sou · H5B358 · 2017-06-22 00:00:00 — En över- låtelse enligt 10 kap. 8 § regeringsformen har vid tillämpningen av bestämmelsen ansetts föreligga i alla de fall där en annan stat tillåts utföra rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter i . Sistnämnda fråga behandlas närmare i avsnitt 7.3.1. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium För fullständighetens skull finns det anledning att redovisa ytter- ligare en situation som berörs i huvudavtalet. Enligt artikel I.19 ska den särskilda säkerhetskontroll som avtalet förutsätter utföras av svenska säkerhetskontrollanter som förordnats av svensk myndig- het. Säkerhetskontrollen ska dock enligt artikel III.3 och V.1 g i samma avtal utföras i enlighet med de motsvarande standarder och regler som gäller för detta i . I detta fall kan dock frågan om överlåtelse av en förvaltningsuppgift aldrig aktualiseras eftersom åtgärden ska utföras av svensk personal med tillämpning av svensk lag på svenskt territorium. Låt vara att dessa svenska reg- ler ska motsvara de amerikanska. 7.3Överlåtelse av beslutanderätt till en annan stat Regeringsformen bygger på förutsättningen att rättskipning och förvaltning i ska fullgöras av svenska myndigheter. Detta framgår av exempelvis av uttalanden i förarbetena då god- kände det s.k. Prümrådsbeslutet, se prop. 2007/08:83, s. 30. Främ- mande staters myndigheter och organ kan alltså inte utan vidare utöva några maktbefogenheter på svenskt territorium. Detta gäller även om ett utländskt organs maktutövning riktar sig mot det egna landets medborgare här. Regeringsformen hindrar emellertid inte att kompetens överförs till utländska organ. Inte ens konstitu- befogenheter, dvs. beslutanderätt som direkt grundar sig på regeringsformen, är undantagna från den möjligheten. För en sådan överföring används i grundlagen begreppet överlåtelse. Det är dock inte fråga om en överlåtelse i bemärkelsen avhändande. Grundlagen förutsätter att det som överlåts alltid kan tas tillbaka genom att kompetensen i fråga återtas. Bestämmelser som gör det möjligt, att inom ramen för EU-samarbetet, överlåta beslutanderätt som avser offentligrättsliga uppgifter till utländska organ finns i 10 kap. 6 § regeringsformen. Bestämmelser om sådan överlåtelse utanför EU- samarbetet, något som är aktuellt i detta fall, finns i 10 kap. 7 och 8 §§. Fokus i den fortsatta framställningen ligger på 10 kap. 8 §. Redogörelsen i det här avsnittet bygger på följande källor, om inte något annat anges: Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium –, m.fl., Regeringsformen med kommentarer, 2012, –, m.fl., Grundlagarna – regeringsformen, succes- sionsordningen, riksdagsordningen, 3 uppl., 2012, och –betänkandet Förutsättningar enligt regeringsformen för fördju- pat försvarssamarbete (SOU 2016:64). 7.3.1Överlåtelse av beslutanderätt som inte direkt grundar sig på regeringsformen Överlåtelse av beslutanderätt avseende rättskipnings- eller förvalt- ningsuppgifter som inte direkt grundar sig på regeringsformen regle- ras i 10 kap 8 § regeringsformen. Bestämmelsen har följande lydelse: Rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter som inte direkt grundar sig på denna regeringsform kan, i andra fall än de som avses i 6 §, genom beslut av överlåtas till en annan stat, till en mellanfolklig organisation eller till en utländsk eller internationell inrättning eller samfällighet. får i lag bemyndiga regeringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om en sådan överlåtelse. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, fattar beslut om överlåtelse eller bemyndigande i den ordning som anges i 6 § andra stycket. Bestämmelsen ger möjlighet att överlåta rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter som inte direkt grundar sig på regeringsformen till icke-svenska organ. Av första stycket andra meningen följer att ett särskilt riksdagsbeslut inte krävs för varje specifik överlåtelse. Riks- dagen kan i lag bemyndiga regeringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om överlåtelse av rättskipnings- eller förvalt- ningsuppgifter. För det fall uppgiften innefattar myndighetsutövning, fattar beslut enligt en av två möjliga ordningar som framgår av 10 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Där sägs att kan besluta om sådan överlåtelse, om minst tre fjärdedelar av de röst- ande och mer än hälften av ledamöter röstar för det (jfr prop. 2009/10:80, s. 196 f. och bet. 2009/10:KU19, s. 50). Riks- dagens beslut kan också fattas i den ordning som gäller för stif- tande av grundlag. Detta innebär att en beslutande folkomröstning Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium kan komma i fråga. Det synes vara fritt att välja mellan de två be- slutsordningarna (jfr , , Överlåtelse av beslutanderätt – en rättsvetenskaplig studie av den i 10 kap. regeringsformen regle- rade möjligheten att överlåta beslutanderätt till icke-svenskt organ, 2015, s. 349). I andra fall, dvs. när uppgifterna är av enklare beskaffen- het, kan beslut däremot fattas med enkel majoritet. I 6 § andra stycket sägs också att överlåtelse av beslutanderätt kan beslut- as först efter godkännande av överenskommelse enligt 3 §. Det betyder att den internationella överenskommelsen måste godkännas av innan ett beslut om befogenhetsöverlåtelse kan fattas. Frågan om godkännande av avtalen behandlar utredningen i kapitel 5. Det finns dock ingenting som hindrar att godkännandebeslutet och överlåtelsebeslutet fattas vid ett och sam- ma tillfälle, se bet. 2001/02:KU18, s. 44 och bet. 2008/09:UU8, s. 18. Begreppet rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter får anses ta sikte på all form av offentligrättsligt beslutande eller agerande. En rättskipningsuppgift är förenklat en uppgift som en domstol har hand om. Det som kännetecknar en domstol är att den har en mer kvalificerad sammansättning och tillämpar ett mer utvecklat förfarande än en förvaltningsmyndighet, jfr SOU 1984:14, s. 49. I regeringsformen finns vissa bestämmelser som tecknar konturerna av begreppet rättskipning, jfr a. bet. Det är i princip bara dom- stolar som får avgöra rättstvister mellan enskilda, se 11 kap. 5 § regeringsformen. Enligt 2 kap. 9 § ska frihetsberövanden med an- ledning av brott eller misstanke om brott liksom andra tvångsvisa omhändertaganden kunna överprövas av domstol. Därtill ägnar sig domstolar åt att handlägga familjerättsliga statusfrågor och att ut- mäta formliga straff. En förvaltningsuppgift är en uppgift för den offentliga förvaltning- en. Offentlig förvaltning är vad som återstår av offentlig verksamhet sedan man tagit undan vissa andra, mera lättdefinierade funktioner, såsom normgivning, beslut om budget och rättskipning. Till förvalt- ningsverksamheten hör vissa centrala statsfunktioner såsom försvar- et, utrikesrepresentationen och polisväsendet. Den offentliga förvalt- ningen består av faktisk och rättslig (beslutande) verksamhet. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium rättsliga verksamheten består i att myndigheter meddelar rättsliga direktiv antingen för faktisk förvaltningsverksamhet eller för enskil- da personers handlande. En stor del av den offentliga förvaltningen består av rent faktisk verksamhet, som t.ex. byggande och underhåll av infrastruktur, eller tillhandahållande av undervisning och sjukvård. De tvångsmedel som används för att genomdriva myndigheternas beslut består också delvis av rent faktiska åtgärder. Den offentliga förvaltningen präglas av normbundenhet (, och , , Allmän förvaltningsrätt, 26 uppl., 2014, s. 16 f.). Föreskrifter om fullgörandet av uppgifterna Det kan finnas ett behov av att låta ett icke-svenskt organ meddela föreskrifter om fullgörandet av de uppgifter som organet har till- delats med stöd av 10 kap. 8 § regeringsformen. Denna fråga verkar inte ha varit föremål för överväganden, men har diskute- rats i doktrinen (, s. 332 f. och , s. 422 f.). Frågan är om detta ska ses som en överlåtelse av normgivnings- makt. Eftersom all normgivningsmakt