sou · H5B344 · 2017-05-30 00:00:00 — Vi kan konstatera att entreprenad enligt 23 kap. skollagen innebär att en huvudman för utbildning eller annan verksamhet enligt skol- lagen med bibehållet huvudmannaskap överlämnar åt någon annan att utföra vissa uppgifter inom utbildningen eller verksamheten (avsnitt 9.2.1). Det handlar alltså om att huvudmannen köper in tjänster som någon annan sedan utför för huvudmannens räkning. Möjligheterna till entreprenad gäller för såväl offentliga som en- skilda huvudmän. Enskilda huvudmän – som juridiskt sett utgör enskilda fysiska eller, mer vanligt, juridiska personer – betraktas dock i upphandlingshänseende inte som upphandlande myndig- heter. De behöver därmed inte tillämpa upphandlingslagstiftningen när de köper in tjänster i verksamheten. Annorlunda förhåller det sig om huvudmannen är offentlig, dvs. en kommun, ett landsting eller staten. I sådana fall kan huvud- mannen vara att betrakta som en upphandlande myndighet i upp- handlingsregelverkets mening. Vid inköp av det som vi i dagligt tal avser med tjänster måste huvudmannen därför ta ställning till om detta regelverk ska tillämpas. I vårt delbetänkande bedömde vi att en kommun skulle tillämpa den då gällande lagen (2007:1091) om offentlig upphandling vid entreprenad i fråga om modersmålsundervisning eller studiehand- ledning på modersmålet.3 konstaterade emellertid i sitt remissvar att utredningens slutsatser inte var helt 3 SOU 2016:12, s. 138. övertygande och att det enligt myndighetens mening fanns skäl att ytterligare analysera frågan. Myndigheten hänvisade bl.a. till en dom från Kammarrätten i Stockholm.4 Den tidigare lagen har ersatts av den nu gällande . Våra förslag i det här betänkandet innebär att entreprenad av uppgifter som avser undervisning ska vara möjlig i fler situationer . Dessutom ska även staten, i egenskap av huvudman för specialskolan och sameskolan, kunna överlämna uppgifter som avser undervisning på entreprenad. Frågan är då om ett sådant överläm- nande innebär att huvudmannen genomför en offentlig upphandling av en tjänst som ska ske i enlighet med . Som vi har konstaterat i avsnitt 6.3.3 är det de tjänster som räknas som tjänster i fördragens mening enligt artikel 57 i EUF-fördraget som omfattas av upphandlingsdirektiven. Vi har där också konstaterat att det i LOU-direktivet framgår explicit att icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse inte omfattas av direktivets tillämpningsområde. Vad som avses med just icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, som även kallas NESGI, redogör vi för i avsnitt 6.2.2. Vidare har vi i avsnitt 6.4.1 noterat att med tjänster avses i samma sak som i LOU-direktivet och EUF-fördraget. De tjänster som inte omfattas av upphandlingsdirektiven omfattas således inte heller av . Vi ska därför i följande avsnitt bedöma i vad mån tjänsten ut- bildning, som EU-rättsligt utgör en tjänst av allmänt intresse, SGI, omfattas av . SGI är en betydelsefull tjänst som ska tillhandahållas alla medborgare, som finansieras av det allmänna och som är lagreglerad (jämför avsnitt 6.2.2). Av- görande för om en SGI omfattas av är om tjänsten klassas som en ekonomisk tjänst av allmänt intresse, SGEI, eller en icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse, NESGI. 4 (2016). Den aktuella kammarrättsdomen, Kammarrätten i dom i mål nr 8101-8104-08, redogör vi för i avsnitt 6.2.3. 10.1.2Vad som avgör om en tjänst är en NESGI Som vi har redogjort för i kapitel 6 följer av att medlems- staterna har stor frihet att själva avgöra om en tjänst är en SGEI eller en NESGI. Vi beskrev också att det således saknas en gemen- sam EU-rättslig definition av dessa begrepp och att en tjänst som klassas som en SGEI i en medlemsstat därför kan klassas som en NESGI i en annan. Viss vägledning går dock att hämta från EU- rätten. När det gäller just tjänster inom utbildningsområdet har EU- domstolen uttalat att utbildning som ingår i ett system för offentlig undervisning och som helt eller delvis