sou · H5B38 · 2017-02-24 00:00:00 — tillsatte dåvarande regeringen en utredning med uppdrag att främja forskningsarbetet inom kärnfysik och kärnkemi. I utredningsdirektiven framhålls att: ”… för forskningen gäller det främst att finna lämpliga metoder för tillgodogörande av atomkraften för fredliga ändamål.”2 På regeringens initiativ bildades AB Atomenergi − ett slags joint venture mellan staten, de tekniska högskolorna och industrin. Företaget skulle syssla med forskning och utveckling av den fredliga användningen av kärnkraften. () skulle svara för den militära användningen och utvecklingen av kärnenergin. första kärnreaktor, som planerades av AB Atomenergi, uppfördes ner i berget vid Drottning 47−51 i anslutning till i . Reaktorn, benämnd R1, gick kritisk kl. 18.59.3 Från en ursprungseffekt på ”... bara några watt.” höjdes effekten successivt och kom slutligen att uppgå till 1000 kW (1 MW).4 1997/98:145, s. 381. 2Larsson, K-E. Kärnkraftens historia i , s. 126. 3Larsson, K-E. Kärnkraftens historia i , s. 134 f. 4Fjæstad, M. första kärnreaktor - Från teknisk prototyp till vetenskapligt instru- ment. SKI rapport 01:1, s. 84 f. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Reaktorn användes för forskning och undervisning samt till framställning av radioaktiva ämnen, t.ex. till medicinska ändamål. Kärnbränslet utgjordes av franskt naturligt (inte anrikat) uran. Som moderator användes tungt vatten importerat från . Frågor som rörde hantering och framtida slutförvaring av det radioaktiva avfallet berördes inte alls i utvecklingsarbetet såvitt kunnat finna. För att lösa de mer akuta problemen förekom det att radioaktivt avfall dumpades i , och Atlanten.5 Det finns fortfarande kärnavfall vid de kärntekniska anläggningarna i Studsvik från den aktuella perioden som ännu inte funnit sin slutliga hantering. 2.3De första lagarna på kärnteknik- och strålskyddsområdet Lagen utgjorde en allmän skyddslag som omfattade alla verksamheter där strålskyddsaspekter kommer in. Genom strålskyddslag6 infördes i en reglering som tog hänsyn till de särskilda riskförhållanden m.m. som följer av användning av röntgenstrålar och radioaktiva ämnen inom framför allt sjukvården. Lagen fick betydelse på det kärntekniska området genom att tillståndet att driva kärnreaktor R1 utfärdades av Medicinalstyrelsen i enlighet med strålskyddslag, efter hörande av . I väsentlig utsträckning betraktades dock strålskyddsfrågorna främst utgöra ett arbetarskyddsproblem.7 var strålskyddslag den lag som reglerade verksamheten på kärnenergiområdet. Lagen (1956:306) om rätt att utvinna atomenergi m.m. (atomenergilagen) som trädde i kraft den 5Larsson, A. och , G. Hantering av radioaktivt avfall i samt radium och radiumavfall fram . SKI rapport 96:78, 96-18. 6Lagen (1941:334) om tillsyn å radiologiskt arbete m.m. 1987/88:88, s. 15. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … införde krav på tillstånd att uppföra, inneha eller driva ”atomreaktorer” och att på olika sätt ta befattning med ”atombränsle”8. Med stöd av lagen beslutades om tillstånd för de 12 kärnkraftreaktorer som varit i kommersiell drift och genererat det använda kärnbränsle som planeras att slutförvaras i det tänkta slutförvaret för använt kärnbränsle i Forsmark, kommun. Lagen införde också vissa regler om tillsyn över verksamheten. Till tillstånden var ett antal villkor knutna som berörde reaktorns uppförande och drift. Några villkor som tar sikte på hanteringen av det använda kärnbränslet finns inte med i tillståndsbesluten.9 Genom en ändring i atomenergilagen infördes ett krav på tillstånd för att få uppföra, inneha och driva en anläggning för bearbetning, lagring eller förvaring av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall som uppkommer vid drift av kärnkraftsreaktorer. hade avfallsfrågorna inte berörts i atomenergilagen. Genom strålskyddslag10 infördes krav på tillstånd för och tillsyn över i princip alla