kan anses vara grundad di- rekt på regeringsformen, och eftersom 10 kap. 8 § regeringsformen bara omfattar beslutanderätt som inte är grundad direkt på reger- ingsformen, finns här ett problem. Det skulle bli mycket svårt att överlåta beslutanderätt med stöd av nuvarande 10 kap. 8 § reger- ingsformen om inte det icke-svenska organet kan ges befogenhet att meddela föreskrifter om uppgifternas fullgörande. För att lösa knuten verkar den enda möjligheten vara att tolka bestämmelserna på ett sätt som innebär att överlåtelsen av beslutanderätt i den här situationen inte betraktas som en överlåtelse av normgivningsmakt. , vars utgångspunkt är att man får göra en bedömning om det icke-svenska organets beslutanderätt inskränker, eller in- kräktar på, den internt definierade beslutanderätten, gör följande bedömning (a.a. s. 333 f). Ett icke-svenskt organs befogenhet att meddela föreskrifter om uppgifternas fullgörande inkräktar inte på de svenska interna organens normgivningsmakt. Detta beror på att befogenheten torde vara mycket nära kopplad till själva uppgifterna. Om det är det icke-svenska organet som har tilldelats ansvaret för uppgifterna skulle man kunna hävda att svenska interna organ inte längre har något behov eller intresse av att meddela föreskrifter om Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium De kanske inte ens har en formell möj- lighet att meddela sådana föreskrifter. Av denna anledning skulle man kunna se det som att det inte föreligger något intrång i de in- terna organens normgivningsmakt. Överlåtelsen bör därmed inte be- traktas som en överlåtelse av normgivningsmakt, utan snarare som en överlåtelse av beslutanderätt som avser rättskipnings- eller förvalt- ningsuppgifter. synes instämma i detta synsätt, under för- utsättning att föreskrifterna har ett nära samband med den över- låtna uppgiften (a.a. s. 424 f). Myndighetsutövning mot enskild innefattar beslut eller andra åt- gärder som ytterst är ett uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Det behöver inte vara åtgärder som medför förpliktelser för enskilda. Myndighetsutövning kan också förekomma i form av gynnande beslut, t.ex. tillstånd att driva en verksamhet, befrielse från en lagstadgad förpliktelse och beviljande av en social förmån. Karakteristiskt är emellertid att den enskilde befinner sig i ett slags beroendeförhållande till det allmänna. Är det fråga om ett förbud, föreläggande eller liknande, måste den en- skilde rätta sig efter beslutet, eftersom han eller hon annars riskerar att tvångsmedel av något slag kommer att användas. Rör det sig om ett gynnande beslut, kommer beroendeförhållandet till uttryck på så sätt att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få t.ex. en förmån och att myndighetens tillämpning av de föreskrifter som gäller på området får avgörande betydelse. För att myndighetsutövning ska föreligga krävs att myndigheten grundar sin befogenhet att bestämma på en författning eller något annat beslut av eller regeringen (, och , Bo, Förvaltningslagen med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 26 f). Utöver offentligrättsligt beslutsfattande omfattar myndig- hetsutövning faktiskt handlande som innebär ingripanden med tvång mot enskilda. Exempelvis omfattas operativa polisingripanden med våld och tvång samt förföljande som syftar till frihetsberövande av begreppet myndighetsutövning (jfr t.ex. prop. 1999/2000:64, s. 83 f. och 92. och prop. 2007/08:83, s. 30). Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium I 10 kap. 8 § regeringsformen används begreppet myndighetsut- övning utan tillägget mot enskild. Skälet till det är, enligt den ut- redning som lade fram förslaget till bestämmelse, att tillämpnings- området bör omfatta överlåtelse inte bara av beslutanderätt, som kan användas för att dirigera svenska medborgares handlande. Till- lämpningsområdet bör omfatta också befogenheter som kan brukas i syfte att påverka den svenska offentliga verksamheten, se SOU 1984:14, s. 93. Detta kan förstås som att begreppet myndig- hetsutövning inte bara ska omfatta utövning av befogenheter att bestämma i förhållande till privata fysiska eller juridiska personer, utan även i förhållande till offentliga organ (jfr , s. 341). Överlåtelse av uppgifter som innefattar myndighetsutövning Av förarbetena till 10 kap. 8 § regeringsformen framgår inte när- mare vad som avses med överlåtelse av beslutanderätt avseende rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter som innefattar myndig- hetsutövning. Ordalydelsen i bestämmelsen skulle kunna indikera att vad som avses är att kompetensen att utföra en svensk offentlig uppgift som innefattar myndighetsutövning genom beslut av riks- dagen rent faktiskt överlåts till en annan stat eller ett utländskt organ. Praxis, om än begränsad, visar dock att tillämpningsområdet för be- stämmelsen kan vara vidare än så när uppgifter innefattar myndig- hetsutövning. m.m. I propositionen (prop. 1997/98:42) diskuterar regeringen i vilken utsträckning and- ra Schengenstaters polismän och andra tjänstemän kan komma att ägna sig åt myndighetsutövning i i samband med bl.a. fort- satt förföljande enligt artikel 41 i tillämpningskonventionen till (dvs. ) (a. prop. s. 81). Syftet med fortsatt förföljande av en misstänkt brottsling är att den mis- stänkte ska gripas, antingen av de förföljande tjänstemännen eller av den mottagande statens tjänstemän. Ett gripande är en åtgärd som innebär myndighetsutövning. Mot detta skulle kunna anföras att de befogenheter som tillkommer en utländsk polisman vid förföljande enligt artikel 41 i stort sett sammanfaller med de befogenheter som enligt 24 kap. 7 § andra stycket tillkommer envar som påträffar en brottsling på bar gärning. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium att det emellertid knappast kan hävdas att en polisman i tjänsten omfattas av den regeln och fortsätter att det därför torde stå klart att fortsatt förföljande enligt artikel 41 i kan innebära myndighetsutövning här i landet (jfr nedan). En an- slutning till innefattar enligt regeringen således ett åtagande att överlåta myndighetsutövning till främmande stat, nämligen och , samt i ett senare skede . Vid behandling av denna proposition konstaterade justitieut- skottet att i vissa delar innebär att myndig- hetsutövning överlåts till främmande stat och hänvisade till att ett förföljande som utländsk polis gör över landgräns och utländska myndigheters beslut om viseringar som ska gälla här i landet (bet. 1997/98:JuU15, s. 30). Vid genomförandet av i uttalade regeringen att konventionens bestämmelser om gränsöverskridande övervakning och gränsöverskridande förföljande innebar att Schengenstaterna har åtagit sig att låta tjänstemän från andra Schengenstater utöva myndighet på sitt territorium. Då tjänstemän från en annan Schengenstat utövar myndighet i är det således den andra statens myndighet som utövas här (prop. 1999/2000:64, s. 113). Även om det således ansågs vara en annan stats myndighet som skulle utövas i , fann regeringen att dessa åtaganden inne- bar överlämnande av myndighetsutövning till främmande stats myndigheter (a. prop. s. 98). Även beviljande av visering av andra Schengenstaters myndigheter ansågs vara ett beslut som innefattar myndighetsutövning (a. prop. s. 74). höll med reger- ingen om att förslagen i propositionen innebär att myndighetsutöv- ning överlåts till annan stat (bet. 1999/2000:JuU17, s. 27 f). 