sou · H5B3100 · 2017-12-12 00:00:00 — De brottsbekämpande myndigheternas arbetsmetoder i samband med verkställighet av dessa tvångsmedel har därför för- ändrats radikalt sedan regleringen infördes. Vi har i uppdrag att analysera i vilka avseenden det finns anled- ning att anpassa bestämmelserna om beslag och husrannsakan till modern teknik. Utgångspunkterna för våra överväganden i dessa delar finns i kapitel 5. Där finns också en förklaring till vissa av de centrala begrepp som vi använder. Detta kapitel bör alltså läsas mot bakgrund av kapitel 5. Våra överväganden i fråga om beslag och kopiering av information redovisas i kapitel 7–10. För läsningen av detta kapitel är det av vikt att redan nu känna till att vi där bl.a. kommer fram till att det inte bör införas någon möjlighet till beslag av elektroniskt lagrad information utan att sådan information i stället Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö ska kunna säkras genom kopiering eller beslag av den informations- bärare där informationen finns lagrad. I det här kapitlet redovisar vi våra överväganden om anpassning av husrannsakansreglerna till modern teknik. Enligt våra direktiv ska vi då överväga olika alternativ till hur en anpassning kan se ut samt belysa fördelar och nackdelar, inklusive tekniska svårigheter, med dessa alternativ. Vi ska också föreslå hur en sådan anpassning ska se ut och föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som be- hövs. Därutöver ska vi göra en språklig översyn av de aktuella be- stämmelserna. Det anges i direktiven att målsättningen för översynen bör vara att skapa så goda förutsättningar som möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att utreda brott på ett effektivt och rättssäkert sätt som man tillförsäkrar elektroniskt lagrad information ett gott skydd mot beslag och husrannsakan i vissa fall. Skyddet bör enligt direktiven inte gå längre än vad som gäller för skriftliga handlingar. Vidare anges att regleringen bör vara så teknikneutral och flexibel som möjligt. Behovet av särskilda regler eller regelanpassning När det gäller husrannsakan kan två övergripande frågor formu- leras. Den första är om det i största allmänhet behövs särskilda regler om undersökningar av det lagrade innehållet i datorer och andra elektroniska informationsbärare, eller om de nuvarande hus- rannsakansbestämmelserna behöver anpassas på något sätt. Det har i andra sammanhang föreslagits att det ska införas särskilda be- stämmelser om husrannsakan i en dator, ett datorsystem eller liknande informationsbärare. Det finns då anledning att skilja mellan den undersökning av lagrat innehåll som görs under en husrannsakan på en viss plats och den undersökning som görs efter det att en infor- mationsbärare tagits i beslag eller dess innehåll kopierats. Vi disku- terar frågan om särskilda regler i dessa två situationer i avsnitt 6.4 respektive 6.5. Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö Den andra frågan är om undersökning av datorer och liknande in- formationsbärare och informationssystem ska kunna ske via kom- munikationsnät. Några regler om sådana undersökningar finns inte i (RB). Det framhålls i våra direktiv att det är angeläget att ett sådant förfarande, om det införs, är rättssäkert och att den drabbade får kännedom om åtgärden på samma sätt som vid en fysisk husrannsakan. Även här bör man göra skillnad mellan två olika situationer. Den ena situationen är att man under en undersökning av en informationsbärare – under en husrannsakan eller efter beslag – upptäcker att man med hjälp av informationsbäraren kan få tillgång till information som lagrats externt, t.ex. på ett virtuellt användar- konto i det s.k. molnet. Med användarkonto menar vi exempelvis ett konto i en internetbaserad kommunikations- eller lagrings- tjänst. Sådana tjänster bygger normalt på att användarna loggar in på ett konto för att få tillgång till meddelanden eller annan elek- troniskt lagrad information. Exempel