sou · H5B360 · 2017-06-15 00:00:00 — Yngre romska flickor och kvinnor verkar ha en något bättre hälsosituation än äldre och i mindre utsträckning vara utsatta för våld och sakna socialt stöd. Regeringen stödjer civilsamhällesorganisationer som arbetar med att stärka bl.a. romska flickor och kvinnors hälsa inom ramen för ett pågående uppdrag till Myndigheten för ungdoms- och civilsam- hällesfrågor. De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård 9.1.4Behovet av kunskap om hälsosituationen är stort genomförde på uppdrag av regeringen en studie kring förutsättningar för insamling av data avseende de natio- nella minoriteternas hälsa. Uppdraget genomfördes i samråd med de nationella minoriteterna (, 2014). Representanter för de nationella minoriteterna vilka deltog i sam- rådet lyfte bl.a. vikten av att minoritetsgruppen själv får äga utform- ningen av undersökningar och ha inflytande över behandlingen av de hälsodata som tas fram. Det framgick också i undersökningen att förutsättningarna för, och behovet av, att samla in hälsodata varierar mellan de olika minoritetsgrupperna. I exempelvis sverigefinnarnas fall ses en insamling inte som särskilt kontroversiell (även om en in- samling av data självklart måste vara frivillig). I andra minoritets- grupper finns däremot historiska orsaker till att det är mycket känsligt att genomföra undersökningar som uppfattas som kartläggningar. I svaren på utredningens enkäter till kommuner och landsting i förvaltningsområden efterfrågar flera samordnare tillgång till mer kunskap om de nationella minoriteternas hälsosituation. Detta för att kunna sätta in resurser och anpassa sin verksamhet. Bl.a. efter- frågas kunskap om våld mot kvinnor och självmordsrisken hos framförallt samer. Det efterfrågas därtill kunskap om hur historiska trauman som drabbat flera minoriteter påverkar gruppernas hälso- situation . Kunskap om hur den psykiska hälsan ser ut för den andra och tredje generationens sverigefinnar har även efterfrågats. Flera samordnare frågar också efter information och kunskap om hälsosituationen för minoriteter som inte omfattas av det förvalt- ningsområde som kommunen ingår i. 9.1.5Det saknas stöd för vårdgivare när det gäller bemötande och kunskap Företrädare för de landsting som ingår i förvaltningsområde har framhållit till utredningen att det är svårt att fullt ut tillgodose behovet av personal som behärskar minoritetsspråk i en stor organi- sation. De upplever att behovet av att få hjälp på minoritetsspråk är litet och sällan förekommande. Detta gör det inte möjligt att ha ständig beredskap för kontakter på minoritetsspråk i alla delar av organisationen. De flesta landsting erbjuder i stället tolkmöjlighet. De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård Flera av samordnarna som svarat på enkäten efterlyser mer stöd och samordning från statligt håll för att kunna leva upp till de skyldigheter som förvaltningsområden innebär. förbrukar landstingen endast av det statsbidrag de får för att ingå i förvaltningsområde, vilket tyder på att det finns svårig- heter att avgöra vad statsbidraget ska användas till. Landstingen har själva tagit initiativ till ett nätverk för att sprida goda exempel och utbyta erfarenheter. Att nationella aktörer gavs i uppdrag att bedriva sådant arbete skulle innebära effektivitetsvinster. 9.2Förhöjd risk för psykisk ohälsa Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att ett av de mest vanliga hälsoproblemen inom de nationella minoriteterna är olika former av psykisk ohälsa. Orsaker och symptom varierar men många hänvisar till diskriminering, att man upplever att man har ett mindre värde jämfört med majoritetsbefolkningen och att man bär på spår av historiskt förtryck. Den nationella samordnaren inom området psykisk hälsa står bakom regeringens strategi inom området psykisk hälsa som sträcker sig . I strategin finns fem fokusområden, bl.a. särskilt utsatta grupper där de nationella minoriteterna ingår. Sam- ordnaren lyfter i