sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning kan innehålla en bestämmelse om syftet med bestämmelser om kamera- övervakning, som då måste uppfylla direktivets krav. Skälen för bedömningen: Enligt artikel 1 i direktivet är syftet med direktivet dels att skydda fysiska personers grundläggande rättig- heter och friheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter, dels att säkerställa att sådant informationsutbyte mellan behöriga myndigheter som är nödvändigt enligt unionsrätten eller nationell rätt inte begränsas. Syftet är formulerat på ett sätt som liknar syftet enligt förordningen, som behandlats i avsnitt 7.1.2. Syftet med kameraövervakningslagen anges i 1 § vara att till- godose behovet av kameraövervakning för berättigade ändamål som enskilda skyddas mot otillbörliga intrång i den person- liga integriteten. Lagen har ett vidare tillämpningsområde än direk- tivet och syftesbestämmelsen kan därför sägas vara vidare än direk- tivets artikel 1. Direktivet omfattar endast personuppgiftsbehand- ling som behöriga myndigheter utför i syfte att förebygga, för- hindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrätts- liga påföljder, se närmare nedan. Syftet med kameraövervaknings- lagen är dock i relevant del förenligt med direktivets syfte. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning kan, men måste inte, innehålla en bestämmelse om syftet med bestämmelser om kameraövervakning. En sådan syftesbestämmelse måste då upp- fylla direktivets krav. Bedömning: Kameraövervakningslagens kameraövervaknings- begrepp enligt 2 § överensstämmer delvis med direktivets be- grepp personuppgiftsbehandling enligt artiklarna 2.2 och 3. Lagens tillämpningsområde i övrigt enligt 2–5 §§ överensstämmer med direktivets tillämpningsområde enligt artiklarna 2 och 3. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning kan ha ett tillämpningsområde som är vidare eller, förutsatt att annan svensk lagstiftning då gäller, snävare än vad som följer av direk- tivet. Begreppet personuppgiftsbehandling och begreppet kameraövervakning Frågan hur kameraövervakningslagens kameraövervakningsbegrepp enligt 2 § förhåller sig till förordningens begrepp personuppgifts- behandling har behandlats i avsnitt 7.1.3. Där har sammanfatt- ningsvis gjorts den bedömningen att begreppet kameraövervakning endast delvis överensstämmer med begreppet personuppgiftsbehand- ling enligt förordningen. I avsnitt 7.1.5 har också berörts om använd- ning av kamerautrustade drönare och annan ny kamerateknik om- fattas av lagen. Personuppgiftsbehandling definieras på samma sätt i direktivet i artiklarna 2.2 och 3 som i förordningen. Samma bedömning görs därför vad gäller hur begreppet kameraövervakning förhåller sig till direktivets begrepp. Kameraövervakningsbegreppet överensstämmer alltså inte fullt ut med direktivets begrepp personuppgiftsbehand- ling. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning kan ha ett kameraövervakningsbegrepp som är vidare eller, förutsatt att annan svensk lagstiftning då gäller, snävare än sådan kameraöver- vakning som innefattas i direktivets begrepp personuppgiftsbehand- ling. Ett kameraövervakningsbegrepp måste innehålla vissa avgräns- ningar som skiljer denna form av personuppgiftsbehandling från annan behandling av personuppgifter. Det kan finnas anledning att avgränsa begreppet på ett annat sätt än vad som gäller enligt kameraövervakningslagen. Vilka subjekt och vilka verksamheter omfattas av direktivet? Enligt artikel 2.1 jämförd med artikel 1.1 omfattar direktivet person- uppgiftsbehandling som behöriga myndigheter utför i syfte att före- bygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen straffrättsliga påföljder, inklusive att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten. Enligt artikel 3.7 avses med behörig myndighet a)en offentlig myndighet som har behörighet att förebygga, för- hindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straff- rättsliga påföljder, inklusive skydda mot eller förebygga hot mot den allmänna säkerheten, eller b)annat organ eller annan enhet som genom medlemsstaternas nationella rätt har anförtrotts myndighetsutövning för att före- bygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verk- ställa straffrättsliga påföljder, inklusive skydda mot eller före- bygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten. Direktivet gäller alltså myndigheter som har i uppgift att bedriva verksamhet som avser brottsbekämpning, brottmålshantering och straffverkställighet och andra subjekt som genom nationell rätt har anförtrotts myndighetsutövning för sådan verksamhet. Begreppet brott i direktivet är enligt skäl 13 i direktivets ingress ett själv- ständigt