sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — uppgifter senare åberopades genom en videoinspelning.33 Europa- domstolen har ansett att något konventionsbrott inte förelåg i ett fall som gällde sexualbrott mot en tioåring där förhörsupptagningarna med ljud och bild i stort sett var den enda bevisningen i målet.34 Varken den tilltalade eller försvararen hade i det fallet varit närvar- ande vid förhören. Försvararen hade samtyckt till att inte vara med vid det andra förhöret. Han hade accepterat det sätt på vilket för- höret hållits och genom förhörsledaren fått ställa frågor. Försvararen hade vidare i domstolen kunnat ifrågasätta såväl de uppgifter som målsäganden lämnat som dennes allmänna trovärdighet. Mot den bakgrunden avgjorde majoritet, som fann att domstolarna i sin bevisvärdering hade iakttagit den försiktighet som motiverades av omständigheterna, att något konventionsbrott inte hade förekommit. 4.5.4Om det finns särskilda skäl Skriftliga eller inspelade utsagor kan också användas som bevisning om det finns särskilda skäl med hänsyn till de kostnader eller olägen- heter som ett förhör vid eller utom huvudförhandling kan antas medföra, vad som kan antas stå att vinna med ett sådant förhör, be- rättelsens betydelse och övriga omständigheter. Intyg från personer vars trovärdighet det inte finns skäl att ifråga- sätta vare sig från parterna eller från domstolen bör i regel godtas som bevisning. I förarbetena uppmärksammades att det finns situa- tioner då ett muntligt förhör inte kommer att tillföra målet något väsentligt utöver vad som kommit fram redan genom den skriftliga berättelsen, som ett förhör skulle skapa icke obetydliga kostnader eller olägenheter.35 Det som avsågs var bl.a. de fall då det erfarenhetsmässigt går att säga att personens hörande inför dom- stolen inte kommer att lämna något väsentligt bidrag till utredningen i målet. Det kan, enligt förarbetsuttalandena, handla om offentliga funktionärer och jämställda som har lämnat skriftliga uppgifter om en för dem rutinbetonad händelse i nära anslutning till händelsen. När åtalet i dessa situationer ska handläggas vid rätten har ofta så 33NJA 1993 s. 616. 34SN mot , dom . 1986/87:89 s. 172. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration förflutit att förhörspersonen i de allra flesta fall inte minns något från själva händelsen utan får hänvisa till det som har nedteck- nats tidigare. I sådana situationer kan, angavs det i förarbetena, bevis- värdet knappast sägas öka genom att beviset upptas direkt inför rätten. I en del sådana fall där det inte finns anledning att ifrågasätta trovärdighet kan man komma in på gränsområdet mellan skriftliga vittnesattester, sakkunnigutlåtanden och skriftliga bevis.36 4.6Berättelser från förhör i domstol inför en huvudförhandling kan ibland utgöra bevis 4.6.1Om förhörspersonen inte kan infinna sig I vissa fall får bevisning tas upp under förundersökningen eller för- beredelsen av brottmålet. Enligt 36 kap. 19 § första stycket 1 RB jämfört med 37 kap. 3 § RB får ett förhör med tilltalad, målsägande och vittne ske utom huvudförhandling om förhörspersonen inte kan infinna sig vid huvudförhandlingen. De situationer som bestämmel- sen avser omfatta är framför allt att den som ska höras är varaktigt så svårt sjuk att han eller hon inte kan infinna sig till en huvudförhand- ling.37 Vid bedömningen ska det beaktas att en inställelse numera enligt de förutsättningar som anges i 5 kap. 10 § RB även kan ske genom en ljudöverföring eller genom en ljud- och bildöverföring. 4.6.2Vid oproportionerlig kostnad eller olägenhet Enligt 36 kap. 19 § första stycket 2 RB jämfört med 37 kap. 3 § RB får bevisupptagning utom huvudförhandling vidare ske med målsägande, tilltalad eller vittne om en inställelse skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen. Målets betydelse, förhörs- berättelsens betydelse för målets utgång och frågan om det är av betydelse för rättens bevisvärdering att olika personer förhörs vid samma förhandlingstillfälle ska beaktas vid bedömningen av vilken 36Peter Fitger m.fl, – en kommentar på internet, kommentaren till 35:14 RB, jfr JO 1958 s. 59. 