strålkällor som alstrar joniserande strålning. Därmed avsågs strålning från radioaktivt ämne, röntgenstrålning och till sin biologiska verkan likartad strålning. Lagen saknade bestämmelser om hur radioaktivt avfall skulle tas om hand. Genom villkor och föreskrifter kunde dock statens strålskyddsinstitut11 med stöd av strålskyddslag indirekt uppställa krav på avfallshanteringen från strålskyddssynpunkt. Det var först genom införandet av den s.k. villkorslagen12 som frågor om slutförvaring av använt kärnbränsle behandlades i lagstiftningen. Förslagen enligt villkorslagen baserades i stor utsträck- 1956:178, 3LU 1956:23, rskr. 1976/77: 53, s. 17. 10Strålskyddslagen (1958:110). 11Statens strålskyddsinstitut inrättades 1965. 12Lagen om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle m.m. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … ning på den s.k. AKA-utredningen.13 Lagen var dock inte tillämplig på alla kärnkraftsreaktorer som fått tillstånd enligt atomenergilagen, utan enbart på de kärnkraftsreaktorer som för lagens ikraftträdande ännu inte hade tagits i drift. Utanför tillämpningsområdet fanns kärnkraftsreaktorer vilka redan börjat drivas och som således hade tillförts kärnbränsle. Detta gällde reaktorerna 1 och 2, samt 1.14 Enligt villkorslagen fick en reaktor inte tillföras kärnbränsle utan särskilt tillstånd av regeringen. För tillstånd krävdes att reaktorns innehavare kunde visa upp ett juridiskt bindande avtal om upparbetning av använt kärnbränsle samt visa hur och var en slutlig förvaring av högaktiva avfall som bildats vid upparbetningen skulle kunna ske. Avtalet skulle bland annat innehålla bestämmelser om hur en anpassning till teknikens utveckling på upparbetningsområdet skulle kunna tillgodoses.15 Om det använda bränslet inte skulle upparbetas måste reaktorns innehavare visa hur och var en helt säker slutlig förvaring av det använda kärnbränslet kunde ske. Reaktorns innehavare måste lämna ingående och omfattande uppgifter för bedömning av säkerheten. Det räckte inte med att presentera översiktliga planer och skisser. Reaktorinnehavaren skulle konkret kunna ange i vilken form avfallet eller det använda kärnbränslet avsågs bli förvarat, hur förvaringsplatsen skulle bli ordnad, hur transporterna skulle ske och i övrigt vad som behövdes för att bedöma om den föreslagna slutliga förvaringen skulle kunna anses vara helt säker och möjlig att utföra. Risken för att avfallet eller det använda kärnbränslet skulle kunna spridas till biosfären genom naturliga processer, olyckshändelser eller krigshandlingar skulle också beaktas. Det fordrades dock inte att det fanns en färdigställd förvaringsplats när tillståndsfrågan skulle prövas.16 13Utredningen (I 1972:08) om radioaktivt avfall. 1976/77:53, s. 23. 1976/77:53, s. 23. 1976/77:53, s. 24. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.3.5Lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. tog ställning till ett förslag från regeringen om riktlinjer för energipolitiken som sträckte sig fram till omkring år 1990.17 I enlighet med propositionen beslöt om en ny lag – lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. som trädde i kraft . I lagen slås reaktorinnehavarnas skyldigheter fast. Den som har tillstånd att inneha och driva en kärnkraftreaktor ska svara för att använt kärnbränsle och radioaktivt avfall hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt, att reaktoranläggningen ska kunna avvecklas och rivas på ett säkert sätt och att den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att fullgöra skyldigheterna bedrivs och att reaktorinnehavaren ska svara för de faktiska kostnader som behövs för avfallshanteringen. Reaktorinnehavarna ska också i samråd upprätta en plan för forsknings- och utvecklingsverksamheten.18 Lagrådet påpekade i sitt yttrande över finansieringslagen att i tillståndsinnehavarens skyldigheter ingår: … inte enbart att vidta och bekosta de faktiska åtgärder