strategin fram bristen på kunskap liksom på språk- och kulturkompetens som faktorer att beakta i syfte att motverka psykisk ohälsa och erbjuda ändamålsenliga insatser för personer som drabbas av psykisk ohälsa (Nationell samordnare inom området psykisk hälsa, 2016). I den överenskommelse på området psykisk hälsa som regeringen ingått med SKL ska också nationella minorite- ter särskilt beaktas (SKL, 2016). Den psykiatriska vården kräver, kanske i större utsträckning än annan vård, språk- och kulturkompetens. I den enkät som genom- fördes av ett landsting inom samiskt förvaltningsområde uppgav exempelvis de svarande att det samiska perspektivet är viktigast inom just psykiatri och primärvård. Att kunna uttrycka sina känslor och sätta ord på hur man mår kan vara svårt på ett språk som inte är ens modersmål. De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård 9.3Språk- och kulturkompetens är nödvändigt inom hälso- och sjukvården I en undersökning som ett landsting i samiskt förvaltningsområde genomfört inom den samiska befolkningen uppgav hälften av de svarande att de vill kunna prata samiska i möten med vården. ville dock fortfarande prata samiska i möten med vården om det krävs en tolk. Att begära tolkhjälp kan innebära ett stort steg. Dels kan det från integritetssynpunkt vara känsligt, dels kan det ta emot att ”vara till besvär” när man ändå uppfattas klara sig på svenska. Det kan även vara besvärligt att behöva vänta med vård till dess att tolk kan anlitas. Den stora skillnaden i hur många önskade tala samiska direkt med samisktalande personal respektive via en tolk visar på vikten av att det finns personal med språk- och kulturkompetens inom hälso- och sjukvården. Om det finns tillgång till samisktalande personal uppstår också behovet. I utredningens egen webbenkät uppger över hälften av de svarande på enkäterna för finska, meänkieli och samiska att det är viktigt att det finns hälso- och sjukvård på minoritetsspråk i hem- kommunen. I enkäten ställdes inga frågor om behovet av kultur- kompetens inom hälso- och sjukvården. Det kan antas att detta behov är ännu större än behovet av språkkunnig personal, då många som tillhör någon av de nationella minoriteterna har tappat, eller inte fått lära sig, sitt minoritetsspråk. 9.3.1Nationella minoriteters rättigheter behöver stärkas inom hälso- och sjukvård Bedömning: De nationella minoriteternas rättigheter beaktas inte i tillräcklig utsträckning inom hälso- och sjukvård. Hälso- och sjukvårdspersonal behöver få grundläggande kunskaper om nationella minoriteters livssituation och kultur för att kunna leva upp till kravet på god vård och hälsa på lika villkor. Det viktigaste är att förankra ett minoritetsperspektiv inom hela hälso- och sjukvården. Förslag: Regeringen bör införa ett krav på kunskap om de natio- nella minoriteterna samt deras hälsosituation och olika behov i De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård vårdutbildningar på högskolenivå. Nationella minoriteter bör lyftas fram särskilt i patientlagen och hälso- och sjukvårdslagen. I propositionen Från egenmakt till erkännande förs ett resonemang om att de bestämmelser i patientlagen och hälso- och sjukvårdslagen som syftar till att tillgodose god vård för samtliga vårdtagare, bör vara tillräckliga för att de nationella minoriteternas rättigheter ska tillgodoses inom vården (se prop. 2008/09: 158, s. 104). Utred- ningens uppfattning är dock att det inte verkar som att minoritets- lagen fått något betydande genomslag inom hälso- och sjukvården. Av de landsting i förvaltningsområde som svarat på utredningens enkät är det få som över huvud taget gjort någon analys eller utred- ning av behovet av anpassningar av hälso- och sjukvården efter de nationella minoriteternas behov. Några anser att sjukvårdsupplys- ningen 1177 skulle kunna ha ett utökat informationsuppdrag för att bättre tillgodose de nationella minoriteternas rätt att bli bemötta på sitt eget språk. Flera landsting menar att organisationens