sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — Formuleringen i artikel 51 kan uppfattas som otydlig med vad som avses med att medlemsstaterna ”tillämpar unionsrätten”. EU-dom- stolen förtydligade stadgans tillämpningsområde i målet 76Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, 2000/C 364/01. EGT C 364/1, 18.12.2000. 77EU-domstolens dom Stauder C-29/69, ECLI:EU:C:1969:57. 78Artikel 6.1 TEU. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda. Social trygghet och folkrätt genom att fastslå att stadgan är tillämplig i samtliga fall när en nationell lagstiftning regleras av unionsrätten men även nationell lagstiftning som omfattas av unionsrättens tillämpningsområde.79 Det innebär att begreppet tillämpa unionsrätten ska förstås på ett brett sätt. Å andra sidan i förhandsavgörandet i , hade den hän- skjutande domstolen ställt frågan om rättighetsstadgans artiklar 1 och 20 som handlar om människans värdighet och likhet inför lagen medgav att de tyska icke avgiftsfinansierade förmånerna kunde begränsas till pengar för hemresa för icke förvärvsaktiva. EU-dom- stolen slog fast att medlemsstaterna inte tillämpar unionsrätt när de fastställer de materiella villkoren för beviljande av de särskilda icke avgiftsfinansierade förmånerna. Domstolen menar att rättighets- stadgan inte är en utökning av unionens befogenheter. Det är alltså en viss revidering av begreppet tillämpning av unionsrätten.80 Artikel 52 och 53 i rättighetsstadgan begränsar sakområdet för stadgan. Det görs i rättighetsstadgan en skillnad mellan rättigheter och principer. Rättigheterna innebär att vissa av de grundläggande rättigheterna kan hävdas i en nationell domstol. Principer är mål- sättningar som ska iakttas och är beroende av en närmare preciser- ing i unionsrättslig och nationell lagstiftning. Endast de rättigheter som är absoluta enligt åtnjuter ett absolut skydd i rättighetsstadgan.81 Övriga rättigheter kan begränsas under de förutsättningar som anges i artikel 52.1. För det första måste begränsningar ha stöd i lag och vara förenliga med rättighetens väsentliga innehåll. För det andra måste en begränsning, med beaktande av proportionalitetsprincipen, vara nödvändig och svara mot ett legitimt syfte. Gällande tolkning av rättigheterna anges i artikel 52.3 att de, i den mån de korresponderar med rättigheter i , ska ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen. Bestämmelsen hindrar dock inte att unionsrätten ger rättigheterna ett mer långtgående skydd. På samma sätt ska enligt artikel 52.4 de rättigheter som korresponderar med 79EU-domstolens beslut , ECLI:EU:C: 2013:280, punkten 21, Se även dom, AMS, C-176/12, ECLI:EU:C:2014:2. 80EU-domstolens dom , C-333/13, ECLI:EU:C:2014:2358, punkten 88. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda s. 379 som utvecklar resonemanget. 81Lebeck, C. (2013). EU-stadgan om grundläggande rättigheter: en introduktion, i . Social trygghet och folkrätt grundläggande rättigheter i medlemsstaternas konstitutionella tradi- tioner tolkas i samstämmighet med dessa82. Att rättigheterna ska tolkas i samstämmighet med och medlems- staternas gemensamma konstitutionella traditioner ger egentligen inte heller mycket konkret ledning för tolkningen. I slutändan är det som kommer att avgöra hur stadgan ska tolkas. Artikel 53 reglerar relationen mellan stadgan, Europakonven- tionen, nationella konstitutioner och internationella konventioner rörande grundläggande rättigheter. Stadgan får inte tolkas så att den inskränker rättigheter som erkänns i unionsrätten, i Europa- konventionen och annan internationell rätt, eller medlemsstaternas författningar.83 Frågan i Melloni-målet handlade om tolkning av artikel 53 i rättighetsstadgan. förtydligade att stad- gan, när den är tillämplig, ska ha företräde framför rättighetsskydd i nationell grundlag, även i de fall då nationell grundlag ger ett mer långtgående