sou · H5B377 · 2017-10-17 00:00:00 — Hitintills har emellertid övervägande skäl ansetts tala emot en sådan förändring. De invändningar som tidigare framkommit mot utökade möjligheter till avtalssamverkan kan samman- fattas enligt följande: Interkommunal samverkan ifrågasätts ibland ur ett demokratiper- spektiv. När kommuner samverkar skapas nya instanser och nya organ utanför kommunen och det kan bli svårt att nå ut till med- borgarna och förklara hur detta fungerar och vad det innebär i prak- tiken. Samverkan kan vidare skapa gränssnittsproblem inom och mellan kommuner, särskilt vid gemensamma organisationer. Ett tredje tema handlar om styrbarhet, särskilt när det skapas en gemen- sam organisation utanför kommunerna. Kommuner som haft sådana Bakgrund och tidigare överväganden organisationer nämner också en risk för att de blir överdrivet självständiga.71 Ett särskilt problem vad gäller gemensamma nämnder och kom- munalförbund är att det är svårt att få till stånd en bred politisk repre- sentation i sådana samverkansformer.72 Detta bl.a. då småpartier ofta inte får plats i dessa nämnder, direktioner och styrelser.73 Utökade möjligheter till avtalssamverkan har också av flera utredningar ansetts medföra mer grundläggande föränd- ringar av det kommunala uppdraget, framför allt genom en (ytterli- gare) urholkning av den kommunalrättsliga lokaliseringsprincipen.74 I flera fall har därför utökat behov av samverkan i stället ansetts kunna mötas genom de befintliga, offentligrättsliga, samverkansformerna gemensam nämnd och kommunalförbund. Utredningen analyserar de kommunalrättsliga möjligheterna till samverkan i kapitel 4. Vidare ska kommuner som utgångspunkt sköta lokala angelägenheter, och om kommuner sköter uppgifter åt andra kommuner urholkas kom- munernas roll som lokala politiska arenor. Det har därför ifråga- satts om det ligger i medborgarnas intresse att den lokala kommunen sköter uppgifter även åt andra kommuner.75 Utredningen analyserar därför de demokratiska aspekterna på avtalssamverkan i avsnitt 7.1. Flera utredningar har vidare pekat på att utökade möjligheter till av- talssamverkan kan bidra till att kommunernas olika former av sam- verkan blir svåröverskådlig. För medborgarna kan det därigenom bli oöverskådligt och oklart vem som är ansvarig, vilket påverkar möjlig- heterna till ansvarsutkrävande. Detta understryks även i direktiven till denna utredning. Utredningens överväganden kring behovet av att kunna överblicka den kommunala organisationen finns i avsnitt 7.4. 71SKL 2015 s. 99. 72Mattisson, , a.a. s. 32. 73SKL 2015 s. 101. 74Se t.ex. prop. 2008/09:21 s. 71. 75Viktigt att notera här är dock att det redan görs undantag från detta. T.ex. får kommunala el- företag vara aktiva över hela landet. Bakgrund och tidigare överväganden Ökade möjligheter till avtalssamverkan kan, särskilt om de utvidgas till olika former av administrativa tjänster (såsom telefon- växlar eller ekonomissystem), medföra att sådana tjänster konkur- rensutsätts på den öppna marknaden i mindre utsträckning. Detta innebär i sin tur färre affärsmöjligheter för det privata näringslivet.76 Utredningens överväganden kring denna aspekt finns i avsnitt 7.1. Upphandlingsreglerna, och i mindre utsträckning, statsstödsreglerna begränsar möjligheten att undanta tjänster från konkurrensutsättning genom avtalssamverkan.77 Eftersom upphandlingslagstiftningen i princip tillkommit för att genomföra unionslagstiftning är det är fråga om en rättslig begränsning som inte förfogar över: möjligheten till avtalssamverkan kan inte utökas på ett sätt som står i strid med . Utredningen analyserar de upphandlingsrättsliga förutsättningarna för avtalssamverkan i kapitel 5. De invändningar som utredningen redogör för ovan tar sikte på kom- munerna i olika roller: Som exempel kan nämnas att de begränsningar som följer av lokaliseringsprincipen och reglerna om konkurrens- begränsande offentlig säljverksamhet närmast tar sikte på