storlek kan göra det svårt att kunna ha beredskap för att ge service på minori- tetsspråk i alla delar av verksamheten. I , chefer och personal finns följande formulering(, 2015b): [minoritets-]lagen föreskriver också att alla förvaltningsmyndigheter ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i finska, meänkieli respektive samiska där det behövs i enskildas kontakter med myndigheten. Denna bestämmelse är inte direkt tillämplig i hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvårdslagen och patientlagen pekar dock inte ut särskilda grupper, utan målen för hälso- och sjukvården om en god hälsa, en vård på lika villkor för hela befolkningen och kraven på information anpassad till individuella förutsättningar omfattar alla patientgrupper. Regeringen har uttalat att av detta kan det följa ett ansvar för vårdgivare att verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i samiska, finska eller meänkieli där detta behövs i vården. Denna tolkning tyder på att det nationella minoritetsperspektivet inte i tillräcklig utsträckning genomsyrar vården på ett sätt som möjliggör jämlik tillgång till vård för hela befolkningen. Mot bakgrund av detta föreslår utredningen att kunskapskrav införs i examensbeskriv- ningarna för läkar- och sjuksköterskeexamen och att en hänvisning till minoritetslagen införs i patientlagen och hälso- och sjukvårds- lagen. De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård De nationella minoriteterna bör lyftas fram särskilt i patientlagen och hälso- och sjukvårdslagen Behovet är stort, både av kunskap om de nationella minoriteterna och av språk- och kulturkompetens inom hälso- och sjukvård. För att tydliggöra att landsting och hälso- och sjukvård har ett ansvar att leva upp till internationella åtaganden och att kunna garan- tera sina brukare vård av god kvalitet föreslår utredningen att hänvis- ningar till minoritetslagen införs i både hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och patientlagen (2014:821). Genom hänvisningen tydlig- görs landstingens ansvar att tillämpa grundskyddet i minoritetslag- stiftningen även inom hälso- och sjukvårdens område. För de lands- ting som ingår i förvaltningsområde för något av språken tillkommer dessutom de särskilda skyldigheter som gäller där. Detta förtydligande skulle öka medvetenheten om de nationella minoriteternas rättigheter inom hälso- och sjukvården, bidra till ökad patientsäkerhet samt för- bättra förutsättningarna för god vård och hälsa på lika villkor. Nya mål i examensbeskrivningen för läkare och sjuksköterskor De nationella målen för läkarexamen och sjuksköterskeexamen regleras i examensordningen som är en bilaga till högskoleförord- ningen (1993:100). I bilagan anges kraven för både yrkesexamina och generella examina. Som tidigare nämnts pekar de undersökningar som gjorts på skill- nader mellan minoriteternas och majoritetsbefolkningens hälso- situation. Ett ännu större problem är bristen på språk- och kultur- kompetens inom vården, vilket riskerar att leda till felbehandling eller ett otryggt och ibland fördomsfullt bemötande. Precis som på många andra områden krävs inom hälso- och sjukvården ökad kun- skap om de nationella minoriteternas situation och kultur. Utredningen föreslår därför att följande kunskapskrav införs i examensbeskrivningen för läkare: –visa kunskap om och förståelse för förhållanden i samhället som påverkar hälsan för urfolket samerna och de övriga nationella minoriteterna […] Utredningen föreslår vidare att följande kunskapskrav införs i examensbeskrivningen för sjuksköterskor: De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård –visa kunskap om och förståelse för förhållanden i samhället som påverkar urfolket samernas och de övriga nationella minorite- ternas hälsa […] presenterades utredningen om en nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen sitt betänkande Läs mig! Nationell kvalitetsplan för vård och omsorg (SOU 2017:21). I betänkandet före- slår utredaren bl.a. att