sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — De personer som kan beviljas ställning som varaktigt bosatta är tredjelandsmedborgare, flyktingar eller alternativt skyddsbehöv- ande.128 Medlemsstaten ska bevilja ställning som varaktigt bosatt till de som har varit lagligen och oavbrutet bosatta inom dess territorium . När det gäller kravet oavbruten bosättning innan ansökan lämnas in, finns det ändå möjligheter för personen att vistas i annat EU-land under kortare tid.129 Det gäller dock särskilda regler för att beräkna bosättningstiden för personer med EU-blåkort, flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Kortarte avbrott när en person vistats i annan EU-stat kommer inte att betraktas som avbrott i vistelsetiden.130 Varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare omfattas alltså av den fria rörligheten inom EU, men den är mer villkorad än vad den är för medborgare i en unionsmedlemsstat. För att få ställning som varaktigt bosatt krävs att den sökande har stabila försörjningsmedel för sig och sina familjemedlemmar samt sjukförsäkring.131 Vid ansökan i ska man lämna in dokumentation som styrker bosättningskravet, vilket kan vara ett utdrag ur register som visar hur länge personen bott i landet och att 126Se även prop. 2005/06:77. Och och rådets direktiv /51/EU av den 11maj 2011 om ändring av rådets direktiv /109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmed- borgares ställning. Se även prop. 2013/14:83. 127Enligt direktivet är det inte ett krav på permanent uppehållstillstånd men enligt UtlL. 128Artikel 3 i direktiv /83/EG. Se även 4 kap. 1 och 2 §§ UtlL. Det kan nämnas att övriga skyddsbehövande som definieras i 4 kap. 2 a UtlL inte beviljas ställning som varaktigt bosatta. 129Den kortare tiden är max i följd och inte mer än sammanlagt . 130Artikel 4 i direktiv /109/EG. Se 5 a kap. 1§ och 1 a § UtlL. 131Artikel 5 i direktiv /109/EG. Se 5 a kap. 2 § UtlL. Associeringsavtal och direktiv om social trygghet för tredjelandsmedborgare en lämplig bostad finns. Försörjningskravet kan styrkas med an- ställningsbevis eller bankkontoutdrag.132 När det gäller försörjnings- förmågan har det i svenska förarbeten angetts att försörjningsför- mågan ska bestämas på så sätt att landets system för socialt bistånd inte behöver tas i anspråk. En tredjelandsmedborgare som ansöker om ställning som varaktigt bosatt i genom långvarig bosätt- ning i landet kommer att omfattas av rätten till subventionerad hälso- och sjukvård.133 Det finns därför inte ett krav i den svenska nationella lagstiftningen att en tredjelandsmedborgare som ansöker om ställning som varaktigt bosatt i ska ha en sjukförsäkring eftersom bosättningskravet bedöms som uppfyllt.134 Om ansökan som varaktigt bosatt beviljas, utfärdas ett EU- uppehållstillstånd.135 Detta förutsätts vara permanent om det inte återkallas eller om personen vistas utanför EU:s territorium . Tredjelandsmedborgare som har beviljats ställning som varaktigt bosatta är skyddade mot utvisning.136 En tredje- landsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i , men som på grund av vistelse utanför har förlorat sitt uppehålls- tillstånd, kan ha rätt att resa in i och återfå ett uppehålls- tillstånd om de återvänder till Sverige.137 När personer beviljas ställning som varaktigt bosatt i en med- lemsstat, gäller likabehandlingsprincipen bland annat för arbets- marknadstillträde, utbildning och föreningsfrihet. En sådan rättslig ställning innebär även särskilda rättigheter som liknar dem som unionsmedborgare har vid permanent uppehållsrätt. De varaktigt bosatta har, enligt 11.1 d i direktivet, rätt till likabehandling i fråga om social trygghet, socialt bistånd och annat socialt skydd i enlig- het med nationell rätt. Likabehandlingsprincipen gäller även för social trygghet, socialt bistånd och annat socialt skydd även om medlemsstaterna har möj- lighet att göra vissa inskränkningar138 Enligt artikel 11.4 i direktivet 2005/06:77 s. 166. 