den kom- mun som inom ramen för ett samverkansavtal utför en tjänst åt en annan kommun, medan det i stället ankommer på den kommun som får uppgiften utförd att ta ställning till avtalets förenlighet med upp- handlingsreglerna. Det bör också påpekas att flera tidigare utredningar har ansett att utvidgade möjligheter till samverkan ska ske genom förbättrade offentligrättsliga samarbetsformer (kommunalförbund 76Se t.ex. remissutfallet över SOU 1998:119, redovisat i prop. 2000/01:84, samt SOU 2007:72 s. 343 f. 77Se särskilt SOU 2007:72 s. 294. Bakgrund och tidigare överväganden och gemensam nämnd) i stället för privaträttsliga (kommunala bolag och avtalssamverkan).78 3.4Fördelar med samverkan genom avtal Det finns även flera fördelar med samverkan i avtalsform. Fördelarna (liksom nackdelarna) beror emellertid i viss utsträckning på vad samverkan avser, vad man vill uppnå med den aktuella sam- verkan och andra förhållanden. Utredningen beskriver i detta avsnitt de viktigaste generella fördelarna med samverkan i avtalsform. Avtalssamverkan är en flexibel samverkansform Att kommuner bör få rätt att utföra tjänster åt varandra har åter- kommande setts som ett sätt att effektivisera den kommunala verk- samheten. Utredningen konstaterar att avtalssamverkan ofta beskrivs som en (betydligt) enklare samarbetsform än en institutionaliserad samverkan i form av kommunalförbund, gemensamma nämnder eller gemensamt ägda kommunala bolag. Det som efterfrågas från kom- munalt håll är just flexiblare och mindre formaliserade samverkans- modeller, som underlättar anpassning till behoven i det enskilda fallet.79 Avtalssamverkan som inledning till mer fördjupad samverkan En annan fördel med avtalssamverkan är vidare att den kan användas under en prövotid för att undersöka om förutsättningarna finns för att institutionalisera samarbetet i t.ex. ett kommunalförbund eller en gemensam nämnd.80 Om det visar sig att förutsättningarna för att bedriva eller permanenta samverkan inte finns, eller om någon annan samverkansform visar sig bättre lämpad, är det relativt enkelt att 78SOU 1996:137 s. 71–74. 79SOU 2012:30 s. 297; , och , , Samverkan som överlevnadsstrategi? En sammanställning av betydelsefulla förhållanden för samverkan, Rapport 2006:7, vid , s. 33. 80Statskontoret, s. 46. Bakgrund och tidigare överväganden avveckla ett samarbete som bedrivs i avtalsform. Detsamma gäller om behovet är kortsiktigt eller av någon anledning upphör.81 Demokratiaspekter vid samverkan i avtalsform Utredningen kommer inför slutförandet av sitt uppdrag att analy- sera hur samverkan i olika former kan bidra till att stärka kommunernas kapacitet. Utredningen ska även enligt sina direktiv inhämta synpunkter och erfarenheter från kommuner som planerar att utvidga och fördjupa sin samverkan.82 Utredningen kon- staterar emellertid redan nu att många av de invändningar som ibland reses ur ett demokratiperspektiv synes göra sig gällande med mindre kraft vad gäller just avtalssamverkan än vad gäller institutionalise- rade samverkansformer.83 Med andra ord framstår sam- verkan i just avtalsformen ur principiell synvinkel som ett sätt att begränsa de negativa följderna ur ett demokratiperspektiv som kan följa av samverkan. Detta gäller bl.a. i den utsträckning det är möjligt att avtalssamverka kring administration, dvs. de delar av den kommunala förvaltningens inre liv som inte direkt riktar sig till medborgarna. Vidare ger inte avtalssamverkan upphov till nya kommunala organisationer som riskerar att försvåra medborgarnas ansvarsutkrävande. 81SOU 2012:30 s. 297. 2017:13 s. 16. 83Se t.ex. , , a.a. s. 28. 4Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan I detta kapitel går utredningen igenom de kommunalrättsliga förut- sättningarna för samverkan i allmänhet och avtalssamverkan i syn- nerhet. Kapitlet inleds med en redogörelse för några i sammanhanget centrala begrepp, nämligen ”huvudmannaskap”, ”delegation” och ”myndighetsutövning”. Därefter redogör utredningen översiktligt för regleringen av de kommunala befogenheterna. Sedan går utred- ningen igenom de två offentligrättsliga samverkansformerna kom- munalförbund och gemensam nämnd samt befintliga rättsliga möjlig- heter till avtalssamverkan. Kapitlet avslutas med en sammanfattande kommentar. 4.2Klargörande av vissa centrala begrepp I den följande redovisningen av de kommunalrättsliga förutsätt- ningarna för samverkan används återkommande tre cen- trala begrepp, nämligen huvudmannaskap, delegering av ärenden och myndighetsutövning. Det finns därför anledning att redan inlednings- vis beskriva dessa begrepp och deras funktion. Kommuner och landsting är ansvariga för ett stort antal tjänster till medborgarna, t.ex. hälso- och sjukvård, socialtjänst och renhållning. Kommunerna och landstingens möjlighet att engagera sig i en verk- Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan samhet grundas dels på allmänna bestämmelser om de kommunala be- fogenheterna i KL, dels på bestämmelser i speciallagstiftning. Begreppet huvudman används inom olika rättsområden för att beteckna vilken aktör, oftast stat, kommun eller landsting, som är ansvarig för en viss uppgift.1 I kommunallagen används emellertid inte begreppet. När en nämnd får en uppgift av fullmäktige bygger KL på att nämnden har ett ansvar för uppgiften oavsett om det avser en fakultativ eller obligatorisk verksamhet. Nämnden ska enligt 6 kap. 7 § KL se till att den interna kontrollen är tillräcklig och att verksamheten i övrigt bedrivs på ett tillfredställande sätt. Även om begreppet huvudman inte används så är ändå den sakliga innebörden densamma, även när en verksamhet överlämnas till exempelvis en privat utförare så har kommunen eller kvar det grund- läggande ansvaret för uppgiften.2 I vissa lagar används däremot begreppet. I 2 kap. 1 § socialtjänst- lagen (2001:453), SoL, är exempelvis föreskrivet att kommunen har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver, men att detta inte innebär någon inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. I 2 kap. 2 § hälso- och sjuk- vårdslagen (2017:30), HSL, har angetts att med huvudman avses det landsting eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet. Vidare har i 4 kap. 7 § (2010:900), PBL, angetts att kommunen som huvud- regel är huvudman för allmänna platser. I skollagen (2010:800) finns i stället en definition av entreprenad, och vid entreprenad ansvarar kommunen, eller den en- skilda huvudmannen i egenskap av huvudman för verksamhetens innehåll, men låter någon annan sköta själva utförandet. Bibehållet huvudmannaskap innebär att även om en entreprenör ges i uppdrag av en kommun att utföra uppgifter inom utbildning som kommunen är huvudman för, så är det fortfarande fråga om en verk- samhet i förhållande till barn, elever och vårdnadshavare. Huvud- mannen beslutar om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet samt ansvarar för uppföljning och utvärdering av verksam- 1Se t.ex. Örnberg, , verksamhet genom privaträttsliga subjekt, 2014, s. 56. 2013/14:118 s. 38. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan heten.3 I annan lagstiftning har lagstiftaren valt att inte använda begreppet huvudman för att beteckna det övergripande kommunala ansvaret. I 5 § tandvårdslagen (1985:125) har t.ex. endast angetts att varje landsting ”ska erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom ”. I lagen om allmänna vattentjänster används begreppet huvudman med en annan innebörd. Enligt 2 § den lagen avses med huvudman den som äger en allmän va-anläggning. En privat utförare kan enligt lagen inte bli huvudman, men huvudmannen får enligt 15 § samma lag ge en privat utförare i uppdrag att sköta driften av anläggningen. När kommuner och landsting anlitar någon annan för att utföra en uppgift så behåller de alltså som utgångspunkt huvudmannaskapet, dvs. kommunen har kvar det övergripande ansvaret i förhållande till medlemmarna, även