sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Vidare finns det rättsmedel som aktualiseras först när en dom eller beslut vunnit laga kraft. Till det kommer sådana rättsmedel som mer har syftet att kompensera den enskilde, t.ex. skadestånd. I den departementspromemoria som var ett led i att genomföra EU:s försvarardirektiv i svensk rätt anges flera exempel på effektiva 4 Se , Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till Europakon- ventionen om de mänskliga rättigheterna, 5 uppl., , (2015), s. 539 ff. Resonemanget bygger delvis på Ds 2015:7, s. 39 f. och SOU 2010:87, s. 201. 5Se beaktandesats 66. 6Redovisningen av gällande rätt m.m. är i huvudsak hämtad ur SOU 2017:17, s. 182 ff. (se även där gjorda hänvisningar). I texten görs även särskilda hänvisningar. Rättsmedel (artikel 19) rättsmedel.7 Mer specifikt anges där som exempel möjligheten till ändring av domar och beslut efter överklagande liksom undan- röjande av domar och beslut vid rättegångsfel m.m. och omprövning eller överprövning av beslut. Resning, domvilla och återställande av försutten tid – dvs. de extraordinära rättsmedlen – kan också nämnas. Resning har t.ex. ansetts kunna beviljas i fall där en lagakraftvunnen brottmålsdom konstaterats strida mot rätten till en rättvis rätte- gång enligt artikel 6 i europakonventionen.8 Ytterligare exempel på effektiva rättsmedel som tas upp i det arbetet är de särskilda skynd- samhetskrav som finns i lag. Det uttalas också att möjligheterna för domstolen att välja en mildare påföljd eller sätta ned fängelsestraffet till följd av långsam handläggning kan utgöra effektiva rättsmedel. Vissa av rättsmedlen har också främst karaktären av upprätthållande regler när det gäller misstänktas eller tilltalades rättigheter. Andra exempel som berörs är skadestånd och ersättning vid frihetsberö- vande. Vid fel eller försummelse från det allmännas sida finns viss möjlighet till skadestånd. En statlig utredning har därtill föreslagit att denna möjlighet ska utvidgas.9 Det finns följaktligen en rad olika rättsmedel i den svenska rätts- ordningen. De rättsmedel som räknats upp representerar olika typer och aktualiseras i olika skeden. Flera av dem tar sikte på rätten att angripa ett avgörande och på så sätt få en ny prövning av en fråga. Skyndsamhetskravet i lag är exempel på en annan typ av rättsmedel, möjligheterna att erhålla strafflindring eller skadestånd likaså. Gemen- samt för dem alla är emellertid att de avser ”rätta till” eller ”råda bot på” åsidosättandet av en rättighet. Det handlar alltså om rättelse eller gottgörelse. Ytterligare rättsmedel som inte nämnts ovan, men som oftast brukar tas upp i kontexten, är möjligheterna för den enskilde att vända sig till JO eller JK. har visserligen ansett att den kontroll som JO och JK utövar genom sin tillsynsverksam- het inte – sedda för sig – ansetts utgöra ett effektivt rättsmedel.10 Viktigt att poängtera är dock att rättsmedlen inte nödvändigtvis ska ses för sig. Snarare kan det vara en kombination av flera olika rätts- 7Se Ds 2015:7, s. 39 f. 8Se t.ex. NJA 2009 s. 475 I, se även SOU 2010:87, s. 208. 9Se SOU 2010:87. 10Se dom i målet mot . Rättsmedel (artikel 19) medel som gör systemet effektivt.11 JO:s och JK:s tillsyn kan alltså, i kombination med andra rättsmedel, skapa ”ett effektivt rättsmedel”, något också kom fram till i det aktuella fallet.12 Även JK:s möjlighet att ersätta den enskilde inom ramen för fri- villig skadereglering kan utgöra ett effektivt rättsmedel. Bedömning: Artikel 19 i direktivet, som gäller rätten till ett effek- tivt rättsmedel, föranleder inte några författningsåtgärder. I föregående kapitel har vi gått igenom de rättigheter som direk- tivet garanterar misstänkta och tilltalade barn. Vi har, i flera delar, gjort bedömningen att svensk rätt lever upp till de krav som direktivet ställer. I andra fall har vi föreslagit kompletter- ingar och förändringar. Frågan som är aktuell är om misstänkta och tilltalade barn och personer som fyller under