1333 § HSL. Se även prop. 2005/06:77 s. 144 ff. 2005/06:77 s. 146. 135Artikel 9 i direktiv /109/EG. 136Artikel 12 i direktiv /109/EG. 1375 a kap. 6 § UtlL. Se även prop. 2013/14:83, s. 34. 138Artikel 12 i direktiv /109/EG. 2005/06:77 samt lagrådsremiss genomförandet av EG-direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. I propositionen förs resonemang om det svenska välfärdssystemet och det svenska bosättningsbegreppet s. 144 ff. Associeringsavtal och direktiv om social trygghet för tredjelandsmedborgare kan medlemsstaterna begränsa likabehandlingen i fråga om socialt bi- stånd och social trygghet till grundläggande förmåner. I skäl 13 i direktivet anges att i fråga om socialt bistånd ska möjligheten att be- gränsa förmånerna för varaktigt bosatta till att gälla grundläggande förmåner förstås så att detta omfattar minimiinkomst, bistånd vid sjukdom, graviditet och långtidsvård och att villkoren för att bevilja dessa förmåner bör fastställas i nationell lagstiftning. Direktivet är huvudsakligen genomfört i 5 a kap. UtlL. 13Samarbete och avtal inom området för social trygghet De bilaterala avtalen om social trygghet ingås mellan två stater och utformningen av de olika avtalen kan därför skilja sig åt. Dessa ska implementeras i den nationella rätten. Nedan görs en presentation av dessa på en övergripande nivå för att ge en introduktion till hur bi- laterala avtal om social trygghet är uppbyggda, vilka principer som styr och personell samt materiell omfattning.1 Därefter redogörs för det nordiska samarbetet och konventioner av betydelse för de nordiska länderna. Slutligen en kort redogörelse för Wienkonventionerna om diplomatiska och konsulära förbindelser. 13.1Bilaterala avtal om social trygghet Inledningsvis kan nämnas att avtal om social trygghet slutna mellan de nuvarande EU-medlemsstaterna delvis förlorade sin betydelse efter det att och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygg- hetssystemen (förordning 883/2004)2 och Europarlamentets och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på 1Tidigare benämndes det konventioner och eftersom de är införda i svensk rätt har de in- förts som lag eller förordning om tillämpning av en konvention om social trygghet. I kapitlet används avtal om social trygghet. 2EUT L 166, 30.4.2004, s. 1 och och rådets förordning (EG) 987/2009 av den om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. Samarbete och avtal inom området för social trygghet grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar (förordning 1231/2010)3 trädde i kraft. Avtalen om social trygghet gäller dock fortfarande inom Euro- peiska unionen (EU) om det gäller en person som inte omfattas av förordning 883/2004. Förordning 883/2004 ersätter alla avtal om social trygghet mellan medlemsstaterna med undatag för de avtal som ingåtts innan förordning 883/2004 trädde ikraft. Det finns dock fortfarande möjligheter för medlemsstaterna att ingå avtal och konventioner om social trygghet under förutsättning att de bygger på förordningens principer. Även i de fall en bestämmelse i ett avtal om social trygghet är mer förmånliga för förmånstagaren gäller avtalet före förordning 883/2004.4 Avtalen om social trygghet kan även vara undantagna till följd av historiska förhållnaden och dessa ska då vara förteckande i bilaga II till förordningen. För svensk del kan nämnas artikel 7 i den nordiska konventionen, som avser ersättning för merutgifter för hemresa till bosättningslandet på grund av sjukdom vid vistelse i ett annat nordiskt land.5 Av avgörande i Thévenon-målet framgår att om en person flyttar mellan medlemsstaterna (efter att förord- ning 883/2004 har trätt i kraft), kan de bilaterala avtalen inte tilläm- pas. Dock finns det möjligheter för medlemsstater att göra undan- tag från att förordning 883/2004 ska ta över bi- och multilaterala överenskommelser. Trots