unionsrättsligt begrepp. Begreppet har i tidigare lagstift- ningsärenden som avsett EU-instrument tolkats så att det omfattar såväl konkreta brott som icke-preciserad brottslig verksamhet (prop. 2012/13:73 s. 63). Samma tolkning görs . Detta innebär att direktivet omfattar både vad som i svensk rätt brukar benämnas underrättelseverksamhet och verksamhet som går ut på att utreda och beivra konkreta brott. Direktivet omfattar också ännu inte inträffade brott som en särskild åtgärd vidtagits mot, såsom kamera- övervakning, just för att förebygga brotten. I direktivet finns inte några bestämmelser om direktivets terri- toriella tillämpningsområde. Tillämpningsområdet i det hänseendet följer dock indirekt av bestämmelserna om det materiella tillämp- ningsområdet. Frågan om vilka svenska myndigheter som omfattas av direk- tivet har analyserats och beskrivits av den i avsnitt 2.1.4 presen- terade Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv. Enligt utred- ningen ska de myndigheter som har till uppgift att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet omfattas. Som exempel anges , Kust- Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen bevakningen, , , , Eko- brottsmyndigheten, de allmänna domstolarna och Kriminalvården. Det innebär att kameraövervakning som utgör personuppgifts- behandling och som förekommer i brottsbekämpande verksamhet hos t.ex. , och faller in under direktivets tillämpningsområde. Detsamma gäller t.ex. even- tuellt förekommande kameraövervakning i verksamhet som bedrivs av de allmänna domstolarna på det straffrättsliga och straffprocessuella området eller i samband med verkställande av straffrättsliga på- följder hos främst Kriminalvården. Eventuell kameraövervakning vid andra myndigheter, exempelvis , kan också i vissa fall omfattas av direktivet. Av artikel 9.2 följer att om de behöriga myndigheterna genom nationell rätt anförtros att utföra andra uppgifter än brottsbekämp- ning, brottmålshantering och straffverkställighet är i stället förord- ningen tillämplig på personuppgiftsbehandling för dessa ändamål. Vidare får enligt artikel 9.1 uppgifter som samlas in av behöriga myndigheter i syfte att bekämpa brott, hantera brottmål eller verk- ställa straff endast behandlas för andra ändamål om det är tillåtet enligt unionsrätten eller nationell rätt. När personuppgifter behand- las för andra ändamål ska förordningen tillämpas såvida inte behand- lingen utgör ett led i en verksamhet som överhuvudtaget inte omfattas av unionsrätten. De svenska myndigheter som nämnts ovan ska alltså tillämpa bestämmelserna i förordningen när de behandlar personuppgifter i verksamhet som utförs i annat syfte än att bekämpa brott, hantera brottmål eller verkställa straff. Exempelvis kommer kameraöver- vakning som bedrivs av i syfte att förhindra eller begränsa verkningarna av olyckor att falla in under förordningens tillämpningsområde förutsatt att verksamheten inte kan anses avse förebyggande av hot mot den allmänna säkerheten. Vid en jämförelse mellan direktivets tillämpningsområde och kameraövervakningslagens tillämpningsområde kan det konstateras att lagen omfattar sådana myndigheter och andra subjekt samt verk- samheter som avses i direktivet. Det gäller dock inte hemlig kamera- övervakning, som enligt 4 § undantas från lagens tillämpnings- område. Hemlig kameraövervakning regleras i stället i 27 kap. rätte- gångsbalken och i lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. I kameraövervakningslagen finns i 3 § Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen särskilda bestämmelser om lagens territoriella tillämpningsområde, som innefattar kameraövervakning av myndigheter och andra i de verksamheter som avses i direktivet. Slutligen ska nämnas att det i artikel 2 i direktivet finns vissa undantag från direktivets tillämpningsområde. Av intresse i detta sammanhang är det undantag som framgår av artikel 2.3 a. Där anges att direktivet inte ska tillämpas på behandling av person- uppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten. I skäl 14 i ingressen till direktivet ges som exempel verksamhet som rör nationell säkerhet, verksamhet som utförs av byråer och organ som hanterar nationella säkerhetsfrågor och med- lemsstaternas behandling av personuppgifter när de utför verksam- het som gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken enligt avdelning V kapitel 2 i . Detta innebär för svenskt vidkommande att kameraövervakning i vissa svenska verksamheter faller utanför direktivets tillämpnings- område. Det gäller bl.a. normalt för kameraövervakning i Säker- hetspolisens verksamhet och i försvarets verksamhet. Sådan kamera- övervakning omfattas däremot av kameraövervakningslagen. Lagens tillämpningsområde i de nu diskuterade avseendena hindras inte av direktivet. I sammanhanget ska också nämnas att det i lagens 5 § finns ett undantag för fysiska personers privata kameraövervak- ning. Detta undantag saknar relevans på direktivets område. Sammanfattningsvis överensstämmer kameraövervakningslagens tillämpningsområde i nu diskuterade avseenden med direktivets tillämpningsområde. En svensk lagstiftning som omfattar kamera- övervakning kan i och för sig ha ett tillämpningsområde som är vidare eller, förutsatt att annan svensk lagstiftning då gäller, snävare än vad som följer av direktivet. Ett vidare territoriellt tillämpnings- område torde dock inte vara möjligt. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen 7.2.4Definitioner, principer, laglig personuppgiftsbehandling och kameraövervakning, m.m. Bedömning: Kameraövervakningslagens definitioner enligt 2 §, utöver de som behandlats i avsnitt 7.2.3, är förenliga med direk- tivets definitioner enligt artikel 3. Lagens allmänna krav för kameraövervakning enligt 7 § och bestämmelser om behandling av bild- och ljudmaterial i 28–31 §§ överensstämmer delvis med direktivets principer enligt artik- larna 4–11. Lagens tider för bevarande av bild- och ljudmaterial från kameraövervakning enligt 32 och 33 §§ är förenliga med direk- tivets krav på tidsgränser för lagring av personuppgifter enligt artikel 5. Lagens bestämmelser i 8–24 och 49 §§ om när kameraöver- vakning är tillåten är förenliga med direktivets bestämmelser om när personuppgiftsbehandling är laglig enligt artikel 8. Lagens bestämmelse om när det krävs tillstånd till kameraövervakning är förenlig med artikel 1.3. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning måste uppfylla direktivets krav vad gäller definitioner, principer, tids- gränser för lagring och laglig behandling av personuppgifter. Lagstiftningen kan innehålla t.ex. ett krav på tillstånd för att kameraövervakning ska få ske. I kapitel I och II i direktivet med allmänna bestämmelser och prin- ciper, artikel 3 respektive artiklarna 4–11, finns, utöver de tidigare behandlade artiklarna om bl.a. syfte och tillämpningsområde, ett antal artiklar av intresse i detta sammanhang. Det gäller främst bestämmelser om definitioner, principer för behandling av person- uppgifter, tidsgränser för lagring, laglig – dvs. tillåten – behandling av personuppgifter och behandling av särskilda kategorier av person- uppgifter. Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen I artikel 3 finns ett flertal definitioner av olika begrepp som an- vänds i direktivet. Flertalet av definitionerna överensstämmer helt eller i allt väsentligt med definitionerna av samma begrepp i för- ordningen. Det gäller t.ex. begreppen personuppgiftsansvarig och personuppgiftsbiträde. Begreppet personuppgiftsbehandling och hur begreppet kameraövervakning förhåller sig till detta har behandlats ovan. Vid en jämförelse mellan kameraövervakningslagens övriga defini- tioner enligt 2 § och direktivets definitioner kan det konstateras att lagen saknar ett antal definitioner som finns i direktivet som den innehåller definitioner som inte har några motsvarigheter i direktivet. Som exempel på det senare kan nämnas lagens definition av samtycke. Samtycke torde, som framgår nedan, inte kunna utgöra en grund för behandling av personuppgifter enligt direktivet och saknar därför relevans på direktivets område. Kameraövervakningslagens definitioner är förenliga med direk- tivets definitioner. En svensk lagstiftning som omfattar kamera- övervakning måste innehålla definitioner eller andra bestämmelser vars innehåll uppfyller direktivets krav vad gäller definitioner. Direk- tivet hindrar inte att en sådan lagstiftning innehåller andra defini- tioner än de som finns i direktivet. Artikel 4 innehåller vissa principer för behandling av personupp- gifter. Dessa krav utgör tillsammans med kravet på rättslig grund enligt artikel 8 de allmänna förutsättningarna för att en behandling av personuppgifter ska vara tillåten. I direktivet finns sedan ett fler- tal artiklar med ett närmare innehåll som bygger på dessa principer. Enligt artikel 4 ska medlemsstaterna föreskriva att personuppgifter ska a)behandlas på ett lagligt och korrekt sätt, b)samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ända- mål och inte behandlas på ett sätt som står i strid med dessa ändamål, c)vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till de syften för vilka de behandlas, Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen d)vara korrekta och, om nödvändigt, uppdaterade; alla rimliga åt- gärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga i förhållande till de ändamål för vilka de behandlas