sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Som nämnts ovan kan en stor mängd information på en skylt vara svår för enskilda att tillgodogöra sig snabbt och enkelt. Det föreslås därför att denna information ska göras tillgänglig för dem som kan bli Det innebär att informationen t.ex. kan tillhanda- hållas på en webbsida dit man kan söka sig genom de kontakt- uppgifter till den som bedriver bevakningen som det ska upplysas om. Denna reglering får anses såväl lämplig som förenlig med EU- regleringen. För att upplysningar om kamerabevakning från rörliga objekt ska vara verksamma kan de givetvis lämnas genom skyltning, t.ex. vid vägar eller stigar som leder in till det område som ska bevakas eller i form av klisterlappar på fordon i vägtrafik. I de fall det är ett särskilt evenemang som ska bevakas, t.ex. en festival i ett parkområde, kan skyltning kombineras med upplysningar som läm- nas i programblad eller liknande material. När ska upplysningskravet inträda? Upplysningsplikten enligt kameraövervakningslagen inträder när övervakningsutrustningen sätts upp. Att upplysningsplikten börjar gälla är en följd av hur kameraövervaknings- lagens generella tillämpningsområde har utformats. Lagen gäller när utrustningen är uppsatt så att den kan användas för personöver- vakning. I avsnitt 10.2 har föreslagits att kamerabevakningslagens tillämp- ningsområde ska utformas så att lagen gäller när kamerabevakning sker, dvs. när den utrustning som omfattas av lagen används. I linje med det förslaget ska upplysningskravet inträda när kamerabevak- ningen sker. I praktiken innebär det att upplysningarna och infor- mationen måste lämnas innan kameran eller utrustningen används. En skillnad jämfört med nuvarande reglering blir alltså att upp- lysningskravet inte gäller när en kamera inte används. För att till- synsåtgärder ska kunna vidtas mot någon som inte uppfyller upp- lysningskravet kommer det därmed att krävas bevisning om att kameran har använts. Skillnaden kan dock inte förutses leda till några ohanterliga praktiska problem vid sådan kamerabevakning som ska omfattas av kamerabevakningslagen. Samma tidpunkt för informationsskyldighetens inträde gäller för övrigt för annan kamera- användning och för övrig personuppgiftsbehandling som helt reg- leras av förordningen eller brottsdatalagen. Vem ska omfattas av upplysningskravet? Upplysningskravet ska gälla för den som bedriver kamerabevak- ning. Detta är en skillnad mot vad som gäller enligt kameraöver- vakningslagen där upplysningsplikten riktar sig mot såväl den som bedriver kamerabevakning som den som har en övervakningskamera uppsatt (prop. 1989/90:119 s. 41 f.). Skillnaden är en naturlig följd av att kamerabevakningslagen föreslås gälla först när kamerabevak- ning sker och inte redan när utrustningen sätts upp. Upplysnings- kravet i kamerabevakningslagen kan då inte rikta sig mot någon annan än den som bedriver kamerabevakning. Förslag: Upplysning om kamerabevakning ska inte behöva lämnas vid 1.bevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning, 2.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av eller Säkerhetspolisen, om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom på en viss plats och syftet med bevakningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller ut- reda eller lagföra sådana brott, 3.bevakning som sker för att skydda en byggnad, en annan ett område som enligt 4 § 4, 5 § 1–4 6 § första stycket skyddslagen (2010:305) har förklarats skyddsobjekt, om bevakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet, 4.bevakning som Försvarsmakten bedriver från ett fordon, far- tyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan bevakning, 5.bevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av eller den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller begränsa verk- ningarna av en inträffad olycka, och 6.bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att efterforska en försvunnen person. Undantaget i punkten 3 ska inte gälla för sådana byggnader, andra anläggningar eller områden som används för eller är av- sedda för fredstida krishantering enligt 4 § 4 skyddslagen. Undantagen ska inte gälla, om ljud ska avlyssnas eller tas upp vid kamerabevakningen. Om det finns synnerliga skäl, ska tillsynsmyndigheten få besluta om undantag från upplysningskravet i enskilda fall. En ansökan om undantag ska vara skriftlig. Den kommun där kamera- bevakningen ska ske ska få tillfälle att yttra sig före ett beslut om undantag, om bevakningen ska avse en plats dit allmänheten har tillträde och det behövs ett yttrande. Ett beslut om undantag ska förenas med de