sou · H5B360 · 2017-06-15 00:00:00 — När det gäller förskolan föreslås därtill att regleringen förtydligas så att det framgår att plats i sådan verksamhet ska erbjudas (se avsnitt 6.3.4). Förslagen inverkar i viss mindre utsträckning på den kommunala självstyrelsen. Utredningen har konstaterat att den nuvarande lag- stiftningen ger alltför stort tolkningsutrymme i förhållande till lag- stiftarens intentioner och internationella åtaganden. Det finns därför anledning att förtydliga de krav som ställs på kom- munerna i förvaltningsområdena. Eftersom problemet främst kan härledas till en otydlig lagstiftning kan det inte lösas på ett sätt som är mindre ingripande för den kommunala självstyrelsen än genom lagändring. Skyldigheten för kommuner att fråga respektive informera skulle kunna uppfattas som en förhållandevis detaljerad reglering av deras uppgifter. Utredningen menar emellertid att det finns ett starkt intresse av att införa en sådan reglering. Förslagen får anses utgöra ett förtydligande av den allmänna informationsskyldigheten enligt 3 § minoritetslagen. Det handlar för del om att säkerställa efterlevnaden av våra internationella åtaganden. har bl.a. enligt artikel 6 i språkstadgan särskilt åtagit sig att informera om rättigheterna enligt stadgan. Det går dessutom inte att tala om att enskilda har rättigheter om de inte känner till dem. Information som lämnas till alla i samband med ansökningar om förskola respektive äldreomsorg kommer – till skillnad från annan information – i princip att nå samtliga personer vars rättigheter är aktuella. Det är därför särskilt angeläget att säkerställa att infor- mation lämnas i ett sådant skede. Detta intresse får anses väga så tungt att en sådan skyldighet införs. Utredningen kan inte se några alternativ till lagstiftning som säkerställer att kommunerna lämnar sådan information. Den föreslagna regleringen är inte heller mer detaljerad än vad som får anses nödvändigt och kan inte anses särskilt betungande. Det står kommunerna fritt att bestämma på vilket sätt de informerar respektive frågar de enskilda och hur informationen utformas. Utredningen menar sammanfattningsvis att förslagen inte begrän- sar den kommunala självstyrelsen mer än nödvändigt. När det gäller förslagens ekonomiska konsekvenser för kommunerna konstaterar utredningen att kommunerna kan komma att behöva arbeta mer mål- medvetet och samverka i större utsträckning än för att kunna erbjuda förskola och äldreomsorg på minoritetsspråk. Detta gäller särskilt i fråga om att säkra tillgång till språkkunnig personal. Detta kan innebära vissa kostnadsökningar. Det är dock viktigt att notera att det endast är sådana merkostnader som följer av att kommunen ingår i förvaltningsområde som är relevanta i detta sammanhang. Skyldigheten att fråga respektive informera vårdnadshavare respektive äldre personer ställer inte krav på några omfattande anpassningar för kommunernas del. I de fall ansökningsblanketter används kan dessa kompletteras. I det fall kommunen tar emot muntliga ansökningar handlar det om att ändra rutinerna för hur detta går till. Kommunerna får redan statsbidrag för kostnader till följd av rättigheterna i förvaltningsområdena. Utredningen noterar att en förhållandevis liten del av statsbidraget har använts till förskola och äldreomsorg minoritetslagen har gällt. användes sammanlagt cirka en femtedel för dessa ändamål . Av förra årets samlade disponibla statsbidrag förbrukades inte (se bilaga 2 till i och , 2017). En del kostnader som kommunerna redo- visat till uppföljningsmyndigheterna under andra poster än ”För- skola” respektive ”Äldreomsorg” kan visserligen antas uppkomma på grund av dessa verksamheter. Även med beaktande av detta anser utredningen att den hittillsvarande förbrukningen av statsbidraget visar att kompensationen till kommunerna legat något i överkant. Utredningen menar att de förslag som lämnas när det gäller för- valtningsområdena bör ses som ett förtydligande av nuvarande lag- stiftning. I den mån förslagen skulle anses innebära ambitions- höjningar kompenserar det nuvarande statsbidraget emellertid kom- munerna mer än nog för eventuella tillkommande kostnader. Det finns därför inte anledning att höja statsbidraget med hänvisning till finansieringsprincipen. 