som krävs utan även att ansvara med återstoden av företagets förmögenhet för kostnader som staten skulle kunna ådra sig för sådana åtgärder, ifall reaktorinnehavaren skulle underlåta att fullgöra sina skyldigheter och staten därför nödgas vidtaga åtgärderna.19 Lagen innebar en övergång till de principer som gäller beträffande reaktorinnehavarnas skyldigheter för kärnavfall och använt kärnbränsle. Skyldigheterna stämmer också i stora delar överens med dem som återfinns i kärntekniklagen20 och den nu gällande finansieringslagen.21 energipolitiska proposition, prop. 1980/ 81:90, NU 1980/81:60. 18Jfr 1−3 §§ lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet samt prop. 1980/ 81:90, bilaga 1, s. 614 ff. 1980/ 81:90, bil. 1, s. 637. 20Jfr 10, 11 och 12 §§ lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. 21Lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.4Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) Det var genom införandet av kärntekniklagen som ramen för de generella krav för hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och slutförvar som gäller slutligen slogs fast. Lagen trädde i kraft och är fortfarande giltig. Begreppen kärnämne och kärnavfall Kärntekniklagen gäller, som namnet antyder, kärnteknisk verksamhet. Begreppet definieras i lagens inledning. Förutom drift av kärnkraftsreaktor eller annan kärnteknisk anläggning innebär begreppet även: ”förvärv, innehav, överlåtelse, hantering, bearbetning, transport av eller annan befattning med kärnämne eller kärnavfall”.22 I lagen används begreppen kärnämne och kärnavfall. Kärnämne är: ”uran, plutonium eller annat ämne som används eller kan användas för utvinning av kärnenergi” eller sammanfattningsvis ”kärnbränsle”. Använt kärnbränsle är ”kärnämne” under förutsättning att det inte placerats i ett slutförvar. Har det använda kärnbränslet placerats i ett slutförvar är det definierat som ”kärnavfall”.23 Använt kärnbränsle upphör alltså enligt definitionen att vara kärnämne när det placerats i slutförvar. Det ska därefter betraktas som kärnavfall. Observera att slutförvaret inte behöver vara förslutet i något avseende. Skälet till denna skillnad i betydelsen är att använt kärnbränsle som ännu inte placerats i ett slutförvar kan upparbetats. Det plutonium och uran som frigörs vid upparbetningen kan återigen användas som bränsle i en kärnkraftsreaktor, bland annat genom det kan ingå i tillverkning av MOX-bränsle. 22Jfr 1 § kärntekniklagen. 23Jfr 2 § kärntekniklagen. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.5Innebörden av tillstånd till kärnteknisk verksamhet Kärnteknisk verksamhet får, generellt sett, inte bedrivas utan tillstånd24 eller godkännande. Det är straffbart att bedriva kärnteknisk verksamhet utan tillstånd eller godkännande. Tillståndet gäller enbart innehavaren av tillståndet och ingen annan. Det är alltså inte tillåtet för moderbolaget eller andra bolag i samma bolagskoncern att bedriva den kärntekniska verksamheten som tillståndet omfattar. Regeringen eller i vissa fall () prövar frågor om tillstånd och om godkännande. Tillståndet gäller enbart för den kärntekniska verksamhet som anges i tillståndet. Dessa regler är grundläggande för kärntekniklagen. Med tillståndet enligt kärntekniklagen följer ett antal skyldigheter. I skyldigheterna ingår inte enbart att upprätthålla säkerheten och strålskyddet utan även att se till att kärnavfall och kärnämne som inte används på nytt ska kunna hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt. I skyldigheterna ingår också att den kärntekniska anläggningen i vilken verksamheten har bedrivits avvecklas och rivs på ett säkert sätt när den är permanent avstängd. Det är fråga om en fullständig demontering och bortforsling av anläggningen och övriga anordningar som ingår i den kärntekniska verksamheten och som är radioaktivt kontaminerade.25 Tillståndshavarnas skyldigheter har fullgjorts när anläggningarna har rivits