villkor som behövs. Om förutsättningarna för ett beslut om undantag ändras, får beslutet ändras eller, om förutsättningarna för ett sådant beslut är uppfyllda, detta återkallas. Kameraövervakningslagen innehåller bestämmelser om undantag från lagens upplysningsplikt i vissa fall. Undantagen gäller vid auto- matisk hastighetsövervakning som bedriver, över- vakning av vissa skyddsobjekt, viss övervakning som Försvars- makten bedriver och viss övervakning för att efterforska försvunna Om det finns synnerliga skäl, får i andra fall besluta om undantag från upplysningsplikten. Som utgångspunkt ska gälla att undantagen bör behållas. De skäl som en gång motiverat att undantagen införts måste fort- farande antas göra sig gällande. Som framgått av föregående avsnitt finns det ett visst utrymme att i nationell rätt avvika från EU- regleringens bestämmelser om rätten till information. Nedan prövas också om det är möjligt att utan åberopande av detta utrymme behålla undantagen. Det görs där en bedömning för vart och ett av dagens undantag om undantaget är förenligt med EU-regleringen och lämnas förslag till om det ska tas in i kamerabevakningslagen och, i så fall, i vilken form. Dessutom diskuteras om det bör införas ytterligare undantag från upplysningskravet dels vid kamerabevakning som är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller för att begränsa verkningarna av en inträffad olycka, dels vid kamerabevakning som Polismyndig- heten eller Säkerhetspolisen bedriver när det finns risk för viss allvarlig brottslighet. Bevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning Kamerabevakning som bedrivs av vid automatisk hastighetsövervakning utförs i en verksamhet som består i brotts- bekämpning och lagföring. Direktivet gäller därför när personupp- gifter behandlas som en del av bevakningen. Vid sådan kamerabevakning samlas det endast in uppgifter när ett fordon har överskridit gällande hastighetsbegränsning. Upp- gifterna används i en påföljande brottsutredning. I en sådan utred- ning gäller bestämmelserna om förundersökning i . Dessa bestämmelser innehåller krav på att den som skäligen miss- tänks för brottet ska underrättas om misstanken och, i den mån det kan ske utan men för utredningen, få ta del av det som har före- kommit vid undersökningen. Vid den kamerabevakning som sker vid automatisk hastighets- övervakning är det alltså fråga om behandling av personuppgifter som ingår i ett ärende i samband med brottsutredning. För sådan behandling får enligt direktivet föreskrivas att rätten till informa- tion ska utövas i enlighet med medlemsstatens nationella rätt. framgått kommer information om kamerabevakningen att ges till den som blivit föremål för sådan bevakning genom de bestäm- melser som reglerar förundersökningen. Undantaget från upplys- ningskravet vid bevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning bedöms med hänsyn härtill vara förenligt med EU-regleringen. Vidare framstår undantaget som lämpligt att behålla. Det ska därför införas i kamerabevakningslagen. Kameraövervakning som sker för att skydda vissa byggnader, andra anläggningar eller områden som enligt skyddslagen (2010:305) har förklarats vara skyddsobjekt är i kameraövervakningslagen undan- tagen från upplysningsplikten. De skyddsobjekt som omfattas av undantaget är av olika karaktär. Det är i stor utsträckning fråga om objekt som är av betydelse för försvarets verksamhet men även anläggningar och områden som är avsedda för civila ändamål, t.ex. energiförsörjning, vattenförsörjning, elektroniska kommunika- tioner och transporter, omfattas. Avsikten med skyddslagen är att ge skydd mot säkerhets- hotande verksamhet (prop. 2009/10:87 s. 25). Ursprungligen avsåg regleringen om skyddsobjekt främst militär verksamhet men med tiden har allt fler civila samhällsfunktioner kommit att omfattas. Det är övergripande fråga om att skydda samhället mot risker och påfrestningar på grundläggande samhällsfunktioner. Syftet med ett beslut om att en byggnad eller annan anläggning eller ett område eller annat objekt ska utgöra ett skyddsobjekt är att förstärka skyddet mot sabotage, terroristbrott, spioneri eller röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån. Syftet kan också vara att skydda allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet. Förordningen och direktivet omfattar inte behandling av person- uppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten. Enligt skälen till förordningen och direktivet innebär detta att verksamhet som avser nationell säkerhet faller utanför reg- leringen. Begreppet förekommer inte i den svenska versionen av