sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — I sammanhanget bör emellertid även direktivets artikel 23.2 om grundläggande principer som rör pressfrihet och andra mediers fri- het nämnas. Bestämmelsen tillåter att medlemsstaterna fastställer villkor som är nödvändiga till följd av, och är förenliga med, grund- läggande principer som rör pressfrihet och andra mediers frihet och som reglerar pressens eller andra mediers rättigheter och ansvar samt processrättsliga skyddsregler för dem, när dessa villkor hör samman med fastställande eller begränsning av ansvar. Den gärning som ska kriminaliseras enligt direktivets artikel 5 kan enligt svensk rätt genom uppviglingsbrottet även utgöra ett tryck- frihets- eller yttrandefrihetsbrott, se 7 kap. 4 och 5 §§ TF respektive i 5 kap. 1 § YGL. Gärningar som omfattas av artikel 5 kan alltså även omfattas av en kriminalisering på det grundlagsskyddade om- rådet. Gärningarna omfattas då av den särskilda regleringen av straff- rättsligt ansvar i TF respektive YGL. Regleringen, som bl.a. bygger på principer om en särskild brottskatalog, om ensamansvar och om en särskild rättegångsordning, är dock genom bestämmelsen i arti- kel 23.2 förenlig med direktivets krav på kriminalisering. Den svenska regleringen av tryckfrihetsansvarets och det yttrande- frihetsrättsliga ansvarets placering, dvs. ensamansvaret, innebär att en enda person kan hållas ansvarig för tryck- eller yttrandefrihetsbrott enligt den ansvarskedja som anges i 8 kap. TF respektive i 6 kap. YGL. 2009/10:78 s. 59. 68Jfr t.ex. Attunda tingsrätts dom i mål nr B 8019-13. En person dömdes för uppvigling bestående i ett lovprisande av ett brott. Åtalet avsåg följande text som den tilltalade lagt ut på sin för allmänheten öppna facebooksida: ”De bra sånt händer i varför händer det aldrig i norrort jalla alla ungdomar börja bränna o kasta här med”. 697 § rekryteringslagen. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Ansvaret är formellt placerat. I normalfallet är det den som står när- mast innehållet, vanligtvis utgivaren, som bär ansvaret och detta ute- sluter då ansvar för alla andra. När uppvigling har begåtts i ett grund- lagsskyddat medium (t.ex. en tryckt skrift eller en webbsida med utgivningsbevis) och någon högre upp i ansvarskedjan ska hållas an- svarig för brottet, kan alltså en person som i och för sig torde om- fattas av kriminaliseringskravet i artikel 5 gå fri från ansvar. En sådan ordning är således med stöd i bestämmelsen i direktivets artikel 23.2 förenlig med direktivets krav på kriminalisering. Direktivets krav på kriminalisering av medhjälp och anstiftan till offentlig uppmaning till terroristbrott behandlas i avsnitt 7.3.12. Som framgår där lever svensk rätt upp till dessa krav. På det grundlags- skyddade området är bestämmelsen i artikel 23.2 tillämplig på mot- svarande sätt som angetts ovan. Sammantaget medför alltså direktivets bestämmelse om offentlig uppmaning till terroristbrott inte något behov av lagstiftning, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelse om terro- ristbrott uppfylls. TF:s respektive YGL:s särskilda system för ansvar påverkas inte av direktivets krav på kriminalisering. Bedömning: De gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets bestämmelse om rekrytering för terrorismsyften och försök där- till är till viss del, men inte fullt ut, kriminaliserade i svensk rätt. Det finns även skäl att tydliggöra och anpassa lagstiftningen i vissa delar så att den på ett bättre sätt överensstämmer med direk- tivet. Det behövs därför lagstiftning för att bestämmelserna ska vara genomförda. Av artikel 6 i direktivet följer ett krav på att medlemsstaterna kri- minaliserar rekrytering för terrorismsyften. Staterna ska således vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att värvning av en annan person, för att personen ska begå något av de brott som anges i Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … artikel 3.1 a−i eller i artikel 4 eller bidra till att något av dessa brott begås, utgör en straffbar gärning om den begåtts uppsåtligen.70 Direktivets bestämmelse om rekrytering för terrorismsyften mot- svaras i sak i stort sett av artiklarna 3.1 b och 3.2 b i terrorismram- beslutet i dess lydelse ändring, men kravet på krimi- nalisering avser även värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott enligt artikel 3.1 a−i eller artikel 4 begås. En liknande bestämmelse, som dock inte omfattar värvning till brott motsvarande artikel 4 i direktivet, finns i artikel 6 i terrorismkon- ventionen. Bestämmelsen i konventionen uppställer krav på krimi- nalisering av ”rekrytering till terrorism” och detta som att söka