sou · H5B312 · 2017-03-10 00:00:00 — För de som anlände så tog det i genomsnitt innan de placerades. Efterhand så minskade den genomsnittliga tiden och den var när de sista flyttade ut . Det barn som var kvar längst tid bodde i ankomstboende i 80 dygn.385 Kommunerna i hittade ganska snabbt en organi- sation för att ta emot barnen och ordna det mest basala som tak över huvudet, en filt och mat. började man tänka på 384Barnombudsmannens intervjuer med ensamkommande barn visade att barnen i genomsnitt blev kvar på ankomstboendena mellan två och . Några barn blev kvar , se (2016), Barn på flykt, s. 9. Myndigheternas beredskap och hantering en bättre och mer långsiktig organisation för mottagandet och såg då problem med vissa placeringar. Till exempel bodde det för många barn tillsammans på vissa boenden. Det fanns också proble- matiska placeringar med hänsyn till ålder, kön, religion, språk m.m. Detta ledde till att man gjorde omplaceringar. I stad ledde problem med att hitta anvisningskommuner till att många barn blev kvar länge på ankomstboenden. stad öppnade sju ankomstboenden och barnen stannade där, trots att avsikten var att de skulle stanna som längst. ställde frågan till om att öppna ett ankomstboende. Det besked kommunen fick då var att det skulle komma mellan 80 och 100 barn och att de skulle stanna . I verkligheten kom det 350 barn och de blev kvar länge på boendet. Boenden för anvisade barn Flera anvisningskommuner beskriver att det var svårt att hitta platser till barnen och att kommunerna hade svårt att hinna utreda boendena innan barnen flyttade dit och att hinna följa upp placeringarna. Det fanns även problem med att flytta barnen från ankomstkommunen till anvisningskommunen. Kommunerna i län pekar också på att platsbrist gjorde att priserna på boenden trissades upp, vilket påverkade kommu- nernas ekonomi. Platsbrist gjorde att fick köpa dyra platser med sämre kvalitet . hade ingen möjlighet att t.ex. intervjua de familjer som skulle ta emot barn. Det fanns inte heller tid att följa upp de placeringar som hade gjorts. meddelade att kommunen inte hade möjlighet att ta emot fler anvisade barn. tog ansvar för att ordna bussar som tog barnen vidare till anvisningskommunerna. Det var egentligen inte stads uppgift – det är den anvisade kommunen som ska hämta barnet eller ordna med resa – men bedömde att barnen annars inte hade kommit iväg. Myndigheternas beredskap och hantering hade problem med att kommuner vägrade ta emot barn som de fått anvisade, med argumentet att de inte hade något boende till barnen. I något fall blev barn kvar så länge som trots att det fanns en anvisningskommun. inrättade en ny rutin för att öka tydligheten mellan kommunerna om vilka barn som skulle flyttas över och när. Barn som anvisats till en kommun bodde i en annan Flera kommuner belastades extra genom att barn som anvisats till en kommun bodde i HVB-hem i en annan kommun.386 tog emot många ensamkommande barn som hade uppgivit anknytning till någon person i kommunen. Som situationen var fanns dock inte familjehem eller HVB- boenden till alla barn inom kommunen och många barn placerades långt från . Tanken om att barnet skulle bo nära någon person han eller hon hade anknytning till gick därmed förlorad. kommun saknade platser för de barn som anvisats dit och ringde runt till boenden i andra kommuner för att hitta platser. kommun placerade barn så långt bort som i och . Socialsekreterarna fick sedan åka till barnen för att följa upp placeringarna, vilket tog mycket tid. Flera av kommunerna hade problem med att barn som befann sig på ankomstboenden försvann därifrån. I visste man med ganska stor säkerhet att drygt hälften av de barn som hade registrerats när de sattes på bussarna på färjan senare avvek från . Kommunen gjorde polisanmälan när ett barn försvann men sedan hände inte så mycket mer. 386Under 2015 var av alla asylsökande ensamkommande barn placerade i boenden i andra kommuner än anvisningskommunen, se Ds 2016:21 Ändringar i