dataskyddsdirektiv; däremot förekommer begreppet national security i den engelska versionen av direktivet. I den svenska versionen används i stället statens säkerhet medan rikets säkerhet används i per- sonuppgiftslagen. Av kommissionens förklaring till direk- tiv framgår att begreppet national security är avsett att omfatta skydd av den nationella suveräniteten mot såväl interna som externa hot (jfr SOU 1993:10, bil. s. 184). I den svenska versionen av dataskyddsrambeslutet, som ersätts av det nya direktivet, förekommer begreppet nationell säkerhet. I den engelska versionen används national security. Vid genomförandet av rambeslutet ut- talade regeringen att begreppet rikets säkerhet torde vara snävare än begreppet nationell säkerhet (prop. 2012/13:73 s. 68 ff.). I det betänk- ande som föregick propositionen angavs att en central och allmän utgångspunkt vid bedömningen av om en verksamhet påverkar den nationella säkerheten eller inte är huruvida det i en viss situation finns en otillåten påverkan på det demokratiska statsskicket eller en kapacitet att hota en viktig samhällsfunktion (SOU 2011:20 s. 221 ff.). När det gäller begreppet nationell säkerhet i den nya förord- ningen har inte närmare analyserat inne- börden av detta men uttalat att det är rimligt att anta att det inom offentlig sektor finns även annan verksamhet än den som avser nationell säkerhet som kan falla utanför unionsrätten. Utredningen har också diskuterat förordningens undantag för behandling av personuppgifter i verksamhet som omfattas av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Utredningen har föreslagit att förordningen genom dataskyddslagen – i de delar där det är möjligt – ska utsträckas till att gälla även personuppgiftsbehandling i verk- samheter inom dessa områden. På direktivets område har Utred- ningen om 2016 års dataskyddsdirektiv uttalat att till nationell säkerhet hör Säkerhetspolisens uppgifter att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet och terroristbrott och att utreda och beivra sådana brott samt att ansvara för personskyddet av den centrala statsledningen. Begreppet nationell säkerhet måste alltså anses vara vidare än begreppet rikets säkerhet. Den exakta gränsen mellan vad som av- ser nationell säkerhet och vad som inte gör det är dock svår att dra. Vad gäller just skyddsobjekt skulle å ena sidan kunna hävdas att all verksamhet i eller vid sådana objekt har att göra med nationell säker- het, eftersom syftet med att göra dem till skyddsobjekt är att skydda grundläggande samhällsfunktioner. Å andra sidan måste invändas Upplysning om kamerabevakning SOU 2017:55 att det är tveksamt att anlägga ett sådant strikt svenskt synsätt i detta sammanhang; det har knappast varit avsikten med förord- ningen att personuppgiftsbehandling som sker i verksamheter som avser t.ex. transporter ska falla utanför förordningens tillämpnings- område. Alla objekt som avser transporter utgör inte heller skydds- objekt, vilket ytterligare illustrerar gränsdragningssvårigheterna. Såvitt avser kamerabevakning innebär det sagda att undantag från kravet på upplysning om sådan bevakning kan föreskrivas i kamerabevakningslagen utan hinder av EU-regleringen så länge det handlar om bevakning i verksamhet som avser nationell säkerhet. Personuppgiftsbehandling i sådan verksamhet faller utanför EU- regleringen och kan regleras fritt i svensk rätt, även om Data- skyddsutredningen har föreslagit att förordningen ska göras tillämp- lig även på sådan behandling. Många av de situationer av kamera- bevakning där upplysning om bevakningen inte behöver lämnas därför att bevakningen avser skyddsobjekt måste – även med beaktande av den osäkerhet som råder om innebörden av begreppet nationell säkerhet – anses vara sådana som faller utanför unionsrätten. De övriga situationerna får under alla förhållanden anses rymmas inom den möjlighet till nationella undantag från rätten till information som finns enligt EU-regleringen. Dagens undantag från upplysningsplikten är alltså förenliga med EU- regleringen och är också lämpliga att behålla framöver. Det föreslås därför att undantagen införs i kamerabevakningslagen. Bevakning som Försvarsmakten bedriver i vissa fall Från upplysningsplikten i kameraövervakningslagen undantas också övervakning som Försvarsmakten bedriver från ett fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan över- vakning. Som framgått ovan faller personuppgiftsbehandling och kamera- bevakning i Försvarsmaktens verksamhet i regel utanför EU- regleringen, eftersom verksamheten avser nationell säkerhet. EU- regleringen hindrar därför inte att undantaget från upplysnings- kravet