13.3Konsekvenser för statens finanser Den samlade kostnaden för utredningens förslag blir följande. En årlig kostnadsökning i storleksordningen , en kostnad om och en engångs- kostnad om . Utredningen har att föreslå finansiering för de förslag som innebär ökade kostnader för staten. Utredningen kan konstatera att det finns ett uppenbart behov av att det minoritetspolitiska området tillförs ökade resurser för att ska kunna fortsätta att utveckla området med målet att leva upp till de internationella åtagandena. I och med att minoritetspolitiken och internationella åtaganden på området berör alla delar av samhället är det naturligt och lämpligt att kostnadsökningar fördelas över de områden som närmast berörs av respektive förslag. 13.3.1Kostnader för att stärka grundskyddet De förslag som berör samtliga kommuner kommer att behöva finansieras genom en höjning av det generella statsbidraget till kommunerna. För kommunernas del skulle en kompensation om innebära en kostnadsökning för staten med . Finansiering bör ske via utgiftsområde 1, inom ramen för demo- kratipolitiken (anslag 6:1). Utredningens förslag syftar till att stärka möjligheten till inflytande och delaktighet för de medborgare som tillhör någon av de nationella minoriteterna. Ytterst är det en fråga om att leva upp till internationella åtaganden och de mänsk- liga rättigheterna. 13.3.2Särskilda uppdrag och utökade uppdrag till myndigheter Utredningen föreslår att regeringen ger ett antal särskilda uppdrag eller utökade uppdrag till myndigheter. Detta kommer ge upphov till en årlig kostnad om , en kostnad om och en engångskostnad om . Utredningen redogör i det följande för kostna- der för och finansiering av de uppdrag som utredningen inte bedömer ryms inom myndigheternas befintliga anslag. föreslås ta fram stöd och fortbildning till förskolan (avsnitt 6.2.1) för vilket utredningen föreslår att regeringen till- skjuter . Detta bör finansieras via utgifts- område 16 i statens budget inom ramen för utveckling av skolväsen- det och annan pedagogisk verksamhet (anslag 1:5). Därtill föreslås att regeringen ger i uppdrag att genomföra kunskaps- höjande insatser för lärare (avsnitt 11.3.2). Utredningen föreslår att regeringen tillskjuter till för uppdraget. Finansiering bör ske via utgiftsområde 13 i statens budget inom ramen för insatser mot diskriminering och rasism (anslag 2:2). Utredningen föreslår vidare att regeringen bör ge lämpliga myndig- heter i uppdrag att pröva att utveckla uppdragsutbildningar för att utbilda vård- och omsorgspersonal samt förskolepersonal med språk- och kulturkompetens (se avsnitt 8.2.2). Utredningen föreslår att regeringen avsätter för detta ändamål. Därtill föreslås att regeringen ger lämplig myndighet i uppdrag att pröva att komplettera relevanta yrkesexamina med lämpliga kunskaper i något av de nationella minoritetsspråken i syfte att förbättra personaltill- gången på (se samma avsnitt). Finansiering bör ske via utgiftsområde 16 i statens budget inom ramen för eftergymnasial yrkesutbildning. Utredningen föreslår att regeringen ger uppföljningsmyndigheten ett ansvar för att tillsammans med MUCF stärka förutsättningarna att utöva inflytande för de organisationer som företräder de natio- nella minoriteterna (se avsnitt 4.3.3). Utredningen föreslår att reger- ingen avsätter för detta ändamål. Finan- siering bör ske via utgiftsområde 17 i statens budget, inom ramen för civilsamhällespolitiken. Slutligen föreslår utredningen att regeringen ger och folkminnen i uppdrag att utreda formerna för att inrätta språkcentrum för meänkieli och finska, samt förutsättningarna för att skapa motsvarande funktion för jiddisch och chib (se avsnitt 10.2.2). För detta uppdrag föreslår utredningen att regeringen tillskjuter . Finansiering bör ske via utgiftsområde 17 i statens budget, inom ramen för politiken för litteratur, läsande och språk. 