legitimation för undersköterskor ska krävas. Om detta förslag blir verklighet är det viktigt att kunskap om de nationella minoriteterna ingår även i dessa examensmål. Samverkan med andra aktörer samt tillvaratagande och synliggörande av kompetens inom Det kan vara svårt att säkra tillgång till personal som behärskar minoritetsspråk i alla verksamheter i en organisation med ett stort geografiskt verksamhetsområde såsom landsting eller regioner. I de fall enskilda landsting inte själva har kompetens på ett visst område kan samverkan med andra landsting, civilsamhällesorganisationer eller nationella aktörer vara en väg framåt. Samverkan mellan landsting inom samiskt förvaltningsområde förekommer redan, bl.a. på området psykisk hälsa (se 9.3.2). Dess- utom har Region i samiskt förvaltningsområde inlett ett samarbete med norska SANKS, Samiskt nationellt kompe- tenscentrum för psykisk hälsa och missbruksproblematik. Lands- tinget remitterar samiska patienter dit för att kunna erbjuda vård på samiska. På svensk sida arbetar Glesbygdsmedicinskt centrum i med bl.a. samisk hälsa. Centrumet har utvecklat specialist- kompetens för sjukvård i glesbygd. Flera satsningar på minoriteters hälsa har också gjorts på nationell nivå. Bl.a. har en utbildning för romska brobyggare inom hälsa tagits fram inom ramen för regeringens strategi för romsk inkludering. Att utbilda personer med romsk kulturkompetens för att de ska fungera som en länk mellan den offentliga sektorn och enskilda romer har tidigare visat sig vara ett sätt att skapa förtroende och legitimitet för offentlig förvaltning hos de romska grupperna (Statskontoret, 2016a). Personalbrist är en stor fråga inom landstingen, precis som inom kommunerna. Det kan därför vara särskilt svårt att hitta personal med De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård både vårdkompetens och minoritetskompetens. Flera samordnare inom landstingen uppger i utredningens enkät att det genomförts kartläggningar av personalens språkkunskaper. Sådana kartläggningar är ett viktigt första steg för att landstingen ska kunna tillvarata de kompetenser som redan finns i den egna organisationen. Tillgängligheten för de som önskar att få vård på minoritetsspråk ökar genom att landstingen synliggör och kommunicerar kompe- tenser gentemot vårdtagarna. Om det finns läkare i organisationen som talar minoritetsspråket bör det framkomma i samband med patientens vårdval. Ju mer specialiserad vård det rör sig om, desto mindre är sannolikheten för att det ska finnas en läkare med kompe- tens inom minoritetsspråket. Men bara en så enkel sak som att personalen bär märken som visar vilka språk de talar kan skapa trygghet. Det finns möjlighet för landstingen att uppmuntra och stödja användningen av minoritetsspråk inom sina befintliga personal- grupper, på samma sätt som sker inom verksamhet. erbjuder exempelvis kurser i vårdfinska till intresserad personal. Att kunna ett minoritetsspråk eller ha kulturkompetens i förhållande till en minoritet bör på samma sätt som andra specialkunskaper vara meriterade såväl vid anställning som vid lönesättning. Utredningen anser att det viktigaste är att förankra ett minori- tetsperspektiv inom hela hälso- och sjukvården. Det kan dock också vara viktigt med specialiserade verksamheter som specifikt riktar sig till nationella minoriteter. finns exempelvis en finsk psykiatri- och BUP-mottagning i , en finsk kvinnojour i samt en kvinnojour för romska kvinnor i som också erbjuder nationellt resursstöd till olika offentliga institutioner som kommer i kontakt med romska kvinnor. 