raderas eller rättas utan dröjsmål, e)inte förvaras i en form som möjliggör identifiering av den regi- strerade än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka de behandlas, och f)behandlas på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för person- uppgifterna med användning av lämpliga tekniska eller organisa- toriska åtgärder. Kameraövervakningslagen innehåller flera bestämmelser vars inne- håll kan sägas motsvara principerna enligt artikel 4. Av 7 § följer att som allmänna krav för kameraövervakning gäller att övervakning ska bedrivas lagligt, enligt god sed och med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet. Vidare regleras i 28–33 §§ hur bild- och ljudmaterial från kameraövervakning får behandlas. Till exem- pel anges att den som bedriver kameraövervakning inte får behandla bild- och ljudmaterial från övervakningen för något ändamål som är oförenligt med det som materialet samlades in för. Det finns också exempelvis angivet hur länge material från kameraövervakning får bevaras, se vidare nedan. Lagens allmänna krav för kameraövervak- ning och bestämmelser om behandling av bild- och ljudmaterial överensstämmer dock endast delvis med direktivets principer enligt artikel 4. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning måste uppfylla direktivets krav vad gäller principer. Enligt artikel 5 ska medlemsstaterna föreskriva att lämpliga tids- gränser fastställs för radering av personuppgifter eller för periodisk översyn av behovet av att lagra personuppgifter. Procedurrelaterade åtgärder ska enligt artikeln säkerställa att tidsgränserna efterlevs. I 32 och 33 §§ kameraövervakningslagen finns bestämmelser om hur länge bild- och ljudmaterial från kameraövervakning får bevaras. Material från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde får bevaras , om inte en längre bevarandetid beslutas. Material från övervakning av en plats dit Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen allmänheten saknar tillträde får inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. När materialet inte längre får bevaras ska det förstöras. Bestämmelserna är förenliga med direktivets krav. En svensk lag- stiftning som omfattar kameraövervakning måste uppfylla direk- tivets krav vad gäller tidsgränser för lagring. Laglig personuppgiftsbehandling och kameraövervakning Enligt artikel 8 ska personuppgiftsbehandling vara laglig endast om och i den mån behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift som utförs av en behörig myndighet för de ändamål som anges i artikel 1.1 och som sker på grundval av unionsrätten eller nationell rätt. Den nationella rätt som reglerar behandling ska åtminstone specificera syftet med behandlingen, vilka personuppgifter som ska behandlas och behandlingens ändamål. Enligt Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv innebär detta att personuppgiftsbehand- ling ska ha stöd i myndighetens arbetsuppgifter så som de kommer till uttryck i unionsrätten eller nationell lagstiftning och andra bindande beslut. Utredningen har föreslagit att det ska framgå av den generella lag som utredningen har föreslagit ska genomföra direktivet, brottsdatalagen. Samma bedömning görs i detta samman- hang. Det innebär att det måste finnas författningsstöd för att svenska behöriga myndigheter ska kunna bedriva kameraövervak- ning för brottsbekämpning, brottmålshantering och straffverk- ställighet. Motsvarande bedömning har gjorts i fråga om en liknande artikel i förordningen, se avsnitt 7.1.8. Artikel 8 innebär alltså inte ett krav på stöd i nationell rätt för den specifika behandlings- åtgärden, t.ex. kameraövervakning. I sammanhanget ska också kort nämnas artikel 1.3, som behandlas närmare i avsnitt 7.2.6 nedan. Enligt den artikeln får en medlems- stat föreskriva starkare skyddsåtgärder än de som följer av direk- tivet. I 8–24 och 49 §§ kameraövervakningslagen finns flera bestäm- melser som anger när kameraövervakning är tillåten och ett antal därtill anknytande bestämmelser. Som huvudregel gäller att det krävs tillstånd till kameraövervakning av platser dit allmänheten har till- träde och att ett sådant ska ges om intresset av övervakning väger Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Vid bedömningen av övervakningsintresset ska särskilt beaktas bl.a. om övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott. I några fall får kameraövervakning bedrivas under högst en månad utan att en ansökan om tillstånd har gjorts. Det gäller t.ex. över- vakning som bedrivs av när det finns risk för att viss allvarlig brottslighet kommer att begås. Vidare är övervakning av vissa särskilda platser dit allmänheten har tillträde tillåten efter endast en anmälan. Sådan kameraövervakning torde dock inte be- drivas i de verksamheter som omfattas av direktivet. Kameraöver- vakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde är tillåten bl.a. om övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott och övervakningsintresset väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. De myndigheter och andra subjekt samt verksamheter som av- ses i direktivet har stöd i gällande svensk rätt för sina verksamheter. Kameraövervakningslagens bestämmelser i 8–24 §§ om när kamera- övervakning är tillåten är förenliga med direktivets bestämmelser om när personuppgiftsbehandling är laglig enligt artikel 8. Lagens bestämmelse om när det krävs tillstånd till kameraövervakning är förenlig med artikel 1.3, som ger utrymme för t.ex. ett krav på tillstånd i nationell rätt. Det ska understrykas att kamera- övervakning inom direktivets tillämpningsområde inte kan bedrivas med stöd av samtycke. Detta torde dock inte heller förekomma. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning måste uppfylla direktivets krav vad gäller laglig behandling av person- uppgifter. Lagstiftningen kan innehålla t.ex. ett krav på tillstånd för att kameraövervakning ska få ske. Särskilda kategorier av personuppgifter Enligt artikel 10 ska behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk över- tygelse eller medlemskap i fackförening och behandling av genetiska uppgifter, biometriska uppgifter för att unikt identifiera en fysisk person, uppgifter om hälsa eller uppgifter om en fysisk persons sexualliv eller sexuella läggning endast vara tillåten under vissa förut- sättningar. Biometriska uppgifter definieras i artikel 3.13 som upp- Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen gifter som erhållits genom en teknisk behandling avseende en per- sons fysiska, fysiologiska eller beteendemässiga kännetecken och som möjliggör unik identifiering av personen. Av ingressen till för- ordningen, men inte till direktivet, framgår att behandling av foton inte systematiskt omfattas, eftersom foton endast definieras som biometriska uppgifter när de behandlas med särskild teknik som möjliggör identifiering eller autentisering av en fysisk person. Motsvarande måste antas gälla i fråga om direktivet. Behandling av sådana uppgifter som omfattas av artikel 10 får bl.a. ske när det är absolut nödvändigt, det finns lämpliga skyddsåtgärder för den regi- strerades rättigheter och friheter och behandlingen är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt. Sådana känsliga uppgifter som omfattas av artikel 10 kan i och för sig samlas in genom kameraövervakning. Artikeln måste dock anses gälla när kameraövervakningen sker enbart på grund av de avbildade personernas ras eller etniska ursprung etc. Samma bedöm- ning har gjort i avsnitt 7.1.7 i fråga om motsvarande bestämmelse i förordningen. Bilder på människor i mer ”normala” sammanhang kan inte anses avslöja några känsliga personuppgifter. Bedömning: Kameraövervakningslagens upplysningsplikt enligt 25–27 §§ är i huvudsak förenlig med direktivets rättigheter för registrerade och möjligheter att begränsa dessa rättigheter enligt artiklarna 12–18. Bestämmelser om tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter i 37 § kameraövervakningslagen och i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är förenliga med direktivet. Rättig- heterna enligt direktivet är fler än vad som följer av lagen. En svensk lagstiftning som omfattar kameraövervakning måste innehålla bestämmelser om rättigheter för registrerade eller om undantag från rättigheterna som uppfyller direktivets krav. Skälen för bedömningen: Kapitel III i direktivet, artiklarna 12–18, innehåller bestämmelser om registrerades rättigheter. Rättigheterna gäller information och tillgång till personuppgifter, rättelse och radering samt begränsning av behandling. Vissa av artiklarna inne- håller också bestämmelser som ger medlemsstaterna möjlighet att Kameraövervakningslagen och den nya EU-regleringen Enligt artikel 18 får medlemsstaterna före- skriva att vissa av rättigheterna ska utövas i enlighet med nationell rätt, om personuppgifterna ingår i ett domstolsbeslut eller ett rätts- ligt protokoll eller ett ärende som behandlas i samband med brotts- utredningar och straffrättsliga förfaranden. Rent nationell rätt kan alltså reglera behandling av material från kameraövervakning inom ramen för ett sådant förfarande. I artiklarna 12 och 13 finns detaljerade bestämmelser om infor- mation som en personuppgiftsansvarig ska lämna till den registrerade. Informationen ska tillhandahållas på lämpligt sätt, t.ex. elektroniskt, och lämnas i en koncis, begriplig och lättillgänglig form samt på ett klart och tydligt språk.