13.3.3Kostnader för höjda bidrag till de nationella minoriteternas organisationer Utredningen föreslår ökade bidrag till de nationella minoriteternas riksorganisationer (se avsnitt 4.3.5). Kostnaden för detta kan beräk- nas till . I kostnaden ingår för att minst fördubbla det bidrag som lämnas enligt för- ordningen (2005:765) om statsbidrag för nationella minoriteter. Vidare ingår för vardera den judiska och romska minoriteten i särskilt stöd till riksorganisationer för samråd. Slutligen ingår till vardera av STR-T och Sverigefinländarnas delegation för att höja det befintliga stödet. Finansiering bör ske via utgiftsområde 17 i statens budget, inom ramen för civilsamhällespolitiken. Utredningen bedömer att det är nödvändigt att de nationella minoriteternas civilsamhällesorgani- sationer stärks för att åstadkomma reella möjligheter till inflytande och delaktighet. 13.3.4Ändring av 10 § minoritetslagen Utredningen föreslår att 10 § minoritetslagen ska gälla även för Arbetsförmedlingen samt omfatta kontakter även på meänkieli. som flertalet av de myndigheter som omfattas av 10 § torde vara skyldiga att hantera såväl muntliga som skriftliga kontakter i ärenden på finska, meänkieli och samiska enligt 8 och 9 §§ minoritetslagen. Det finns inte anledning att anta att kontakterna på meänkieli med aktuella myndigheter kommer att öka väsentligt på grund av de förändringar som föreslås. kan detsamma sägas även om kontakter på finska och samiska. Dessutom ger 10 § endast rätt att kontakta myndigheterna skriftligt och, bortsett från kontakter med JO, endast i ärenden där den enskilde är part eller ställföreträdare för part. Sammantaget bedömer utredningen att det inte inom överskådlig tid bör uppstå sådana kostnadsökningar hos de aktuella myndigheterna som inte ryms inom deras befintliga anslag. Utredningen bedömer att förslagen stärker efterlevnaden av internationella åtaganden, främst ramkonventionen och språkstadgan. har i sin senaste resolution av- seende ramkonventionen bl.a. uppmanat att fördubbla sina ansträngningar för att minoritetslagen på ett effektivt sätt ska implementeras på lokal nivå samt att öka insatserna för att förbättra samordningen mellan centrala myndigheter med ansvar för frågor som rör nationella minoriteter och mellan centrala och decentra- liserade myndigheter (2013). Flera av de förslag som lämnas i betänkandet är enligt utredningens bedömning i linje med rekommendationerna i resolutionen. Här kan framhållas förslagen i kapitel 4–7 som syftar till att stärka såväl grundskyddet och rättig- heterna i förvaltningsområdena som uppföljningen av minoritets- lagen. har vidare i de senaste resolutionerna av- seende språkstadgan lyft fram generella brister på utbildnings- området i fråga om tillgång till språkutbildning inklusive tvåspråkig undervisning, undervisnings- och utbildningsmaterial och tillgång till lärare. (, 2015). Utredningens förslag kommer förbättra efterlevnaden av internationella åtaganden på dessa punkter. Detta gäller särskilt förslagen i kapitel 6 och 8. Utredningen lämnar även förslag som förbättrar efterlevnaden av åtaganden enligt . Utredningen föreslår att det ska framgå uttryckligt av bestämmelsen om inflytande och samråd i 5 § minoritetslagen att förvaltningsmyndigheterna särskilt ska beakta förutsättningarna för barn och unga som tillhör de natio- nella minoriteterna (se avsnitt 4.3.4). Detta kan antas medföra positiva konsekvenser för efterlevnaden av artikel 12.1 De förslag som tar sikte på förskolan (kapitel 6) kan antas medföra positiva konsekvenser för efterlevnaden av artikel 29.1.c.2 liksom för åtaganden enligt språkstadgan. Utredningen