det straff- rättsliga förfarandet (jfr artikel 2.3), inom ramen för svensk rätt, har tillgång till effektiva rättsmedel om någon av de rättigheter som de garanteras åsidosätts. Det kan, till en början, konstateras att barnrättsdirektivet om- fattar flera processuella rättigheter, dvs. rättigheter som träder in under handläggningen av ett processuellt förfarande. Av grundläg- gande betydelse är de aspekter som berörts i kap. 5, dvs. att straff- rättsliga förfaranden ska genomföras skyndsamt och med veder- börlig omsorg. Lika viktigt är direktivets övergripande krav på att barn alltid ska behandlas på ett sätt som tar hänsyn till deras vär- dighet och som är lämpligt för deras ålder, mognad och förmåga att förstå. Det ska finnas förutsättningar att beakta särskilda behov, som t.ex. kommunikationssvårigheter. De flera preventiva åtgärder som finns inom ramen för svensk rätt är här av stor betydelse. Den svenska traditionen av att särbe- handla unga lagöverträdare – som inte minst slår igenom i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (1964:167) – 11Förutom dom i målet mot , se t.ex. dom i målet Chahal mot . 12Se dom i målet mot . Rättsmedel (artikel 19) kan i sig ses som ett rättsmedel. Kravet på ett skyndsamt förfarande i denna typ av mål är t.ex. ett medel för att förhindra att misstänkta och tilltalade barns rättigheter inte åsidosätts. Så även den starka presumtionen för att en offentlig försvarare ska förordnas för per- soner under . Även möjligheten att beakta eventuella felaktigheter i handlägg- ningen vid val av påföljd och vid straffmätningen är av betydelse – och får ses som ett effektivt rättsmedel. Till detta kommer de övriga rättsmedel som har redovisats ovan. Dessa bidrar också till att för- hindra kränkningar av de specifika rättigheter som direktivet reglerar. Möjligheterna att angripa de beslut som fattas under handlägg- ningen och få till stånd en överprövning kan t.ex. nämnas särskilt. De handläggningsbeslut som en åklagare fattar under förundersökningen kan som huvudregel överprövas av en högre åklagare. Skulle en åklag- are t.ex. bedöma att det saknas skäl att inhämta yttrande från social- nämnden kan detta beslut bli föremål för prövning även av domstol. När det gäller frågor om frihetsberövande är möjligheterna att över- klaga domstolens beslut inte inskränkta . Att den som varit fri- hetsberövad (anhållen och häktad) utan att senare bli dömd för gärningen har rätt till ersättning är också av betydelse i det här sam- manhanget. Så även möjligheterna till skadestånd vid fel eller för- summelse från det allmännas sida – som alltså föreslagits utvidgad av en statlig utredning13. För den enskilda är JK:s och JO:s roll också av väsentlig betydelse. Dessa båda myndigheter har till uppgift att värna om den enskildes intresse av att bli föremål för en lagenlig och även korrekt behandling från myndigheternas sida. Myndigheterna är således ett viktigt led i att skapa ett effektivt system för att upprätt- hålla den enskildes rättigheter. Det finns alltså flera rättsmedel som misstänkta och tilltalade barn har tillgång till om deras rättigheter åsidosätts. Dessa rättsmedel kan även aktualiseras för personer som fyller som miss- tänkt eller tilltalad. Rättsmedlen får, sedda för sig eller tillsammans, sägas skapa ett tillräckligt effektivt system. Någon ändring eller kom- plettering av svensk rätt behöver alltså inte, enligt vår uppfattning, göras i det här sammanhanget.14 14Se även bedömningen vid genomförandet av EU:s försvarardirektiv, Ds 2015:7, s. 40. 