp på ett naturligt sätt i arvsförordningen och förordningen om makars förmögenhetsförhål- landen. Bestämmelser som handlar om makars förmögenhetsförhål- 2014/15:105 s. 57 f. landen med anledning av en makes död, dvs. ofta frågor om bodelning, passar ihop med andra bestämmelser om makars förmögenhetsförhål- landen och inte med bestämmelser om arv. Uttalandet i förarbetena till IAL om att bestämmelserna om bodelning med anledning av en makes död egentligen inte hör hemma i den föreslagna lagen får anses tala i samma riktning. Även de internordiska bestämmelserna om bo- delning med anledning av en makes död som finns i IAL bör där- för överföras till den nya lagen. NEVL och lag reglerar frågor om erkännande och verk- ställighet av nordiska domar på privaträttens område och grundas på 1977 och nordiska ramkonventioner. Båda lagarna har ett brett tillämpningsområde och omfattar inte endast nordiska avgöran- den om makars förmögenhetsförhållanden. Utredningen menar att det är mest ändamålsensligt att bestämmelser som reglerar frågor om erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden på privaträttens område koncentreras till de lagar som redan finns, dvs. till NEVL och lag. Den nya lagen bör därför inte innehålla särskilda bestäm- melser om erkännande och verkställighet av avgöranden som grundas på 1977 och nordiska ramkonventioner. I stället bör den nya lagen hänvisa till bestämmelserna i och lag. Sammanfattningsvis föreslås att de bestämmelser som införlivar bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden i de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna tas in i den nya lagen. Be- stämmelserna ska gälla om inte annat följer av förordningen om ma- kars förmögenhetsförhållanden. Bestämmelserna om internationell behörighet och tillämplig lag ska därmed inte vara tillämpliga i förhål- lande till . Se vidare kapitel 10 för en närmare redogörelse av bestämmelsernas tillämpningsområde. Bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden Bestämmelser som reglerar internationella frågor om sambors för- mögenhetsförhållanden bör också ingå i den nya lagen, dvs. bestäm- melser som återfinns i LIMF. Med vissa ändringar ska sålunda nuvarande bestämmelser om sambors förmögenhetsförhål- landen föras över till den nya lagen. Bestämmelserna ska gälla för frågor om sambors förmögenhets- förhållanden i internationella situationer under förutsättning att inget annat följer av en unionsrättsakt, dvs. I-förordning eller Luganokonvention. Med samboförhållanden avses sambo- förhållanden där ingen av samborna är gift. För en närmare redogö- relse av bestämmelsernas tillämpningsområde, se kapitel 11. Särskilda bestämmelser om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden I den nya lagen bör vidare ingå bestämmelser om erkännande och verkställighet avseende avgöranden om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden som inte omfattas av förord- ningarna och där inte heller de internordiska bestämmelserna om er- kännande och verkställighet är tillämpliga. Det gäller bestämmelser om erkännande och verkställighet som finns i LIMF. Med vissa ändringar ska därmed nuvarande bestämmelser om erkän- nande och verkställighet av avgöranden om makars förmögenhets- förhållanden överföras till den nya lagen. I kapitel 12 finns en närmare redogörelse av bestämmelsernas tillämpningsområde. Vad händer med äldre bestämmelser?