skydd än EU-stadgan.84 I praktiken innebär detta att nationella myndigheter och domstolar är fria att tillämpa rättig- hetsskyddet i den egna grundlagen, så länge detta inte äventyrar företräde, enhetlighet och verkan.85 9.5.1Sociala rättigheter i rättighetsstadgan Stadgan ska garantera rättsäkerhet och förtydliga de sociala rättig- heterna. Den är indelad i sju kapitel, som är följande; värdighet, frihet, jämlikhet, solidaritet, medborgarens rättigheter, rättskipning och allmänna bestämmelser. Stadgans bestämmelser kan sägas åter- spegla bestämmelser i , men baseras även på medlemsstatens författningstraditioner, Europeiska Sociala stadgan, och EU stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare 82EUT 2007/C 303/02. 83För en närmare förklaring av principer och rättigheter se , A-S. (2009). Sociala rättigheter i förändring, en konstitutionell rättslig studie, s. 292 ff och Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda s. 377 ff. 84EU-domstolens dom Melloni, C-399/11 2013:107, punkterna 58–59. 85Ritleng, D. (2014) Lärdomar av parallella domar i målen och , 2014. Enligt den nationella domstolen kunde detta tolkas som att en unionsrättsakt som bedömts förenlig med EU-stadgan kunde åsido- sättas enligt artikel 53, om rättsakten var oförenlig med en medlemsstats nationella rättig- hetsskydd. En sådan tolkning kunde inte godta, eftersom det skulle innebära att principen om unionsrättens företräde åsidosattes. Social trygghet och folkrätt samt andra internationella konventioner som EU eller medlems- staterna anslutit sig till. Stadgan är unik i internationell rätt, då innehållet är både civila, politiska rättigheter men även ekonomiska och sociala och kulturella rättigheter.86 I artikel 21 bekräftas principerna om jämlikhet och icke-diskri- minering och det föreskrivs om särskilt skydd om rättigheterna för bland annat barn. I artikel 20 anges således att alla människor är lika inför lagen. I artikel 21.1 anges att all diskriminering på grund av kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, tillhörighet till nationell minoritet ska vara förbjuden. I artikeln anges också att inom tillämpnings- området för fördragen, och utan att det påverkar tillämpningen av någon särskild bestämmelse i dem, ska all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden. Enligt artikel 23 ska jämställdhet mellan kvinnor och män säkerställas på alla områden. I artikel 24 stadgas slutligen att barn har rätt till det skydd och den omvårdnad som behövs för deras välfärd och vid alla åtgärder som rör barn ska barnets bästa komma i främsta rummet. I stadgans fjärde avdelning erkänns rättigheter och principer såsom skyddet av familjen och artiklarna 34 och 35 i vilka det framgår rätt till social trygghet respektive hälso- och sjukvård. Artikel 34 i rättighetsstadgan omfattar inte enbart social trygg- het utan även socialt bistånd. Definitonen av social trygghet och socialt bistånd är den definition som finns i EU:s rättsakter, om inte den nationella rätten går utöver dessa när det gäller person- krets och den materiella lagstiftningen. I syfte att bekämpa social utestängning ska unionen erkänna och respektera rätten till socialt bistånd87 och socialt stöd88 till boende. I målet Kamberaj89, tolkade artikel 34 i rättighets- stadgan för att bedöma om en medlemsstat skulle ge bostadsstöd till en tredjelandsmedborgare, var det en rättighet eller en princip. Det var i målet även fråga om att tolka termen grundläggande förmåner 86Vansteenkiste, S. Shoukens, P. Monserez, L. (2011) European union competencies in the field of social security, . 87Baseras på artikel 3.3 och 9 i TEU och artikel 153 i fördraget. Indikerar att även baserat på artikel 30 och 31 i den Europeiska sociala stadgan, rätt till socialt stöd och stöd till boendet. 88Kopplat till artikel 13 i europeiska sociala stadgan. 