behålls. Vidare framstår undantaget fortfarande som motiverat. Det föreslås därför att ett sådant undantag tas in i kamerabevak- ningslagen. Bevakning för efterforskning av försvunna personer Undantaget från upplysningsplikten i kameraövervakningslagen för övervakning som är av vikt för att efterforska en försvunnen person har motiverats av att det sällan är möjligt att på ett verksamt sätt upplysa om övervakningen. Det beror dels på den skyndsamhet som måste iakttas vid insatser av detta slag, dels att övervakningen kan omfatta stora geografiska områden (prop. 2012/13:115 s. 57). Detta undantag från upplysningskravet avser alltså en speciell situation av kamerabevakning med i normalfallet begränsade risker för integriteten som står mot intresset av att finna en saknad person. Med hänsyn härtill och med åberopande av det utrymme till undantag från EU-regleringen som tidigare konstaterats finnas görs bedömningen att ett fortsatt undantag kan förenas med den regleringen. Ett sådant föreslås därför i kamerabevakningslagen. Bevakning vid en hotande eller inträffad olycka I avsnitt 11 har föreslagits att kamerabevakning ska få ske under högst en månad utan att en ansökan om tillstånd har gjorts vid be- vakning som bedrivs av eller den som är rädd- ningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller begränsa verkningarna av en inträffad olycka. Bestämmelsen är främst avsedd att komma till användning i anslut- ning till att avspärrning har skett på grund av en olycka, en kata- strof eller någon annan nödfallsliknande situation (prop. 1997/98:64 s. 56 och 2012/13:115 s. 56). När kameraövervakningslagen infördes diskuterades om bestämmelsen kunde omfatta situationer där det fanns behov av kameraövervakning för att efterforska försvunna personer. Slutsatsen blev att så ofta inte var fallet och därför in- fördes ett särskilt tillfälligt undantag från tillståndsplikten för den situationen. Som framgått ovan undantogs den situationen också från kameraövervakningslagens upplysningsplikt och ska den även vara undantagen från den nya lagens upplysningskrav. Vid hotande eller inträffade olyckor finns det i regel behov av att snabbt kunna få en överblick av olycksområdet. kan detta vara förhållandevis enkelt att få, i andra fall svårare exempelvis p.g.a. omfattningen av den hotande eller inträffade olyckan och det sammanhang i vilket den riskerar att inträffa respektive har in- träffat. Som exempel på det senare kan nämnas en inträffad olycka vid en större anläggning där den bedrivna verksamheten är sådan att olyckan kan orsaka allvarliga skador på många människor eller på miljön. I sådana sammanhang kan främst kamerautrustade drönare eller kameror på eller i andra luftfartyg utgöra användbara hjälpmedel. Det kan i de fallen med hänsyn till behovet av skynd- samhet och det olycksdrabbade områdets storlek vara svårt att åtminstone inledningsvis uppfylla upplysningskravet i kamerabevak- ningslagen, förutsatt att kameraanvändningen omfattas av lagen. får intresset hos de enskilda som kan bli föremål för bevakningen att bli upplysta om denna anses väga mindre tungt än annars. Det kan också antas att dylika situationer utgör en mindre del av samtliga de olyckssituationer där kamerabevakning kan be- hövas och dessutom avser ett avgränsat antal människor och som är begränsad till ett akut inledningsskede. I dessa fall bör, förutsatt att kamerabevakningen behöver fortsätta, kunna ställas krav på att upplysningskravet iakttas . I den mån detta av praktiska skäl är omöjligt kan en möjlighet till undan- tag från upplysningskravet i det enskilda fallet finnas enligt vad som föreslås nedan. Som regel torde dock en fortsatt kamerabevak- ning efter det första akuta skedet kunna anordnas för mer avgrän- sade områden med upplysning om bevakningen alternativt torde det saknas behov av fortsatt bevakning. I normalfallen där en av- spärrning kan ske direkt ska upplysningskravet liksom tidigare upp- fyllas . Följaktligen finns det ett visst behov av ett undan- tag från upplysningskravet vid sådan kamerabevakning som sker för att avvärja en hotande olycka eller begränsa verkningarna av en inträffad olycka. Ett sådant undantag avser en speciell situation av kamerabevak- ning med relativt begränsade risker för integriteten som står mot intresset av att avvärja en hotande olycka eller begränsa verkning- arna av en inträffad olycka. Med hänsyn härtill och med åberop- ande av det utrymme till undantag från EU-regleringen som ovan konstaterats finnas görs bedömningen att ett undantag kan förenas med den regleringen. Mot denna bakgrund föreslås ett begränsat undantag från upp- lysningskravet