förordningen är de bilaterala avtalen fortfa- rande viktiga för samordningen av sociala trygghetsförmåner mellan länder som inte är EU-medlemsstater. Syftet med avtal om social trygghet är att reglera ländernas förpliktelser när det gäller den sociala tryggheten. Det handlar om att få ett försäkringsskydd när personen flyttar till ett annat land och att tillförsäkras förmåner i landet där man arbetar eller bor. Det kan även medföra att försäkringstider ska tillgodoräknas för att kunna få del av pensionsförmåner och att garantera att de rättigheter som personen tjänat in i landet kan flyttas 3EUT 2010 L 344/1, 29.12.2010. Se även dom Thévenon, C- 475-93, ECLI:EU:C:1995:371. 4Artikel 8 i förordning 883/2004. 5De bestämmelser i de olika konventionerna som förblir gällande är förtecknade i bilaga II till förordningen. Samarbete och avtal inom området för social trygghet med till det andra landet och göras gällandet vid ett försäkringsfall. Ett avtal om social trygghet består vanligtvis av fyra delar. 1.Allmänna bestämmelser som berör vilka delar av den sociala trygg- heten och vilka personer avtalet omfattar, men även grund- läggande principer såsom likabehandling. 2.Bestämmelser om tillämplig lagstiftning. 3.Bestämmelser om förmåner. 4.Övriga bestämmelser, exempelvis administrativa regler. har följande avtal om social trygghet med länder utanför EU och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES): Förenta Stater (SFS 1986:734)och en tilläggsöverens- kommelse (SFS 2004:1192) (SFS 2006:286) och ett tilläggsavtal (SFS 2006:1312) (SFS 1983:325) (SFS 1978:798)6 (SFS 2002:221) Överenskommelse med (SFS 1988:100) (SFS 1991:1333) (SFS 1982:249) (SFS 1981:208), tilläggsavtal (SFS 2005:234) (SFS 2013:524, SFS 2014:527 och SFS 2014:528) (SFS 2014:834) (SFS 1994:320). 6 Enligt förordning (1992:996) och förordning (1994:320) om tillämpningen av konventionen mellan och ska konventionen och tillämpnings överenskom- melse gällande i förhållandet mellan och re- spektive och samt mellan och Bosnien. Avtalet med gäller avseende och samt även i förhållande till och (SFS 1992:996 och 1994:320). Observera dock att är medlem i EU. I förhållande till tillämpas konventionen från (SÖ 2002:18). ligger utanför avtalets tillämpningsområde. Samarbete och avtal inom området för social trygghet (SFS 2002:380) (Har ännu inte trätt i kraft). Det finns också några äldre bilaterala avtal om social trygghet mellan och de nuvarande EU-länderna som ännu är gällande som exempelvis (SFS 1980:32), och (SFS 1988:106 och SFS 1992:1090).7 Mellan de länder som ingår i EU/EES kan dock endast ett fåtal bestämmelser vara tillämpliga, nämligen de som eventuellt går utöver vad som omfattas av EU- förordningarna. De bilaterala avtalen om social trygghet reglerar vilka förmåner som ska ingå. Den materiella omfattningen täcker i regel samma sociala risksituationer som finns i konventionen 102.8 Detta utesluter oftast socialt bistånd. Avseende andra förmåner som inte ingår i avtalet gäller nationell lagstiftning. Vissa avtal om social trygghet som har ingått, täcker inte enbart pension utan även sjukförsäkring, arbetsskador, invaliditet, föräldrapenning, sjukvård och arbetslös- hetsförmåner. Andra avtal kan vara begränsade till en eller ett mindre antal social trygghetsförmåner. Det finns dessutom särskilda överens- kommelser om sjukvårdsförmåner.9 De bilaterala avtalen om social trygghet som har med , , och omfattar enbart pen- sion i respektive lands socialförsäkringssystem. För del gäller det ålderspension, efterlevandepension och sjuk- och aktivitetsersätt- ning. Eftersom dessa inte omfattar andra förmåner är det respektive 7 Avtalet gäller numera bara avseende och , vilka inte är med i EU, samt för vissa förmåner från tiden . 8 konvention nr 102 om minimistandard för social trygghet antagen i . 