9.3.2Ett centrum för samisk hälsa kan bidra med forskning och metodutveckling Bedömning: Regeringen bör överväga att etablera ett centrum för samisk hälsa i enlighet med de önskemål som tidigare framförts av företrädare för landsting och regioner inom samiskt förvaltnings- område. Centrumet bör både kunna sprida kunskap bland lands- De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård ting samt bedriva och stötta forskning. Ett sådant centrum kan utveckla metoder som även skulle kunna tillämpas i för- hållande till övriga nationella minoriteter. Som tidigare konstaterats finns ett stort behov av forskning och utveckling om samtliga minoriteters hälsa. Arbetet med forskning och utveckling har kommit längst när det gäller samisk hälsa. I har ett centrum för samisk hälsa (SANKS) och ett centrum för samisk hälsoforskning (SSHF) etablerats. I bedrivs forsk- ning bl.a. inom ramen för i . Det finns dock ett behov av att samla den kunskap och forskning som bedrivs i en mer permanent struktur. Inrättandet av ett för samisk hälsa föreslogs av FN:s specialrapportör för hälsofrågor som konstate- rade att rätten till hälsa för den samiska befolkningen inte integrerats i lagstiftning i tillräcklig utsträckning (, 2007). I den kunskapsöversikt om samisk hälsa, som genomfördes av Södra och 2009, framkom att bristen på kunskap om samisk hälsa var mycket stor. Dessutom framkom att den samiska befolkningen hade lägre förtroende för sjukvården än majoritetsbefolkningen. Även i denna kunskaps- sammanställning föreslogs inrättandet av ett centrum för forskning om samisk hälsa. har vid upprepade tillfällen föreslagit att ett centrum inrättas för att stärka samisk hälsa och förebygga ohälsa. presenterade en kunskaps- sammanställning om samers psykosociala ohälsa. I sammanställ- ningen föreslås att ett centrum för samisk forskning inrättas och att det får i uppdrag att genomföra en befolkningsbaserad hälsokartlägg- ning (Stoor, 2016). Ett första steg mot ett för samisk hälsa är det nätverk som initierats av Region , och Region . I styrgruppen för nät- verket finns också representanter från och det samiska civilsamhället. Regeringen beviljade till de tre regionerna för att inleda arbetet med nätverket. Nätverket har i uppgift att arbeta för att förbättra tillgången till hälso- och sjukvård som tar hänsyn till samers språk och kultur. Nätverkets vision är att arbetet ska leda till inrättandet av ett centrum för samisk hälsa knutet De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård till ett universitet, vilket kräver ett större ekonomiskt åtagande från statens sida. Ett sådant centrum behöver arbeta både med metodstöd och kunskapsspridning gentemot landsting och regioner samt med forskning och kunskapsproduktion. Utredningen anser att det vore positivt om ett centrum för samisk hälsa inrättas. Arbetet inom kunskapsnätverket har kommit långt och det finns också flera centrum i vilket bör underlätta en etablering i . Även om bristen på kunskap om samisk hälsa är stor är det den minoritetsgrupps hälsa som det finns mest forsk- ning om. Att koncentrera forskning och samlad erfarenhet från exempelvis Glesbygdsmedicinskt centrum och de samiska förvalt- ningskommunerna till ett centrum kommer att innebära en kraft- samling som också kan komma övriga minoriteter till del. Utredningen föreslår att regeringen ger lämpliga myndigheter på hälso- och sjukvårdsområdet i uppdrag att följa och driva utveckling vad gäller nationella minoriteters hälsa (se nästa avsnitt). Myndig- heterna bör få i uppdrag att samarbeta med det samiska kunskaps- centrumet vilket kommer att medföra samordningsvinster när det gäller metodutveckling och kunskapsinhämtande. Ett centrum för samisk hälsa skulle också kunna fungera som en kunskapsnod och utbildningsinstans för vårdpersonal i hela landet. Centrumet skulle kunna erbjuda såväl grundutbildning som fort- bildning av vårdpersonal, vilket kan bidra till att förbättra den akuta personalbristen inom samiskt förvaltningsområde. Centrumet kan utnyttja sin samlade kunskap för att erbjuda uppdragsutbildningar samt sprida material och forskningsrön kring minoritetshälsa. Centrumet skulle i detta avseende tjäna hela landet. 