fråga om syssel- sättning för asylsökande och kommunplacering av ensamkommande barn. 387Enligt rapporten på flykt och försvunnen. En nationell kartläggning av ensam- kommande barn som avviker från i (2016) var drygt 1 800 ensam- kommande barn anmälda som försvunna . Myndigheternas beredskap och hantering I försvann många barn och kom- munen polisanmälde att de försvunnit. I försvann barn då antalet ensamkommande barn ökade. fångade upp de ensamkommande barn som anlände och skjutsade dem till socialjouren. fanns på plats på när de ensamkommande barnen anlände men det skedde ingen registrering av barnen där eftersom det inte fanns tekniska möjligheter att göra det på plats. Det fanns ett särskilt telefonnummer dit man kunde ringa för att anmäla barn som försvunnit. Numret kopplades dock till polisens 114 14 när stad ringde dit och kommunen hamnade därför i telefonköer. stad beskriver att rutinen kring barn som försvann var att kommunen gjorde en anmälan och att polisen ringde tillbaka för att meddela att ärendet avskrivits. Svårt att hinna få fram gode män I kommun började det bli svårt att hitta gode män . kommun hade tidigare haft lätt att rekrytera gode män och många var intresserade av att ställa upp, men det var svårt att hinna med handläggningen . En lösning var samverkan mellan olika kommuner i . I kommun löste man det ökade behovet av gode män genom att redan etablerade gode män tog på sig fler uppdrag. blev kontaktad av många som självmant ville bli gode män. kan gode män som inte var lämpliga ha utsetts. Kommunen försökte att utse gode män trots att kon- troller av lämpligheten fattades eftersom det var viktigt att barnen snabbt fick en god man för att kunna komma vidare med t.ex. asylprocessen och att kunna börja skolan. Det var ett stort problem för staden att veta vilka barn som faktiskt vistades i kommunen och som kommunen därför hade ansvar för och som behövde en god man. Kommunerna i beskriver att det var svårt för överförmyndarna att ha kunskap om vilka barn de hade ansvar för. Många barn placerades i en annan kommun än i anvisningskom- munen och varken socialtjänst eller överförmyndare kände till vilka Myndigheternas beredskap och hantering boenden i kommunen som öppnades av t.ex. privata aktörer eller . har ett tillsynsansvar över alla ensamkommande barn som vistas i kommun (vilket skiljer sig från ansvarsområde som utgår från anvisning). Bristen på kunskap om vilka barn man hade ansvar för gjorde att ensamkommande barn inte fick en god man förrän ett problem uppstod och behovet av en god man blev tydligt. Svårt att hitta tolkar Flera kommuner framhåller bristen på tolkar som ett problem. Kommunerna i framhåller att det rådde brist på tolkar . Kommunerna fick lösa det genom att gå utan- för upphandlade avtal. Andra alternativ var att använda egen personal som tolkar, vilket ledde till brister i rättsäkerheten, eller telefon- tolkar, vilket gav sämre samtal. Lagar och regler kunde inte följas Flera kommuner uppger att de inte kunde följa socialtjänstlagen eller andra bestämmelser . Kommunerna lyckades ordna den omsorg de var skyldiga i form av t.ex. boende till ensam- kommande barn men kunde inte se till att barnens vistelse i boen- dena uppfyllde alla de krav som ställs. Kommunerna tvingades att ta ställning till vilka regelverk som skulle prioriteras och göra det bästa av situationen. kommun gjorde lex Sarah-anmälningar med utgångspunkt i att handläggningen av ensamkommande barn inte levde upp till lagens krav. Kommunen var också tvungen att lägga flera barn i samma rum på HVB-hemmen. kommun kunde inte klara lagens krav på brandsäkerhet utan fick hitta enklare lösningar, som brandvarnare och vaken nattpersonal. Många nya HVB-hem öppnades och alla motsvarade t.ex. inte kraven på att varje rum ska vara en egen brandcell. anser också att deras beslut att förlägga ensamkommande barn och transitpersoner på evakueringsboenden togs för snabbt och att beslutet inte blev bra. Myndigheternas beredskap och hantering