12Rätt till information (artiklarna 4–5) 12.1Om rätten till information i straffrättsliga förfaranden Direktivet förutsätter inte bara att medlemsstaterna garanterar barn som är misstänkta eller tilltalade för brott vissa rättigheter. Det bygger även på att barnen, i ett så tidigt skede som möjligt, ska in- formeras om rättigheterna för att fullt ut kunna förstå och följa det straffrättsliga förfarandet. Rätten till information behandlas – mera generellt – i EU-direk- tivet om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden1. Det direktivet omfattar både barn och vuxna som är misstänkta eller till- talade. I barnrättsdirektivet kompletteras informationsskyldigheten med de olika aspekter som detta direktiv för med sig. På så sätt syftar direktivet till att ytterligare tillgodose barnets särskilda behov och sårbarhet.2 I grunden kan rätten till information sägas vara ett utflöde av rätten till en rättvis rättegång. krav på en rättvis rättegång i artikel 6 medför t.ex. att en person som är miss- tänkt eller tilltalad för brott kan göra gällande ett antal processuella rättigheter. Dessa rättigheter kan dock inte upprätthållas om inte den misstänkte eller tilltalade upplyses om sina rättigheter. Att upp- lysas om sina rättigheter får sägas vara av särskild betydelse för barn som är misstänkta eller tilltalade. Barn kan inte förväntas känna till samtliga de rättigheter som de har under en process. Av de internatio- nella normerna följer också bl.a. kravet på att barn ska ha möjlighet 1Europaparlamentets och rådets direktiv /13/EU av om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden. 2Jfr direktivets ingress, beaktandesats 18. Rätt till information (artiklarna 4-5) att medverka effektivt i ett straffrättsligt förfarande. har uttalat att generellt bör förfarandena utformas på ett sådant sätt att hänsyn tas till barnets ålder, mognadsnivå och emotionella kapa- citet.3 Att barnet upplyses om sina rättigheter måste sägas vara en ytterligare förutsättning för en effektiv medverkan. I målet Panovits mot Cypern4 hade t.ex. myndigheterna underlåtit att informera den tilltalade, som var , om att han hade rätt att kostnadsfritt begära biträde av försvarare.5 Även om myndigheterna i och för sig var villiga att låta den tilltalade få en försvarare ansåg att den bristande informationen om detta var en överträdelse av europa- konventionen. Direktivets krav på rätt till information behandlas i artiklarna 4–5. Artikel 4 anger att barn som är misstänkta eller tilltalade för brott ska informeras om de närmare angivna processuella rättigheter som direktivet för med sig. Artikel 5 handlar om barnets rätt att få den person som har för- äldraansvar eller – i vissa fall – annan lämplig vuxen person informerad. I artikel 4 anges inledningsvis vilka processuella rättigheter som medlemsstaterna är skyldiga att informera barn som är misstänkta eller tilltalade om, se artikel 4.1. De ska, till en början, få den in- formation som EU-direktivet om rätten till information vid straff- rättsliga förfaranden förutsätter. Utgångspunkten enligt artikel 4.1 är också att barn ska få information om allmänna aspekter av förfa- randets genomförande.6 I direktivets ingress uttalas att de, i den mån det är möjligt med tanke på syftet med det straffrättsliga förfaran- 3Se t.ex. dom i målet T. mot . 5Målet redovisas bl.a. i om europeisk rätt rörande barnets rättigheter, som utarbetats gemensamt av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) och Europa- rådet tillsammans med , s. 214 f. 6Se även direktivets ingress, beaktandesats 19. Rätt till information (artiklarna 4-5) det, bör få en kortfattad förklaring av de kommande stegen i för- farandet samt av de berörda myndigheternas roll.7 Den information som lämnas bör vara beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. För att rättigheterna enligt direktivet ska kunna utövas effektivt ska dock medlemsstaterna särskilt informera om vissa av dem omedel- bart när barn underrättas om att de är misstänkta eller tilltalade. Detta framgår av artikel 4.1 a). Följande rättigheter räknas upp där: –Rätten att få den person som har föräldraansvar informerad, i enlighet med artikel 5 i direktivet. –Rätten att biträdas av försvarare, i enlighet med artikel 6 i direktivet. –Rätten till skydd av privatlivet, i enlighet med artikel 14 i direktivet. –Rätten att åtföljas av den person som har föräldraansvar under andra skeden i förfarandet än