1986/87:89 s. 180. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration betydelse det har att förhörspersonen inställer sig. Även i dessa situa- tioner har det betydelse att en inställelse kan ske genom en ljud- överföring eller genom en ljud- och bildöverföring samt att ett bevis- upptaget förhör numera ofta kommer att kunna presenteras med ljud och bild. 4.6.3Vid en förväntad utevarohandläggning Om det kan antas att det är möjligt att avgöra ett mål utan huvudför- handling är det enligt bestämmelsen i 36 kap. 19 § första stycket 3 RB också möjligt att ta upp ett förhör utom huvudförhandling. En förut- sättning för att en tingsrätt ska kunna avgöra ett mål på hand- lingarna är att en huvudförhandling inte behövs med hänsyn till utredningen eller begärs av en part.38 Vid bedömningen av om för- höret behövs med hänsyn till utredningen har det betydelse om ett förhör spelas in med ljud och bild eftersom en sådan upptag- ning kan läggas till grund för en tillförlitlig bevisvärdering på samma sätt som ett förhör som genomförs med en personlig inställelse.39 Möjligheterna att ta upp bevisning utom huvudförhandling ökar typiskt sett om bevisupptagningen dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning. I hovrätt är utrymmet för att avgöra mål utan huvudförhandling något större.40 Mot bakgrund av att huvudregeln i är att ett mål ska avgöras med huvudförhandling bör möjligheten att ta upp bevisning vid en förväntad handlägg- ning utan huvudförhandling i första hand ses som ett komplement till reglerna om huvudförhandling i förenklad form i 42 kap. 20 § RB.41 De exempel som lämnats till utredningen på när bevisupptagning förekommer inför en huvudförhandling är då en bevisperson kom- mer att lämna landet innan en huvudförhandling kan sättas ut, då be- 3842:18, 45:10 a och 47:24 RB. 2004/05:131 s. 151, prop. 2015/16:39 s. 27. 4050:13 och 51:13 RB. 2004/05:131 s. 239. 42Uppgifterna i detta avsnitt har inhämtats via en förfrågan till åklagare och domstolar i utredningens referensgrupp, se bilaga 2 i SOU 2017:7. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration vispersoner har vittnesskydd eller då en bevisperson har en begyn- nande eller pågående sjukdom som antas påverka bevispersonens förmåga att kommunicera. Bevisupptagningar efter åtal tycks vara sällsynta i praktiken. 4.7Berättelser från förhör i domstol vid en inställd huvudförhandling kan ibland utgöra bevis Om en huvudförhandling ställs in får rätten enligt 46 kap. 3 § RB ändå ta upp muntlig bevisning om den tilltalade har delgetts stäm- ning och den som ska höras finns tillgänglig och det är lämpligt. Möjligheterna till bevisupptagning vid en inställd förhandling gäller förhör med såväl vittnen, sakkunniga, målsäganden som tilltalade. Rätten ska, för att avgöra frågan om en bevisupptagning kan tillåtas, göra en lämplighetsbedömning utifrån omständigheterna i det en- skilda fallet bl.a. med utgångspunkt i hur en bevisupptagning påver- kar målets handläggning, intresset av en sammanhållen huvudför- handling och rättssäkerhetsaspekter. Frågan om hur bevisupptagningen påverkar målets handläggning avgörs utifrån om det, med hänsyn till bestämmelsen i 35 kap. 13 § RB, kommer att räcka med en uppspelning av ljud och bild. Om rätten bedömer att förhöret måste tas upp på nytt vid huvudförhand- lingen bör något förhör i samband med den inställda huvudförhand- lingen inte tas upp om inte rätten gör bedömningen att eventuella tilläggsfrågor till förhörspersonen endast avser ett begränsat antal omständigheter.43 Om det finns anledning att befara att huvudför- handlingen inte kommer att genomföras i närtid förstärks skälen för att ta upp bevisning. De rättssäkerhetsaspekter som rätten ska överväga är t.ex. om- ständigheterna om den tilltalade är delgiven kallelse och om för- svarare är närvarande eller inte.44 Bevisupptagning i den tilltalades utevaro när han eller hon inte har delgetts kallelse till förhandlingen bör bara kunna komma i fråga i undantagssituationer, exempelvis om en tilltalad redan uteblivit från en tidigare huvudförhandling i samma mål som han eller hon då varit delgiven kallelse till. 2015/16:39 s. 70. 