89EU-domstolens dom Kamberaj C-571/10, ECLI:EU:C: 2012:233. Social trygghet och folkrätt samt om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning.90 En- ligt den aktuella medlemsstatens lagstiftning skulle de medel som var avsatta för bostadsstöd fördelas mellan olika språkgrupper, och beroende på om dessa var unionsmedborgare eller tredjelandsmed- borgare. Kamberaj, som var tredjelandsmedborgare med permanent uppehållstillstånd, argumenterade för att det var i strid mot de skyldigheter som fanns i direktivet, att inte behandla tredjelands- medborgare på samma sätt som medborgarna i unionen. Domstolen påpekar även att grundläggande förmåner inkluderar mat, boende och vård och hänvisade till artikel 34 i rättighetsstadgan, unionen ska respektera rätten till socialt stöd och stöd i boendet som är avsedda att trygga en värdig tillvaro för de som saknar medel. EU domstolen menade att det var den nationella domstolen som skulle tolka direktivet i ljust av principerna i rättighetsstadgan. Enligt artikel 35 ska var och en ha tillgång till förebyggande hälso- vård och medicinsk vård på de villkor som fastställs i nationell lagstiftning och praxis. En hög nivå av skydd för människors hälsa ska säkerställas vid utformning och genomförande av all unionspolitik och alla unionsåtgärder. EU har inte ett system för hälso- och sjukvården och hur medlemsstaterna väljer att organisera hälso- och sjukvård tillhör den enskilda medlemsstatens kompetens, vilket även framgår av artikeln. Tillämpningen av artikeln är därför begränsad eftersom ingen EU-institution är ansvariga för förebyggande hälsovård. Å andra sidan har alla medlemsstater ett nationellt hälso- och sjukvårdssystem och artikel 35 rättighetsstadgan är tillämplig när den tillämpar unions- rätten. Bestämmelser inom unionsrätten som kan påverka de natio- nella sjukvårdssystemen är förordning 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen och direktiv /24/EU om patient- rörlighet. Den andra meningen i artikel 35 som hänvisar till policy inom unionen föreslår ett brett tillämpningsområde för artikel 35. Det innebär att om en medlemsstat inte kan tillförsäkra enskilda en hög nivå av hälsovård kan detta strida mot artikel 35.91 Det finns inga av- 90Rådets direktiv /109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. Och och rådets direktiv /51/EU av om ändring av rådets direktiv /109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning. EUT L 343, 23.12.2011, p. 1–9. 91Peers, S. , T. Kenner, J. , A. (2014). The EU Charter of Fundamental Rights – a commentary, C.H.BECK, s. 954. Social trygghet och folkrätt görande från med hänvisning till artikel 35 i rättighets- stadgan. Rätten till hälso- och sjukvård är relaterade till andra mänskliga rättighetsakter, som , IKESK, och och konventioner. 9.5.2Relationen Europeiska social stadgan, rättighetsstadgan och Som inledningsvis nämndes har skyddet för de grundläggande fri- och rättigheterna har förstärkts och utvecklats . En viktig roll i den utvecklingen är att i fler mål har hänvisat till rättighetsstadgan i sina avgöranden för att tolka EU-lagstiftningen. Det som kan noteras är att när det gäller de sociala rättigheterna inte alltid tar hänsyn till bestämmelserna i den Euro- peiska Sociala stadgan. I vissa fall har därför tolkat bestämmelserna motsatt till den tolkningen som getts av kommittén för sociala rättigheter för den omförhandlade europeiska sociala stadgan. Det kan bli en utmaning att försöka uppnå en ”länk” mellan rättighetsstadgan och europeiska sociala stadgan för att garantera liknande tolkningar av liknande sociala rättigheter.92 Utöver den sociala stadgan och rättighetsstadgan finns det ett tredje system för skydd av mänskliga rättigheter nämligen den ovan beskrivna , som EU har anslutit sig till. Skyddet för de mänskliga rättigheterna ska därmed säkerställas av EU-dom- stolen, såväl som de nationella domstolarna. 