eller friklassats och allt kärnämne och kärnavfall är placerat i slutförvar som slutligt förslutits.26 Kärntekniklagen använder begreppet ”slutligt förslutits” som en bortre gräns för tillståndshavarnas ansvar. En viktig juridisk utgångspunkt är att det är tillståndshavarna för de kärntekniska anläggningarna som, var och en, har det övergripande ansvaret för det kärn- 24För verksamhet som är av liten omfattning eller avser vetenskaplig verksamhet vid universitet och liknande institutioner finns bestämmelser om undantag från tillståndsplikten i 4−15 a §§ förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. 25Jfr 10 § första stycket kärntekniklagen. 26Jfr 10 § första stycket 3. Se även prop. 2009/10:172, s. 55 f. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … avfall som genereras i respektive verksamhet. Reaktorinnehavarnas skyldighet att slutförvara det använda kärnbränslet är ett realt åtagande som måste fullföljas. Det är en hantering som, från samhällets utgångspunkt, inte går att välja bort. Kärntekniklagens bestämmelser innebär att skyldigheterna enligt lagen kan komma att kvarstå under många decennier efter det att den sista kärnkraftsreaktorn permanent har stängts av och elproduktionen upphört. Enligt de driftsplaner för kärnkraftverken som kraftindustrin redovisar kan de sista kärnkraftsreaktorerna komma att ställas av mellan åren 2040 och 2045.27 En inte alltför orimlig bedömning är att en slutlig förslutning av slutförvaret kan komma att dröja . Det är också mot denna bakgrund som ett särskilt finansieringssystem för detta ändamål har byggts upp. Ett tillstånd att driva en kärnteknisk verksamhet är som framgår ett mycket långsiktigt åtagande. Kärntekniklagen förstärker detta genom att föreskriva att de skyldigheter som åligger en tillståndsinnehavare kvarstår även om tillståndet återkallas, giltighetstiden för ett tillstånd går ut eller en kärnkraftsreaktor är permanent avstängd, ända till dess tillståndshavaren har fullgjort sina åligganden.28 Lagstiftaren har dock, genom bestämmelsen i 14 § andra stycket kärntekniklagen, ansett det rimligt att tillståndshavaren i vissa fall kan medges dispens från sina skyldigheter. I samband med en sådan dispens prövas om: … de åligganden som tillståndsinnehavaren har kan fullgöras av annan. I en sådan situation bör också prövas om kraven på säkerhet och en säker avfallshantering och avveckling av en aktuell anläggning kan anses tillgodosedda och att medel finns för detta.29 En dispens ges i detta fall av regeringen.30 Program för forskning, utveckling och demonstration av metoder för hantering och slutförvaring av kärnavfall. 28Jfr 14 § första stycket kärntekniklagen. 1983/84:60, s. 94. 30Jfr 17 § förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.5.2Kraven på en fullgod organisation och tillräckliga resurser Målsättningen i kärntekniklagstiftningen är att så långt det över huvud taget är möjligt, undanröja riskerna för en radiologisk olycka och därmed ytterst för förluster av liv eller egendom. Kraven på säkerhet och strålskydd är långtgående. Kärntekniklagen kan sägas ha utformats så att tillståndshavaren har getts ett ansvar för driften av en kärnteknisk anläggning som närmar sig det strikta och som inte kan överlåtas på någon annan. Stor vikt läggs därför vid tillståndshavarens förutsättningar för att på ett betryggande sätt kunna svara för de åtaganden som följer av kärnteknisk verksamhet.31 Kärntekniklagen tydliggör tillståndshavarens skyldigheter genom att ställa krav på att ha en organisation utformad och bemannad på ett sådant sätt att den tillförsäkrar en säker och tillförlitlig drift av verksamheten.32 Med drift avses även all verksamhet som rör avveckling och rivning av kärntekniska anläggningar. Kravet på en fullgod organisation gäller även i förekommande fall för de uppdragstagare tillståndshavaren anlitar. Tillståndshavaren är även skyldig att ha ekonomiska resurser som är