9 har ingått avtal och överenskommelser om sjukvårdsförmåner och social trygghet med flera länder. har överenskommelser som fortfarande ska tillämpas med följande EU-länder: , rörande , och (som inte omfattas av förordning 883/2004). Konventionen ger tillgång till omedelbar vård under tillfällig vistelse i den andra statens territorium. Avtalet med omfattar omdelbar hälso- och sjukvård under tillfällig vistelse och har en vidare personkrets än förord- ning 883/2004. har överenskommelser som innehåller bestämmelser om vårdförmåner med följande länder utanför EU: , , , , och .. Källa: vägledning 2001:10, Vårdförmåner i internationella förhållanden,version 10. Samarbete och avtal inom området för social trygghet lands lagstiftning som reglerar övriga delar av den socialförsäkringen. De övriga avtalen om social trygghet som ingått täcker flera andra socialförsäkringsgrenar i respektive land. Vissa bilaterala avtal om sociala trygghetsförmåner är begränsade till medborgare i de kontraktsslutande staterna (slutna avtal) och andra avtal (de öppna avtalen)kan även gälla alla personer som är eller har varit omfattade av lagstiftningen eller omfatta statslösa och flykt- ingar. Personkretsen i avtalen kan även inkludera familjemedlemmar som inte är medborgare i någon av staterna men kan härleda sina rättigheter till en försäkrad person. När det gäller lagvalsreglerna i de bilaterala avtalen är dessa baserade antingen på territorialitetsprin- cipen eller på försäkringsprincipen. Enligt territorialitetsprincipen ska förmånerna utges av den stat där rätten till förmånen uppkom. I en- lighet med försäkringsprincipen är det den avtalsslutande staten där den beröda personen utför ekonomisk aktivitet, som är ansvarig för att kräva in socialavgifter och utge förmåner. Det finns även avtal som även hänvisar till bosättning (detta gäller särskilt de äldre avtalen). I de bilaterala avtalen kan även undantag göras från arbetslandets lag. Det gäller bland annat regler om utsändning och i vissa fall särskilda regler för diplomater.10 Dessa personkategorier fortsätter att vara försäkrade i sitt ursprungsland. I alla avtal som har ingått med tredje land finns regler om utsända.Om personer sänds ut av sin arbetsgivare för att utföra arbete i det fördragsslutande landet omfattas de av det ut- sändande landets lag även under utlandstjänstgöringen. I alla bilaterala avtal omfattas arbetstagaren, men inte alltid medföljande familje- medlem. Det finns dock några avtal som omfattar medföljande familjemedlemmar till utsända personer. De omfattas av det utsänd- ande landets försäkring och för svenskt vid- kommande anses de som bosatta i under utsändningstiden.11 10Strban, G. (2009). The existing bilateral and multilateral social security instruments binding EU states and Non-EU states. In , D. and Schoukens, P. The Social Security Co- ordination between EU and non-EU countries, Intersentia, . 11Vad gäller utsändningstiden kan denna variera mellan 12–60 månader. Avtalen som avses är , , , , . Samarbete och avtal inom området för social trygghet Likabehandlingsprincipen gäller i samtliga avtal vilket gör att med- borgare i den avtalsslutande staten ska behandlas lika med svenska medborgare vid bosättning i och utanför . Om avtalet är begränsat till medborgare i de avtalsslutande staterna kan vissa avtal utöka avtalets omfattning till att gälla för medborgare i tredje land. konstaterade i Gottardo-målet att medlemsstaterna inte får begränsa avtalen till det egna landets medborgare och att de måste behandla andra unionsmedborgare på samma sätt. Avgörandet innebär att de avtal som grundar sig på medborgarskap måste ändra tillämpningen av sina avtal med tredje länder på så sätt att även personer som är medborgare i andra medlemsstater kan gynnas av dem (Gottardoprincipen).12 I de bilaterala avtalen finns även bestämmelser om tillämplig lag- stiftning, det vill säga vilket lands lagstiftning som ska gälla i olika situationer för personer som omfattas av avtalen. Den ledande