2015/16:39 s. 72. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration När det gäller intresset av en sammanhållen huvudförhandling bör särskilt beaktas den tilltalades rätt att hålla motförhör enligt artikel 6.3 (d) i Europakonventionen.45 Rätten att hålla motförhör kan normalt tillgodoses genom att den tilltalade får möjlighet att hålla tilläggsförhör vid den senare huvudförhandlingen. Det kan dock fin- nas situationer där bevisningens karaktär gör att ett senare hållet kompletterande förhör inte i tillräcklig grad kompenserar den till- talades rätt till motförhör i samband med huvudförhöret. Vidare kan det med hänvisning till vikten av en sammanhållen huvudförhandling vara olämpligt att genomföra en bevisupptagning om avsaknaden av sakframställningar och genomgång av övrig bevisning gör att det enskilda förhöret inte i tillräcklig utsträckning kan sättas i sitt rätta sammanhang eller om det är av betydelse för rättens bevisvärdering att olika vittnen hörs vid samma förhandlingstillfälle. Rätten bör vid sin bedömning beakta risken för att personer som ska höras vid huvudförhandlingen tar del av förhör som tagits upp vid den inställda huvudförhandlingen och anpassar sina berättelser till de redan lämnade uppgifterna.46 Att det finns en sådan risk kan i undantagsfall medföra att bevisupptagningen bedöms olämplig. 4.8Hur hanteras tidiga förhör i domstol? Det följer av muntlighetsprincipen att allt processmaterial som huvud- regel ska läggas fram för rätten i muntlig form. Det betyder att de inspelade eller skriftliga utsagor som är åberopade som bevisning ska läsas eller spelas upp vid förhandlingen. Inom ramen för rättens skyldighet att se till att ett brottmål blir tillfredsställande handlagt har rätten ett ansvar för att se till att bevismaterialet läggs fram på det med hänsyn till omständigheterna bästa möjliga sättet och så att befogade rättssäkerhetsanspråk från den tilltalades sida tillgodoses. Den misstänktes rätt enligt artikel 6 punkt 3 d) i att förhöra eller låta förhöra vitt- nen som åberopas mot honom ska i sammanhanget särskilt beaktas. HD uttryckte i två domar hållningen att det i mål där 2015/16:39 s. 72. 46Peter Fitger mfl. – en kommentar på internet, kommentaren till 46:3 RB. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration förhörsuppgifter som lämnats inför en utländsk myndighet utan att försvaret närvarat och beretts möjlighet att ställa frågor kan finnas anledning för domstolen att, antingen som komplement eller som ersättning, försöka ordna med en bevisupptagning utomlands.47 Om det finns brister i hur bevisningen har tagits upp i förhållande till den misstänktes rätt att hålla motförhör bör det annars leda till att bris- terna inverkar vid domstolens bevisvärdering av förhörsuppgifterna. Se vidare om detta i avsnitt 4.12. I samband med de lagändringar som infördes och som utvidgade möjligheterna att använda utsagor från förundersökningen som bevisning, uttalade departementschefen bl.a. att det skulle beaktas att bevisning i form av en skriftlig berättelse i de flesta fall har ett lägre bevisvärde än en direktupptagning av ett muntligt bevis och att rätten självfallet får överväga även alternativen hörande utom huvudförhandling, hörande vid förhandling som inställs och bevis- upptagning vid utländsk domstol.48 Vid dessa överväganden måste dock rätten, enligt departementschefen, väga in de nackdelar som kan vara förenade med alternativen. När det t.ex. gäller bevisupp- tagning vid utländsk domstol kan man enligt vad departements- chefen angav inte bortse från att en sådan i vissa fall kan vara dyrbar och innebära en avsevärd försening av målets avgörande utan att ge några egentliga vinster när det gäller bevisningens kvalitet. Utgångspunkten vid skriftliga förhör och förhör som har tagits upp med ljud och bild har varit att hänvisning bör tillämpas restriktivt i brottmålsprocessen. En tillämpning av hänvisnings- reglerna har inte minst ansetts begränsa allmänhetens möjlighet till insyn på ett icke önskvärt sätt. I hovrätterna tycks numera, som en följd av EMR, hänvisning till ljud- och bildupptagningar accepteras oftare och inte minst i stora brottmål med omfattande bevisning. 