tillräckliga för att kunna fullgöra de åtgärder som kärntekniklagen kräver eller åtgärder som följer av villkor eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt skyddsåtgärder i händelse av driftstörningar eller haverier i anläggningen.33 På ett trovärdigt sätt måste tillståndshavaren kunna visa att det antingen direkt, t.ex. genom ett tillräckligt aktiekapital, eller genom åtaganden av högsta moderbolaget i den koncern tillståndshavaren kan tillhöra, finns den finansiella kapacitet som krävs för att på ett uthålligt sätt uppfylla de krav som ställs.34 De tillståndshavare, som fullt ut uppfyller finansieringslagens krav, kan också sägas uppfylla kärntekniklagens krav på ekonomiska resurser vad avser de allmänna skyldigheter som följer av 10–14 §§ kärntekniklagen. 2009/10:172, s. 43, 44 och 57. 32Jfr 13 § första stycket 2 kärntekniklagen. 33Jfr 13 § första stycket 1 kärntekniklagen. 2009/10:172, s. 44, 57. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … Utöver skyldigheterna att vidta alla de åtgärder som behövs för att uppkommet kärnavfall och kärnämne som inte återanvänds ska kunna hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt35 har den som har tillstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreaktor (reaktorinnehavare) en skyldighet att svara för den allsidiga forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att skyldigheterna ska fullgöras. Forskningen ska omfatta hela processkedjan för avfallets omhändertagande och slutförvaring, således olika typer av mellanlager och andra anläggningar som behövs före slutförvaringen. Till skillnad från de generella kraven enligt kärntekniklagen gäller skyldigheten att bedriva forskning och utveckling enbart reaktorinnehavare.36 En reaktorinnehavare ska i samråd med övriga reaktorinnehavare upprätta, eller låta upprätta ett program, för den allsidiga forsknings- och utvecklingsverksamhet och de övriga åtgärder som behövs för att fullgöra skyldigheterna enligt lagen. SKB har fått reaktorinnehavarnas uppdrag att upprätta forskningsprogrammet. Forskningsprogrammet, som kommit att kallas för Fud-program- met37, ska vara inriktat på att redovisa den forskning och utveckling som behöver vidtas för att slutligt kunna lösa problemen kring en säker hantering och slutförvaring enligt den metod som framstår som bäst med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Forskningsprogrammet ska enligt lagens ordalydelse och vad som framkommer i förarbetena vara allsidigt. Genom kravet på ett allsidigt program och en fortlöpande redovisning av forskningsresultatet på området, vinner man, enligt förarbetena, också en öppenhet och insyn i de problem som återstår att lösa. Det påpekas i förarbetena att stort avseende bör fästas vid uppföljningen och utvärderingen av det framtida forskningsarbetet på en säker slutförvaring. 35Jfr 10 § kärntekniklagen. 36Jfr 11 § kärntekniklagen. 37Fud står för forskning, utveckling och demonstration. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … I kravet på ett allsidigt program ingår också en redovisning och en uppföljning av alternativa hanterings- och förvaringsmetoder som framkommer under den fortsatta utvecklingen på avfallsområdet, genom såväl den egna forskningen som utländsk forskning. Syftet med bestämmelsen är att någon bindning till en från början bestämd hanterings- eller förvaringsmetod inte ska ske förrän man har tillräckliga kunskaper för att kunna överblicka och bedöma föreliggande säkerhets- och strålskyddsproblem. Framkommer under det fortsatta forskningsarbetet en ny och bättre metod bör, enligt vad som framhålls i förarbetena, i stället denna metod väljas. Det första forsknings- och utvecklingsprogrammet överlämnades till regeringen enligt bestämmelsen i 12 § kärntekniklagen. Programmet har granskats och utvärderats av tidigare och , och av SSM. Regeringen prövar sedan frågan om det behövs sättas upp villkor för den fortsatta forskningen. Programmet