domstolsförhandlingar, i enlighet med artikel 15.4 i direktivet. –Rätten till rättshjälp i enlighet med artikel 18 i direktivet. Artikel 4.1 b) omfattar krav på att barnet även informeras om flera av de övriga rättigheter som direktivet för med sig. Denna informa- tion kan dock lämnas än vid underrättelsen om brottsmisstanken. Den ska lämnas vid första lämpliga tillfälle under förfarandet. Följande rättigheter räknas upp: –Rätten till en individuell bedömning, i enlighet med artikel 7 i direktivet. –Rätten till läkarundersökning, inklusive rätten till sjukvård, i enlighet med artikel 8 i direktivet. –Rätten till begränsning av frihetsberövandet och användning av alternativa åtgärder, inklusive rätten till regelbunden prövning av häktningar, i enlighet med artiklarna 10 och 11 i direktivet. –Rätten att vid domstolsförhandlingar åtföljas av den person som har föräldraansvar, i enlighet med artikel 15.1 i direktivet. Rätt till information (artiklarna 4-5) –Rätten att närvara personligen vid rättegången, i enlighet med artikel 16 i direktivet. –Rätten till effektiva rättsmedel, i enlighet med artikel 19 i direktivet. Artikel 4.1 c) gäller enbart frihetsberövade och anger att dessa ska upplysas om sin rätt till särskild behandling under frihetsberövan- det, i enlighet med artikel 12. De ska då upplysas om sina rättig- heter vid frihetsberövandet. Enligt artikel 4.2 ska informationen lämnas skriftligen, muntli- gen eller på båda sätten. Informationen ska tillhandahållas på ett enkelt och lättillgängligt språk. Den information som har lämnats ska antecknats i enlighet med förfarandet för dokumentation enligt nationell rätt. Av artikel 4.3 följer att barn som är frihetsberövade ska informeras skriftligen om sina rättigheter enligt direktivet. Artikeln kompletterar direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden. Av det direktivet följer nämligen att den som anhålls eller häktas skriftligen ska informeras om vissa processuella rättigheter. Den anhållne eller häktade ska ges tillfälle att läsa rättighetsinformationen och ska ha rätt att behålla den under hela frihetsberövandet. Rättig- hetsinformationen ska skrivas på ett enkelt och lättillgängligt språk. I artikel 5 regleras när information även ska lämnas till den som har föräldraansvar för barnet eller i vissa fall till en annan lämplig vuxen. Utgångspunkten är att den person som har föräldraansvar för barnet ska få samma information som barnet har rätt till enligt artikel 4. Detta följer av artikel 5.1. Artikel 5.2 anger de fall när informationen i stället ska lämnas till en annan lämplig vuxen som barnet föreslagit och som godkänts av den behöriga myndigheten. Det ska ske om överlämnandet av in- formationen till personen med föräldraansvar: Rätt till information (artiklarna 4-5) –skulle strida mot barnets bästa, –inte är möjligt eftersom det, trots att rimliga ansträngningar har gjorts, inte har gått att nå den person som har föräldraansvar eller identifiera personen, eller –på grundval av objektiva och faktiska omständigheter väsent- ligen skulle kunna äventyra det straffrättsliga förfarandet. Om barnet inte har föreslagit någon annan lämplig vuxen – eller om den person som föreslagits inte kan godkännas – ska den behöriga myndigheten utse och lämna informationen till en annan person. Den person som utses kan även vara en företrädare för en myndighet eller en annan institution som är ansvarig för barns skydd eller välfärd. Barnets bästa ska beaktas. I direktivets ingress anges exempel på när det bör vara lämpligare att lämna information till en annan person än den som har föräldra- ansvar.8 Det kan t.ex. vara fallet när det finns objektiva och faktiska omständigheter som tyder på eller ger anledning att misstänka att bevis skulle förstöras, alternativt ändras eller att vittnen otillbörligen skulle kunna påverkas. Samma sak gäller när den person som har för- äldraansvar kan ha varit inblandad i den påstådda brottsliga verksam- heten tillsammans med barnet. Skulle hindren för att lämna informa- tionen till den som har föräldraansvar upphöra ska denna kunna delges informationen i detta senare skede – om informationen är relevant, något som följer av artikel 5.3. Detta krav bör inte i onödan förlänga det straffrättsliga förfarandet.9 8Se beaktandesats 23. 