fattade beslut om att ge de ensamkom- mande barnen tak över huvudet, en säng och mat för dagen. Kom- munen gjorde ett stort antal lex Sarah-anmälningar eftersom regel- verket för hur barnen skulle tas emot inte kunde följas. Kommunen gjorde en akut bedömning av skyddsbehovet enligt socialtjänstlagen och såg till att barnen hade en säng att sova i. Den situationen varade fram till . önskar att det hade funnits möjligheter att lägga vissa regler åt sidan under den mest akuta fasen. Signalerna från var att det var viktigt att göra rätt, men säger själva att de inte gjorde något ”rätt”. Till exempel fick man anställa personal utan rätt kvalifikationer och utbildning. kommun uttrycker att man ställdes inför konflikter mellan teori och praktik. Man försökte följa reglerna till det yttersta men kände sig bakbunden. Kommunerna tar upp problem med att hitta lärare och lokaler och att de ställdes inför utmaningar då de skulle hjälpa fler barn som hade lite eller ingen erfarenhet från tidigare skolgång. Svårt att hitta lärare och lokaler I uppmärksammade utbildningsförvaltningen att situationen påverkade dem runt . hade kommunen förhållandevis lätt att hitta skolplatser till barnen, men därefter var det fullt i alla skolor. Det var svårt att få tag i personal och staden tog in pensionerade lärare och samarbetade med högskoleutbildningar för personer med akademisk utbildning från andra länder för att hitta lärare. kommun såg ett ökat antal elever som helt saknade skolbakgrund, vilket ställde nya krav på kom- munen. Även utökade antalet platser för barn med obefintlig eller liten skolerfarenhet . I fick man bygga ut skolplatser i skolor som man hade beslutat att lägga ned, t.ex. i . För att klara ökningen av barn på flykt har fått Myndigheternas beredskap och hantering placera barnen skolor i ytterområden, vilket staden anser leder till ökad segregation. I kommun var det svårt att hitta lokaler. Rektorerna för språkintroduktionen kunde rekrytera personal, men hade inte man- dat när det gäller lokalfrågan vilket var ett stort bekymmer. Det finns ingen gymnasieskola i kommun och kommunen fick köpa gymnasieplatser från kommun för att kunna erbjuda utbildning till de ensamkommande barn i gymnasieåldern som kom. är positiv till Skolinspektionens besked att hålla en låg profil när det gällde att granska situationer som uppkommit till följd av det ökade antalet barn på flykt. anser att verksamheten i skolan och förskolan var ansträngd . Kommunen skulle ordna skola och förskola åt lika många nya barn som antalet barn som redan fanns i verksamheterna. Svårt att planera för skolorna I kommun kom inte alltid skolan med i kommunens plane- ring kring fler människor på flykt, vilket skapade problem när barnen väl skulle börja skolan. Inte heller i fick skolorna alltid information om vilka elever man hade ansvar för. Nya barn kunde komma till skolan utan att de fått information. På motsvarande sätt kunde barn sluta i skolan utan att skolan fått information om detta. hade ibland svårt att nå barn som bodde i eget boende i ytterstadsområdena för att se till att de kom till skolan. pekar också på att barn ofta bytte boende mellan kommuner och att det då blev oklart i vilken kommun barnet skulle gå i skola och vilken kommun som skulle söka ersättning för kostna- der för barnets skolgång. Flera kommuner pekar på att frågor om förskola och skola upp- står i en andra fas, efter det akuta skede som handlar om att ta emot barnen och ge dem mat och tak över huvudet. I t.ex. blev skolan ansträngd först senare och då som en konsekvens av att många barn först hade bott på andra orter men senare flyttat till . Myndigheternas beredskap och hantering Som mest bodde cirka 8 000 personer i kommunala evakuerings- platser (). och kommunerna slöt inga avtal om platserna. Kommunerna var ansvariga för boendena och kunde söka ersättning i efterskott för kostnader för boende (inklusive anskaffning och iordningställande), mat och personal- kostnader som de haft i samband med att de tog fram lokaler som användes som evakueringsplatser. Evakueringsplatserna har i vissa fall inneburit stora omflyttningar av personer då några boenden inte hade öppet under helgerna.388 Oklara besked om evakueringsplatser Flera kommuner samarbetade med föreningslivet kring evakuerings- platserna. I tog man först hjälp av park- och säsongs- arbetare men sedan tog tre fotbollsföreningar över driften. hade svårt att få besked från t.ex. om hur många som skulle komma till evakueringsboenden. När man väl hade fått besked så ändrades de, ibland även utan att hörde av sig. Det ledde t.ex. till att man lagade stora mängder mat till personer som sedan aldrig kom. kom de första vuxna och barnen på flykt till de 220 platser i evakueringsboenden som fanns i kommun. På evakueringsboendena fanns både personal och volon- tärer. Kommunen fick information från om att personerna skulle stanna mellan tre och på evakuerings- boendena men många bodde kvar upp . kom- mun anser att de precis började få ordning på evakueringsplatserna när de lades ned. Kommunen hade kunnat fortsätta med dem längre. 388 (2016). Årsredovisning 2015 , s. 45. Myndigheternas beredskap och hantering Kommunens och tjänstemannens ansvar Oklart för kommunerna vad som var en ankomstkommun Flera kommuner beskriver att de hade svårt att få klarhet om vad en ankomstkommun är och vad det innebär att vara ankomst- kommun. hade ingen kunskap om vad det innebar att vara ankomstkommun. När ensamkommande barn började komma valde man först att skjutsa dem till , men med- delade att inte kunde göra så. Vid ett möte med uppgavs att skulle kunna räkna med att ta emot 75 barn per dag och att de snabbt skulle lämna kommunen, men så blev det inte. Som mest kom 212 ensam- kommande barn och barnen blev kvar mycket länge på ankomstboenden i kommunen. stad tyckte också att det var otydligt vad som var en ankomstkommun. transporterade alla ensamkommande barn som kom med färja eller tåg till Sagåsen, som ligger i stad. Det gjorde att blev ankomstkommun för alla dessa barn. Med hjälp av nådde man en överenskommelse . Överenskommelsen innebar att man delade på ansvaret mellan och stad, så att stad tog emot de barn som kom och de barn som kom , nätter och . hade problem med att få besked om hur begreppet ankomstkommun ska tolkas och vilket ansvar kommunen hade. fick ingen hjälp med detta från . Diskussion om kommunens ansvar för boende För ställdes frågan om kommunens ansvar för att ta emot människor på flykt på sin spets när inte kunde hitta boende till alla som kom till . menade att det var ett kommunalt ansvar att anordna boende om inte kunde ordna boendeplatser. ordnade bussar så att de Myndigheternas beredskap och hantering som annars hade fått sova ute fick sova i bussarna. stads kommunledning uttryckte vid en presskonferens att det inte kunde vara rimligt att göra den tolkning som gjorde. Tätt inpå detta uttalande kom beslutet om gränskontrollerna. såg en tydlig koppling mellan dessa händelser. Flera kommuner tar upp att det svåraste inte var att åstadkomma praktiska lösningar utan att den största utmaningen var att olika regelverk var svåra att tolka, alternativt kolliderade med varandra. ger exemplet att man enligt socialtjänst- lagen skulle ordna bemannade boenden men inte kunde hitta per- sonal med den utbildning och erfarenhet som krävs av Socialstyrel- sens föreskrifter för hem för vård och boende. Som exempel på svårigheter att tolka regelverk nämner hur länge ett boende kan sägas vara tillfälligt. kommun ger exemp- let att man snabbt kunde hitta lokaler för att ordna boenden, men att dessa inte var godkända ur brandsäkerhetssynpunkt. Flera kommuner, t.ex. , hade svårt att tolka och få besked om regler för ersättningar för t.ex. ankomst- boenden. Flera kommuner beskriver att rollen som tjänsteman prövades . Många fick arbeta hårt och med svåra arbetsuppgifter som man varken hade utbildning för eller erfarenhet av. I mötet med vuxna och barn som var i behov av boende, mat, kläder, sjukvård, stöd och vägledning har många uttryckt att man fick göra ett val. Antingen följde man regelboken eller så försökte man lösa de problem man stod inför och de flesta valde att göra det . Flera kommuner tar upp att ”eldsjälar” inom kommunerna drog ett tungt lass och var betydelsefulla. kommun beskriver att många beslut fattades på ”för låg nivå”, av enskilda tjänstemän, eftersom det saknades beslut från högre nivåer. Myndigheternas beredskap och hantering Fungerande samarbete mellan tjänstemän och politiker Kommunerna uttrycker att samarbetet mellan tjänstemän och politi- ker fungerade väl. Tjänstemännen ger bilden av att politikerna har litat på dem och gett dem möjligheter att göra det som behövdes. I en kommun berättar tjänstemännen att politikerna var mycket engagerade och tidigt såg att situationen skulle bli svår för kommu- nen och då sa ”gör det ni måste”. Tjänstemännen upplevde ändå att de stod ensamma vid ett eventuellt ansvarsutkrävande. Kommunernas samarbeten och relationer Samarbetet med andra kommuner fungerade bra i stort Flera kommuner tar upp att det har varit oklarheter mellan kom- munerna. kommun fick frågor från andra kommuner, som kände till att hade en större vana av att ta emot människor från andra länder. fick hjälp av tio kommuner och barn placerades så långt bort som i . Att få hjälp tog dock tid i sig och ofta behövde omedelbar hjälp med att ge barn tak över huvudet och en säng att sova i. uttrycker att samarbetet inom Kommunförbun- det var positivt och att kontakten med de kring- liggande kommunerna fungerade väl. upplevde att samarbetet med och fungerade bra och att man hade ett givande kunskapsutbyte. beskriver att det i fanns ett upp- arbetat samarbete mellan kommunerna som de kunde använda sig av i det ansträngda läget. Stockholmskommunerna hade tränat på sam- arbete, vilket gjorde att man kunde hjälpa varandra på ett annat sätt än i . Myndigheternas beredskap och hantering SKL var ett bra stöd De intervjuade kommunerna upplever sig ha fått ett bra stöd från SKL. uppger att de hade ett gott samarbete med SKL. stad anser att SKL var de enda som frågade kommunen vad de behövde och hjälpte t.ex. till när olika regelverk krockade med varandra. stad ingick i ett nätverk i SKL och upplevde att de via nätverket kunde ställa frågor till SKL och att frågorna fördes vidare med hjälp av SKL till . Olika erfarenheter av samarbetet med länsstyrelserna De flesta kommunerna beskriver att de inte fick så mycket hjälp eller aktivt stöd från länsstyrelserna. Länsstyrelserna upplevs främst ha varit inriktade på andra aspekter än hantering av situationen, t.ex. att samla information om läget och vidarebefordra den till MSB. Några anser dock att var ett stöd. kommun uppfattade att främst var inriktad på att samla in och förmedla information om situationen. kommun uppfattade att i första hand arbetade med frågor kopplade till anläggningsboenden och hade därför inte så mycket kontakt med i . anser att inledningsvis inte tog en aktiv roll. blev senare mer aktiv och anord- nade telefonkonferenser och det var positivt. Men det var det enda gjorde. anser att i intog en för passiv roll och att de förmedlade ett uppgivet förhållningssätt. Det ledde till att valde att söka direktkontakt med myndighetschefer eller den centrala politiska nivån i stället för att få hjälp av . kommun upplevde som tillgänglig. De svarade på frågor och besökte kommunen. anser att de fick hjälp med information av läns- styrelsen och att man kunde utbyta erfarenheter. Med hjälp av läns- styrelsen kunde kommunerna diskutera vilka frågor som var gemen- samma och hur man kunde dela upp ansvar. stad beskriver som ”fyr- kantig”. Ett exempel som nämner var telefon- Myndigheternas beredskap och hantering När kommunen stod med stora och akuta praktiska uppgifter att lösa kallade till en tredje telefonkonferens och enbart uppropet tog . stad upp- fattade inte att var mottaglig för förslag om hur konferenserna kunde anpassas till