bedömer även att förslagen i viss mån kan medverka till att förbättra jämställdheten mellan män och kvinnor. Förslaget om att ge den nya jämställdhetsmyndigheten i uppdrag att särskilt beakta de nationella minoriteternas situation (avsnitt 3.7) bedöms leda till mer jämlika förutsättningar i samhället för kvinnor och män som tillhör någon av de nationella minoriteterna. Förslaget om förtydligad reglering avseende äldreomsorg på minoritetsspråk (avsnitt 7.3) kan antas i någon mån öka förutsättningarna för kvinnor att delta i arbetslivet. Utredningen bedömer inte att förslagen utöver det sagda medför sådana konsekvenser som ska redovisas enligt kommittéförord- ningen eller direktiven till utredningen. 1 Artikel 12. 1.Konventionsstaterna skall tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. 2.För detta ändamål skall barnet särskilt beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och på ett sätt som är förenligt med den nationella lagstiftningens procedurregler, i alla domstols- och administrativa förfaranden som rör barnet. Konventionsstaterna är överens om att barnets utbildning skall syfta till att […] (c) utveckla respekt för barnets föräldrar, för barnets egen kulturella identitet, eget språk och egna värden, för vistelselandets och för ursprungslandets nationella värden och för kulturer som skiljer sig från barnets egen; 14.1Förslaget till ändringar i lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk Paragrafen är ändrad på så sätt att upplysningen om att lagen inne- håller bestämmelser om vissa skyldigheter inom förskola, sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. skollagen som komplette- rar eller erbjuds i stället för förskola och äldreomsorg har upphävts. Ändringen föranleds av att den aktuella regleringen föreslås, med vissa justeringar, överföras till socialtjänstlagen respektive skollagen. Paragrafen är ändrad på flera sätt. Innebörden i skyldigheten att informera har förtydligats så att det anges att de nationella minoriteterna ska få information inte bara om sina rättigheter utan även om det allmännas ansvar. Därmed tydlig- görs att information ska lämnas inte enbart om de konkreta skyldig- heterna i förvaltningsområdena utan även om mer allmänt hållna åtaganden såsom det allmännas ansvar att främja de nationella minori- teternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur enligt 4 § andra stycket. Vidare har bestämmelsen ändrats så att information ska lämnas inte enbart om ansvaret i minoritetslagen utan även om föreskrifter som lagen hänvisar till. Sådana hänvisningar finns i nuvarande 4 och 16 §§ samt i 17 och 18 §§ i deras föreslagna lydelse. Paragrafen har även ändrats så att det inte längre anges att infor- mation ska lämnas ”när det behövs på lämpligt sätt”. Motiveringen till detta finns i avsnitt 4.2.3. Vidare görs en åtskillnad mellan å ena sidan kommuner och landsting och å andra sidan statliga förvalt- ningsmyndigheter. Innebörden är att kommuner och landsting inte ska göra någon bedömning av behovet av att informera. Samtliga ska istället alltid vara skyldiga att i någon form informera om minoritetslagen och de föreskrifter den hänvisar till. För statliga förvaltningsmyndigheter ska samma skyldighet gälla för myndigheter vars verksamhet är av betydelse för de nationella minoriteterna eller minoritetsspråken. Med statliga myndigheter vars verksamhet är av betydelse för de nationella minoriteterna eller minoritetsspråken avses för det första myndigheter som har sådan omfattande eller regelbunden kontakt med allmänheten att det är motiverat att myndigheten lämnar infor- mation. För det andra avses myndigheter som har sektorsansvar inom områden av betydelse för minoritetspolitiken eller vars verk- samhet av annan anledning är av betydelse för skyddet av de natio- nella minoriteternas rättigheter. I det första fallet handlar det i första hand om myndigheter som i princip alla medborgare kommer i