sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — 2Lag (1994) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 4Nickless J & Siedl H, (2004). Co-ordination of in , Short guide, . Social trygghet och folkrätt Medlemsstaterna i dessa organisationer ratificerar rätts- akterna.5 antog () den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. De rättigheter som räknas upp i förklaringen har därefter vidareutvecklats bland annat i Europakon- ventionen och FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter . 9.2.1Förenta Nationernas allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna (AFMR) FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter är de mest be- tydelsefulla inom området för social trygghet. De båda rättsakterna aktualiserar frågan om skyddet för mänskliga rättigheter garanteras inom FN-systemet. Rättsakterna stadgar bland annat att alla i ett samhälle har rätt till social trygghet, rätt till ett liv som garanterar individer och dennes familj hälsa, välmående och sjukvård. Varje konventionsstat ska lämna in en rapport som visar hur landet efterlever sina åtaganden. Rapporten granskas av kommittén för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. ratificerade konventionen , men har inte ställt sig bakom tilläggs- protokollet som antogs . Tilläggsprotokollet ger enskilda rätt att vända sig till kommittén för sociala och ekonomiska rättigheter med individuella klagomål. Även konventionen om rättigheter för personer med funktions- nedsättning (Convention on the rights of persons with disabilities 2008) har ratificerat . När det gäller FN konven- tionerna är länderna fria att bestämma hur principerna ska uppnås. Medlemsstaterna kan ratificera konventionerna om de vill ansluta sig till dem. har anslutit sig till de ovan nämnda konventionerna. 5 Konstatinos, K. (1991). Principles of International and European (except E.C.) ”, in: , Miscellanea of the of studies relating to in the E.C. Se även , D (2006). Introduction to the Basic Principles. Social trygghet och folkrätt Den internationella konventionen för skydd migrerande arbets- tagares och deras familjemedlemmars rättigheter (The International Convention on the protection of the rights of All Migrants Workers and Members of their families) antogs av 1990 och trädde i kraft , men ingen av EU:s medlemsstater har ratificerat denna. Konventionen föreskriver likabehandling för med- borgare i andra länder som anslutit sig till konventionen, när det gäller social trygghet, och rätten till nödvändig hälso- och sjukvård för migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar. Konven- tionen definierar nödvändig vård som vård som krävs för att skydda eller att undvika irreparabla skador på personers hälsa.6 9.2.2Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (IKMPR) ratificerade den internationella konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter 1971 som trädde i kraft 1976.7 För att granska att staterna efterlever konventionen har det inrättats en kommitté för de mänskliga rättigheterna ()som granskar rapporterna. Genom ett tilläggsprotokoll ges möjlighet till individuella klagomål. När det gäller artiklarna i IKMPR stadgar dessa medborgerliga och politiska rättigheter såsom likhet inför lagen,8 yttrandefrihet9 och föreningsfrihet10. Konventionen har dessutom ett diskrimineringsförbud i artikel 3 eftersom konventionsstaterna är skyldiga att tillförsäkra lika rätt för män och kvinnor när det gäller konventionens rättigheter. I artikel 26 IKMPR framgår vidare att alla är lika inför lagen och har rätt till samma skydd utan att diskrimi- neras. Det innebär ett skydd mot all slags diskriminering som ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell eller social härkomst, egendom, börd eller ställning i övrigt. I artikeln anges inte sociala rättigheter, men det har inom ramen för praxis kommit avgöranden rörande sociala rättig- 6Artikel 28 i konventionen. Se även (2012). Social Security coordination for non-EU countries in South and Eastern Europe, a legal analysis. 8Artikel 14 IKMPR. 9Artikel 19 IKMPR. 