kommunernas behov. Länsstyrel- sen ansåg att den metod de utvecklat i andra sammanhang skulle tillämpas. stad ger också ett exempel på hur en kommuns bedöm- ning av situationen kunde gå till. I rapporteringen till skulle man ange med grönt, och rött hur ansträngd man bedömde att var i relation till den ordinarie verksam- heten. stad ansåg det svårt att tolka hur man skulle kryssa om olika delar av verksamheterna var mycket olika ansträngda. upplevde inte att de fick den hjälp de behövde av i län. var inriktad på att få information till sina lägesrapporter och bad kommunen lämna uppgifter till dessa. var också fokuserad på invente- ringen av evakueringsboenden. Kommunen hade behövt hjälp med t.ex. tolkningen av regelverk, men kunde inte svara på frågorna. i etablerade ett samarbete (U-Sam) efter skogsbranden . U-Sam användes bl.a. som en plattform för möten och informationsutbyte mellan kom- munerna. deltog i mötena, som under vissa perioder ägde rum . anser att mötena ägnades för mycket åt lägesbeskrivningar och för lite åt att gemensamt försöka bedöma det kommande händelseförloppet och vilka utmaningar olika scenarier skulle ställa kommunerna inför. Bra samarbete med polisen Samarbetet med polisen framhålls som positivt av flera kommuner. I tyckte man att samarbetet med polisen fungerade bra och att polisen hjälpte kommunen med användbar information. hade ett etablerat och bra samarbete med polisen. Kommunen hade en bra och öppen dialog med polisen och upp- fattade dem som snabba och flexibla. Myndigheternas beredskap och hantering samarbetade tätt med polisen vid central- stationen och tycker att det fungerade bra, mycket tack vare att man hade ett etablerat samarbete . hade ett mycket gott samarbete med de poliser som var på plats i kommunen och man hjälptes åt för att lösa problem gemensamt. Samarbetet med polisens insatsledare funge- rade sämre och kommunen uppfattade att de inte var tillräckligt kommunikativa. Hjälpen från MSB var inte flexibel fick kontakt med MSB via SKL. MSB gav stöd på plats i och anser att hjälpen kom . Situationen hade länge varit mycket påfrestande och MSB kom när antalet människor som kom var på väg att minska. MSB:s hjälp gick ut på att analysera behov som kommunen själv inte kunde identifiera och på att hjälpa till att få i mer aktiv. upplevde MSB som en inte tillräckligt flexibel myn- dighet. Ett exempel är att ombads skriva brev till MSB:s registrator när man ville komma i kontakt med deras tjänsteman i beredskap (TiB). MSB gav också intryck av att sätta regler i första rummet snarare än att vara lösningsinriktade. beskriver samarbetet med MSB som perifert och nästan ”militäriskt”. hade inte så stor användning av MSB:s veckovisa lägesrapporter. Samarbetet med fungerade dåligt Flera av kommunerna beskriver att samarbetet med Migrationsver- ket fungerade dåligt. fick inte som utlovat information från Migra- tionsverket om vilka barn som var på väg. Överförmyndaren sökte också kontakt med utan att få de besked man behövde. var en ankomstkommun och hade tät kontakt med . bedömde att inte klarade att hantera den stora Myndigheternas beredskap och hantering ökningen av människor på flykt och myndigheten ”gick på knäna”. Samarbetet med fungerade inte, t.ex. på grund av att stängde . Man var också tvungen att kommunicera med myndigheten via fax och när Migrations- verkets fax i slutade fungera gick det inte att komma i kontakt med myndigheten. kommun beskriver hur det kom asylsökande med bussar från . Den information man fick var att ”kommer det en buss”. Personerna som kom var då inte registrerade hos . stad anser att problem med att anvisa barnen vidare ledde till negativa konsekvenser för kommunen. Särskilt för en kommun som , som var både ankomstkom- mun och en kommun med många som fortsatte vidare, blev det bekymmersamt. upplevde som en mot- part, snarare än som någon man samarbetade med. Kommunen upp- levde som rörigt – det gick inte att få tag i rätt person och man fick olika besked.