47NJA 1991 s. 512 (I) och (II). 1986/87:89 s. 171. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration 4.8.2Berättelser från förhör i domstol Ljud- och bilduppspelning i första hand Om ett förhör har tagits upp inför en huvudförhandling ska förhöret enligt 35 kap. 13 § RB och 46 kap. 13 § RB tas upp igen vid förhand- lingen, om rätten bedömer att det är av betydelse i målet och det inte finns något hinder mot att ta upp beviset. Om förhöret kan läggas fram genom en ljud- och bildupptagning får dock beviset tas upp på nytt bara om ytterligare frågor behöver ställas eller om det finns särskilda skäl. Avser förhöret någon som har hörts inför rätten och har det förra förhöret dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning, ska förhöret enligt 36 kap. 16 § RB inledas med en uppspelning av upptagningen om det inte är olämpligt. Huvudregeln enligt 6 kap. 6 § RB är att förhör vid bevisupptag- ning utom huvudförhandling ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning. Det innebär att betydelsen av att förhöret hålls vid en huvudförhandling har minskat och därmed också behovet av att ta upp förhöret på nytt.49 Möjligheterna att göra en tillförlitlig bevis- värdering med utgångspunkt i ett förhör som dokumenterats med ljud och bild är nämligen i många fall fullt jämförbara med vad som varit fallet om förhöret hållits direkt vid huvudförhandlingen.50 behövs ett förhör i domstolen trots att bevisupptagning har skett Om ytterligare frågor behöver ställas till någon vars förhörsuppgifter inför rätten finns dokumenterade med ljud och bild ska enligt 36 kap. 16 § RB förhöret inledas med en uppspelning av upptagningen om det inte är olämpligt. En förnyad bevisupptagning sker då genom tilläggsförhör. För att säkerställa den tilltalades rätt till en rättvis rättegång, framför allt rätten till s.k. motförhör, bör domstolen ha en mer generös inställning till tilläggsfrågor från den tilltalade i de fall då bevisupptagningen har skett i den tilltalades utevaro. Det kan trots en upptagning med ljud och bild finnas särskilda skäl att ta upp ett förhör på nytt vid huvudförhandlingen. 2004/05:131 s. 152. 50Peter Fitger m.fl., – en kommentar på internet, kommentaren till 35:13. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration kompletterande förhör inte kan anses tillräckligt kompensera den tilltalades rätt till s.k. motförhör med hänsyn till bevisningens karak- tär bör förhöret tas upp på nytt. Även i ett sådant fall kan det ibland vara tillräckligt att den förnyade bevisupptagningen sker genom tilläggsförhör, men en uppspelning av det tidigare förhöret följt av ett tilläggsförhör ska dock inte ske om det är olämpligt. Den tilltalades rätt till motförhör vid bevisupptagning har i ett flertal avgöranden utgått från att det i och för sig inte är oförenligt med rätten till en rättvis rättegång enligt att använda bevisning som tagits upp före en huvudförhandling som underlag för domstolens avgörande.51 En förutsättning är dock att försvarets rättigheter respekteras. Det som avses är framför allt den tilltalades rätt att hålla s.k. motförhör. Se vidare om detta i avsnitt 4.11 och 4.12. I fråga om bevisupptagning i internationella förhållanden i brottmål finns särskilda bestämmelser i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. En ny lag om en europeisk utredningsorder trädde i kraft den 1 december 2017.52 Lagen är avsedd att förbättra möjligheterna att inhämta bevisning mellan Europeiska unionens medlemsstater. Åklagaren ska enligt 45 kap. 4 § första stycket 4 RB i sin stämnings- ansökan ange de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis, dvs. Uppgiften som ska lämnas om bevistemat för varje förhör bör konkretiseras till att avse styrkandet av en viss 51Jfr domar Asch mot , Unterpertinger mot , Kostovski mot , Delta mot , Isgrò mot , Saïdi mot , Bocos-Cuesta mot , Demski mot samt Al- Khawaja och Tahery mot . 