1999/2000:64 behandlas också avtalet mellan och om polisiärt samarbete i (SÖ 2000:15; det s.k. svensk-danska polissamarbetsavtalet) . I avtalet regleras bl.a. gränsöver- skridande övervakning och gränsöverskridande förföljande. Avtalet innehåller, liksom (jfr ovan), åtaganden som enligt lagstiftarens bedömning innebär att myndighetsutövning över- lämnas till en främmande stats myndigheter. I propositionen Internationellt tullsamarbete (prop. 1999/2000:122) konstaterar regeringen att vissa av föreskrifterna i förslagen innebär att myndighetsutövning över- Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium låts till annan stat (a. prop. s. 54). Detta gäller bl.a. vissa föreskrifter rörande gränsöverskridande förföljande. instämde i denna bedömning (bet. 2000/01:SkU2, s. 5). Överlämnande av myndighetsutövning har också ansetts ske med anledning av överenskommelsen mellan angående de s.k. suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar (bet. LU 1986/87:9, s. 4 f. och 9). Över- enskommelsen bygger på principen att den territoriella rättsord- ningen ska gälla på suveränitetsholmarna med undantag för frågor med fastighetsrättslig karaktär (jfr prop. 1986/87:38, s. 7 f). Finsk fastighetsrätt ska således tillämpas på de finska suveränitetsholm- arna i och svensk fastighetsrätt på de svenska suveränitets- holmarna i . Genom överenskommelsen ges finska domstol- ar och myndigheter behörighet att handlägga mål och ärenden rörande de suveränitetsholmar som finns i i den mån finsk rätt ska tillämpas. Enligt regeringens bedömning påverkar dock inte denna ”inskränkning i den svenska jurisdiktionen som vi härigenom accepterar” på något avgörande sätt inflytande över hol- marna (a. prop. s. 11). Därutöver har överlåtelse av myndighetsutövning ansetts ske vid associering till , bl.a. med anledning av bestämmelserna om gränsöverskridande övervakning (prop. 2005/06:194, s. 54 och 56 samt bet. 2005/06:JuU38, s. 6), och vid genomförandet av rambeslutet om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff (prop. 2008/09:218, s. 29 f). Ett annat exempel på överlåtelse av myndighetsutövning är överförande av verkställighet av brottspåföljd (prop. 1978/79:3). Sammanfattningsvis kan konstateraras att begreppet överlåtelse i 10 kap. 8 § regeringsformen har tolkats och tillämpats i vid bemär- kelse. Begreppet får anses stå för ett medgivande av att en annan stats myndighetspersoner utför sådana uppgifter på svenskt territo- rium som annars är förbehållna svenska myndigheter och domsto- lar. Vare sig frågan om vilken stats myndighet som utövas eller vil- ken stats lagstiftning som är tänkt att tillämpas vid fullgörande av de överlåtna uppgifterna har tillmätts någon betydelse för frågan om överlåtelse av beslutanderätt ska anses föreligga. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium I 10 kap. 7 § regeringsformen finns genom rekvisitet i begränsad omfattning vad som kan benämnas en generell kvantitativ begräns- ning (jfr , s. 305). Rekvisitet innebär att den beslutanderätt som kan överlåtas med stöd av det här lagrummet inte får överlåtas i hur stor utsträckning som helst. All beslutanderätt som överlåts ska därför vara klart avgränsad. Till skillnad mot 10 kap. 7 § så innehåller 10 kap. 8 § inte någon kvantitativ begränsning. Formellt sett är det med andra ord möjligt att överlåta beslutanderätten enligt 8 § i hur stor utsträckning som helst. Det kan gälla exempelvis all den icke-konstitutionella beslu- tanderätt avseende förvaltningsuppgifter som tilldelats olika typer av förvaltningsmyndigheter (jfr a.a. s. 344). Det blir emellertid svårt att avgöra om det handlar om beslutan- derätt som får överlåtas, om den beslutanderätt som överlåts inte är klart avgränsad. Detta talar för att gränserna för den överlåtna be- slutanderätten måste vara tydliga, trots att det är möjligt att över- låta beslutanderätten enligt 10 kap. 8 § i hur stor utsträckning som helst (jfr a.a. s. 345). Överlåtelse kan ske till en annan stat, till en mellanfolklig organi- sation eller till en utländsk eller internationell inrättning eller sam- fällighet. Fokus ligger här på rekvisitet annan stat. Vad som är att anse som en annan stat regleras dock inte i regeringsformen utan det ses i första hand som en politisk fråga (jfr m.fl., s. 389 och m.fl., s. 478). (a.a. s. 345) anser att det verkar rimligt att anta att uttrycket stat här har samma innebörd som ut- trycket av allt att döma har i 10 kap. 1 § regeringsformen, nämligen det som utgör en stat enligt folkrätten. Eftersom paragrafen inte gör någon skillnad mellan olika delar av staten, torde rekvisitet om- fatta alla organ som tillhör staten, exempelvis myndigheter. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium För det fall det rör sig om överlåtelse av rättskipnings- eller förvalt- ningsuppgifter som inte innefattar myndighetsutövning fattar riks- dagen beslut om överlåtelse med enkel majoritet. Enligt förarbetena avses mer triviala uppgifter, som över huvud taget inte kan anses ha någon betydelse för den svenska suveräniteten (prop. 1984/85:61, s. 16). Överlåtelse av rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning kräver däremot att riksdagsbeslutet fattas i särskild ordning. Hänvisningen till 10 kap. 6 § andra stycket regeringsformen innebär att för beslut krävs att minst tre fjärde- delar av de röstande och mer än hälften av ledamöter röstar för det. beslut kan också fattas i den ordning som gäller för stiftande av grundlag. Detta innebär att beslutande folkomröstning kan komma i fråga. Det synes vara fritt att välja mellan de två ordningarna. Är det i något fall tveksamt om en viss uppgift innebär myndig- hetsutövning har alltid möjlighet att tillämpa den sär- skilda beslutsordningen (prop. 1984/85:61, s. 30). Den särskilda beslutsordningen har tillämpats av i bl.a. följande fall: –vid överförande av verkställighet av brottspåföljd enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (prop. 1978/79:3), –med anledning av överenskommelsen mellan angående de s.k. suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar (prop. 1986/87:38), –i samband med anslutning till (prop. 1997/98:42), – vid genomförande av i (prop. 1999/2000:64), när bl.a. lagen (2000:343) om internatio- nellt polisiärt samarbete antogs, –vid behandlingen av propositionen om internationellt tullsam- arbete (prop. 1999/2000:122), när bl.a. lagen (2000:1219) om inter- nationellt tullsamarbete antogs, Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium –vid associering till (prop. 2005/06:194), och –vid genomförandet av rambeslutet om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff (prop. 2008/09:218). 7.3.2Överlåtelse av beslutanderätt som direkt grundar sig på regeringsformen Uttrycket rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter används också i 10 kap. 7 § regeringsformen. Beslutanderätt avseende sådana upp- gifter kan därför överlåtas också enligt denna bestämmelse. Då av- ses emellertid beslutanderätt som grundar sig direkt på regerings- formen. Första stycket i bestämmelsen har följande lydelse: I andra fall än de som avses i 6 § kan beslutanderätt som direkt grundar sig på denna regeringsform och som avser meddelande av föreskrifter, användningen av statens tillgångar, rättskipnings- eller förvaltnings- uppgifter eller ingående eller uppsägning av internationella överens- kommelser eller förpliktelser, i begränsad omfattning överlåtas till en mellanfolklig organisation för fredligt samarbete, till vilken riket är eller ska bli anslutet, eller till en mellanfolklig domstol. Av intresse för utredningen att titta närmare på är dels vad som av- ses med beslutanderätt som direkt grundar sig på regeringsformen, dels kretsen av möjliga mottagare. I bestämmelsen anges fyra kategorier av överlåtbar beslutanderätt: meddelande av föreskrifter (normgivningsmakten), användningen av statens tillgångar (finansmakten), rättskipnings- eller förvaltnings- uppgifter eller ingående och uppsägning av internationella överens- kommelser eller förpliktelser (traktatmakten). Av dessa kategorier avser normgivningsmakten, finansmakten och traktatmakten framför allt och regeringens beslutanderätt. Rättskipnings- och förvaltningsuppgifter som grundar sig direkt på regeringsformen omfattas också. Ett exempel på en rättskipnings- eller förvaltningsuppgift framgår av 2 kap. 9 § regeringsformen, som anger att frihetsberövanden med anledning av brott eller misstanke om brott och andra tvångsvisa omhändertaganden ska kunna över- Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium prövas av domstol.