på sådana tjänster är Hotmail, Messenger och WhatsApp men också användarkonton på sociala medier. Den vanligaste uppfattningen är att det inte är tillåtet att undersöka innehållet i ett sådant konto – om detta inte är allmänt tillgängligt – eller annan externt lagrad information, även om det skulle vara tekniskt okomplicerat att göra det med hjälp av den undersökta informationsbäraren. I avsnitt 6.7 diskuterar vi om detta förfarande – som vi kallar för utvidgad undersökning – bör vara tillåtet. En annan situation är att man inte har tillgång till den enskildes informationsbärare men att man från den brottsbekämpande myn- dighetens egen utrustning bereder sig tillgång till information som finns lagrad antingen i den undersökta personens egen informa- tionsbärare eller i ett virtuellt användarkonto. Detta kan ske antingen genom att man fått tillgång till användarens inloggningsuppgifter eller med någon form av tekniskt hjälpmedel. Även detta slags undersökningar anses vara otillåtna. Vi kallar sådana undersök- ningar för undersökning via kommunikationsnät och diskuterar i av- snitt 6.8 om de bör tillåtas. Med ett samlat namn kallar vi de undersökningar som tagits upp i det föregående för undersökning på distans. Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö 6.2Gällande rätt och kommande bestämmelser En beskrivning av reglerna om beslag och husrannsakan finns i avsnitt 3.5–3.7. Där finns det också en redogörelse för det som gäller i fråga om husrannsakan och beslag i elektroniska miljöer och om till- gång till externt lagrad information. 6.2.2Regler om internationellt straffrättsligt samarbete Straffrättsligt samarbete innebär att stater hjälper varandra med åt- gärder avseende utredning av brott, lagföring för brott och verk- ställighet av domar och slutliga beslut. har genom flera internationella överenskommelser åtagit sig att samarbeta med andra stater på det straffrättsliga området. Inom EU har en rad rättsakter antagits för att reglera och underlätta det straffrättsligasamarbetet mellan medlemsstaterna. Dessa rättsakter har i de flesta fall inför- livats i svensk rätt genom ny nationell lagstiftning. Nedan följer en redogörelse för de mest centrala svenska reglerna när det gäller inter- nationellt rättsligt samarbete avseende bevisinhämtning. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål Lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB) gäller generellt vid rättsligt samarbete med en annan stat, oavsett om har ett avtal med den andra staten eller inte. Lagen innehåller viss särreglering i förhållande till EU:s medlemsstater och komplet- teras av förordningen (2000:704) om internationell rättslig hjälp i brottmål, som innehåller närmare regler om förfarandet. Rättslig hjälp enligt lagen omfattar en rad olika åtgärder, bl.a. beslag, kvarstad, hemliga tvångsmedel och åtgärder enligt 28 kap. (1 kap. 2 § första stycket). Uppräkningen i bestäm- melsen är uttömmande, men lagen hindrar inte att hjälp lämnas med annan åtgärd om det kan ske utan tvångsmedel eller annan tvångs- åtgärd (1 kap. 2 § andra stycket). Lagens huvudsakliga tillämpnings- område är hjälp i rättsliga förfaranden som gäller utredning om eller Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö lagföring för brott (1 kap. 3 §). Rättslig hjälp lämnas i första hand av åklagare eller domstol (1 kap. 4 §). En domstol får endast ansöka om rättslig hjälp utomlands enligt bestämmelserna i lagen, medan en åklagare kan ansöka om rättslig hjälp utomlands, även om åtgär- den inte framgår av lagen, i den utsträckning den andra staten tillåter det (1 kap. 7 §). I lagens andra kapitel finns allmänna bestämmelser om rättslig hjälp i . Utgångspunkten är att rättslig hjälp ska lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång (2 kap. 1 § första stycket), men det finns också regler som avviker från vad som annars skulle gälla på nationell nivå, t.ex. i fråga om prövning av beslag (4 kap. 16 §). Det finns