sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — Det innebär att det uppställs ett krav på s.k. dubbel straffbarhet. I 3 § kompletteras reglerna om brott som har begåtts utomlands med bestämmelser som utsträcker behörigheten beträffande vissa särskilt uppräknade brott. Svensk dom- stol har möjlighet att döma över dessa brott oavsett var de har begåtts och av vem (universell jurisdiktion eller oinskränkt domsrätt). Här uppställs alltså inget krav på dubbel straffbarhet. För brott som begås utomlands gäller enligt 5 § ett generellt krav på att regeringen, eller den myndighet som regeringen bemyndigat, ska meddela tillstånd att väcka åtal. I samband med genomförandet av rambeslut och in- förandet av terroristbrottslagen tillskapades en oinskränkt domsrätt för terroristbrott, försök till sådant brott och brott som begås med uppsåt att främja terroristbrott enligt 5 § terroristbrottslagen genom att dessa brott lades till i den sjätte punkten i 3 §.152 I rekryteringslagen (9 §) och finansieringslagen (6 §) har i stället, i samband med genomförandet terrorismkonventionen och rambeslut samt finansieringskonventionen, införts särskilda doms- rättsregler som utformats enbart med syftet att uppfylla konven- tionernas och rambeslutets krav.153 Detta har, enligt regeringen, fått som konsekvens att det finns skillnader mellan lagarna som inte verkar vara sakligt motiverade. Den utredare som har fått i uppdrag att göra en översyn av den straffrättsliga terrorismlagstiftningen i syfte att åstadkomma en ändamålsenlig, effektiv och överskådlig reglering (som bör samlas i ett regelverk) ska därför analysera och ta ställning 2002/03:38. 2001/02:149 och prop. 2009/10:78. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … till behovet av förändringar även när det gäller reglerna om domsrätt. Uppdraget ska redovisas senast den 31 januari 2019.154 Mot denna bakgrund görs här inledningsvis bedömningen att det nu finns skäl att söka finna en lösning som är förenlig med instrumentens krav men som, i avvaktan på den mer samlade översynen av domrättsreg- leringen, utgår från att domsrätten över de brott som avses i instru- menten även fortsättningsvis regleras i dels 2 kap. 3 § 6 , dels 9 § rekryteringslagen och 6 § finansieringslagen. Av 9 § första stycket rekryteringslagen följer således att även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 2 eller 3 § ska det dömas för brott enligt lagen vid svensk domstol om brottet har begåtts av en svensk medborgare eller av en utlänning med hemvist i . Detsamma gäller om brottet har begåtts mot en av Euro- peiska unionens institutioner eller mot ett organ som inrättats i en- lighet med Fördraget om Europeiska unionen eller Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och som har säte i . Första stycket gäller, enligt andra stycket, även om brottet i enlighet med 8 § rekryteringslagen ska bestraffas enligt eller terrorist- brottslagen. Krav på dubbel straffbarhet uppställs alltså inte i dessa fall. En liknande domsrättsregel finns i 6 § finansieringslagen. Således ska en svensk medborgare eller en utlänning som befinner sig här i landet och som har begått brott enligt den lagen dömas vid svensk domstol även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 2 eller 3 § . Detta gäller även om brottet i enlighet med 5 § finan- sieringslagen ska bestraffas enligt eller terroristbrotts- lagen. Inte heller här uppställs krav på dubbel straffbarhet. I det följande analyseras huruvida svensk rätt uppfyller instru- mentens krav när det gäller domsrätt/behörighet och lagföring och om det i övrigt behövs lagstiftning i denna del. 154 En översyn av den straffrättsliga terrorismlagstiftningen (dir. 2017:14). Som exempel på skillnader anges i kommittédirektivet att domsrätten beträffande utlänningar för brott mot rekryteringslagen grundar sig på hemvist i medan motsvarande domsrätt för brott mot finansieringslagen grundar sig på om utlänningen befinner sig i . Vidare anges att be- stämmelserna i 9 § andra stycket rekryteringslagen och 6 § första stycket finansieringslagen torde få till följd att något krav på dubbel straffbarhet inte kan uppställas beträffande sådana fall av förberedelse och stämpling till terroristbrott som också innefattar brott mot nämnda lagar medan ett sådant krav finns beträffande andra fall av förberedelse och stämpling till terroristbrott. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Uppfyller svensk rätt tilläggsprotokollets och direktivets krav/behövs lagstiftning? Brottet har begåtts helt eller delvis inom svenskt territorium Av både tilläggsprotokollet och direktivet följer krav på svensk doms- rätt över brott som avses i instrumenten och som har begåtts inom svenskt territorium (artikel 14.1 a och 19.1 a). Enligt direktivet ska även brott som begåtts delvis inom svenskt territorium omfattas av domsrätten. Rambeslutets motsvarande bestämmelse (artikel 9.1 a) är i denna del, bortsett från vilka brott som avses, likalydande med direktivets. Som framgått föreligger, enligt 2 kap. 1 § , alltid svensk domsrätt när brottet är begånget i . Detsamma gäller om det är ovisst var ett brott förövats men det finns skäl att anta att det är begånget här. Enligt 4 § anses ett brott begånget där den brotts- liga handlingen företogs, där brottet fullbordades eller, vid försök, där brottet skulle ha fullbordats. Så snart någon del av den brotts- liga handlingen har ägt rum i är handlingen i sin helhet att anse som begången i Sverige.155 Terrorismkonventionens bestämmelse har, liksom rambeslutets motsvarande bestämmelse, såvitt avser brotten i de instrumenten, ansetts motsvaras av nämnda reglering i brottsbalken.156 Samma be- dömning görs här när det gäller de bestämmelser i direktivet som är oförändrade i förhållande till rambeslutet. 2 kap. 1 och 4 §§ brotts- balken är tillämpliga också i förhållande till den reglering som anses eller föreslås genomföra tilläggsprotokollets bestämmelser och de bestämmelser som är nya i direktivet i förhållande till rambeslutet. Av det sagda följer att svensk rätt, givet att instrumentens krimina- liseringskrav uppfylls, fullt ut motsvarar de krav som följer av artik- larna 14.1 a och 19.1 a. Brottet har begåtts ombord på ett svenskt fartyg eller luftfartyg Av både tilläggsprotokollet och direktivet följer också krav på svensk domsrätt över brott som avses i instrumenten och som har begåtts ombord på ett fartyg som för svensk flagg eller ett luftfartyg re- gistrerat i (artikel 14.1 b och 19.1 b). 155Berggren m.fl., , En kommentar (, Zeteo), kommentaren till 2 kap. 2002/03:38 s. 52. 2009/10:78 s. 34. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … rande bestämmelse (artikel 9.1 b) är i denna del, bortsett från vilka brott som avses, likalydande med direktivets. Terrorismkonventionens bestämmelse har liksom rambeslutets motsvarande bestämmelse, såvitt avser brotten i de instrumenten, ansetts motsvaras av regleringen i 2 kap. 3 § 1 brottsbalken.157 Enligt den bestämmelsen omfattar svensk domsrätt bl.a. brott som har för- övats på ett svenskt fartyg eller luftfartyg. Svensk domstol har, som framgått, möjlighet att döma över brotten i 3 § oavsett var de har be- gåtts och av vem (oinskränkt domsrätt). Det uppställs alltså inget krav på dubbel straffbarhet. Samma bedömning som har gjorts tidi- gare görs här såvitt avser de bestämmelser i direktivet som är oför- ändrade i förhållande till rambeslutet. 