9Se direktivets ingress, beaktandesats 24. Rätt till information (artiklarna 4-5) 12.3Särskilt om den information som ska lämnas till samtliga misstänkta eller tilltalade barn – både frihetsberövade och icke frihetsberövade (delar av artikel 4) Bedömning: Svensk rätt uppfyller i flera avseenden direktivets krav när det gäller information som ska lämnas till samtliga barn som är misstänkta eller tilltalade, men behöver kompletteras på vissa punkter. Förslag: Ett barn som är skäligen misstänkt för brott ska, i samband med att han eller hon underrättas om misstanken, för- utom vad som följer av gällande rätt, också så långt det är möj- ligt informeras om den fortsatta handläggningen. Han eller hon ska därvid även informeras vilka myndigheter som är delaktiga i förfarandet och deras roll. Informationen ska lämnas tillsam- mans med de upplysningar som ska ges enligt 12 § förundersök- ningskungörelsen. ska barnet vidare informeras sär- skilt om –sin rätt att få vårdnadshavare eller någon annan nära vuxen underrättad samt kallad till förhör och en förhandling i dom- stol enligt vad som följer av 5 och 26 §§ lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, –sin rätt att närvara personligen vid förhandling i domstol, –att handläggningen ska präglas av respekt för hans eller hennes rätt till skydd av privatlivet, –vart han eller hon kan vända sig med klagomål som rör hand- läggningen av ärendet. Om det enligt 23 kap. 22 § RB inte har genomförts en förunder- sökning ska barnet underrättas om rättigheterna senast när åtal väcks eller i samband med en klagan om undanröjande av ett strafföreläggande eller ett föreläggande av ordningsbot ges in till domstol. Rätt till information (artiklarna 4-5) medför svensk rätt att en person som är misstänkt eller tilltalad för brott informeras om flera av sina grundläggande rättig- heter. Det finns även särskilda regler som gäller information till frihetsberövade. Förundersökningskungörelsen (1947:948) innehåller allmänna be- stämmelser om förundersökning samt polis och åklagares informa- tionsskyldigheter gentemot misstänkta. Denna kompletterar särskilda bestämmelser bl.a. i om krav på information i vissa skeden av det straffrättsliga förfarandet. EU-direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfa- randen ledde till att informationsskyldigheten utökades. Bestäm- melserna i 12 och 12 a §§ förundersökningskungörelsen är t.ex. i flera delar en följd av genomförandet av det direktivet. Därigenom tillförsäkras både vuxna och barn som är misstänkta eller tilltalade för brott information om vissa rättigheter. Barnrättsdirektivets krav på att barnet ska ha rätt till information i den utsträckning som följer av direktivet om rätt till information vid straffrättsliga förfaranden är således tillgodosett. Gällande ordning täcker dock inte in alla de om- råden som räknas upp i barnrättsdirektivets artikel 4. För att ska uppfylla sina åtaganden bör det därför säkerställas att svensk rätt omfattar en lika bred informationsskyldighet som detta direktiv kräver. De olika delarna av direktivets krav på information gås där- för igenom nedan och i samband därmed redovisas våra övervägan- den och förslag. 