principen i de flesta avtal är att arbetstagaren omfattas av arbetsstatens lagstiftning, som innebär att den person som arbetar i en avtalsslutande stat ska omfattas arbetslandets lagstiftning oavsett var han eller hon är bosatt. Det är möjligt att göra undantag från att arbetsstaten ska vara tillämplig lagstiftning. Det kan göras undantag för utsända arbetstagare, arbetstagare inom internationell transport, sjömän, offentligt anställda och diplomater. I alla avtal som har slutit med annat land finns undantag för de som är utsända. Dock varierar tiden för utsändningen mellan 12–60 månader i de olika av- talen. För en person som har varit utsänd som arbetstagare eller egenföretagare påverkar dessa regler hur försäkringstiden genom bosättning fastställs för uttag av pension. I vissa avtal regleras särskilt för statligt anställda. Avtalen kan även reglera om medföljande make eller maka och barn ska om- fattas på samma sätt som den som är utsänd. I vissa avtal är det även tydligt att om diplomatiska förbindelser ska vara 12 dom, Gottardo, C-55/00, ECLI:EU:C:2002:16. Samarbete och avtal inom området för social trygghet tillämpliga för diplomater och annan personal vid beskickningar och konsulat. När en person rör sig över gränserna finns risken att den går miste om intjänade rättigheter som finns på grund av arbete eller bosättning i den andra staten. Sammanläggningsprincipen gäller för samman- läggning av sådana relevanta perioder och används i de bilaterala avtalen för att möjliggöra att lägga samman perioder för att uppfylla krav för att få rätt till en förmån. Det kan i vissa avtal vara möjligt att även lägga samman med perioder från en tredje stat om båda de kontraktsslutande staterna har slutit avtal med den tredje staten.13 Intjänade rättigheter i en kontraktsslutande stat är möjlig att betala ut vid bosättning i det andra avtalslandet, ibland även till tredje land. När det gäller sammanläggningen av försäkringsperioder är bestämmel- serna främst betydelsefulla för tilläggspension. När det gäller garanti- pensionen och garantiersättningen krävs att personen bor i och har med försäkringstid i för att rätt till för- månen ska finnas. Någon sammanläggning sker alltså inte för att kunna uppfylla treårskravet med undantag för avtalet med när det gäller garantipensionen. Beräkning av pensioner från andra avtalsländer samordnas med den svenska garantipensionen, om en sådan beviljas och betalas ut (för bosatta i ). Undantaget är den kanadensiska förmånen som är av samma typ av förmån och därför inte samordnas med garanti- pensionen enligt nationell lagstiftning14. (2009). The existing bilateral and multilateral social security instruments binding EU states and Non-EU states. In , D. and Schoukens, P. The Social Security Co- ordination between EU and non-EU countries, Intersentia, . 1467 kap. 16 § SFB. Samarbete och avtal inom området för social trygghet Bland de bilaterala avtalen är det bara avtalet med som ger rätt till utbetalning av garantipensionen vid bosättning i annat tredje land. Anledningen till att det finns ett undantag i avtalet med är att har en likartad förmån av utfyllnadskaraktär. Den kanadensiska förmånen exporteras till boende i vilket då ger en ömsesidig export av likartade förmåner. Dock krävs fort- farande att det finns med försäkringstid i för att rätt till garantipension ska finnas. Det krävs också enligt avtalet med att det finns med total försäkringstid i och för att ska exportera garantipensionen till boende i . De inkomstgrundande pensionerna och den in- komstrelaterade sjukersättningen respektive aktivitetsersättningen kan betalas ut vid bosättning i hela världen oavsett avtal.15 Principen innebär att de behöriga institutionerna i avtalsländerna ska bistå varandra i fråga om tillämpningen av avtalet. I flera av de bilaterala avtalen ska detta bistånd vara fritt från kostnader. I flertalet av avtalen finns intyg för att den som är utsänd ska kunna styrka sin tillhörighet till det utsändande landets socialför- säkringssystem. I är det som utfärdar intygen. 