92 Vansteenkiste, S. Shoukens, P. Monserez, L. (2011). European union competencies in the field of social security, .. Se även dom C-341/05, un mot ECLI:EU:C:2007:809. 10Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU Europeiska unionen (EU) ska vara ett område utan inre gränser där frihet, säkerhet och rättvisa samt fri rörlighet för personer garan- teras.1 I Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, härefter EUF-fördraget, stadgas fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer. Den fria rörligheten för arbetstagare har allt sedan det europeiska samarbetets början varit en av dess grundpelare. Från att den fria rörligheten ursprungligen bara gällt för arbetstagare och egen- företagare har rätten till den fria rörligheten utvecklats till att omfatta alla unionsmedborgare. Den generella likabehandlingsprincipen är en helt central rätts- princip för att möjliggöra och säkerställa dessa medborgerliga grund- pelare, vilket är grunden till att fri rörlighet och likabehandling be- rörs gemensamt i detta kapitel. Rätten för personer att resa in, uppehålla sig, arbeta och ta del av sociala förmåner under samma förutsättningar som medborgarna i den mottagande staten är utvecklad och detaljreglerad i den sekundär- rättsliga lagstiftningen. Bestämmelserna i sekundärrätten, som är sär- skilt relevanta för rätten till fri personrörlighet är, och rådets direktiv /38/EG av om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlig- hetsdirektivet)2, och Rådets förordning (EU) 1Artikel 3 i fördraget om Europeiska unionen (FEU). 2EUT L 158/77, 30.4.2004. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU nr 492/2011 av om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen, (förordning 492/2011)3 och och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)4. Dessa regelverk utgår ifrån principen om likabehandling, vilket inne- bär att likartade situationer ska behandlas lika om det inte finns godtagbara skäl för att särbehandla. Bestämmelserna i förord- ning 883/2004 beskrivs närmare i kapitel 11. Likabehandlingsprin- cipen innebär att diskriminering på grund av nationalitet är för- bjuden inom EUF-fördragets tillämpningsområde.5 Den finns även reglerad inom vissa särskilda områden, exempelvis stadgas för arbets- tagare att den fria rörligheten ska säkerställas inom unionen och all diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden när det gäller arbetstagarens anställning och arbetsvillkor.6 Även egenföretagaren har rätt att fritt etablera sig och tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat på samma villkor som den statens företagare.7 Direkt diskriminering förekommer om en bestämmelse i nationell rätt direkt gör åtskillnad mellan personer i likartade situationer. Indirekt diskriminering är en neutral bestämmelse som inte öppet gör skillnad mellan olika persongrupper men försvårar för andra med- lemsstaters medborgare vid en gränsöverskridande situation jämfört med statens egna medborgare. Om diskriminering föreligger kan denna rättfärdigas om det finns sakliga skäl. Dessa ska dock inte gå längre än nödvändigt enligt proportionalitetsprincipen. EU-dom- stolens rättspraxis har vidare utvecklat under vilka förutsättningar en nationell regel som är diskriminerande kan rättfärdigas. 3EUT L 141/1, 27.5.2011. 4EUT L 166/1, 30.4.2004. 5Artikel 18 i EUF-fördraget. 6Artikel 45 EUF-fördraget. 7Särskilt artiklarna 45, 49 och 56 EUF-fördraget. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU 10.1Den fria rörligheten och vilka persongrupper som omfattas Olika persongrupper har olika rättigheter gällande fri rörlighet och likabehandling och omfattas i viss mån av olika regelverk. I avsnittet beskrivs den rättsliga ställningen för arbetstagare, arbetssökande familjemedlem, studenter, övriga unionsmedborgare och tredje- landsmedborgare. Dessa olika kategorier definieras i rättsakterna och har utvecklats genom rättspraxis. Utöver den fria rörligheten för arbetstagare och andra persongruppen tas även tjänsterörligheten upp eftersom den fria rörigheten för tjänster och etableringsrätten (egenföretagare) liksom utsändning kan vara andra rörlighetssituationer där frågor om social trygghet kan bli aktuella. Grunden för fri rörlighet för arbetstagare är artikel 45 i EUF-för- draget. Det omfattar även ett förbud mot diskriminering kopplat till anställning. Ytterligare bestämmelser som syftar till att uppnå de mål för den fria rörligheten som uppställs i bland annat artikel 45 i EUF- fördraget finns i förordning 492/2011 om arbetskraftens fria rörlig- het. En annan del av regelverket som avser att förstärka den fria rör- ligheten för personer är artikel 48 i EUF-fördraget, enligt vilken EU ska vidta nödvändiga åtgärder inom området för det sociala trygg- hetssystemet för att genomföra den fria rörligheten för arbetstagare och egenföretagare. Artikel 48 i EUF-fördraget är den primärt rätts- liga grunden för förordning 883/2004, men även artikel 45 i EUF- fördraget har betydelse.8 Arbetstagarna ska likabehandlas när det gäller anställning, lön och övriga villkor relaterade till anställning.9 Den fria rörligheten och likabehandling innebär en rätt att anta erbjudande om anställ- ning, förflytta sig och uppehålla sig i en medlemsstats territorium i syfte att arbeta. Den innebär också en rätt att stanna kvar efter att 8Holm, E. (2010). Fri rörlighet för familjer. En normativ analys av föräldrapenningen och EU- rätten, Juristförlaget i s. 60 f. 9Artikel 45 i EUF-fördraget. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU anställningen har upphört.10 För att artikel 45 i EUF-fördraget ska tillämpas krävs att det handlar om en gränsöverskridande situation. Artikel 45 i EUF-fördraget gäller endast arbetstagare som är med- borgare i en medlemsstat. Arbetstagare som är tredjelandsmedbor- gare, men som bor och arbetar i en EU/EES-stat omfattas alltså inte av artikeln.11 Arbetstagarbegreppet som ligger till grund för tillämpningen av reglerna om fri rörlighet i artikel 45 i EUF-fördraget är ett begrepp med EU-rättslig innebörd, som har vidarutvecklats genom i EU- domstolens rättspraxis. Några av de centrala rättsfallen gås igenom nedan. har konstaterat att ett anställningsförhållande kän- netecknas av att det är en person som mot ersättning utför arbete av ekonomiskt värde åt en annan under dennes ledning.12 Det ska också vara ett verkligt och faktiskt arbete.13 Personer som av rehabilitering och individuella återanpassningsprogram sökt förmåner grundat på att de varit arbetstagare har bedömts olika av beroende på om arbetet har ansetts vara ett faktiskt arbete av ekonomiskt värde. I målen nedan ges en sammanfattning av hur har tolkat arbetstagarbegreppet. I målet Bettray, som rörde en person som deltog i ett rehabi- literingsprogram som staten bekostade, ansågs Bettray inte vara arbetstagare eftersom han inte ansågs utföra en faktisk ekonomisk aktivitet.14 I Trojani-målet, som rörde en man som arbetade för cirka enligt ett individuellt 10Artikel 45.3 i EUF-fördraget. Det innebär även en rätt att stanna kvar efter att anställ- ningen har upphört. Det framgår uttryckligen i artikel 45 EUF-fördraget ett undantag från fri rörlighet för arbetstagare, då det inte omfattar anställning i offentlig tjänst. Alltså kan en stat anställa enbart egna medborgare för offentliga tjänster. Det har motiverats med medlemsstaternas legitima intresse av att förbehålla statens egna medborgare ett antal tjäns- ter som har samband med utövandet av offentlig makt och skydd för allmänna intressen. Undantaget kan inte användas för att diskriminera personer som redan anställts, se EU- domstolens dom Kommissionen v. , C-149/79, ECLI:EU:C:1982:195. 11Artikel 1 i förordning 492/2011. 12EU-domstolens dom Lawrie-Blum, C- 66/85, ECLI:EU:C 1986:284. 13EU-domstolens dom , C-53/81 ECLI:EU:C 1982:105. 14EU-domstolens dom Bettray C-344/87 ECLI:EU:C:1989:226. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU återanpassningsprogram för vilket han fick husrum och fickpengar, bedömdes det annorlunda. uttalade, som tidigare, att det arbete som utförs ska vara ett verkligt och faktiskt arbete som normalt tillhör arbetsmarknaden. Detta ska bedömas genom att beakta arbetsmetoder, anpassningsprogrammets innehåll, vilka sysslor som utförs och dess villkor. ansåg vidare att det anlåg den nationella domstolen att undersöka om de sysslor som Trojani utförde kunde anses vara ett arbete i EUF-fördragets mening.15 Ninni-Orasche-målet rörde en kvinna som endast hade arbetat två och en halv månad i en tidsbegränsad anställning i . Hon sökte arbete, men hittade ingen anställning utan började i stället studera och ansökte om utbildningsbidrag i . Frågan var om hon kunde ses som arbetstagare i enlighet med artikel 39 i EG- fördraget (numera artikel 45 i EUF-fördraget). Den österrikiska regeringen ansåg att hon hade skapat en situation som arbetstagare därför att hon ville uppnå arbetstagarstatus för att kunna komma i åtnjutande av utbildningsbidraget. ansåg att även om det var en kortare anställning kunde numera artikel 45 i EUF- fördraget vara tillämplig under förutsättning att det är ett verkligt och faktiskt arbete. Invändningen om att hon skulle ha skapat situa- tionen för att få tillgång till förmånerna ska, enligt , inte tillmätas någon betydelse i bedömningen av arbetstagarstatus.16 Deltidsarbete kan också ses som arbete, om det inte är av så ringa omfattning att det betraktas som marginellt och sidoordnat.17 Det finns heller inga krav på minimilön eller att man ska kunna för- sörja sig. Till exempel har bedömt att artikel 45 i EUF-fördraget är tillämplig för praktikanter som fått ersättning som enbart gjort det möjligt för dem att täcka sina behov och där ersättningen inte har bedömts som ersättning för utfört arbete.18 Gränsarbetare19, som arbetar i en medlemsstat, men som är bosatta i en annan, omfattas också av artikel 45 i EUF-fördraget. Artikeln gäller även för ”omvända gränsarbetare”, det vill säga en person 15EU-domstolens dom Trojani C-456/02, ECLI:EU:C:2004:488. 16EU-domstolens dom /01,ECLI:EU:C:2003:600. 17EU-domstolens domar , C-53/81, ECLI:EU:C: 1982:81 och Meeusen, C-337/97 ECLI:EU:C:1999:284. 18EU-domstolens domar Bernini, C-3/90, ECLI:EU:C:1992:89; Kranemann C-109/04, ECLI:EU:C:2005:187 och Raccanelli, C-94/07, ECLI:EU:C:2008:425. 19Se dom Geven C-213/05, ECLI:EU:C:2007:438. Rätt till fri rörlighet och likabehandling inom EU som är bosatt och arbetar i en medlemsstat fortsätter att arbeta där men sedan väljer att bosätta sig i en annan medlemsstat.20 En person kan alltså kvalificera sig som arbetstagare enligt artikel 45 i EUF-fördraget även om han eller hon arbetar få timmar, har ett tidsbegränsat kontrakt eller har en låg ersättning. När man ska bedöma om en person anses vara arbetstagare, ska en helhets- bedömning göras av alla omständigheter.21 Enligt rättspraxis ska begreppet arbetstagare inte tolkas restriktivt.22 Förordning 492/2011 är det regelverk som genomför de mål som bland annat uppställs i artikel 45 i EUF-fördraget. Förordningen är relevant endast för arbetstagare. Det finns ingen definition av arbets- tagare i förordningen utan begreppet är detsamma som i artikel 45 EUF-fördraget.23 Det innebär att arbetstagare inom ramen för för- ordningen inte ska definieras nationellt, utan det är ett begrepp med EU-rättslig innebörd.24 Även i rörlighetsdirektivet ska definitionen av arbetstagare ses som ett EU-rättsligt begrepp som inte får defi- nieras nationellt.25 Även förordning 883/2004 har till syfte att underlätta den fria rör- ligheten för arbetstagare. När det gäller definitionen av arbetstagare i förordning 883/2004, finns det en skillnad jämfört med det ovan redogjorda arbetstagarbegreppet.