finansieras med offentliga medel utgör icke-ekonomisk verksamhet och därmed inte omfattas av begreppet tjänster i fördragets mening. Domstolen har sålunda framhållit att staten, genom att upprätta och upprätthålla ett sådant system för offentlig undervisning som i regel finansieras med medel ur den offentliga budgeten och inte av eleverna eller deras föräldrar, inte avser att bedriva verksamhet i vinstsyfte utan endast att upp- fylla sina sociala, kulturella och utbildningspolitiska uppgifter gent- emot sina medborgare (se även avsnitt 6.2.3).5 Vi ska därför, i det följande avsnittet, gå igenom olika typer av tjänster inom skolväsendet. Frågorna som är relevanta för respek- tive tjänst är Ingår tjänsten i ett nationellt utbildningssystem som är upprät- tat av och upprätthålls av staten? Finansieras tjänsten i huvudsak av det allmänna? Den förstnämnda frågan besvaras utifrån utbildningens syfte, vad som är reglerat av det offentliga för utbildningen och hur utbild- ningen övervakas, dvs. tillsyn av det offentliga. Den andra frågan be- lyser att det ska vara fråga om solidarisk finansiering för att tjänsten ska betraktas som icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse, NESGI. 5 Se exempelvis dom kommissionen mot , C-318/05, p. 10.1.3Förekomsten av privata aktörer Att utbildning kan anordnas i enskild regi, i kombination med att det inte finns några vinstbegränsningsregler, gör det möjligt att argumentera för att skolväsendet, ur ett EU-rättsligt perspektiv, har blivit en marknad där såväl offentliga huvudmän som enskilda huvudmän, t.ex. företag, kan verka. Detta skulle då kunna föras fram som något som talar för att utbildning i det svenska skol- väsendet inte utgör NESGI. Vi har tidigare, i avsnitt 6.2.2, uppmärksammat att kategori- seringen av tjänster möjligen kan skilja sig åt beroende på vilket per- spektiv det gäller. För att en tjänst ska anses vara en ekonomisk tjänst enligt bestämmelserna om inre marknaden (fri rörlighet för tjänster och fri etableringsrätt) ska den ske mot ersättning. Tjänstens ekonomiska art beror inte på tjänsteleverantörens juridiska ställning eller på tjänstens natur, utan på hur verksamheten utförs, organiseras och finansieras. Det är i fråga om konkurrensrätten, exempelvis när det gäller statsstöd, verksamhetens natur som avgör om det är eko- nomisk eller icke-ekonomisk verksamhet, t.ex. huruvida det finns en marknad för tjänsterna, statliga befogenheter eller skyldigheter till solidaritet.6 Regelverket om offentlig upphandling faller under den första delen, dvs. det hör till bestämmelserna om fri rörlighet för tjänster och fri etableringsrätt. Vi menar att det därför inte är relevant för vårt uppdrag om upphandlingsregelverket att ta hänsyn till huru- vida det finns en marknad eller inte i EU-rättslig mening. Vi kan vidare konstatera att förekomsten av enskilda huvudmän inte alls utesluter att en verksamhet är en icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse. Som vi har redovisat tidigare kan icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse även ges av privata inrättningar, så länge de ingår i ett offentligt undervisningssystem och helt eller delvis finansieras med offentliga medel (avsnitt 6.2.3). Detta faktum är relevant för samtliga bedömningar i avsnitt 10.2. 6 Kommissionens meddelande KOM(2007) 725, s. 5. 10.2Är utbildning inom skolväsendet en icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse? I detta avsnitt går vi igenom de olika skolformerna, samt fritids- hemmet, inom skolväsendet och bedömer om utbildningen inom dessa utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. Vår ut- gångspunkt är de kriterier som vi har redogjort för i avsnitt 10.1.2. Utredningens bedömning: Tjänster som avser utbildning i de obligatoriska skolformerna, dvs. i , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan, utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. Även tjänster som avser studiehandledning på modersmål och bedömning av nyanlända i de obligatoriska