10Artikel 22 IKMPR. Social trygghet och folkrätt heter, bland annat avseende arbetslöshetsersättning11 och olika former av pension.12 Detta innebär dock ingen skyldighet för konventions- staterna att införa sociala rättigheter i det nationella systemet men om staten har en rättslig reglering inom området för social trygghet får diskrimineringsförbudet i artikel 26 IKMPR betydelse.13 9.2.3Internationella konventionen om sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter – IKESKR Konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (IKESKR) antogs . Den ratificerades av och trädde i kraft . I konventionen fastslås arbetstagarnas rättigheter genom rätten till arbete14 rätten till goda arbetsför- hållanden15, och rätten till social trygghet16, rätten till en fullgod lev- nadsstandard17 och rätten till hälsa18. Efterlevanden av artiklarna över- vakats av en kommittee för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (). Det finns ett tilläggsprotokoll som ger möjligheter för en enskild individ att klaga. Detta har inte ställt sig bakom. Även i IKESKR finns ett diskrimineringsförbud som gäller för alla som befinner sig på en stats territorium. Diskrimineringsför- budet måste knytas till någon av rättigheterna i konventionen. Konventionsstaterna ska inrätta välfärdssystem och social trygg- hetssystem som ska finnas tillgängliga för alla. menar att staterna först ska identifiera vilka gruppen av befolk- ningen som är mest förfördelade och därefter vidta åtgärder för att garantera ett mer jämlikt åtnjutande av rättigheterna.19 I artikel 9 IKESKR framgår rätten till social trygghet och den är knuten till artikel 11 om fullgod levnadsnivå. Begreppet social trygg- het ska tolkas brett och tolkningen av artikel 9 är knuten till 11Zwaan-de Vries v. The (182/1984). 12Gueye v. (196/1985) och v. (941/2000). 13Lind, A-S. (2009). Sociala rättigheter i förändring, en konstitutionell rättslig studie, s. 185. 14Artikel 6 IKESKR. 15Artikel 7 IKESKR. 16Artikel 9 IKESKR. 17Artikel 11 IKESKR. 18Artikel 12 IKESKR. 19Lind, A-S. (2009). Sociala rättigheter i förändring, en konstitutionell rättslig studie, s. 193. Social trygghet och folkrätt konvention 102 om social trygghet. ESK–kommittén har konstaterat att brist på adekvat tillgång till social trygghet underminerar för- verkligandet av konventionens övriga rättigheter. Det finns inga krav på hur sociala trygghetssystem ska utformas men ett minimum av rättigheter måste förverkligas för envar. Det innebär att en individ inte får bli föremål för en godtycklig begränsning av ett existerande socialt skydd. Icke diskriminering är ett villkor som ställs på staten. De villkor som uppställs för att få ta del av förmånerna ska var skäliga, proportionella och transparanta. De skyldigheter som menar att konventionsstaterna ska garantera tillgång till socialt trygghetsystem som ger en minsta förmånsnivå till alla indi- vider och familjer så att de kan få grundläggande hälsovård, boende, vatten och mat.20 9.2.4FN:s konvention om barnets rättigheter Konventionen om barnets rättigheter () antogs av . Den ratifice- rades av 1990 och trädde i kraft samma år.21 I stort sett alla länder i världen har anslutit sig till konventionen. Det finns ett betänkande med förslag om att ska inkorporeras i svensk lag.22 är den internationellt folkrättsligt bindande överenskommelse som ger alla barn särskilda rättigheter.23 Det handlar dels om medborgerliga och politiska rättig- heter, dels om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Kon- ventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. för barnets rättigheter (barnrättskommittén) övervakar att konven- tionen följs. I finns grundläggande principer som gäller samtliga barn som vistas i landet. Det är förbudet mot diskriminering av barn24, kravet på att vid alla beslut som rör barn ta särskild hän- 20Lind, A-S. (2009). Sociala rättigheter i förändring, en konstitutionell rättslig studie, s. 206. 21SÖ 1990:20 och prop. 1989/90:107. Lagen föreslås träda i kraft . 23Artikel 1 i . 24Artikel 2 i . De diskrimineringsgrunder som nämns i artikel 2 är ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala Social trygghet och folkrätt syn till barnets bästa25, barnets rätt till liv och utveckling26 samt barnets rätt att uttrycka sina åsikter i alla frågor som berör honom eller henne.27 Enligt artikel 24 erkänner konventionsstaterna barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård och rehabilitering. Konventionsstaterna ska sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. Det är en grundtanke i konventionen att barn har fullt och lika människovärde. har uttalat att artikel 2 särskilt förbjuder eventuell diskriminering på grund av barnets ställ- ning som ensamkommande eller åtskild från sina föräldrar, eller som flykting, asylsökande eller migrant. Skyldighet till icke-diskriminering kräver enligt kommittén att staterna aktivt identifierar enskilda barn och grupper av barn som kan behöva särskilt stöd för att deras rättig- heter ska erkännas och kunna fullgöras. Tillämpningen av principen om icke-diskriminering och samma rättigheter innebär emellertid inte att alla barn ska behandlas exakt lika. Det kan krävas