12.3.2Information som enligt direktivet ska lämnas när barnet underrättas om att han eller hon är misstänkt eller tilltalad för brott (artikel 4.1–1 a) Huvuddragen enligt gällande rätt Enligt gällande rätt underrättas vanligtvis den som misstänks för brott om detta i ett tidigt skede av förundersökningen. Som fram- går bl.a. av avsnitt 4.3.4, ska den som är skäligen misstänkt för brott normalt sett underrättas om misstanken då han eller hon hörs. En sådan underrättelse bör innehålla så konkreta uppgifter som möjligt om vad misstanken omfattar, dvs. i princip vilken eller vilka gär- Rätt till information (artiklarna 4-5) ningar som avses. Den som frihetsberövats ska få besked om det brott som han eller hon är misstänkt för samt grunden för frihets- berövandet – något som följer av 24 kap. 9 § RB. En person som anhålls eller häktas har också rätt ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande och häktning, se 24 kap. 9 a § RB. I samband med att den misstänkte informeras om brottsmiss- tanken eller anklagelsen ska han eller hon också informeras om vissa grundläggande rättigheter. En stor del av denna informations- skyldighet regleras som nämnts i förundersökningskungörelsen. I 12 § förundersökningskungörelsen ställs numera krav på att den miss- tänkte, i samband med att han eller hon underrättas om skälig miss- tanke om brott, även informeras om flera rättigheter. Våra överväganden och förslag Flera krav på information redan uppfyllda Till följd av bestämmelsen i 12 § förundersökningen är alltså flera av direktivets krav i artikel 4.1 a) på rätt till information redan till- godosedda i svensk rätt. En misstänkt eller tilltalad ska t.ex. i samband med att han eller hon underrättas om skälig brottsmisstanke även informeras om sin rätt att anlita biträde av en försvarare och att under vissa förutsätt- ningar få en försvarare förordnad. Således uppfylls både direktivets krav i artikel 4.1 a) ii) och v) om att barnet ska informeras om sin rätt att biträdas av en försvarare och sin rätt till rättshjälp. Generell information om förfarandet I svensk rätt saknas dock t.ex. uttrycklig reglering som anger att ett barn ska informeras om de allmänna aspekterna i ett straffrättsligt förfarande. Ett krav på sådan mer generell information kan visserli- gen sägas följa redan av ställning som lag.10 Vår bedömning är dock att det finns skäl att särskilt förtydliga detta krav i författning. Vi menar att förundersökningskungörelsen bör 10 Jfr bl.a. dom i målet Panovits mot . Rätt till information (artiklarna 4-5) omfatta en bestämmelse som säger att ett barn som underrättas om skälig misstanke om brott i samband med det så långt det är möjligt också ska underrättas om vad som kommer att hända under det fort- satta förfarandet. Barnet bör vidare informeras om vilka myndigheter som deltar eller kan komma att delta i förfarandet och vad dessa har för roll och uppgifter. En sådan ordning stämmer överens med vad direktivet förutser enligt artikel 4.1. Meningen är att barnet på detta sätt ska få en inblick i vad för- farandet innebär för honom eller henne och vad de olika myndig- heterna har för roll och uppgifter. Av informationen bör även framgå att de olika myndigheter som deltar i förfarandet är skyldiga att se till barnets bästa och att systemet präglas av att barn ska särbehandlas i ett straffrättsligt förfarande. Informationen kan naturligtvis göras olika utförlig, t.ex. beroende på om barnet är frihetsberövat eller inte. Underrättelse om att få åtföljas av person med föräldraansvar under förundersökningen Den svenska rättsordningen omfattar inte heller några uttryckliga regler om att ett barn som är misstänkt eller tilltalat för brott, på det sätt som direktivet förutser, ska underrättas om sin rätt att få den person som har föräldraansvar (eller, i vissa fall annan lämplig vuxen)informerad och sin rätt att åtföljas av denna under andra skeden i förfarandet än domstolsförhandlingar. Vissa av de bestämmelser som finns torde dock i realiteten innebära att några av kraven uppfylls, om än mera indirekt. Enligt 5 § LUL ska vårdnads- havaren samt annan person som har en fostrande roll i förhållande till barnet t.ex. vanligtvis underrättas om och kallas till förhör som hålls med en brottsmisstänkt som inte har fyllt . Enligt 26 § LUL ska vårdnadshavaren som regel bl.a. informeras om åtal. Detta torde i praktiken innebära att barnets rätt om att få vårdnadshavaren infor- merad är tillgodosedd – även om barnet inte särskilt informeras om rättigheten.