skolformerna utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. Att staten är skyldig att kostnadsfritt tillhandahålla grundläggande utbildning följer dels av internationella konventioner, dels av natio- nell lagstiftning i både regeringsformen och speciallagstiftning (av- snitt 3.1.1). Alla barn som omfattas av den allmänna skolplikten har rätt till kostnadsfri grundläggande utbildning (2 kap. 18 § regerings- formen). Stadgandet kompletteras av skollagen som innehåller be- stämmelser om bl.a. skolplikt och avgiftsfri utbildning. Staten har även fastställt läroplaner och kursplaner för utbildningen.7 Syftet med utbildning inom skolväsendet är att barn och elever ska inhämta och utveckla kunskaper och värden. Därutöver ska utbild- ningen bl.a. främja alla barns och elevers utveckling och lärande samt en livslång lust att lära, förankra respekt för de mänskliga rättig- heterna och grundläggande demokratiska värderingar samt främja barns och elevers allsidiga personliga utveckling. Den övergripande bestämmelsen för all utbildning inom skolväsendet kompletteras av syftesbestämmelser för respektive skolform (se vidare avsnitt 3.1.2). Syftet med verksamheten är alltså inte att den ska ge inkomster, dvs. 7 SKOLFS 2010:37, SKOLFS 2010:250, SKOLFS 2010:251 och SKOLFS 2010:255. syftet är inte att vinst ska uppnås, utan socialt, kulturellt och utbild- ningspolitiskt. Skolplikten kan fullgöras inom någon av de obligatoriska skol- formerna och med dem avses , grundsärskolan, special- skolan och sameskolan (avsnitt 3.1.4). Vilka aktörer som kan vara huvudmän inom de obligatoriska skolformerna varierar mellan skol- formerna (avsnitt 5.1.2). Det finns både offentliga och enskilda huvudmän; samtliga huvudmän omfattas dock av reglerna i skollagen och alla elever har rätt till likvärdig utbildning inom varje skolform oavsett var i landet den anordnas (1 kap. 9 § skollagen). För att be- driva utbildning i enskild regi krävs dessutom godkännande från Skolinspektionen (avsnitt 5.1.6). Vidare är det staten som, genom Skolinspektionen, granskar och utövar tillsyn över skolväsendet, däribland de obligatoriska skolformerna (26 kap. 3 § skollagen). Därmed gäller att utbildningen övervakas av det allmänna. Mot bakgrund av det sagda får det, enligt vår bedömning, anses stå klart att utbildning i de obligatoriska skolformerna ingår i ett nationellt utbildningssystem som regleras av staten. Det är kommunerna som finansierar och grundsär- skolan, både de egna, kommunala grundskolorna och grundsär- skolorna och de fristående. Fristående skolor finansieras genom att elevens hemkommun betalar ersättning i form av ett grundbelopp och i vissa fall ett tilläggsbelopp till huvudmannen för skolan. Detta grundbelopp ska bestämmas efter samma grunder som hemkom- munen tillämpar vid fördelning av resurser till den egna grundsko- lan eller grundsärskolan (10 kap. 37–39 §§ och 11 kap. 36–38 §§ skollagen). Specialskolan och sameskolan, de statliga skolformerna, finansieras dels av staten, dels av elevernas hemkommuner. Samt- liga obligatoriska skolformer finansieras således av kommuner och staten. När det gäller de obligatoriska skolformerna finns även be- stämmelser om att utbildning ska vara avgiftsfri, dvs. elever och deras föräldrar ska inte betala för utbildningen (avsnitt 3.1.5). Där- med uppfyller undervisning inom de obligatoriska skolformerna även kriteriet finansiering av det allmänna. Båda kriterierna för icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse är därmed uppfyllda. Innan vi drar några slutsatser ska vi reda ut vad det innebär att även enskilda fysiska och juridiska personer, t.ex. aktiebolag, kan vara huvudmän. Är verksamheten även hos enskilda huvudmän att betrakta som en icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse? Enskilda huvudmän omfattas som sagt också av skollagen och därmed även av skollagens syftesbestämmelser. De fristående skolor- na ska alltså, på samma sätt som de offentliga skolorna, sköta en samhällsuppgift. Härtill