kontakt med och vars information därför kan förväntas nå ett stort antal personer, såsom Försäkrings- kassan, och Arbetsförmedlingen. Till denna grupp får även länsstyrelserna räknas in. I det andra fallet handlar det i princip dels om myndigheter vars verksamhet har särskild anknytning till något av minoritetspolitikens tre delmål1, dels om myndigheter som har tillsynsuppdrag som kan få betydelse för de nationella minoriteternas rättigheter. Exempel på sådana myndigheter är , och folk- minnen, , Myndigheten för ung- doms- och civilsamhällesfrågor, Inspektionen för vård och omsorg, Skolinspektionen, Justitiekanslern och ombudsmän. Bestämmelsen reglerar inte hur informationen ska lämnas. Detta får anpassas till kommunens, eller den statliga förvalt- ningsmyndighetens verksamhetsområde. Vissa bestämmelser i minori- tetslagen eller föreskrifter den hänvisar till tar direkt sikte på skyldig- heter inom en viss verksamhet, för kommuner i förvaltnings- områdena exempelvis inom förskolan. De myndigheter som en sådan bestämmelse är adresserad till kan behöva lämna mer konkret infor- 1 De tre delmålen är språk och kultur, utsatthet och diskriminering samt inflytande och del- aktighet. mation om skyldigheten, medan det kan vara tillräckligt att myndig- heter vars verksamhet inte alls berörs av en sådan bestämmelse lämnar mer översiktlig information. Sådan översiktlig information kan exempelvis bestå i att lagen återges på myndighetens hemsida. I förarbetena till den nuvarande bestämmelsen uttalas att infor- mationen bör ges på de minoritetsspråk som kan väntas bli använda av enskilda i deras kontakter med myndigheten. Vidare lämnas exempel på hur informationen kan lämnas. Dessa uttalanden är fort- farande aktuella (se prop. 2008/09:158, s. 65 och 126). Paragrafen har ändrats på så sätt att uttrycket ”representanter för” tagits bort samt att det tillagts i en ny andra mening att myndig- heterna särskilt ska beakta förutsättningarna för barn och unga som tillhör de nationella minoriteterna. Genom att utrycket ”representanter för” tas bort tydliggörs att myndigheter inte enbart bör samråda med representanter utsedda av föreningar som företräder de nationella minoriteterna. Förenings- representanter kommer även i fortsättningen att utgöra viktiga mot- parter när myndigheter samråder, men myndigheter bör sträva efter att få en så bred och relevant representation av perspektiv inom den nationella minoriteten som möjligt. Detta innebär att myndigheter kan behöva söka personer att samråda med även utanför förenings- livet. Genom förtydligandet i den nya andra meningen i paragrafen anges att myndigheter särskilt ska beakta förutsättningarna för barn och unga som tillhör de nationella minoriteterna. Med barn avses personer . Bestämmelsen ska förstås så att myndigheter dels särskilt bör beakta vilka frågor som är av intresse för barn och unga, dels utforska alternativa former för att ge barn och unga som tillhör de nationella minoriteterna möjlighet till inflytande. Myndig- heter behöver även beakta att unga i mindre utsträckning än tidigare är organiserade genom olika slags föreningar. Detta innebär att myndig- heter exempelvis behöver överväga alternativ till de sedvanliga for- merna för samråd med formella möten i myndigheternas egna lokaler. Sådant kan handla om att söka upp barn och unga där de befinner sig: i förskola, skola eller kulturskola, på fritidsgårdar eller hos idrottsför- eningar. Det kan även handla om att utnyttja sociala medier. Paragrafen är ny. Den innehåller ett förtydligande av vad det innebär att samråda enligt 5 § minoritetslagen. Det är viktigt att framhålla att det finns en grundläggande skyldighet att ge de nationella minori- teterna möjlighet till inflytande i olika former enligt första ledet i 5 §. Skyldigheten att samråda får ses som ett specialfall av denna all- männa skyldighet. Enligt den föreslagna definitionen avses med att samråda att myndigheter