lämnas till regeringen för granskning och utvärdering. Innan överlämnandet granskas det även av SSM som yttrar sig efter att ha hört ett stort antal myndigheter och utomstående experter. Som en följd av granskningen kan regeringen besluta om villkor som avser den fortsatta forsknings- och utvecklingsverksamheten. Villkoren bör t.ex. kunna ange att en viss del av programmet måste kompletteras på angivet sätt. Regeringen påpekar i förarbetena till lagen att det är reaktorinnehavarna som självständigt ska svara för forsknings- och utvecklingsverksamheten. En styrning av verksamheten i detalj genom villkor bör inte förekomma.38 har i enlighet med sin instruktion yttrat sig över reaktorinnehavarnas forskningsprogram. Några av rådets observationer har varit att alternativa hanterings- och förvaringsmetoder till den tidigt valda KBS-3-metoden knappast har studerats i någon djupare mening. 38 Prop.1983/84:60, s. 41, 92 och 93. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … 2.5.5Föreskrifter som utfärdats med stöd av kärntekniklagen SSM har av regeringen bemyndigats att utfärda närmare föreskrifter för tillämpningen av kärntekniklagen.39 Följande föreskrifter – som redovisas sammanfattningsvis nedan – gäller beträffande slutförvaring av kärnämne och kärnavfall samt beträffande skydd av människors hälsa och miljön vid slutligt omhändertagande av använt kärnbränsle och kärnavfall. Föreskrifterna är generellt utformade och anger inte vilka metoder som ska användas för slutförvaringen. föreskrifter (SSMFS 2008:21) om säkerhet vid slutförvaring av kärnämne och kärnavfall Säkerheten efter förslutning av ett slutförvar ska, enligt föreskrifterna, upprätthållas genom ett system av passiva barriärer. Barriärsystemet ska ha tålighet mot sådana förhållanden, händelser och processer som kan påverka barriärernas funktioner efter förslutningen. Barriärsystemet ska innehålla flera barriärer för att så långt det är möjligt upprätthålla nödvändig säkerhet trots enstaka brist i en barriär. Barriärerna i ett slutförvar kan vara tekniska, dvs. tillverkade av människan, eller naturliga. Exempel på tekniska barriärer är behållare för kärnämne och kärnavfall, betongkonstruktioner och återfyllnadsmaterial av lera, sand eller betong. Delar av slutförvaret eller material i slutförvaret kan också räknas som barriärer utan att för den skull utgöra ett hinder mot fysisk transport. Detta kan t.ex. vara fallet för material som medverkar till att ge en kemisk miljö som motverkar transporten av radioaktiva ämnen. Exempel på detta är en kemisk miljö som medför låg löslighet och hög sorption av radioaktiva ämnen. Varje barriär ska ha till funktion att på ett eller flera sätt medverka till att innesluta, förhindra eller fördröja spridning av radioaktiva ämnen, antingen direkt, eller indirekt genom att skydda andra barriärer i barriärsystemet. Barriärfunktion är en benämning på barriärers olika sätt att fungera och som också avser en barriärs förmåga att skydda och bevara funktionen hos andra barriärer. 39 Jfr 20 a § förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. Hur kraven på ett slutförvar för använt kärnbränsle vuxit fram … kan på detta sätt ha flera barriärfunktioner och samma eller liknande barriärfunktioner kan förekomma hos flera barriärer. Vilka barriärer eller barriärfunktioner som behövs och hur de tillgodoses av barriärsystemet bör tydligt framgå av säkerhetsredovisningen för slutförvaret. Säkerhetsredovisningen ska sammantaget visa hur slutförvarets säkerhet är anordnad för att skydda människors hälsa och miljön mot radiologiska olyckor och för att förhindra obehörig befattning med kärnämne eller kärnavfall. Slutförvarets säkerhet ska baseras på en säkerhetsanalys. En sådan analys ska kunna visa att olika slag av brister i en barriär och barriärfunktioner var för sig inte ska kunna leda till oacceptabla risker från spridning av radioaktiva ämnen från slutförvaret.