kommer att etableringsmöjligheterna är be- gränsade. För att starta en fristående skola krävs godkännande från Skolinspektionen och myndigheten ska godkänna en enskild huvud- man enligt villkor fastställda i lag (se avsnitt 5.1.6). För det fall till- stånd meddelas står den enskilde huvudmannen, liksom övriga skol- huvudmän, som sagt under Skolinspektionens tillsyn. Slutligen vill vi påpeka att regeringen har konstaterat att skolans uppdrag är detsamma oavsett huvudmannaskap. Det ställs krav på att utbildningen vid fristående skolor ska vara likvärdig med utbildning- en vid offentliga skolor.8 De fristående skolorna ingår alltså i ett of- fentligt undervisningssystem. Ersättningen till en enskild huvudman är begränsad till den ovan nämnda ersättningen som elevens hemkommun betalar till den enskilde huvudmannen. Någon möjlighet för enskilda huvudmän att ta ut avgifter av eleverna, eller deras föräldrar, finns inte. Även verksamheten hos de enskilda huvudmännen finansieras alltså helt av det allmänna. Som vi har konstaterat ovan kan utbildning både vid privata och offentliga grundskolor vara av icke-ekonomisk art, just under förut- sättning att det är del av offentligt undervisningssystem och helt eller delvis finansierat av det allmänna (avsnitt 10.1.3). Sammantaget bedömer vi således att undervisning i de obliga- toriska skolformerna, oavsett huvudman, utgör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse, dvs. NESGI, åtminstone utifrån per- spektivet om fri rörlighet. Samma bedömning gör vi även i fråga om uppgifterna bedöm- ning av nyanlända elevers kunskaper och studiehandledning på modersmålet. Fast de inte utgör undervisning i traditionell mening har de ett nära samband med skolans undervisning och utförs också de av huvudmän inom ramen för den utbildning som bedrivs enligt skollagen. Även utförandet av dessa uppgifter utgör enligt vår mening tjänster som är NESGI i ett EU-rättsligt perspektiv. 8 Se t.ex. prop. 2013/14:112, s. 12. Utredningens bedömning: Tjänster som avser utbildning i gym- nasieskolan och gymnasiesärskolan utgör icke-ekonomiska tjäns- ter av allmänt intresse. Även tjänster som avser studiehandledning på modersmål ut- gör icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. I likhet med de obligatoriska skolformerna ingår gymnasieskolan och gymnasiesärskolan i skolväsendet som regleras av staten genom bl.a. skollagen och läroplaner inklusive ämnesplaner.9 Även utbildning inom dessa skolformer omfattas av den övergri- pande syftesbestämmelse som vi redogjort för i avsnitt 10.2.1, efter- som utbildningen är en del av skolväsendet. Liksom för de obligato- riska skolformerna finns dessutom särskilda syftesbestämmelser för respektive skolform. Varken inom gymnasieskolan eller inom gym- nasiesärskolan är syftet med verksamheten att uppnå vinst. Ungdomar som tillhör gymnasieskolans och gymnasiesärskolans målgrupper omfattas visserligen inte av skolplikt, men av skollagen följer att hemkommunerna är skyldiga att erbjuda alla ungdomar som ingår i målgrupperna utbildning av god kvalitet (avsnitt 3.1.6). Utbildningen kan bedrivas av såväl offentliga huvudmän (kommu- ner och landsting) som enskilda huvudmän. I enlighet med vad som gäller för de obligatoriska skolformerna omfattas samtliga huvud- män för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan av reglerna i skol- lagen. För att en enskild huvudman ska få bedriva verksamhet krävs även här godkännande från Skolinspektionen. Det är också Skol- inspektionen som utövar tillsyn över gymnasieskolan och gymnasie- särskolan, oavsett huvudman, dvs. verksamheten övervakas av det allmänna. Utbildning i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ingår där- för enligt vår mening i ett nationellt utbildningssystem som regleras av staten. Utbildningen inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska även den vara avgiftsfri och det är elevens hemkommun som står för 9 SKOLFS 2011:144 och SKOLFS 2013:148. finansieringen av dessa skolformer (avsnitt 3.1.6 och 3.1.7). Därmed är även kriteriet att utbildningen finansieras av det allmänna upp- fyllt. Som framgått kan både gymnasieskolan och gymnasiesärskola bedrivas av enskilda huvudmän. Enligt vår mening är dock det som sagts om enskilda huvudmän i föregående avsnitt tillämpligt även för dessa skolformer. Sammanfattningsvis anser vi att också utbildning inom gymna- sieskolan och gymnasiesärskola är NESGI. Samma bedömning gör vi även i fråga om uppgiften studie- handledning på modersmålet, precis som i de obligatoriska skolfor- merna. Fast den inte utgör undervisning i traditionell mening har den ett nära samband med skolans undervisning och utförs också den av huvudmän inom ramen för den utbildning som bedrivs en- ligt skollagen. Även utförandet av denna uppgift utgör enligt vår mening en tjänst som är NESGI i ett EU-rättsligt perspektiv. 10.2.3Förskola, förskoleklass, fritidshem Utredningens bedömning: Tjänster som avser verksamhet i för- skola, förskoleklass och fritidshem utgör icke-ekonomiska tjäns- ter av allmänt intresse. Skolformerna förskola och förskoleklass ingår också i skolväsendet, i likhet med fritidshem som kompletterar verksamheten i bl.a. grund- skolan. Skolväsendet regleras som sagt av bl.a. skollagen. Förskolan har en egen läroplan som är utfärdad av regeringen medan verksam- heten i förskoleklass och fritidshem omfattas av läroplanerna för de obligatoriska skolformerna.10 Verksamheten i förskola, förskoleklass och fritidshem omfattas av den allmänna syftesbestämmelsen för utbildning inom skolväsen- det och särskilda syftesbestämmelser finns även för respektive skol- form (avsnitt 3.1.13). Av bestämmelserna framgår att syftet inte är att uppnå vinst, utan socialt och utbildningspolitiskt. 10 SKOLFS 1998:16 respektive SKOLFS 2010:37, SKOLFS 2010:250 och SKOLFS 2010:251. Dessa verksamheter ska på olika sätt tillhandahållas av det all- männa. Ett barns hemkommun ansvarar för att utbildning i för- skola och förskoleklass kommer till stånd. Hemkommunen är, när det gäller elever i förskoleklass, grundskola och grundsärskola, även skyldig att erbjuda utbildning i fritidshem, medan det för elever i specialskola och sameskola är staten som ska erbjuda utbildning i fritidshem (se avsnitt 5.1.3 och 5.1.5). För enskilda som vill bedriva verksamhet inom förskola, för- skoleklass eller fritidshem krävs godkännande från det allmänna. I vissa fall prövas frågan om godkännande av Skolinspektionen och i andra fall ska godkännande ges från den kommun där verksam- heten ska bedrivas (avsnitt 5.1.6). Samtliga huvudmän är bundna av bestämmelserna i skollagen och övriga bestämmelser som gäller för den aktuella verksamheten, t.ex. bestämmelser i skolförordningen (2011:185) och läroplaner. Skolinspektionen har tillsyn över förskola, förskoleklass och fri- tidshem, med undantag för de förskolor och de fritidshem vars en- skilda huvudman kommunen har godkänt. I dessa fall har staten ge- nom skollagen delegerat ansvaret för tillsynen till kommunen som har godkänt huvudmannen (26 kap. 3 och 4 §§ skollagen). Verksam- heten övervakas alltså av det allmänna. Enligt vår bedömning ingår således utbildning inom förskola, förskoleklass och fritidshem i ett nationellt utbildningssystem som regleras av staten. Liksom för tidigare skolformer som vi har redogjort för är det hemkommunen som finansierar verksamheten i förskola, förskole- klass och fritidshem. Som vi har beskrivit tidigare ska verksamheten i förskoleklass vara avgiftsfri, medan skolhuvudmän däremot har möjlighet att ta ut en avgift när det gäller förskola och fritidshem (avsnitt 3.1.13). Enligt vår bedömning påverkar inte huvudmännens möjlighet att ta ut en avgift för förskola och fritidshem bedömningen av om verksamheten är NESGI eller inte. har – som vi tidigare konstaterat (avsnitt 6.2.3) – nämligen uttalat att det faktum att elever eller deras föräldrar ibland måste betala undervisnings- eller inskrivningsavgifter, som bidrar till att finansiera kostnaderna för att driva