13.2Det nordiska samarbetet inom social trygghet Multilaterala avtal om social trygghet kan vara överenskommelser direkt mellan olika stater eller med internationella organisationer. Det kan vara rättsakter som främst hanterar samordning av social trygghet, men inte nödvändigtvis. I detta avsnitt behandlas det nor- diska samarbetet och olika konventioner samt överenskommelser som slutits mellan de nordiska länderna. är en av de mest aktiva internationella organisationerna när det gäller konventioner som rör social trygghet, men för dessa redogörs i kapitel 9. 15 Det gäller även i SFB . Samarbete och avtal inom området för social trygghet Den nordiska samarbetsöverenskommelsen kallas även Helsingforsavtalet.16 Den nordiska samarbetsöverenskommelsen är ett grundläggande rättslig dokument för det officiella nordiska sam- arbetet. I överenskommelsen anges övergripande målsättningen för det nordiska samarbetet och samarbetets former samt struktur.17 Det är enbart ett fåtal bestämmelser som anger tydliga rättsliga förplikt- elser för länderna.18 I skälen till överenskommelse framgår att den ska främja gemenskapen i fråga om kultur, rätts- och sam- hällsuppfattning mellan folken. Därutöver ska den även utveckla sam- arbetet mellan länderna ytterligare. Vidare anges att länderna efter- stävar enhetliga regler i de nordiska länderna i så många avseenden som möjligt.19 genomfördes ändringar i den nordiska sam- arbetsöverenskommelsen, där det beslutades att införa ett formellt regeringssamarbete i form av och Nordiska rådet.20 De nordiska länderna kan fortsätta att utveckla det nordiska samarbetet i förhållande till EU.21 I den nordiska samarbetsöverens- kommelsen anges att närmare bestämmelser om samarbete kan med- delas i särskilda överenskommelser.22 16Avtalet undertecknandes och trädde i kraft . Den ur- sprungliga texten har reviderats genom överenskommelser som undertecknades (SÖ 1971:12), (SÖ 1974:31), (SÖ 1983:50), (SÖ 1986:3), (SÖ 1991:65), (SÖ 1993:62) och den 29september 1995 (SÖ 1996:2). 1995/96:33 s. 1. 18Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Jurist- förlaget i s. 24. 19 Se avtalet som undertecknandes och trädde i kraft . 20Se överenskommelsen som undertecknades (SÖ 1971:12). Se även betänk- andets bakgrund för förklaring av och . 21Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i s. 23. 22Artikel 38 i samarbetsöverenskommelsen. En jämförelse med är intressant. Där det framgår att bestämmelserna i fördragen inte ska hindra förekomsten och genom- förandet av de regionala unionerna mellan och samt mellan i den mån systemen med dessa regionala unionen inte uppnås genom tillämpningen av fördragen (se 233EEG-fördraget, nu 350 EUF-fördraget). har inte något liknande. har fort- satt att utvecklas, exempelvis finns en Beneluxdomstol som tolkar samarbetet. Det innebär att får avvika från på områden där deras samarbete kommit länger än inom EU. Samarbete och avtal inom området för social trygghet Vissa bestämmelser i den nordiska samarbetsöverenskommelsen berör social trygghet.23 Det kan noteras att regleringen inom nordiska samarbetsöverenskommelsen inom social trygghet till stor del regleras inom unionsrätten för de nordiska länderna. Överenskommelsen har införts olika i de nordiska länderna. I och har avtalet införts som lag. I är in- fört som förordning medan i har den inte aktualiserats i lag- stiftning.24 I överenskommelsen stadgas att de nordiska länderna önskar ytterligare förnya och utveckla det nordiska samarbetet i ljuset av de nordiska ländernas utvidgade deltagande i europeiskt samarbete. I denna överenskommelse förändrades artikel 2 i den nordiska sam- arbetsöverenskommelsen, som innehåller ett diskrimineringsförbud som gäller vid utformning av lagar och rättsregler i de nordiska länderna.