förmå en annan person att begå eller medverka till ett terroristbrott, eller att ansluta sig till en sammanslutning eller grupp, i syfte att bidra till att sammanslutningen eller gruppen begår ett eller flera terrorist- brott. Direktivet kräver vidare enligt artikel 14.1 och 14.2 kriminalise- ring av medhjälp och anstiftan till rekrytering för terrorismsyften. Ett sådant krav finns – med undantag för regleringen av värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott enligt arti- kel 4 begås – i artikel 9 i terrorismkonventionen och, vad gäller kriminalisering av medhjälp till att brott begås, i artikel 4.1 i rambeslutet. Vidare finns krav på kriminalisering av försök i artikel 14.3. Ett sådant kriminaliseringskrav saknas i terrorismrambeslutet, men finns –även här med undantag för regleringen av värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott enligt artikel 4 begås –i artikel 9.2 i terrorismkonventionen. För straffbarhet enligt direktivets artikel 6 krävs, i likhet med uppmaningsbrottet, varken att ett terroristbrott faktiskt har begåtts eller att det finns någon koppling till något annat specifikt brott i direktivet, se direktivets artikel 13 och avsnitt 7.3.11 (jfr skrivning- arna i artikel 8 i terrorismkonventionen och i artikel 3.3 i terrorism- rambeslutet i dess lydelse ändring). 70 Som framgått i avsnitt 7.3.1 ovan är de gärningar som ska kriminaliseras enligt direktivets bestämmelse om terroristbrott (artikel 3) inte fullt ut kriminaliserade i svensk rätt. Behov av lagstiftning har således konstaterats i denna del. I den mån kriminaliseringskraven enligt arti- kel 3 uppfylls, gäller att kraven såvitt avser brott enligt de artiklar som hänvisar till artikel 3 också uppfylls. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … I sammanhanget bör noteras att det engelska uttrycket ”solici- ting another person” benämns på skilda sätt i den svenska lydelsen av rambeslutet respektive direktivet; i rambeslutet med ”försöka förmå en annan person” och i direktivet med ”värvning av en annan person”. En liknande bestämmelse finns även i artikel 6 i terrorism- konventionen där uttrycket benämns ”söka förmå en annan person”.71 Uttrycket ”värvning” torde dock inte innebära någon ändring i sak, men tydliggör att fullbordanstidpunkten i den svenska och engelska lydelsen av artikel 6 är densamma (jfr ”försöka förmå en annan person” i rambeslutet som antyder en tidigare fullbordanstidpunkt än uttrycket ”soliciting another person”). Vidare bör det uppmärksammas att direktivets uttryck ”bidra till att brott begås”, som återkommer i flera artiklar, får anses motsvara begreppet ”medverka till brott” enligt 23 kap. 4 § . Terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring och konventionens bestämmelser har – med undantag för regleringen av värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott enligt artikel 4 begås – genomförts i svensk rätt genom straff- bestämmelsen om rekrytering i 4 § rekryteringslagen.72 Enligt den bestämmelsen döms den som söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet till fängelse i högst . Om brott är grovt, döms enligt 6 § samma lag till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet avsett särskilt allvarlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egen- dom av särskild betydelse, om brottet ingått som ett led i en verk- samhet som bedrivits i större omfattning eller om det annars varit av särskilt farlig art. Av bestämmelsen om rekrytering följer att den är subsidiär till straffbestämmelsen i 3 § om offentlig uppmaning, se ovan. Vid genomförandet av terrorismrambeslutets (i dess lydelse ändringar) och konventionens kriminaliseringskrav konstaterade regeringen att det i svensk rätt inte är kriminaliserat i sig att tillhöra en viss organisation eller grupp, men att det kan vara straffbart att främja eller förbereda brott.73 Vidare konstaterades, som redovisats i avsnitt 7.3.2, att regeringen vid terrorismram- 2009/10:78, bilaga 2. 2009/10:78 s. 45 f. 2009/10:78 s. 45. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … beslutets genomförande gjort bedömningen att de svenska reglerna om medverkan, försök, förberedelse och stämpling till brott torde täcka åtagandet att kriminalisera brott som anges i artikel 2.2, dvs. att leda en terroristgrupp eller delta i en terroristgrupps verksamhet. Mot denna bakgrund bedömdes att det inte var lämpligt att krimi- nalisera en handling som innebär att mer allmänt värva annan till en viss gruppering. I stället gjordes bedömningen att en kriminalisering av rekrytering borde ta sikte på rekryteringsgärningar som direkt syftar till att förmå någon att, eventuellt inom ramen för en grup- pering, begå eller annars medverka till sådana brott som är att anse som terroristbrott enligt aktuella instrument. Vid bestämmelsens in- förande konstaterade regeringen vidare att bestämmelsen om rekry- tering i instrumenten i stor utsträckning, om än inte fullt ut, mot- svaras av stämplingsbestämmelsen i 23 kap. 2 § andra stycket brotts- balken, i den form som avser att ”söka anstifta annan” att begå brott. Regeringen ansåg att det därför var naturligt att låta utform- ningen av straffbestämmelsen bygga på bestämmelsen om stämpling till brott. Med hänsyn till att ett terroristbrott inte behöver ha begåtts för att straffansvaret ska inträda (artikel 8 i terrorismkon- ventionen och artikel 3.3 i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring) ansåg regeringen att bestämmelsen måste vara tillämplig oavsett om gärningen leder till fullbordat brott. Utöver uttrycket ”söker förmå någon annan […] att begå”, som i sak be- dömdes motsvara stämplingsbestämmelsen, ansåg regeringen att straffansvaret även skulle avse den som söker förmå någon annan att ”annars medverka till” särskilt allvarlig brottslighet. Det innebar enligt regeringen att rekrytering, till skillnad från stämpling, kan begås även i förhållande till en gärning som innefattar endast med- hjälp eller anstiftan till brott. Vidare konstaterades att eftersom den som har utfört en nu avsedd rekryteringsgärning regelmässigt också kan anses ha sökt förmå någon att främja terroristbrott, motsvarar regleringen även vad som i instrumenten sägs om rekrytering i form av att söka förmå någon att ansluta sig till en grupp i syfte att bidra till att gruppen begår terroristbrott. I samband med uppföljning av medlems- staternas efterlevnad av terrorismrambeslutet har emellertid ifrågasatts om den svenska bestämmelsen om rekrytering omfattar straffansvar Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … för att delta i en terroristgrupps verksamhet enligt terrorismram- beslutets artikel 2.2.74 Mot denna bakgrund görs därför bedömningen att de gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets bestämmel- ser om värvning av en annan person för att personen ska begå brott som anges i artikel 3.1 a–i eller bidra till att något sådant brott begås är kriminaliserade i svensk rätt genom 4 § rekryteringslagen, men att skäl finns att tydliggöra och anpassa lagstiftningen så att det klart framgår att även värvning av en annan person för att personen ska begå brott med anknytning till en terroristgrupp är straffbart. Värv- ning av en annan person för att personen ska bidra till att brott med anknytning till en terroristgrupp begås är inte heller kriminaliserad i svensk rätt, varför behov av lagstiftning finns även i denna del. Direktivets krav på medhjälp och anstiftan behandlas i av- snitt 7.3.12. Som redovisas där finns inget behov av lagstiftning, givet att kraven på kriminalisering av direktivets bestämmelse om rekrytering för terrorismsyften uppfylls. Krav på kriminalisering av försök i direktivets artikel 14.3 finns – med undantag för regleringen av värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott enligt artikel 4 begås – sedan tidi- gare i artikel 9.2 terrorismkonventionen. Kriminaliseringskravet har således till stora delar beaktats redan i samband med att konvention- en genomfördes i svensk rätt (4 § rekryteringslagen). EU-kommis- sionens synpunkter, som tidigare återgetts, aktualiseras emellertid även i denna del. Straffansvaret i 4 § rekryteringslagen omfattar gär- ningar i ett tidigare skede än vad som följer av artikel 6 i direktivet. Bestämmelsen omfattar utöver gärningar där någon förmår någon annan att begå eller annars medverka till brott även gärningar där någon ”söker förmå” någon annan till sådana handlingar. Bestämmel- sen är således konstruerad på ett sådant sätt att det inte förutsätts att gärningsmannen når framgång med sitt uppsåt.75 Straffansvaret i 4 § rekryteringslagen omfattar således gärningar som i direktivets mening utgör såväl rekrytering som försök till rekrytering. Reger- ingen har tidigare bedömt att en sådan reglering i praktiken mot- svarar terrorismkonventionens krav på försökskriminalisering och 74Rapport från kommissionen till och rådet om genomförandet av rådets rambeslut /919/RIF av om ändring av rambeslut /475/RIF om bekämpande av terrorism (COM[2014] 554 slutlig och SWD[2014] 270) s. 7. 2009/10:78 s. 48 och Explanatory Report to on the Prevention of Terrorism, stycke 109 och 110. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … att något särskilt försöksansvar inte borde införas.76 Motsvarande be- dömning kan göras när det gäller terrorismdirektivets krav på för- sökskriminalisering. Givet att kriminalisering av direktivets bestäm- melse om rekrytering för terrorismsyften uppfylls får svensk rätt därmed i praktiken anses motsvara direktivets krav i detta avseende. Genomförandet av direktivets artikel 14.3 i denna del medför således inte något behov av lagstiftning. Sammantaget innebär det sagda, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelse om terroristbrott uppfylls, att •de gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets bestämmelser om värvning av en annan person för att personen ska begå brott enligt artikel 3.1 a–i eller bidra till att något sådant brott begås är kriminaliserade i svensk rätt, •det när det gäller direktivets krav på kriminalisering av värvning av en annan person för att personen ska begå brott med anknyt- ning till en terroristgrupp enligt artikel 4 finns skäl att tydliggöra och anpassa lagstiftningen så att den på ett bättre sätt överens- stämmer med direktivet, •de gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets bestämmel- ser om värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott med anknytning till en terroristgrupp begås inte är krimi- naliserade i svensk rätt, varför behov av lagstiftning finns, samt •att försök till brott som avses här är kriminaliserade i svensk rätt, givet att kriminaliseringskraven för brotten i sig uppfylls. 2009/10:78 s. 48. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … 7.3.5Tillhandahållande av utbildning för terrorismsyften Bedömning: De gärningar som ska utgöra brott enligt direktivets bestämmelser om tillhandahållande av utbildning för terrorism- syften och försök därtill är kriminaliserade i svensk rätt, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelse om terro- ristbrott uppfylls. Det finns emellertid – när det gäller det krimi- naliseringskrav som tar sikte på ett syfte att medverka till brott – skäl att tydliggöra och anpassa lagstiftningen så att den på ett bättre sätt överensstämmer med direktivet. Som framgått ovan följer av artikel 7 i direktivet ett krav på krimi- nalisering av tillhandahållande av utbildning för terrorismsyften. Medlemsstaterna ska således vidta nödvändiga åtgärder för att säker- ställa att tillhandahållande av instruktioner om tillverkning eller an- vändning av sprängämnen, skjutvapen, andra vapen eller skadliga eller farliga ämnen, eller om andra särskilda metoder eller tekniker, i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 3.1 a–i eller bidra till att något av dessa brott begås, med vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda att användas för detta syfte, utgör en straffbar gärning om den begås uppsåtligen.77 Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 3.1 c och 3.2 c i terrorismrambeslutet i dess lydelse ändring. Direk- tivet är dock något mer långtgående än rambeslutet eftersom det inte enbart omfattar tillhandahållande av instruktioner ”i syfte att begå” något av de terroristbrott som anges i artikeln utan även ”i syfte att bidra till” att något av dessa brott begås. En liknande skriv- ning finns däremot i motsvarande bestämmelse, artikel 7, i terro- rismkonventionen. Med utbildning för terrorism avses således, enligt konventionen, att meddela instruktioner om tillverkning eller an- vändning av sprängämnen, skjutvapen eller andra vapen, eller skad- 77 Som framgått i avsnitt 7.3.1 ovan är de gärningar som ska kriminaliseras enligt direktivets bestämmelse om terroristbrott (artikel 3) i stor utsträckning, men inte fullt ut, kriminalise- rade som terroristbrott enligt 2 § terroristbrottslagen. Behov av lagstiftning har således kon- staterats i denna del. I den mån kriminaliseringskraven enligt artikel 3 uppfylls, gäller att kraven såvitt avser terroristbrott enligt de artiklar som hänvisar till artikel 3 också uppfylls. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … liga eller farliga substanser, eller särskilda metoder eller tekniker, i syfte att begå eller bidra till förövandet av terroristbrott, med vetskap om att den meddelade förmågan är avsedd att användas för detta ändamål. Som framgått ovan i avsnitt 7.3.4 får direktivets uttryck ”bidra till att brott begås” i svensk begreppsbildning anses motsvara begreppet medverkan till brott enligt 23 kap. 4 § . För att en gärning enligt artikel 7 i direktivet ska vara straffbar ska det inte, enligt artikel 13, vara nödvändigt att ett terroristbrott faktiskt har begåtts. Motsvarande skrivning finns i artikel 3.3 i terro- rismrambeslutet i dess lydelse ändring och i artikel 8 i terrorismkonventionen. Det förutsätts, enligt artikel 13 i direktivet, inte heller en koppling till något annat specifikt brott som anges i