systemet, inte innebär att undervisningen i sig är något annat än NESGI. Sådana avgifter täcker oftast endast en bråkdel av de verkliga kostnaderna för tjänsten och kan därmed inte betraktas som betalning för tjänsten ifråga. Vi har också redogjort för ett rättsfall från som handlar om just förskolor med avgifter motsvarande den svenska maxtaxan, där verksamheten ansågs vara en icke-ekonomisk tjänst av allmänt intresse. Vi bedömer att den avgift ett barns vårdnadshavare får betala för plats på förskola eller utbildning i fritidshem är låg i förhållande till de verkliga kostna- derna för verksamheten och att avgiften därmed får anses utgöra en sådan undervisningsavgift som åsyftar. Mot bak- grund av det sagda bedömer vi att verksamheten inom förskola, för- skoleklass och fritidshem uppfyller krav på finan- siering av det allmänna. Sammanfattningsvis anser vi att verksamheten inom förskola, förskoleklass och fritidshem utgör NESGI. 10.2.4Kommunal vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna Utredningens bedömning: Utbildning inom vuxen- utbildning och särskild utbildning för vuxna utgör icke-ekono- miska tjänster av allmänt intresse. Även skolformerna vuxenutbildning och särskild utbild- ning för vuxna ingår i skolväsendet och regleras i bl.a. skollagen. Skolformerna motsvarar för vuxna studerande och gymnasieskolan, respektive grundsärskolan och gymnasiesärskolan. För vuxenutbildningen gäller en särskild läroplan.11 Verksamheten i vuxenutbildning och särskild utbild- ning för vuxna omfattas av den allmänna syftesbestämmelsen för utbildning inom skolväsendet och särskilda syftesbestämmelser finns även för respektive skolform (avsnitt 3.1.14). Av bestämmelserna framgår att syftet inte är att uppnå vinst, utan socialt och utbild- ningspolitiskt, bl.a. att ge vuxna sådana kunskaper som de behöver för att delta i samhälls- och arbetslivet. Kommunerna ska tillhandahålla, dvs. är skyldiga att erbjuda sina medlemmar, vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna till dem som tillhör skolformernas målgrupper (avsnitt 3.1.14). 11 SKOLFS 2012:101. Verksamheten riktas därmed till alla medlemmar som har behov av den aktuella utbildningen. Utbildningarna kan endast bedrivas av offentliga huvudmän i form av kommuner och landsting. Kommuner och landsting kan dock överlämna samtliga uppgifter inom skolformerna på entre- prenad till enskilda fysiska eller juridiska personer. Vidare kan en kommun genom samverkansavtal med en annan kommun eller ett landsting överlåta ansvaret för uppgifter inom skolformerna till en annan kommun eller till ett landsting. Reglerna i skollagen och andra relevanta skolförfattningar gäller naturligtvis även för utbild- ning som utförs på entreprenad. I och med att det inte finns något krav på att den som utför entreprenaden ska vara en godkänd huvudman, sker det dock inte någon statlig prövning av den som vid en entreprenad är utförare av utbildningen. Den som överlämnar uppgifter på entreprenad, kommunen eller , ansvarar för att regelverket för utbildningen följs. Dessutom utövar Skolinspek- tionen tillsyn över huvudmännen för utbildningen och sådan tillsyn omfattar således indirekt även den utbildning som utförs på entre- prenad av någon utförare. Utbildningen står därmed alltid under all- män tillsyn. vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna ingår alltså i ett nationellt utbildningssystem. Utbildningen inom vuxenutbildning och särskild ut- bildning för vuxna finansieras av elevernas hemkommuner. Vidare är sådan utbildning till stora delar avgiftsfri för eleverna (avsnitt 3.1.14). De eventuella avgifter som kan förekomma utgör inte heller avgifter för utbildningen som sådan. Tjänsterna är därmed till övervägande del finansierade av det allmänna. Båda kriterierna för att verksamheten ska anses vara icke-ekono- miska tjänster av allmänt intresse är alltså uppfyllt. Möjligheterna för huvudmän att överlämna uppgifter på entre- prenad är, både och genom förslagen i avsnitt 9.5.1, generösa.