2016/17:218, bet. 2017/18:JuU4. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration faktisk omständighet som är relevant för åtalet.53 Samma krav på att ange bevisuppgift ställs enligt 47 kap. 2 § första stycket 4 RB på mål- säganden vid ett enskilt åtal. Den tilltalade ska enligt 47 kap. 7 § RB uppge sin bevisuppgift i det svaromål som han eller hon bör lämna vid förberedelsen av brott- målet. Under förberedelsen av målet ska parterna dessutom var för sig, enligt vad som framgår av 47 kap. 7 § andra stycket RB, ange de ytterligare omständigheter som de vill anföra samt yttra sig över vad motparten anfört. Bevisuppgift kan också lämnas av part vid huvud- förhandlingen enligt bestämmelserna i 45 kap. 17 § RB och 47 kap. 24 § RB. Efter att åklagaren har framställt sitt yrkande, den tilltalade angett sin ståndpunkt och grunden för den och parterna har hållit sina sak- framställningar ska enligt 46 kap. 6 § andra stycket RB bevisningen läggas fram vid huvudförhandlingen. Förhör med målsäganden och den tilltalade bör enligt bestämmelsen hållas innan vittnesbevisning tas upp om den omständighet som förhöret gäller. Att den tilltalade som regel ska höras efter målsäganden anses följa av allmänna straffprocessuella principer. Det har normalt an- setts vara ett rimligt krav från den tilltalade att bli hörd efter mål- säganden så snart någon motsatsställning kan antas föreligga mellan dessa personer.54 Det finns dock ett utrymme för rätten att frångå huvudregeln. Ett undantag från ordningsföljden kan aktualiseras om målsägandens ställning i ett enskilt fall mer liknar ett vittnes och förhöret med den tilltalade därför kan hållas först utan att det gör avkall på rättssäkerheten.55 En förutsättning bör då vara att den tilltalade går med på att höras före målsäganden. En målsägande som enbart ska höras om ett enskilt anspråk, bör vidare höras i anslutning till handläggningen av detta anspråk.56 – en kommenar på internet, kommentaren till 45:4 RB. 1986/87:89 s. 133. 1986/87:89 s. 133 och 235. – en kommentar på internet, kommentaren till 46:6 RB, JO 1949 s. 241. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration 4.11.2Domstolsförhöret är ett korsförhör Vid genomförandet av förhör i bevissyfte med målsägande, tilltalad eller vittne ska 36 kap. 17 § RB tillämpas (jfr hänvisning i 37 kap. 1 § RB). Domstolsförhöret är konstruerat som ett korsförhör och kan delas in i de tre kategorierna huvudförhör (36 kap. 17 § första stycket RB), motförhör (36 kap. 17 § andra stycket RB) och återför- hör (36 kap. 17 § tredje stycket). Domstolsförhöret inleds med huvudförhöret som i regel ska hållas av den part som har åberopat bevisningen. Förhör med den tilltalade ska dock enligt 37 kap. 1 § RB som huvudregel inledas av rätten och ledningen av förhöret därefter övergå till åklagaren. Rätten kan även annars besluta att själv leda huvudförhöret. Situa- tioner då detta kan bedömas vara mer lämpligt än att parten håller i förhöret är enligt förarbetena exempelvis då det finns starka mot- sättningar mellan vittnet och den part som åberopat förhöret, om parten processar utan ombud och saknar förmåga att hålla förhöret på ett lämpligt sätt eller om ett vittne är mycket nervöst.57 Det torde dock rimligen höra till undantagen att så sker. Rättens möjlighet att bestämma om avvikelser från huvudregeln om vem som inleder ett förhör kan enligt uttalanden i samma för- arbeten även användas till att låta motparten ta över huvudförhöret, exempelvis om det under huvudförhöret visar sig att ett vittne