2 kap. 3 § 1 är tillämplig också i förhållande till den reglering som anses eller föreslås genomföra tilläggsprotokollets bestämmelser och de bestämmelser som är nya i direktivet i förhållande till rambeslutet. Detta innebär att svensk rätt, givet att instrumentens kriminaliseringskrav uppfylls, fullt ut mot- svarar de krav som följer av artiklarna 14.1 b och 19.1 b. Gärningsmannen är medborgare eller bosatt i Av tilläggsprotokollet följer ett krav på svensk domsrätt över brott som avses i protokollet och som har begåtts av svenska medborgare. Direktivet uppställer beträffande brotten i direktivet samma krav, och därtill även beträffande personer som är bosatta i , se punkten 1 c i respektive artikel. Rambeslutets motsvarande bestäm- melse (artikel 9.1 c) är i denna del, bortsett från vilka brott som avses, likalydande med direktivets. Detta har för svenska förhållanden sin motsvarighet i bestämmel- sen i 2 kap. 2 § första stycket 1 som gäller domsrätt över brott som har begåtts av en svensk medborgare eller av en ut- länning med hemvist i Sverige.158 Regleringen förutsätter som huvud- regel enligt andra stycket att gärningen inte var fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten (dubbel straffbarhet) eller, om den begåtts 2002/03:38 s. 52 och prop. 2009/10:78 s. 34. 158Innebörden av begreppet hemvist har alltså inte angetts i lagtexten. I stället överlämnas det åt rättstillämpningen att bestämma om en person ska anses ha hemvist i eller inte. Hemvist kan anses föreligga endast om en bosättning har viss stadigvarande karaktär. Vid pröv- ningen av om vistelsen i är av sådan stadigvarande art, bör avseende i första hand fästas vid vistelsens varaktighet, men också andra omständigheter har betydelse, särskilt vistelsens syfte. Se vidare m.fl., , En kommentar (, Zeteo), kom- mentaren till 2 kap. 2 § första stycket 1. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … inom ett område som inte tillhör någon stat, att svårare straff än böter kan följa på gärningen.159 Någon motsvarande begränsning finns varken i tilläggsprotokollet eller i direktivet. Vid genomförandet av terrorismkonventionen och ram- beslut angavs att någon motsvarande begränsning inte finns vare sig i konventionen eller rambeslutet. Detta förhållande bedömdes ställa krav på lagstiftning vilket ledde till införandet av den särskilda doms- rättsregeln i 9 § rekryteringslagen.160 Motsatt bedömning hade gjorts vid genomförandet av rambeslut. Då gjordes alltså bedöm- ningen att kravet i artikel 9.1 c kunde anses uppfyllt trots kravet på dubbel straffbarhet.161 Av andra skäl genomfördes ändå, som fram- gått, lagstiftningsåtgärder som innebar att det för bl.a. terroristbrott inte uppställs ett krav på dubbel straffbarhet. Enligt den särskilda domsrättsregeln i 9 § rekryteringslagen döms således, även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 2 eller 3 § , för brott enligt lagen vid svensk domstol om brottet har begåtts bl.a. av en svensk medborgare eller av en utlänning med hemvist i . Motsvarande bedömning när det gäller den begräns- ning som följer av kravet på dubbel straffbarhet gjordes vid genom- förandet av finansieringskonventionen.162 Även i finansieringslagen finns alltså, som framgått, en särskild domsrättsregel i 6 § enligt vilken en svensk medborgare eller en utlänning som befinner sig här i landet och som har begått brott enligt den lagen döms vid svensk domstol även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 2 eller 3 § . Denna bestämmelse tar alltså sikte inte på personer med hemvist i utan på personer som befinner sig här i landet, se mer om detta nedan.163 159Enligt bestämmelsens fjärde stycke ska de inskränkningar av svensk domsrätt som anges i andra och tredje styckena (kravet på dubbel straffbarhet m.m. och ett krav på att inte utdöma en påföljd som är strängare än den strängaste möjliga enligt lagen på gärningsorten) inte gälla för vissa där särskilt angivna brott. 2009/10:78, bl.a. s. 34 f. och 50 f. 2002/03:38 s. 52 2001/02:149 s. 29 f. 163Jfr artikel 7.1 c och 7.4 i finansieringskonventionen som kräver domsrätt om brottet har begåtts av en medborgare i konventionsstaten och i fall då den misstänkte befinner sig inom statens territorium och staten inte utlämnar vederbörande till någon av de stater som har fast- ställt att de har domsrätt enligt artikel 7.1 eller 7.2. Bestämmelserna kan jämföras med arti- kel 14.1 c och 14.3 i terrorismkonventionen. Jfr även artikel 19.4 i direktivet. I sammanhanget kan nämnas att en bestämmelse som tog sikte på såväl personer med hemvist i som per- soner som befinner sig här föreslogs i den departementspromemoria som föregick propo- sitionen till rekryteringslagen, se Ds 2009:17 s. 144 ff. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Vid genomförandet av tidigare instrument på terrorismområdet har det alltså gjorts olika bedömningar av hur avsaknaden av en reg- lering när det gäller kravet på dubbel straffbarhet ska förstås. Utveck- lingen , såväl inom EU som inom Europarådet164, ger dock numera stöd för bedömningen att avsaknaden av en reglering inte innebär att det måste göras undantag från kravet på dubbel straff- barhet. I stället tycks det vara så att, om det krävs att kravet på dub- bel straffbarhet ska efterges, detta anges uttryckligen. Exempelvis anges i artikel 10.3 a i det s.k. människohandelsdirektivet (direktiv /36/EU165) att medlemstaten i vissa fall ska säkerställa att dess behörighet inte är beroende av att gärningarna är straffbelagda på den plats där de begicks. Vid genomförandet av senare direktiv som saknar motsvarande reglering om att kravet på dubbel straffbarhet ska efterges har det ansetts att bestämmelser som motsvarar punk- terna 1 c inte kräver undantag från kravet på dubbel straffbarhet.166 Mot denna bakgrund bör slutsatsen kunna dras att instrumenten inte kräver att kravet på dubbel straffbarhet efterges utan att det i stället står fritt att, utifrån svenska förhållanden, lösa doms- rättsfrågan i denna del. Instrumentens syfte och ändamål är att bekämpa och förebygga terrorism. Terrorism är till sin karaktär gränsöverskridande och det kan inte uteslutas att de gärningar som ska kriminaliseras begås i (tredje) länder där de inte är straffbara.167 De brott som är nya – och som enligt såväl tilläggsprotokollet som direktivet utgör brott av mycket allvarlig art – bör så långt möjligt kunna lagföras i samma utstäckning som andra liknande brott. Det är mot denna bakgrund av stor vikt att svensk domstol är behörig att döma över samtliga brott och i alla situationer som omfattas av instrumenten, oavsett om gärningen är straffbar på gärningsorten. Svensk domstols behörig- het bör därmed inte i något fall som avses i instrumenten begränsas 164Europarådet har tagit fram modellbestämmelser enligt vilka det uttryckligen ska anges om det krävs att kravet på dubbel straffbarhet ska efterges. Se Model provisions for criminal law conventions, (), , , 30 2016, särskilt punkt 31 på s. 14 f. 165Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EU av om förebyggande och bekämpande av människohandel, om skydd av dess offer och om ersättande av rådets ram- beslut /629/RIF. 166Se t.ex. genomförandet av EU:s direktiv om penningförfalskning (prop. 2015/16:83). 167Motsvarande bedömning gjordes i den senaste propositionen på terrorismområdet när det gäller frågan hur kravet på domsrätt över terrorismresor i resolution (2014) förhåller sig till kravet på dubbel straffbarhet, se prop. 2015/16:78 s. 57. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … av ett krav på dubbel straffbarhet. Med denna utgångpunkt analyse- ras i det följande huruvida svensk rätt motsvarar instrumentens krav när det gäller de enskilda brotten/situationerna. Kravet på domsrätt över brott begångna av svenska medborgare och personer som är bosatta här innebär alltså att sådan domsrätt måste finnas beträffande samtliga brott i instrumenten. Det bedöms också vara lämpligt att göra undantag från kravet på dubbel straff- barhet. Som framgått följer av artiklarna 3, 4 och 12 i direktivet krav på kriminalisering av terroristbrott, brott med anknytning till en terro- ristgrupp och andra brott med anknytning till terroristverksamhet. Av artikel 14 följer vidare krav på kriminalisering av medhjälp, an- stiftan och försök till brott enligt artiklarna 3168 och 12 samt medhjälp och anstiftan till brott enligt artikel 4. Artiklarna motsvaras i stora delar av artiklar