inte något generellt krav på dubbel straffbarhet för att rättslig hjälp ska lämnas, men som huvudregel ställs ett sådant krav vid användningen av tvångsåtgärder (2 kap. 2 §). Bestämmelserna i 2 kap. 3–13 §§ i lagen innehåller i huvudsak regler om ansökan, förfarandet och rätten till juridiskt biträde. Av 2 kap. 14 § framgår att det finns såväl obligatoriska (tvingande) som fakul- tativa (icke tvingande) hinder mot att lämna rättslig hjälp. Beslut om avslag på någon av grunderna som anges i 14 § ska alltid fattas av regeringen (2 kap. 15 § första stycket), men i övrigt prövas ansökan av den instans som handlägger ärendet (2 kap. 15 § andra stycket). I 3 kap. finns allmänna bestämmelser om rättslig hjälp utom- lands. Svenska åklagares möjligheter att begära rättslig hjälp utom- lands är i huvudsak oreglerad, eftersom möjligheterna att få rättslig hjälp av andra stater främst styrs av dessa staters internationella åtaganden och nationella lagstiftning. En svensk framställning om rättslig hjälp ska enligt huvudregeln skickas till för vidarebefordran till den andra staten, men direktkommunikation mellan behöriga myndigheter är möjligt i vissa fall (3 kap. 2 § första stycket). Lagens 4 kap. innehåller särskilda bestämmelser om olika former av rättslig hjälp och i 5 kap. finns vissa övriga bestämmelser, bl.a. regler om villkor om användningsbegränsningar, immunitet, sekretess, uppgiftsskyldighet och delning av förverkad egendom mellan stater. Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö Andra författningar som rör internationellt straffrättsligt samarbete Lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar innehåller bestämmelser om gemensamma utred- ningsgrupper, kontrollerade leveranser och brottsutredningar med användning av skyddsidentitet i . När det gäller inhämtande av information angående bankkonton och banktransaktioner finns enligt flera författningar på finansmarknadsområdet en skyldighet för olika finansiella företag att lämna ut uppgifter om enskildas för- hållanden, om det behövs vid utredning av brott i ett inhemskt eller internationellt ärende. har även genomfört rådets rambeslut /577/RIF av om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial, huvudsakligen genom lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut (frysningslagen). Lagen bygger på den EU-rättsliga principen om ömsesidigt erkännande och reglerar både beslut om frysning som meddelats i och erkännande och verkställighet i av frysningsbeslut som har översänts hit från andra medlemsstater. Med ett svenskt frysningsbeslut avses dels beslut om kvarstad i brottmål, dels beslut om beslag för att säkra antingen bevismaterial eller förverkande. En svensk åklagare kan besluta om beslag avseende bl.a. föremål som kan komma att förverkas och som finns i en annan medlemsstat. Till skillnad från de vanliga reglerna om beslag krävs det inte att föremålet är tillgängligt för beslag vid beslutet. Beslutet kan sedan sändas till den andra staten för erkännande och verk- ställighet. Ett beslut om kvarstad enligt 26 kap. RB, som avser värdet av förverkad egendom, kan också sändas över för erkännande och verkställighet Ett frysningsbeslut som har meddelats av behörig myndighet i en annan medlemsstat kan på motsvarande sätt sändas över till för erkännande och verkställighet, om det kan antas att egendomen kan påträffas här. Är ett utländskt frysningsbeslut verkställbart i , ska åklagaren meddela en s.k. verkställbarhetsförklaring (3 kap. 4 §). I denna ska åklagaren ange om frysningen ska verk- ställas som beslag eller som kvarstad. För att säkra verkställigheten får på åklagarens uppdrag använda tvångsmedel Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö för att ta egendom i beslag eller förvar (3 kap. 10–12 §§). När frys- ningsbeslutet har verkställts ska åklagaren begära rättens prövning av verkställbarhetsförklaringen (3 kap. 16 §). Bestämmelser om sekretess vid internationellt rättsligt samarbete