9.3.3Tydligare uppdrag till myndigheter att följa utvecklingen Förslag: Regeringen bör ge lämpliga myndigheter på hälso- och sjukvårdsområdet i uppdrag att följa hälsoutvecklingen och de nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvården. I uppdraget bör också ingå att sprida goda exempel och möjlig- göra erfarenhetsutbyte mellan landsting i och utanför förvalt- ningsområden. De nationella minoriteternas behov inom hälso- och sjukvård Uppdraget att följa utvecklingen när det gäller nationella minori- teters hälsa bör ges till myndigheter med kunskap på hälso- och sjukvårdsområdet. har sedan den nationella minoritetspolitiken infördes haft en rad uppdrag som berör de nationella minoriteternas hälsosituation. Myndigheten har ett uppdrag att utveckla former för långsiktig dialog med de nationella minoriteterna för att kunna följa och analysera minoriteternas hälsosituation . Myndigheten har också haft särskilda upp- drag inom ramen för regeringens strategi för romsk inkludering. bör ges i uppdrag att följa utvecklingen när det gäller de nationella minoriteternas hälsa, möjliggöra erfaren- hetsutbyten mellan landsting och andra aktörer samt bidra till att sprida forskning och kunskap kring minoriteternas hälsosituation. Uppdraget bör utgöra en fortsättning på det uppdrag som myndig- heten har samt utföras i nära samarbete med de nationella minoriteterna och det föreslagna centrumet för samisk hälsa (se föregående avsnitt). bör inom ramen för uppdraget samarbeta med för att även få ett hälso- och sjukvårds- perspektiv. har tidigare tagit fram utbildningsmaterial om bemötande i hälso- och sjukvården där nationella minoriteter pekas ut som en särskilt utsatt grupp (, 2015a). Upp- draget bör bl.a. inkludera utveckling av material som kan användas vid kunskapshöjande åtgärder inom vård och omsorg. Även Myndigheten för vårdanalys bör få i uppdrag att särskilt beakta de nationella minoriteternas behov i sina analyser på vård- området. 10Utvärdering av de samiska språkcentrumen I samband med att minoritetslagen infördes inrättades två samiska språkcentrum inom det sydsamiska området, ett i och ett i , med som huvudman. Språkcentrumens arbete skulle utgå från ett innovativt och framåtsyftande arbetssätt för att utveckla och stimulera till ökad användning av det samiska språket och dess varieteter. Sambandet mellan språk och kultur skulle åter- speglas i genomförandet. Språkcentrumen skulle genomföra attityd- förändrande och statushöjande arbete. De skulle även bistå kommuner, myndigheter, utbildningsväsende och samhället i övrigt med språkutvecklingsinsatser samt fungera som en kunskapsbank utan att ta över kommuners och myndigheters uppgifter (se prop. 2008/09:158, s. 116–117). Enligt direktiven ska utredningen dels utvärdera de samiska språk- centrumens resultat, dels utvärdera hur lämplig språkcentrum- metoden som sådan är för främjande av språkrevitalisering. Utred- ningen har anlitat , professor i finsk-ugriska språk, särskilt finska, vid , historiska institu- tionen vid . Hon har lång erfarenhet av forskning om språkpolitik, flerspråkighet, språkbevarande och språklig revitali- sering. utvärdering finns som bilaga 2 till betänkandet. Utvärdering av de samiska språkcentrumen 10.2.1De samiska språkcentrumen bör fortsätta sitt arbete Bedömning: Det arbete med språkrevitalisering som bedrivs av de samiska språkcentrumen är ett nödvändigt och värdefullt bidrag till revitaliseringen av de samiska språken. Språkcentrumen bör fortsätta sitt arbete. Det är viktigt att centrumen ses som ett komplement och inte som en ersättning för det arbete som behöver bedrivas av kommu- ner och sektorsmyndigheter inom skolområdet. och andra myndigheter inom utbildningssektorn samt kommunerna behöver ges ett större ansvar för frågor som rör språkrevitalisering i förhållande till såväl samiska som andra minoritetsspråk. I utvärdering framgår i avsnitt 5, Summering och slut- satser, bl.a. följande. Man kan utläsa av de sammantagna svaren från de som lämnat uppgifter till utvärderingen att det finns en allmän uppfattning om att Samiskt språkcentrum bidragit till en normali- sering av samiskan och en legitimering av hela revitaliseringsarbetet.