om någon annan aktör rent faktiskt utför upp- giften. I vissa fall finns det dock en möjlighet att komma överens med någon annan att överlämna uppgiften helt och hållet. Enligt 23 kap. 8– 10 §§ skollagen kan en kommun komma överens med en annan kom- mun, ett landsting eller staten att överlämna ansvaret för vissa speci- fika uppgifter, bl.a. skolhälsovård till mottagaren. Enligt 2 kap. 1 § lagen (2010:1065) om kollektivtrafik ansvarar och kom- munerna inom ett län gemensamt för den regionala kollektivtrafiken, men de får komma överens om att antingen eller kom- munerna ska bära ansvaret. I dessa fall tar alltså mottagaren över hela huvudmannaskapet för uppgiften. Vill en medlem klaga över brister får den då vända sig till den huvudman som tagit över uppgiften. Vad gäller de olika kommunala samverkansformerna i kommunal- lagen skiljer det sig åt mellan olika samverkansformer om huvud- mannaskapet överlämnas eller inte. När en kommun eller ett landsting överlämnar verksamheten till ett kommunalförbund så överlämnas även huvudmannaskapet till förbundet. I förhållande till medlem- 2009/10:165 s. 508. Se även SOU 2017:44 s. 173. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan marna är det alltså kommunalförbundet som svarar för verksam- heten. När verksamheten i stället bedrivs i en gemensam nämnd ligger huvudmannaskapet kvar hos de ingående kommunerna eller lands- tingen. Avtalssamverkan innebär inte heller någon förändring av huvud- mannaskapet för uppgiften. Den kommun eller det landsting som åtar sig att utföra uppgiften för någon annan övertar alltså inte huvud- mannaskapet för uppgiften. Såsom framgår ovan kan kommuner och landsting emellertid enligt vissa lagar komma överens om att över- lämna en uppgift. En sådan överenskommelse eller ”avtal” handlar alltså om att överlåta huvudmannaskap. Någon samverkan sker inte efter ett överlämnande med stöd av sådana bestämmelser, utan det är den nya huvudmannen som ansvarar för uppgiften. Vid all annan form av samverkan behåller kommunen eller huvudmanna- skapet. Den mest långtgående formen av avtalssamverkan innebär att en kommun eller ett landsting även delegerar till anställda i en annan kommun att fatta olika former av beslut på den egna nämndens vägnar. Möjligheten att delegera beslutanderätt beror främst på om beslutet innefattar myndighetsutövning. Enligt 12 kap. 4 § RF kan nämligen förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning endast överlämnas till andra juridiska personer om det finns stöd i lag. Det finns därför anledning för utredningen att närmare analysera begreppet myndighetsutövning (se nedan). Enligt 7 kap. 5 § KL får delegation bara ske till förtroendevalda eller anställda i den egna kommunen eller (”en anställd hos kommunen eller ”). Delegation till anställd i annan kommun kräver därför uttryckligt lagstöd. De beslut som fattas av den anställde sker då på ”hemkommunens” vägnar, dvs. det är den delegerande kommunen som formellt fattar beslutet. Det är också den kommunen som har kvar det övergripande ansvaret och revisions- ansvaret. Hemkommunen måste ha uppsikt över den beslutanderätt som delegeras till den anställde i den andra kommunen och vara beredd att vidta åtgärder om det finns brister i verksamheten. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan går inte att hänvisa till att det är ett ansvar för den kommun som delegaten är anställd i. Vidare gäller enligt 7 kap. 6 § KL att om en nämnd uppdrar åt en förvaltningschef att fatta beslut, så får nämnden även bestämma att förvaltningschefen i sin tur får uppdra åt en annan anställd att fatta beslutet (vidaredelegation). Normalt bör en sådan rätt endast till- komma en förvaltningschef inom den aktuella nämndens verksam- hetsområde.4 Såväl förvaltningschefen som nämnden kan återkalla sådan vidaredelegerad beslutanderätt om det finns skäl för det.5 I kommunallagen finns även bestämmelser om brukarmedverkan. Enligt 7 kap. 7 § KL får