för en strukturerad dialog med de nationella minori- teterna i syfte att deras behov och synpunkter ska kunna beaktas i myndigheternas beslutsfattande. Definitionen är avsedd att fungera som en målformulering. Även i fortsättningen kommer skyldigheten att samråda enligt 5 § att gälla så långt det är möjligt. I kravet på dialog ligger en skyldighet för myndigheter att vinn- lägga sig om att skapa former för att samråda som gynnar ett ömse- sidigt, jämbördigt och förtroendefullt meningsutbyte. Det tydliggörs därmed att det inte är tillräckligt att myndigheter endast informerar de nationella minoriteterna om sina beslut eller åtgärder. De natio- nella minoriteterna ska ha en reell möjlighet att få sina synpunkter och behov beaktade i myndigheters beslutsprocesser. Uttrycket dialog är inte synonymt med motsvarande begrepp som används i den Europeiska koden för idéburna organisationers medverkan i besluts- processen (om koden, se avsnitt 4.3.2). I och med att samrådsförfarandet ska syfta till att de nationella minoriteternas behov och synpunkter ska kunna beaktas i myndig- heters beslutsprocess bör myndigheter samråda i ett skede där det är möjligt att påverka kommande beslut. I kravet på att dialogen ska vara strukturerad ligger att myndigheter har en planering för hur samrådsfrågor fångas upp samt att rollerna för de inblandade är tydliga och att det sker en uppföljning och återkoppling till de nationella minoriteterna. Motiveringen till paragrafen finns i avsnitt 4.3.1 och 4.3.2. Paragrafen är ny. Enligt paragrafen ska kommuner och landsting dels anta dokumenterade mål och riktlinjer för sin minoritetspolitiska verksamhet, dels göra de kartläggningar som behövs för verksam- heten. Med minoritetspolitisk verksamhet avses i princip verksamhet föranledd av de skyldigheter och det ansvar för kommuner och landsting som följer av minoritetslagen och sådana föreskrifter som lagen hänvisar till. För kommuners del kan även verksamhet som föranleds av skollagens bestämmelser om modersmål ingå. Skyldigheten att anta dokumenterade mål och riktlinjer innebär att kommuner och landsting ska ha tagit ställning till hur man avser att bedriva minoritetspolitisk verksamhet samt att detta ska framgå av någon form av styrdokument. Bestämmelsen reglerar däremot inte i vilken form målen och riktlinjerna dokumenteras. Kommuner och landsting bör främst sträva efter att integrera målen och riktlinjerna för den minoritetspolitiska verksamheten i andra styrdokument som rör mänskliga rättigheter och demokrati- frågor, exempelvis handlingsplaner. Ett annat sätt att anta minori- tetspolitiska mål och riktlinjer kan vara att integrera dem i ordinarie styrdokument, såsom verksamhetsplaner. Det finns inte heller något som hindrar att kommuner och landsting även upprättar separata handlingsplaner eller andra styrdokument för sin minoritetspolitiska verksamhet. Av dokumenterade mål och riktlinjer ska framgå hur de ska följas upp inklusive hur ofta detta ska ske. Uppföljningen måste göras så ofta att det blir en kontinuitet i den minoritetspolitiska verksam- heten och bör inte göras mer sällan än en gång per mandatperiod. Det närmare innehållet i styrdokumenten får anpassas till lokala förhållanden. Utformningen bör ske i samråd med de nationella minoriteterna. Exempel på områden där mål och riktlinjer kan antas är kultur, förskola, skola, samt vård- och omsorg. Sådana mål och riktlinjer kan även antas i förhållande till de olika bestämmelserna i minoritetslagen, såsom informationsskyldigheten i 3 § samt skyldig- heten att samråda med och i övrigt ge de nationella minoriteterna möjlighet till inflytande enligt 5 §. Kommuner och landsting i för- valtningsområden kan anta mål och riktlinjer som rör de särskilda skyldigheter som gäller där. I paragrafens andra stycke finns en skyldighet för kommuner och landsting att göra de kartläggningar som behövs för den minoritets- politiska verksamheten.