direktivet. Se mer om artikel 13 nedan i avsnitt 7.3.11. I direktivet uppställs i artikel 14.1, liksom i rambeslutet, krav på kriminalisering av medhjälp till brott enligt artikeln (artikel 4.1 i rambeslutets lydelse ändring). I direktivet uppställs dessutom, i artikel 14.2 och 14.3, krav på kriminalisering av anstiftan och försök till sådant brott. Sådana krav uppställs inte i rambeslutet. Enligt artikel 9 i terrorismkonventionen krävs dock – liksom i direktivet – kriminalisering av såväl medverkan (dvs. anstiftan och medhjälp) som försök till sådant brott. Rambeslutets och konventionens bestämmelser har genomförts i svensk rätt genom straffbestämmelsen om utbildning i 5 § rekry- teringslagen.78 Den som meddelar eller söker meddela instruktioner om tillverkning eller användning av sådana sprängämnen, vapen eller skadliga eller farliga ämnen som är särskilt ägnade att användas för särskilt allvarlig brottslighet, eller om andra metoder eller tekniker som är särskilt ägnade för sådant ändamål, döms således till fängelse i högst , om gärningen har begåtts med vetskap om att in- struktionerna är avsedda att användas för särskilt allvarlig brotts- lighet.79 Utöver definitionen av tillhandahållande av utbildning för terro- rismsyften (tillhandahållande av instruktioner gällande sprängämnen, vapen, skadliga eller farliga ämnen eller andra särskilda metoder eller tekniker) uppställs i direktivet liksom i konventionen och rambeslutet 2009/10:78. 79Vad som avses med särskilt allvarlig brottslighet anges i 2 § samma lag. Hit hör bl.a. terro- ristbrott enligt 2 § terroristbrottslagen. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … krav som tar sikte på dels ett syfte att begå eller, såvitt gäller direk- tivet och konventionen, bidra till att brott begås, dels en vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda att användas för detta syfte. Det talas således, som framgått, i direktivet om: ”tillhandahållande av instruktioner […] i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 3.1 a–i eller bidra till att något av dessa brott begås, med vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda att användas för detta syfte.” I konventionen talas om att: ”meddela instruktioner […]i syfte att begå eller bidra till förövandet av terroristbrott, med vetskap om att den meddelade förmågan är avsedd att användas för detta ändamål.” I rambeslutet talas på ett liknande sätt om att: ”tillhandahålla instruktioner […] i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 1.1 a–h och med vetskap om att de kunskaper som till- handahålls är avsedda för detta ändamål.” I den departementspromemoria som föregick propositionen till rekry- teringslagen anfördes att det framstår som högst oklart hur artiklar- na i konventionen och rambeslutet ska förstås i dessa delar.80 Här- efter konstaterades att kravet på vetskap i det senare ledet i de lokutioner i rambeslut och konvention som citerats ovan – dvs. att gärningen ska vidtas med vetskap om att kunskaperna är avsedda att användas för vissa ändamål – rimligen måste förstås så att det krävs att den som meddelar utbildningen vet att eleven eller mottagaren avser att använda den förvärvade förmågan för att föröva relevant brottslighet, och att mottagaren verkligen har avsikt att använda kun- skapen i terroristsyfte. Även regeringen anförde i propositionen att den exakta innebörden av instrumenten i denna del inte framstår som helt klar men anslöt sig till bedömningen i promemorian när det gäller innebörden av kravet på vetskap.81 Utöver detta krav på vetskap om att den meddelade kunskapen är avsedd att användas för att föröva terroristbrott talas emellertid i samtliga instrument också om ett syfte. I promemorian konstate- rades att artiklarna i denna del är mycket svårtolkade men att den 80Se Ds 2009:17 s. 134 f. 2009/10:78 s. 46. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … rimliga slutsatsen är att skrivningarna om särskilt syfte hänför sig till den gärning som utbildningen avser och är en kvalificering av själva utbildningen samt att kravet således inte hänför sig till utbil- daren. Artiklarna skulle då enligt promemorian vara att läsa på föl- jande sätt. Utbildningen ska avse: tillverkning eller användning av sprängmedel osv. i syfte att begå terroristbrott, och den som ut- bildar ska känna till detta syfte (som då närmast ligger hos de som utbildas). Detta skulle innebära att kriminaliseringsförpliktelsen i instrumenten endast gäller fall där utbildaren har vetskap om att den som utbildas har för avsikt att begå terroristbrott och i praktiken begränsas till fall där det finns någon typ av kontakt mellan utbildare och den som utbildas.