nämligen en nämnd ställa som villkor att brukarna av nämndens tjänster ska ges tillfälle att lägga fram förslag eller att yttra sig, innan beslutet fattas. Sådana villkor får till och med innebär ett slags veto för företrädare för brukarna, på så sätt att be- slutet får fattas endast om sådana företrädare har tillstyrkt beslutet. Vid oenighet kan ärendet i stället hänskjutas till den nämnd som delegerat beslutanderätten.6 Det tycks vara mindre vanligt med extern delegering av beslutande- rätt än med interkommunala avtal. Enligt SCB fanns delegation av beslutanderätt i 80 kommuner jämfört med 147 som hade interkommunala avtal. Begreppet myndighetsutövning används i stort antal lagar och för- ordningar utan att preciseras närmare. Begreppet används inte i den nya förvaltningslagen som träder i kraft , och som är den allmänna lagen om hantering av förvaltningsärenden. förvaltningslag7 fanns en beskrivning av begreppet i lagens förarbeten. Med begreppet skulle förstås ”utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande”. 1990/91:117 s. 205. 1990/91:117 s. 104. 2016/17:171 s. 383. förvaltningslag (1971:290). Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan uttalade följande om begreppet myndighetsutövning.8 Det ska vara fråga om utövning av en befogenhet att bestämma om vissa förhållanden. Denna befogenhet kan grunda sig på ett konkret beslut av regering eller riksdag men framför allt på stadganden i den offentlig- rättsliga lagstiftningen, som bemyndigar eller ålägger myndighet att agera på visst sätt. Däremot avses inte befogenheter, som härrör från avtal och som alltså ytterst baseras på civilrättsliga regler. Den offentligrättsligt grundade befogenheten ska vidare utövas i förhållande till enskild. De för myndighetsutövning reserverade reglerna är alltså principiellt inte tillämpliga i ärenden, där en myndighet uppträder som part hos en annan myndighet. Uttrycket ”bestämma om” markerar, att det ska röra sig om ärenden, som ensidigt avgörs av myndighet; ärenden om ingående av avtal tillhör den civilrättsliga sfären och faller alltså utanför. Enligt för- arbetena indikerar uttrycket också, att det ska röra sig om ”bindande” beslut, som är uttryck för samhällets ”maktbefogenheter” i förhållande till medborgarna. Typiska utslag av myndighetsutövning är beslut, var- igenom den enskilde åläggs att göra, tåla eller underlåta något. Som ovan påpekats, anses emellertid också ett gynnande beslut utgöra resultat av myndighetsutövning, om den enskilde för att uppnå den önskade för- månen är tvungen att vända sig till myndighet och dennas tillämpning av offentligrättsliga regler blir av avgörande betydelse för utgången.9 Det är alltså inte alltid helt enkelt att avgöra vilka ärenden som inne- fattar myndighetsutövning. För att myndighetsutövning ska föreligga ska denna alltså grundas på samhällets maktbefogenheter gentemot enskilda. Myndighetsutövning behöver dock inte medföra förpliktel- ser för den enskilde utan kan föreligga även vid meddelande av gyn- nande beslut, exempelvis tillstånd att driva en verksamhet. Det ska också vara fråga om ett beroendeförhållande för den enskilde i för- hållande till myndigheten. Vid gynnande beslut kan detta som ovan framkommit komma till uttryck genom att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få förmånen och att myndighetens tillämp- ning av de föreskrifter som gäller på området får avgörande betydelse. Det är också en förutsättning att ärendena avgörs ensidigt genom bindande beslut av myndigheten.10 Ärenden som i stället uteslutande avser lämnande av råd eller andra oförbindande besked innefattar inte 8SOU 2010:29 s. 102. Se även Ragnemalm, Hans, Förvaltningsprocessrättens grunder, 2014, s. 41 f. 9Se även prop. 330–335. 10Hellners, och , Bo, Förvaltningslagen med kommentarer, 2010, s. 26 ff. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Inte heller är det fråga om myndighetsutöv- ning när en myndighet avger ett yttrande till en annan myndighet.11 För att det ska vara fråga om myndighetsutövning krävs vidare att myndighetens befogenhet grundas på bestämmelser i lag eller annan författning.12 Det offentligrättsliga stödet för myndighetens befo- genhet att bestämma måste därmed vara tillräckligt preciserat för att det ska vara fråga om myndighetsutövning. I fall då kommuner eller landsting fått en viss befogenhet genom speciallagstiftning är detta krav normalt uppfyllt. Både i fall då de närmare förutsättningarna har angetts i lagen och då kommunen eller själv antagit mer preciserade regler för verksamheten skulle det då kunna vara fråga om myndighetsutövning, trots att kommunen eller själv avgör om denna ska ägna sig åt verksamheten.13 Begreppet myndighetsutövning används i en rad sammanhang. Som ovan nämnts uppställer regeringsformen ett krav på lagstöd för att en myndighet, t.ex. en nämnd, ska får överlämna upp- gifter som innefattar myndighetsutövning till andra juridiska per- soner. Vidare har begreppet straffrättslig betydelse i flera avseenden. T.ex. kan ansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § BrB endast komma ifråga vid utövandet av uppgifter som innebär myndighetsutövning. Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) har det även betydelse för det allmännas skadeståndsansvar om en skada har orsakats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Även i kommunal- lagen används begreppet i flera bestämmelser. T.ex. ska nämndsam- manträden enligt 6 kap. 25 § tredje stycket KL alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden som avser myndighetsutövning. Som ovan nämnts har dock begreppet genomgående tagits bort i den nya förvaltningslagen. Anledningen till detta var främst att reger- ingen anser att det inte längre finns något behov av att begränsa till- lämpningen av förfarandereglerna till de situationer som innefattar myndighetsutövning, och att en mer enhetlig tillämpning av förfa- randereglerna i förvaltningslagen kan bidra till att gränsdragnings- problemen hos vissa myndigheter kan tonas ned och handläggningen därigenom förenklas.14 JO 2001/02 s. 250. 12Se exempelvis NJA 1988 s. 26. 13Marcusson, , Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989, s. 235 ff. 2016/17:180 s. 49. Kommunalrättsliga förutsättningar för samverkan Den kommunala självstyrelsen är grundlagsfäst i . I 14 kap. 2 § RF har angetts att kommunerna sköter lokala och regionala ange- lägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. I RF preciseras inte den kommunala självstyrelsen så mycket närmare, utöver att det även har föreskrivits att kommunerna har en rätt att ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. I 14 kap. 3 § RF återfinns en proportionalitetsprincip med innebörd att en inskränk- ning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Den kommunala självstyrelsen regleras även i kon- vention om självstyrelse. I artikel 10 i konventionen är föreskrivet att kommunerna vid utövandet av sina befogenheter ska ha rätt att samarbeta med och att inom lagens ram bilda samman- slutningar med andra kommuner för att utföra uppgifter av gemen- samt intresse. Vid ratificeringen av konventionen uttalade regeringen att det svenska rättssystemet redan uppfyllde de krav som konven- tionen ställer. Ett svenskt tillträde till konventionen ansågs därför inte kräva några lagändringar.15 Kommunallagen är den lag som främst reglerar kommuners och lands- tings organisation och uppgifter. En ny kommunallag träder i kraft . Även om lagen formellt inte trätt i kraft för publicering av detta betänkande utgår utredningen från bestämmelserna i den nya kommunallagen, om inte annat fram- går av sammanhanget. Vad gäller de frågor som berörs i utredningens uppdrag innebär den nya kommunallagen i vilket fall i princip inga förändringar i sak. I många andra länder specificeras kommunernas uppgifter exakt i lag, och kommunerna får bara ägna sig åt de uppgifter som finns i lagen.