finns i 18 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). antog och rådet ett direktiv om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området.1 Bakgrun- den till direktivet är att regelverket för bevisinhämtning inom EU har ansetts vara alltför fragmenterat och kom- plicerat (se skäl 5 i direktivet). I Stockholmsprogrammet, som an- togs av , efterlystes därför ett övergripande system som skulle ersätta alla befintliga instrument på området. Det nya systemet för gränsöverskridande bevisinhämtning skulle i möjligaste mån omfatta alla typer av bevis, innehålla tidsfrister för verkställighet samt begränsa vägransgrund- erna (se skäl 6). Direktivet är tänkt att tillgodose vad som efter- frågades i Stockholmsprogrammet. Direktivet är indelat i sju kapi- tel och innehåller sammanlagt 39 artiklar. I kapitel I finns allmänna bestämmelser om den europeiska ut- redningsordern. Enligt artikel 1 är en europeisk utredningsorder ett rättsligt avgörande, som är utfärdat eller godkänt av en rättslig myndighet, för genomförande av en eller flera specifika utrednings- åtgärder i en annan medlemsstat i syfte att hämta in bevisning. En medlemsstat ska, i enlighet med principen om ömsesidigt erkänn- ande och bestämmelserna i direktivet, godta och verkställa en utred- ningsorder från en annan medlemsstat utan några materiella pröv- ningar eller ingående kontroller. Artikel 2 innehåller definitioner av centrala begrepp i direktivet, bl.a. om behöriga myndigheter. Direktivet omfattar enligt artikel 3 i princip alla typer av utredningsåtgärder. En utredningsorder får enligt artikel 4 utfärdas i straffrättsliga förfaranden, men även inom 1 och rådets direktiv /41/EU av om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området. Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö ramen för andra förfaranden som har inletts av rättsliga eller admi- nistrativa myndigheter under vissa förutsättningar. Av artikeln följer att en utredningsorder får utfärdas avseende brott eller överträdel- ser för vilka en juridisk person kan ställas till ansvar. Enligt artikel 5 ska en utredningsorder vara upprättad i enlighet med ett särskilt formulär, som finns i bilaga A till direktivet. Kapitel II innehåller bestämmelser om förfaranden och rättssäker- hetsgarantier i den utfärdande staten. I artikel 6 finns bestämmelser om förutsättningar för att utfärda och översända en utrednings- order. Utfärdandet av utredningsordern ska vara nödvändigt och proportionellt och den aktuella åtgärden skulle kunna ha begärts under motsvarande förutsättningar i ett liknande inhemskt ärende. Den verkställande statens myndigheter kan inleda samråd om huru- vida tveksamheter finns om dessa förutsättningar är uppfyllda. Arti- kel 7 innehåller närmare anvisningar om översändande av en utred- ningsorder, medan artikel 8 reglerar utfärdande av en utrednings- order med anknytning till en tidigare utredningsorder. Kapitel III innehåller bestämmelser om förfaranden och rätts- säkerhetsgarantier i den verkställande staten. Enligt artikel 9 ska den begärda utredningsåtgärden verkställas på samma sätt och under samma villkor som om åtgärden hade begärts i ett nationellt ärende, om inte ett erkännande eller en verkställighet vägras eller verk- ställigheten skjuts upp. Om den utfärdande myndigheten anger att särskilda förfaranden eller formaliteter ska tillämpas vid verkställig- heten, ska dessa krav följas om de inte står i strid mot grund- läggande rättsprinciper i den verkställande staten (artikel 9.2). Med stöd av artikel 10 får den verkställande staten vidta en annan typ av utredningsåtgärd än den som utredningsordern avser om den aktu- ella åtgärden inte finns eller inte skulle vara tillgänglig i ett liknande inhemskt ärende. Vissa åtgärder ska dock enligt artikel 10.2 alltid vara tillgängliga. Det gäller bl.a. utredningsåtgärder som inte är att anse som tvångsåtgärder enligt den verkställande statens lagstiftning. Artikel 11.1 innehåller