uttalar sig till den åberopande partens nackdel eller i de fall en åklagare inkallat ett vittne på begäran av den tilltalade. Rätten ska vidare in- leda ett förhör i de fall då ingen av parterna eller båda har åberopat förhöret, om det inte är lämpligare att någon av parterna inleder för- höret. Vid huvudförhöret ska förhörspersonen först beredas tillfälle att, på egen hand eller vid behov med stöd av frågor, avge sin berättelse i ett sammanhang. Den som håller förhöret måste försöka ställa frå- gorna på sådant sätt att han eller hon undviker att suggerera perso- nen till ett visst svar. Användandet av s.k. ledande frågor, dvs. 1986/97:89 s. 176. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration frågor som kan föranleda förhörspersonen att svara på visst sätt, är inte tillåtet under huvudförhöret. Ramen för huvudförhöret utgörs, enligt vad HD har slagit fast, av det bevistema som parten har angett.58 Om den som har åberopat förhöret vill ställa frågor utanför bevistemat ska tillåtligheten av detta bedömas enligt det regler som gäller för åberopande av ny be- visning, enligt HD. Rätten ska avvisa frågor som är otillåtna enligt vad som anges i 36 kap. 17 § femte stycket RB. Efter huvudförhöret ska motparten få tillfälle att förhöra förhörs- personen. Detta är det s.k. motförhöret. Denna del av förhöret hålls med syftet att kontrolla om berättelsen som lämnats under huvud- förhöret överensstämmer med det verkliga förhållandet.59 HD har uttalat att det utmärkande för motförhöret är att förhörsledaren söker få fram omständigheter som försvagar eller rent av eliminerar bevisvärdet av vad personen har berättat under huvudförhöret.60 För att uppfylla kontrollsyftet är ledande frågor tillåtna enligt vad som framgår av 36 kap. 17 § femte stycket RB. Enligt vad HD angett motiverar syftet med motförhöret därutöver att frågor får ställas inom vida ramar för att belysa vad som har sagt under huvudför- höret.61 De yttersta ramarna för vilka frågor som är tillåtna under förhöret bestäms dock även under motförhöret av det bevistema som har angetts för förhöret när bevisningen åberopades. Om motparten inte är närvarande eller om det av någon annan anledning bedöms behövas bör rätten leda motförhöret. Det kan i dessa fall kan finnas skäl för rätten att ställa ledande frågor.62 58NJA 2006 s. 520. 1986/87:89 s. 177. 60NJA 2006 s. 520. 61Se källhänvisning i fotnot 60. 1986/97:89 s. 177. Domstolsförhör: muntlighet, omedelbarhet och koncentration Slutligen får rätten och parterna ställa ytterligare frågor till vittnet. Denna del av förhöret är det s.k. återförhöret. Den part som har åbe- ropat förhöret bör först få tillfälle att återförhöra personen. Syftet med denna del av domstolsförhöret är att ge ett vittne som under motförhöret kan ha påverkats att lämna vissa uppgifter tillfälle till eftertanke och en möjlighet att ändra dessa uppgifter.63 Om det som vittnet har sagt under motförhöret är till nackdel för den part som åberopat förhöret som bevisning kan det finnas behov av ledande frågor under återförhöret. Vittnen lämnar sina berättelser under sanningsplikt vid rättegången. Som vittnen hörs personer som inte är part i målet eller som annars inte är målsägande. En person som har åtalats för medverkan till den gärning förhöret gäller eller för någon annan gärning som har samband med den gärningen får inte vittna. Vittnes- förbudet gäller också om personen delgetts skälig misstanke om en sådan gärning, har meddelats strafföreläggande eller föreläggande om ordningsbot avseende sådan gärning eller varit föremål för beslut om åtalsunderlåtelse, straffvarning eller särskild åtalsprövning avseende gärningen. Den som är eller har varit gift med en part i brottmålet eller är på i lagen angivna sätt släkt med eller på liknande sätt närstående till parten är enligt 36 kap. 3 § RB inte skyldig att vittna. Bestämmel- serna i 36 kap. 5–6 §§ RB anger vidare en rätt eller skyldighet för vissa vittnen att i vissa fall vägra att yttra sig.