rambeslut169. Även av tilläggsprotokollet följer ett krav på kriminalisering av deltagande i en sammanslutning eller grupp för terrorismsyften (artikel 2). Enligt instrumentens be- stämmelser om domsrätt ska alltså svensk domstol vara behörig att döma för dessa brott om brottet har begåtts av en svensk medborgare och, när det gäller direktivet, av en person som är bosatt här. Som framgått bör svensk domstols behörighet inte begränsas av ett krav på dubbel straffbarhet. Som redovisats ovan är de gärningar som ska utgöra brott enligt artikel 3 i direktivet till stor del kriminaliserade som terroristbrott enligt 2 och 3 §§ terroristbrottslagen. De gärningar som ska betraktas som andra brott med anknytning till en terroristverksamhet enligt artikel 12 är också till stor del reglerade i svensk rätt genom straff- skärpningsbestämmelsen i 5 § terroristbrottslagen. I kap. 8 föreslås att bestämmelserna i 3 och 5 §§ terroristbrottslagen utvidgas på visst sätt för att svensk rätt fullt ut ska motsvara direktivets krav. Som också redovisats är den gärning som kriminaliseringskraven i artikel 2 i tilläggsprotokollet och artikel 4 i direktivet tar sikte på i svensk rätt reglerad som försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till terroristbrott. När det gäller artikel 14 i direktivet har konstaterats att de gärningar som ska utgöra brott enligt bestämmelserna om med- 168När det gäller försök görs undantag för innehav enligt artikel 3.1 f och det brott som av- ses i 3.1 j. 169Artiklarna 1, 2 och 3 (1, 2 och del av 3 i rambeslutet i dess lydelse ändring). Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … hjälp och anstiftan är kriminaliserade i svensk rätt, givet att krimi- naliseringskraven i de bestämmelser till vilka den hänvisar uppfylls och att kriminaliseringskraven när det gäller försök till brott enligt artikel 3 och 12 är uppfyllda, givet att kraven i de bestämmelserna uppfylls. I samband med genomförandet av rambeslut infördes, som framgått, oinskränkt domsrätt enligt 2 kap. 3 § 6 , för dels terroristbrott och försök till terroristbrott, dels brott som avses i 5 § terroristbrottslagen, dvs. brott enligt 8 kap. 1, 4–6 §§, 9 kap. 4 § eller 14 kap. 1 och 3 §§ eller försök till sådana brott med uppsåt att främja terroristbrott. Bestämmelsen är alltså tillämplig även om brottet har begåtts utomlands och oavsett lagen på gärnings- orten. Detta innebär att svenska domstolar, oberoende av lagen på gärningsorten, kan döma över dels terroristbrott eller försök till så- dant brott, dels stöld osv. eller försök till sådana brott om de har be- gåtts med uppsåt att främja terroristbrott. Av det sagda följer att svensk rätt fullt ut motsvarar kraven på domsrätt beträffande brott som avses i artiklarna 3 och 12 och försök till sådana brott, givet att kriminaliseringskraven i artiklarna 3 och 12 uppfylls. Hit hör alltså bl.a. sådana brott begångna av svenska medborgare och personer som är bosatta här (artikel 19.1 c). Den gärning som kriminaliseringskraven i artikel 2 i tilläggs- protokollet och artikel 4 i direktivet tar sikte på är alltså i svensk rätt reglerad som försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till terroristbrott. Kravet på domsrätt beträffande brott som avses i de artiklarna får, mot den bakgrunden, förstås som att det ska finnas möjlighet för svenska domstolar att i de situationer som anges i artiklarna 14 och 19 döma inte bara för försök till terroristbrott utan också för förberedelse, stämpling och medverkan till sådant brott. Ett krav på domsrätt beträffande medverkan till terroristbrott (och brott som avses i artikel 12) får anses följa också direkt av artikel 19 i direktivet (tillsammans med artikel 14 i direktivet). Som framgått bör svensk domstols behörighet inte begränsas av ett krav på dubbel straffbarhet. För att förberedelse och stämpling till brott ska omfattas av en sådan bestämmelse som finns i 2 kap. 3 § 6 krävs att dessa brottstyper uttryckligen omnämns