vissa sedvanliga vägransgrunder, bl.a. om immunitet och privilegier, förbud mot dubbelbestraffning – ne bis in idem, att brott begåtts helt eller delvis på den verkställande statens territorium och krav på dubbel straffbarhet med undantag för vissa brott i bilaga D till direktivet, de s.k. listbrotten. Vidare kan er- kännande och verkställighet vägras med hänsyn till bestämmelser om tryck- och yttrandefrihet eller om en verkställighet skulle skada Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö väsentliga nationella säkerhetsintressen eller särskild underrättelse- verksamhet. Ytterligare skäl att vägra erkännande och verkställighet är om det finns goda skäl att anta att verkställighet skulle vara oförenlig med skyldigheterna enligt artikel 6 i och EU-stadgan eller om den utredningsåtgärd som avses i utredningsordern inte når upp till vissa krav om bl.a. minimistraff. Denna sista vägrans- grund och kravet på dubbel straffbarhet får inte tillämpas i fråga om åtgärder enligt artikel 10.2 (se ovan). Den verkställande myn- digheten ska i vissa fall samråda med den utfärdande myndigheten innan beslut meddelas om att inte erkänna eller verkställa en utred- ningsorder. Artiklarna 12–16 innehåller bestämmelser om tidsfrister, överlämnande av bevismaterial som finns i den verkställande staten, rättsmedel, uppskov med verkställigheten och informationsskyldig- het. Bestämmelser om tjänstemäns straffrättsliga och civilrättsliga ansvar finns i artiklarna 17 och 18. I artiklarna 19 och 20 regleras frågor om sekretess och skydd av personuppgifter, och i artikel 21 finns bestämmelser om hur kostnaderna för verkställigheten ska för- delas. Kapitel IV innehåller särskilda bestämmelser om vissa angivna utredningsåtgärder. Dessa åtgärder är tillfälligt överförande av fri- hetsberövade personer (artiklarna 22 och 23), hörande genom video- eller telefonkonferens (artiklarna 24 och 25), information om bank- konton och banktransaktioner (artiklarna 26 och 27), bevisinhämt- ning i realtid (artikel 28) och hemliga utredningar (artikel 29). I kapitel V finns regler om avlyssning av telekommunikation. I artikel 30 finns bestämmelser om utfärdande av en utredningsorder när tekniskt bistånd från en annan medlemsstat är nödvändigt för att avlyssningen ska kunna genomföras. I artikel 31 stadgas en under- rättelseskyldighet, när avlyssningen inte kräver tekniskt bistånd från den medlemsstat där den berörda personen befinner sig. Kapitel VI innehåller en bestämmelse om provisoriska åtgärder, dvs. åtgärder i syfte att förhindra att bevisning förstörs, flyttas, överlämnas eller bortskaffas (artikel 32). Ett beslut om att verkställa åtgärden ska, om det är praktiskt möjligt, meddelas efter det att utredningsordern har mottagits. Kapitel VII innehåller sedvanliga slutbestämmelser (artiklarna 33– 39). Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö En ny lag om europeisk utredningsorder överlämnade regeringen propositionen Nya regler om bevisinhämtning inom EU (prop. 2016/17:218), som ett led i att genomföra direktivet om en europeisk utredningsorder. I proposi- tionen föreslogs en ny lag om en europeisk utredningsorder. antog lagförslaget genom beslut (bet. 2017/18:JuU4). Lagen (2017:1000) om en europeisk utrednings- order trädde i kraft och innehåller bestäm- melser som förbättrar möjligheterna att inhämta bevisning mellan Europeiska unionens medlemsstater. Syftet är att man ska förstärka det brottsbekämpande arbetet. Den nya lagen innebär bl.a. att en svensk domstol eller åklagare ska kunna utfärda en europeisk utred- ningsorder som ska erkännas och verkställas i en annan medlems- stat, om det finns bevisning där som behövs för att utreda brott i . Lagen gäller inte i förhållande till och . Av lagen följer bl.a. att bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål och lagen om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut inte ska tillämpas om den nya lagen om en europeisk utredningsorder