särskilda åtgärder för enskilda eller grupper av barn så att deras rättigheter ska bli tillgodosedda. Enligt artikel 3.1 ska barnets bästa komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Artikel 3.2 slår fast att staten är skyldig att tillförsäkra barnet det skydd och den omvårdnad som behövs för barnets välfärd. utgår från vårdnadshavarnas och familjens viktiga roll såväl i barnets liv och utveckling som för att tillvarata barnets rättigheter. I inledningen till konventionen anges att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för barnets utveckling och välfärd samt att familjen därför bör ges nödvändigt skydd och bistånd. Detta kommer bl.a. till utryck i artiklarna 5 och 18. Enligt artikel 5 ska staterna respek- tera det ansvar och de rättigheter och skyldigheter som tillkommer vårdnadshavare på ett sätt som står i överensstämmelse med den fortlöpande utvecklingen av barnets förmåga ge lämplig ledning och råd då barnet utövar de rättigheter som erkänns i konventionen. ursprung, egendom, handikapp, börd eller ställning i övrigt (jämför artikel 2.2 i FN:s kon- vention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter). 25Artikel 3 i . 26Artikel 6 i . 27Artikel 12 i . Social trygghet och folkrätt artikel 18 framgår att vårdnadshavarna har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling och att barnets bästa för dem ska komma i främsta rummet. Vidare framgår att staterna ska ge lämpligt bistånd till vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. Det anges också att staterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barn till förvärvsarbetande föräldrar har rätt att åtnjuta den barnomsorg som de är berättigade till. Enligt artikel 22 ska konventionsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att ett barn som söker flyktingstatus, eller anses som flykting i enlighet med tillämplig internationell eller nationell rätt och tillämp- liga förfaranden, får lämpligt skydd och humanitärt bistånd vid åt- njutandet av de tillämpliga rättigheter som anges i konventionen och i andra internationella instrument rörande mänskliga rättig- heter eller humanitär rätt som staterna tillträtt. Detta gäller obero- ende av om barnet kommer ensamt eller är åtföljt av sina föräldrar eller någon annan person. Bland de rättigheter som erkänns i kon- ventionen finns även rätten i artikel 26.1 för varje barn att åtnjuta social trygghet, innefattande socialförsäkring (jämför artikel 9 i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter). Enligt artikeln ska staten vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa denna rätt i enlighet med sin nationella lagstiftning. Kon- ventionen anger alltså att barnet har rätt att ”åtnjuta” social trygghet snarare än rätt ”till” social trygghet. Detta eftersom barnets eko- nomiska trygghet i allmänhet hänger samman med vårdnadshavarnas ekonomiska situation Det framgår inte närmare av artikeln i vilken omfattning social trygghet ska åtnjutas eller vad som avses med socialförsäkring. Artikel 26 gäller dock samhällets ekonomiska stöd till barn. Artikeln begränsas av den förutsättning som finns i artikel 4, det vill säga att staterna ska genomföra konventionen till det yttersta av sina tillgängliga resurser och, där så behövs, inom ramen för inter- nationellt samarbete. har uttalat att förverkligandet av barnets rätt till social trygghet är en viktig beståndsdel för att garantera små barn () en grundläggande levnadsstandard i överens- stämmelse med deras rättigheter. Artikel 27 ger barn rätt till den levnadsstandard som krävs för deras utveckling. Enligt artikeln har föräldrarna huvudansvaret för att säkra denna rättighet. Vid behov måste staterna i enlighet med nationella förhållanden och inom ramen Social trygghet och folkrätt för sina resurser bistå föräldrarna i detta ansvar och vid behov ge barnet bistånd. 9.2.5Konvention angående flyktingars rättsliga ställning () Flyktingkonventionen är ett grundläggande internationellt skydds- nät. ratificerade konvention om flyktingars rätts- liga ställning och tilläggsprotokoll om flyktingars rättsliga ställning 1954 respektive 1967.28 Den har bestämmelser om likabe- handling rörande social trygghet, men har gjort vissa reserva- tioner avseende detta. I konventionen finns grundläggande internationella bestäm- melser om flyktingskap, bland annat kriterier för när en person ska betraktas som flykting. Enligt artikel 23, som har rubriken ”Under- stöd av det allmänna”, ska en flykting tillerkännas samma behand- ling som statens egna medborgare i fråga om understöd och bistånd från det allmänna. Artikel 24 innehåller bestämmelser om rättig- heter