i punkten. Det torde däremot inte krävas när det gäller medverkan till brott, jfr här ett tidigare yttrande från Lagrådet, som gäller försök till brott, men som Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … bör vara tillämpligt också i förhållande till förberedelse och stämp- ling till brott: Vad angår den föreslagna utvidgningen av regeln om domsrätt i 2 kap. 3 § punkt 5 BrB skall enligt ordalydelsen obegränsad domsrätt föreligga i det fallet att ’brottet är luftfartssabotage’. Det torde vara avsett att detta skall gälla även försök (jfr artikel 1 punkt 2 a) och artikel 5 punkter- na 1 och 2 i Montrealkonventionen). Emellertid torde enligt brottsbal- kens språkbruk en brottsbenämning som luftfartssabotage beteckna en- dast det fullbordade brottet och alltså inte därjämte försök till brottet (se exempelvis BrB 3:11 och 6:11). Domsrättsregeln synes därför böra avfattas så, att den uttryckligen nämner, förutom luftfartssabotage, även försök till sådant brott. Eftersom medverkan endast är ett sätt bland andra att begå ett brott, vare sig detta är försöksbrott eller fullbordat brott, kommer domsrättsregeln utan särskild föreskrift att gälla även med- verkan.170 kan svensk domstol inte döma för förberedelse och stämp- ling till terroristbrott som har begåtts utomlands om gärningen var fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten, när gärningsmannen är svensk medborgare eller bosatt i . Det behövs mot den bak- grunden lagstiftning i denna del. Av artiklarna 3, 4 och 6 i tilläggsprotokollet följer, som redo- visats, krav på kriminalisering av mottagande av utbildning för terro- rismsyften, utlandsresor för terrorismsyften (och försök till sådant brott) och organiserande eller annat underlättande av sådana resor. Vidare följer av artiklarna 5–10 i direktivet krav på kriminalisering av offentlig uppmaning till terroristbrott, rekrytering för terrorism- syften, tillhandahållande och mottagande av utbildning för terrorism- syften samt resor för terrorismsyften och organiserande eller annat underlättande av sådana resor. Av artikel 14 i direktivet följer krav på kriminalisering av medhjälp till brott som avses i artiklarna 5–8, anstiftan till brott som avses i artiklarna 5–10 och försök till brott som avses i artiklarna 6, 7, 9.1 och 9.2 a. Enligt instrumentens be- stämmelser om domsrätt ska alltså svensk domstol vara behörig att döma för dessa brott om brottet har begåtts av en svensk medbor- gare och, när det gäller direktivet, av en person som är bosatt här. Som framgått bör svensk domstols behörighet inte vara begränsad av ett krav på dubbel straffbarhet. Maj:ts proposition med förslag till lagstiftning om straff för luftfartssabotage, m.m. (prop. 1973:92) s. 69. Se även Ds 2009:17 s. 145 f. Tilläggsprotokollets och direktivets förhållande till svensk rätt … Som framgått och kommer att framgå i kap. 8 är de bestämmel- ser som anses eller föreslås genomföra instrumentens kriminalise- ringskrav i dessa delar placerade i rekryteringslagen (3–5 b §§ om offentlig uppmaning, rekrytering, utbildning och resa), se avsnitten 7.3.3–7.3.8 och 8.2.2–8.2.5. Därmed är och blir den särskilda doms- rättsregeln i 9 § samma lag tillämplig, om inte annat regleras. Av denna följer bl.a. att även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 2 eller 3 § ska det dömas för brott enligt lagen när dessa har begåtts av en svensk medborgare eller av en utlänning med hem- vist i . Bestämmelsen innebär att brotten i lagen är undan- tagna från krav på dubbel straffbarhet. Detsamma får, i enlighet med vad som utvecklats, anses gälla medverkan till brott enligt lagen.171 Brott enligt tilläggsprotokollet och direktivet bör vara undantagna från kravet på dubbel straffbarhet. Rekryterings- lagens bestämmelse om domsrätt bör därför vara tillämplig också i förhållande till den nya reglering i lagen som föreslås genomföra tilläggsprotokollets och direktivets bestämmelser. Detta kräver inga lagstiftningsåtgärder.