är tillämplig. Efter- som direktivets tillämpningsområde är begränsat, kommer dock dessa lagar även i fortsättningen att kunna eller behöva tillämpas. Till att börja med ska den nya lagen endast tillämpas gentemot med- lemsstaterna i EU, utom och . I förhållande till och och i förhållande till stater som inte är med- lemmar i EU ska således den ordning som gäller fortsätta att tillämpas. Vidare avser den nya lagen endast åtgärder som syftar till att inhämta bevisning i vissa typer av förfaranden. I såväl lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som lagen om verkställighet av frysningsbeslut föreskrivs om åtgärder som har andra syften. Främst avses beslag och kvarstad för att säkerställa en framtida verk- ställighet av ett beslut om förverkande, men även beslag för åter- ställande av egendom till rättmätig ägare. Om åtgärden har något av dessa syften, ska nämnda lagar tillämpas i stället för den nya lagen. Det finns även vissa andra frågor som även i fortsättningen ska hanteras enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål och frysningslagen. Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö I förhållande till en medlemsstat i EU, dock inte i förhållande till och , kommer lagen om en europeisk utred- ningsorder i huvudsak att ersätta lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, men inte i samtliga fall. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål har nämligen ett bredare tillämpningsområ- de än den nya lagstiftningen. Åtgärder som har ett annat syfte än bevisinhämtning kommer även i fortsättningen behöva hanteras en- ligt den sistnämnda lagen. Det gäller t.ex. hjälp med beslag som syftar till att återställa egendom till en rättmätig ägare eller med beslag eller kvarstad som avser att säkerställa verkställighet av ett beslut om förverkande (se 4 kap. 19 och 23 §§). Lagen ska också tillämpas avseende beslag som sker med tillämpning av 4 kap. 7 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, eftersom bestämmelserna om beslag i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder (artikel 29) inte ersätts av direk- tivet. Detsamma gäller beslag som sker med stöd av 3 kap. 8 § lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arre- steringsorder. har undertecknat men inte ännu ratificerat konvention om it-relaterad brottslighet (ETS nr 185, it-brottskon- ventionen). Avsikten är att konventionen ska ratificeras. Det är därför lämpligt att ta dess bestämmelser i beaktande vid utform- ningen av den svenska regleringen. En beskrivning av konventionens huvuddrag, med fokus på de straffprocessuella bestämmelserna, finns i avsnitt 3.10. Där beskrivs också de förslag som lagts fram i SOU 2013:39 konvention om it-relaterad brottslighet om de ändringar som behöver göras i svensk rätt för att tillträde till kon- ventionen ska vara möjligt. Dessa förslag bereds i . Här beskrivs de förslag som i första hand har betydelse för de frågor som behandlas i det här kapitlet. Artikel 16 i konventionen innebär att det ska vara möjligt att skyndsamt säkra särskilt angivna lagrade datorbehandlingsbara upp- gifter. Ett säkrande innebär att uppgifterna ska bevaras på ett be- tryggande sätt. Med uppgifter avses vilken typ av uppgifter som Husrannsakan och andra undersökningar i it-miljö helst, dvs. såväl trafik-, innehålls- som abonnentuppgifter. Den grund- läggande tanken bakom artikeln är att säkrandet ska göras på ett mindre ingripande sätt än genom exempelvis husrannsakan och beslag. Säkrandet är vidare tänkt att kunna ske såväl hos fysiska som juridiska personer, inklusive tjänsteleverantörer. Det ska kunna tillämpas såväl på de brott som straffbeläggs i enlighet med kon- ventionen och på andra brott som begåtts med hjälp av ett dator- system som generellt på insamling av bevis i elektronisk form om ett brott. För att uppfylla kraven i artikeln föreslår utredningen att det i införs en möjlighet att förelägga någon att bevara elektroniska uppgifter.