som tillkommer en flykting i tillflyktslandet med avseende på arbetslagstiftning och socialförsäkring. Av artikeln följer att flyk- tingar, som lovligen vistas inom landet, ska tillerkännas samma be- handling som landets egna medborgare beträffande socialförsäkring. I artikel 24 i konventionen framgår att fördragsslutande stater ska tillerkänna flyktingar samma behandling som statens egna medborgare beträffande socialförsäkring, bland annat bestämmelser rörande moderskap. Flyktingkonventionen är införlivad i EU:s skyddsgrundsdirek- tiv29,30 som är en del av EU:s gemensamma europeiska asylsystem. I direktivet finns bestämmelser som ger personer som har beviljats 29Artikel 29 i direktivet 2004/83/EG om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet. Direktivet arbetades om genom och rådets direktiv /95/EU av om normer för när tredjelandsmedborgare eller stats- lösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skydds- behövande, och för innehållet i det beviljade skyddet. 30Skälen 4, 23 och 24 i ingressen samt dom i de förenade målen C-443/14, , och C-444/14, Osso, ECLI:EU:C:2016:127, punkt 29. Social trygghet och folkrätt internationellt skydd tillgång till sociala trygghetssystem samt sociala förmåner (Kapitel 12). Internationella arbetsorganisationen (International Labour Organi- sation, ) som egentligen har sitt huvudsakliga område inom arbetsrätten har även bidragit till att utveckla den internationella rätten inom området för social trygghet. Det finns åtta som räknas som kärnkonventioner och som berör grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet, exempelvis angående diskri- minering i arbetslivet och avskaffande av barnarbete och tvångsarbete. har ratificerat dessa samt de grundläggande konventionerna på den social trygghetens område vilka kommer att tas upp nedan. Att har ratificerat konventionerna innebär att dessa blir juridiskt bindande. En rekommendation, resolution eller deklaration är inte bindande men är avsedda att beaktas vid lagstiftning.31 De stater som anslutit sig till konventioner ska rapportera om statens arbete för genomförandet av rättigheterna. Staterna måste ge nationella representanter för arbetsgivar- och arbetstagarorganisa- tioner tillfälle att yttra sig över rapporterna. Rapporteringsskyldig- heten slås fast i och varierar mellan de olika kon- ventionerna. För de åtta grundläggande konventionerna om mänsk- liga rättigheter ska rapporter lämnas in . nr 102 om minimistandard inom social trygg- het32 innehåller nio sociala risker och bestämmelser om likabehand- ling för de som inte är medborgare, men är bosatta i staterna som ratificerat konventionen. De nio riskerna är sjukvård, sjukförmåner, arbetslöshetsförmåner, pension, arbetsskador, familjeförmåner, moderskapsförmåner, invaliditetsförmåner och efterlevandeförmåner. Den stat som ratificerar konventionen måste införa skydd för minst tre av riskerna där en av dessa måste vara arbetslöshet, pension, arbetsskada, invaliditet, eller efterlevandeförmån. 2013/14:52. 32 : konvention nr 102 (om minimistandard för social trygghet antagen i ). För en utförligare diskussion, se , D. (2006). : An Introduction to the Basic Principles. Social trygghet och folkrätt viduell risk så måste en viss del av populationen täckas av skyddet.33 Dessutom anges minimistandarder när det gäller förmånernas stor- lek. Dessa måste vara tillräckliga för en standardförmånstagare, där man utgår ifrån att standardförmånsmottagaren är en man, med fru och två barn.34 antogs två multilaterala överenskom- melser. En av dessa är konventionen om likabehandling vid arbets- skadeersättning (The Equality of Treamtent (Accident compensation) 1925) Nr 19 enligt vilken staterna ska behandla andra medborgare och deras anhöriga på samma sätt när det gäller arbetsskador, utan att det finns bosättningskrav i den aktuella staten. Den ger även rätt att exportera arbetsskadeförmånen, om den rätten ges för statens egna medborgare. Den andra är konventionen om sammanläggning av pensions- rättigheter för migranter (The maintenance of Migrants Pensions Rights convention 1935) nr 48 som reglerar sammanläggning av pensionsrättigheter och dess beräkning samt möjligheten att expor- tera pensionsrättigheter. har inte ratificerat den, men den är fortfarande gällande för de medlemsstater som ratificerade den. Konventionen har dessutom ersatts av en annan konvention (Main- tenance of Social Security Rights Convention nr 157) som enbart , , och har ratificerat. Därför finns ingen möjlighet för staterna att välja vilka sociala risker som ska omfattas, utan konventionen är tillämplig på de grenar av den sociala tryggheten som gäller i staten. Konvention nr 157 är tillämplig för alla sociala trygghetssystem oavsett om de är baserade på avgifter eller inte. Personer som omfattas är de som har omfattas av lagstift- ningen i någon av avtalsstaterna samt deras familjemedlemmar. Den tillämpliga lagstiftningen är oftast den där personen utför ekonomisk aktivitet. I de fall personen är icke yrkesaktiv, är det lagstiftningen i bosättningslandet som är tillämplig. De grundläggande principerna för samordning är också en del av konventionen. Konventionen kompletteras av en rekommendation gällande bibehållande av social- försäkringsrättigheter, (The Maintenance of Rights Rekommendation 1983) nr 167. 33För de flesta risker gäller att det är av alla anställda eller av alla bosatta. 34Det finns tre olika metoder för att beräkna detta. 35Se ratificeringar för . Social trygghet och folkrätt vid slutande av bi- och multilaterala avtal inom området för social trygghet och lösningar för problem som kan uppstå vid samord- ning, bland annat gemensamma definitioner, tillämplig lagstiftning och alternativa metoder för bibehållande av rättigheter och admi- nistrativa bestämmelser.36 har även ratificerat delar av konventionen om lika- behandling inom social trygghet (Equality of Treatment Social Security Convention 1962) nr 118 som täcker samma sociala risker som nämns i konvention nr 102. Konventionen ger möjlighet för staterna att själva välja vilka artiklar, det vill säga förmåner som ska ratificeras. har ratificerat konventionen 118 för följande förmåner, sjukvård, sjukförmåner, moderskapsförmåner, arbetskade- förmåner och arbetslöshetsförmåner. Konventionen innehåller även de grundläggande principerna för sociala trygghetsförmåner som avtalsslutande staterna ska beakta. I denna konvention, till skillnad från bland annat nr 102, 121, 128 gäller likabehandlingen endast de som är medborgare i en stat som också har ratificerat konventionen. Därutöver finns det administrativa bestämmelser för att underlätta för de olika staternas administration.37 har även ratificerat konvention nr 121, om förmåner vid yrkesskada.38 Förmånerna vid yrkesskada omfattar både sjukvård och kontantförmåner. För- månerna ska utgå så länge sjukdomstiden består. Konventionen har en förteckning över yrkessjukdomar. Förteckningen kan användas av myndigheter och för att godkänna en yrkessjukdom. konvention 128 om invalididitet- ålder och efterlevande- förmåner är ratificerad av Sverige.39 Konventionen innehåller defini- tioner av vilka risksituationer som omfattas, personer som omfattas och normer för beräkning av förmåner. Förmånerna ska enligt kon- ventionen utges som arbetsoförmågan består eller till dess att förmåner vid ålderdom i stället inträder. konvention 130 om läkarvård och kontanta sjukförmåner ratificerade 1971.40 Konventionen anger att medlemslandet ska garantera ett visst minimiskydd avseende läkarvård och kontant- 36Hirose, K. Nicac, M. och Tamagano, E. (2011). for Migrant Workers, . 37Konstatinos, K. (1991). Principles of International and European (except E.C.) ”, in: , Miscellanea of the of studies relating to in the E.C. Social trygghet och folkrätt förmåner vid sjukdom på grund av inkomstborfall på grund av arbets- oförmåga. Rätten till kontantförmåner får begränsas, men begräns- ningen får inte avse än för varje fall av arbets- oförmåga. Konvention 159 om yrkesinriktad rehabilitering och arbete rati- ficerade 1984.41 Konventionen syftar till att stärka möjlig- heterna för personer med funktionshinder att erhålla, behålla och bli befordrad i lämpligt arbete. Konvention 168 om främjande av sysselsättning och skydd vid arbetslöshet ratificerades av 1990.42 Konventionen behand- lar frågan om ersättning vid arbetslöshet och är en kompletterande konvention till 102. Enligt konvention 168 ska medlemsstaten vidta lämpliga åtgärder för skydd vid arbetslöshet. Skyddet bör vara utformat så att det bidrar till att främja full, produktiv och fritt vald sysselsättning. Det ska inte ta bort incitament för att arbeta. Kon- ventionen innehåller bestämmelser om personkretsen och villkor för ersättningen. Även rekommendation 202 om nationellt socialt grundskydd har antagits av 2012. Med nationellt socialt grund- skydd avses nationellt utformade garantier om grundläggande social trygghet som syftar till att förhindra eller minska fattigdom, sårbar- het och socialt utanförskap. Även om det finns brister avseende grundläggande social trygghet i många länder så konstaterar att social trygghet i någon form finns i samtliga medlemsländer. I många länder har system för nationellt socialt grundskydd införts eller utvidgats.