vid sådan kamerabevakning som bedrivs i bråd- skande fall från ett luftfartyg av eller den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevak- ningen är av vikt för att avvärja en hotande olycka eller begränsa verkningarna av en inträffad olycka. Bevakning som eller Säkerhetspolisen bedriver vid risk för viss allvarlig brottslighet I kameraövervakningslagen finns ett tillfälligt undantag från till- ståndsplikten vad avser viss kameraövervakning i Polismyndig- hetens och Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet. En- ligt detta undantag får kameraövervakning bedrivas av dessa myn- digheter under högst en månad utan att tillstånd har sökts, om det av särskild anledning finns risk för att allvarlig brottslighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom kommer att utövas på en viss plats och syftet med över- vakningen är att förebygga eller förhindra brott. Om en ansökan om tillstånd görs inom en månad från det att kameraövervakningen inleddes, får den bedrivas utan tillstånd till dess att ansökningen har prövats. I avsnitt 11 har föreslagits att i huvudsak samma undantag från tillståndskravet ska finnas i kamerabevakningslagen. Kamerabevakning som enligt detta undantag får bedrivas utan tillstånd omfattas inte av ett motsvarande undantag från upp- lysningsplikten i kameraövervakningslagen. Med hänsyn till föränd- ringar i brottsligheten och den teknikutveckling som skett, fram- för allt när det gäller möjligheten att bedriva kamerabevakning från drönare, finns det situationer där det framstår som motiverat att polisen ska kunna använda kameror som manövreras på avstånd utan att upplysning om användningen lämnas. Det handlar främst om situationer där det är mycket brådskande att använda en kamera och upplysning inte hinner lämnas. Frågan om kameraanvändning av polisen utan upplysning med stöd i den lagstiftning som är aktuell i detta lagstiftningsärende är komplicerad. Detta har berörts redan ovan. Frågan har också varit föremål för diskussion i tidigare lagstiftningssammanhang, senast i samband med införandet av kameraövervakningslagen i anslutning till en diskussion om undantag i enskilda fall från den lagens upp- lysningsplikt (a. prop. s. 88 ff.). Regeringen redogjorde där för att möjligheterna att använda hemlig kameraövervakning utvidgats sedan kameraövervakningslagens föregångare, lagen om allmän kameraöver- vakning, tillkommit. Därefter underströk regeringen att möjlig- heten till undantag från upplysningsplikten enligt kameraövervak- ningslagen inte är avsedd att användas på ett sätt som innebär en utvidgning av reglerna om hemlig kameraövervakning i tvångs- medelslagstiftningen (jfr prop. 1997/98:64 s. 25). Enligt regeringen borde därför kravet på synnerliga skäl för att medge undantag från upplysningsplikten inte kunna anses uppfyllt vid sådan övervakning som en polismyndighet bedriver utan tillstånd när det av särskild anledning finns risk för viss allvarlig brottslighet. Dessutom ut- talade regeringen att det inte fanns skäl att inom ramen för kamera- övervakningslagstiftningen införa en utvidgad möjlighet för de brotts- bekämpande myndigheterna att använda dold övervakning utan prövning i det enskilda fallet. Den lagstiftning om hemlig kameraövervakning som regeringen redogjorde för har därefter ändrats ytterligare. Enligt får sådan övervakning användas vid för- undersökning om 1) brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2) bl.a. sabotage, grovt sabotage, mord- brand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet, högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, olovlig underrättelseverk- samhet mot , mot främmande makt eller mot person samt terroristbrott, brott enligt 3 eller 3 a § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller brott enligt lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekry- tering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, 3) försök, förberedelse eller stämpling till de brott som avses i 1) eller 2), om en sådan gärning är belagd med straff och 4) annat brott när det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Hem- lig kameraövervakning får användas när någon är skäligen miss- tänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Åtgärden får då avse en sådan plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig. Om det inte finns någon som är skäligen misstänkt för brottet, får hemlig kameraövervakning även användas för att övervaka den plats där brottet har begåtts eller en nära omgivning till denna plats. Sådan övervakning får ske, om syftet är att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen.