sou · H4B345 · 2017-01-01 00:00:00 — När investeringssparkonto infördes blev det inte möjligt för fond- bolag att administrera sådana konton. kan få tillstånd att ta emot fondandelar för förvaring enligt 7 kap. 1 § första stycket 1 lagen om värdepappersfonder. Men ett sådant tillstånd gäller enbart fondandelar. kan också, enligt samma lagrum, få till- stånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet, men bara som ett led i fondbolagets verksamhet i form av diskretionär portfölj- förvaltning. Det är således inte möjligt för ett fondbolag att få de tillstånd som ansågs krävas för att tillhandahålla investeringsspar- konton3; det är fråga om dels tillstånd att ta emot återbetalnings- 1Se lagen (2011:1268) om investeringssparkonto. 2011/12:1 s. 280. 2011/12:1 s. 285. skyldiga medel från allmänheten och placera medlen på ett inlånings- konto eller ta emot inbetalningarna med redovisningsskyldighet, dels tillstånd att förvara värdepapper för kundens räkning. 7.2Bör fondbolag få tillhandahålla investeringssparkonton? Den utformning som reglerna om investeringssparkonto har innebär alltså att sparande i fondandelar kan omfattas av reglerna om schablonbeskattning enbart om ett kreditinstitut eller ett värde- pappersbolag har åtagit sig att förvalta fondandelarna, och ett fond- bolag kan inte självt erbjuda sina kunder ett sparande med schablon- beskattning. Reglerna i UCITS-direktivet och lagen om värdepappersfonder är utformade så att ett fondbolag ska kunna tillhandahålla fonder direkt till investerarna utan inblandning av andra företag. Begreppet ”fondverksamhet” innefattar samtliga komponenter som krävs för att marknadsföra fonden, ta emot förfrågningar från kunder, genom- föra investerarnas köp och inlösen inklusive avveckling av transaktion- en samt förvalta kapitalet och lämna den information och redovis- ning som investerarna behöver.4 I kan dock ett fondbolag självständigt bedriva denna verksamhet endast för sådant fondspa- rande som omfattas av regler om konventionell kapitalbeskattning, inte för sparande med schablonbeskattning. I den delen måste fond- bolaget samarbeta med ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag. Det är knappast så att reglerna om investeringssparkonto strider mot UCITS-direktivet, men man kan i vart fall hävda att de går stick i stäv med intentionen att ett fondbolag ska kunna erbjuda investe- rarna ett fondsparande utan att behöva blanda in andra företag. Redan detta utgör enligt utredningens mening skäl för att fond- bolag bör kunna erbjuda schablonbeskattat sparande. Genom att dagens regler tvingar fondbolag som vill erbjuda ett sådant sparan- de att samarbeta med ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag är fondbolagen konkurrenshämmade. Detta har också påtalats av 4 Se Bilaga II till UCITS-direktivet där de funktioner räknas upp som ingår i fondverksam- heten. i två rapporter.5 Ett sådant fondbolag är hänvisat till de lösningar och kostnader som kreditinstitutet eller värdepap- persbolaget har skapat för att hantera investeringssparkonton, även om fondbolaget skulle kunna åstadkomma en bättre och mer kost- nadseffektiv lösning. Därutöver har de stora bankerna – som är de aktörer som står för merparten av dagens investeringssparkonton – fondbolag i koncernen och det kan inte uteslutas att bankerna kan komma att fokusera på att marknadsföra och distribuera de egna fonderna i stället för andra fondbolags fonder. Genom att göra det möjligt för fondbolag att själva hantera investeringssparkonton skulle bolagen inte längre vara hänvisade till att samarbeta och ingå distributionsavtal med kreditinstitut och värdepappersbolag, vilket enligt utredningens mening bättre skulle stämma överens med inten- tionerna i UCITS-direktivet och skapa konkurrensneutrala villkor för fondbolagen. Det faktum att fondbolag tillåts föra investeringssparkonton kommer sannolikt att leda till att vissa fondbolag, som distri- buerar fondandelar i den schablonbeskattade sfären genom kredit- institut och värdepappersbolag, tillhandahåller egna investeringssparkonton. Det betyder att tillgångar som hålls på investeringssparkonton i kreditinstitut och värdepappersbolag kommer att hållas på investeringssparkonton hos fondbolag. I vissa fall kan även försäljningar av tillgångar på befintliga investerings- sparkonton komma att ske, och pengar från försäljningen kan föras över till ett fondbolags investeringssparkonto. 7.3Investeringssparkonton i begränsad form? Förslag: Fondbolag ges möjlighet att tillhandahålla investerings- sparkonton där fondandelar och kontanta medel kan förvaras. Som konstaterades när reglerna om investeringssparkonton inför- des är den verksamhet som ett fondbolag får driva harmoniserad på EU-nivå genom UCITS-direktivet. får därför inte driva annan verksamhet än som anges i den uttömmande uppräk- 5 Konkurrensen på den finansiella tjänstemarknaden – inlåning, bolån och fonder, rapport 2013:4, s. 145 f. Den svenska fondmarknaden – en fördjupning, rapport 2015:8, s. 91 f. ningen som finns i det direktivet. Det är således inte möjligt att ut- vidga denna för fondbolag, så att de generellet tillåts förvara kun- ders finansiella instrument eller ta emot medel med redovisnings- skyldighet. ska kunna tillhandahålla investerings- sparkonton måste det således bli fråga om investeringssparkonton i inskränkt bemärkelse. På ett investeringssparkonto kan man ha pengar, finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller som handlas på en handelsplattform samt fondandelar. På ett investeringssparkonto som tillhandahålls av ett fondbolag skulle man bara kunna ha fondandelar och pengar; det senare förutsätter att fondbolaget har tillstånd för diskretionär port- följförvaltning och förvaring av kunders medel. 7.3.1Investeringssparkonto avseende andelar i fonder som fondbolaget förvaltar eller förvarar ska enligt 4 kap. 11 § lagen om värdepappersfonder föra ett register över samtliga innehavare av andelar i fonden. Registret kan även på bolagets uppdrag föras av någon annan än fondbolaget. Fondbolaget ska enligt samma paragraf till varje fondandelsägare skriftligen bekräfta att andelsägarens innehav har registrerats. Reg- leringen har vissa likheter med den registrering av aktieägares och andra värdepappersinnehavares rättigheter som sker enligt lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument (kontoföringslagen).6 Likheterna består i att andelsägar- ens – liksom aktieägarens – rätt framgår av ett register. En viktig skillnad är dock att för finansiella instrument som kontoförs enligt kontoföringslagen följer enligt lag en rad civilrättsliga konsekven- ser av registreringar i systemet. Reglerna om investeringssparkonton utgår emellertid från att den som tillhandahåller kontot – investeringsföretaget – förvarar tillgångarna på kontot. Fondbolagens andelsägarregister är inte något konto och det är inte så att fondbolaget ”förvarar” fondandelarna. Möjligen kan man tala om ”förvaring” när fondandelarna lämnats till förvaltning enligt 4 kap. 12 § lagen om värdepappersfonder. Men även i detta sammanhang, och generellt när det gäller dematerialise- 6 Om den lagen är tillämplig på andelarna i fonden ska registret föras av en värdepappers- central. rade finansiella instrument (finansiella instrument som inte existerar i fysisk form som aktie- eller skuldebrev), är begreppet ”förvaring” missvisande. Att tala om förvaring för tankarna till fysiska objekt som befinner sig på en viss fysisk plats. Något sådant är det dock aldrig fråga om, varken när det gäller fondandelar eller andra finan- siella instrument.7 Kontoförda aktier och andra värdepapper existerar endast som registreringar i ett elektroniskt system. Vem som äger värdepapperet, och vem som har eventuella andra rättigheter kopplade till det – t.ex. panträtt – framgår endast av avstämningsregistret.8 Enligt kontoföringslagen kan värdepapperen visserligen förvaltas av någon annan än ägaren, men det innebär i sak att förvaltaren har registrerats som förvaltare i avstämnings- registret och att förvaltaren i sin tur ska registrera vem som äger värdepapperet. På samma sätt förhåller det sig med fondandelar. De existerar bara som registreringar i fondandelsägarregistret. Om de har lämnats över till en förvaltare ska denne registreras som förvaltare i registret och förvaltaren ska i sitt eget register ange vem som äger andelarna. I grunden finns det – utöver vissa civilrättsliga olikheter – ingen skillnad mellan ett fondandelsägarregister och ett avstämningsregister, och inte heller mellan en förvaltarregistrering av kontoförda värdepapper och en förvaltarregistrering av fondandelar. Vid utformningen av lagen om investeringsparkonto ansågs det att finansiella instrument som kontoförs enligt kontoföringslagen ”förvaras” på investeringssparkontot. Det innebär att både värdepapper som av ett kontoförande institut har registrerats på ett avstämningskonto9 och värdepapper som har registrerats hos en förvaltare anses ”förvaras” av det kontoförande institutet respektive förvaltaren. Även fondandelar som har förvaltarregisterats enligt 4 kap. 12 § lagen om värdepappersfonder anses kunna ”förvaras” av förvaltaren. Det finns således inget principiellt hinder mot att betrakta ett fondandelsägareregister på 7Här bortses i det följande från de, i detta sammanhang, sällsynta fall då de finansiella instru- menten existerar i fysisk form. 8Se 6 kap. kontoföringslagen. 9Enligt kontoföringslagen är avstämningsregistret ett register över t.ex. alla aktieägare i ett aktiebolag medan avstämningskontot visar en viss persons alla registreringar i avstämnings- register för olika bolag. Man kan likna hela systemet vid ett koordinatsystem med bolag på y-axeln och ägare på x-axeln. Om man betraktar registreringarna i systemet lodrätt så ser man avstämningsregistren för bolagen och betraktar man samma registreringar vågrätt så ser man avstämningskontona för ägarna. samma sätt som värdepapper som kontoförs enligt kontoförings- lagen. En bättre jämförelse är kanske finansiella instrument, t.ex. derivatinstrument, som förvaras i en depå utan att omfattas av konto- föringslagen. I det fallet följer inga rättsverkningar av kontoförings- lagen. Men instrumentet anses ändå ”förvaras” i den mening som avses i lagen om investeringssparkonto. Fondbolagets registreringar i fondandelsägarregistret är ”förvaring” i lika hög grad som registre- ringar av sådana finansiella instrument i depå. Även om ett fondbolag således kan anses ”förvara” fondandelar genom att föra fondandelsägarregistret är huvudproblemet att ett fondbolags förvaring är begränsad till enbart fondandelar. I förarbet- ena till lagen om investeringssparkonto framhölls att det ansågs nödvändigt för ett investeringsföretag att kunna tillhandahålla både tjänsten förvaring av finansiella instrument för kunders räkning, utan inskränkning till enbart vissa instrument, och någon av tjänsterna inlåning eller att ta emot medel med redovisningsskyldighet.10 Tanken bakom detta är att investeringssparkontot ska kunna fungera som en ram eller ett staket; köp och försäljningar innanför staketet ska inte utlösa någon beskattning, utan tillgångarna i sin helhet schablonbeskattas. Ett investeringssparkonto där det enbart kan finnas fondandelar blir i det perspektivet meningslöst; om fond- andelarna löses in kommer fondbolaget att sätta in ersättningen någon annanstans än på investeringssparkontot och hela tanken med en ram runt tillgångarna går förlorad. Dock kan, som nämnts, ett fondbolag få tillstånd att förvara kunders medel med redovisnings- skyldighet. Genom att för fondbolagens del låta investerings- sparkontot avse dels kundens fondandelar, dels medel på ett sådant konto skulle kundens pengar – pengar för köp av fondandelar och pengar som erhålls vid inlösen – fortfarande förvaras innanför staketet. Problemet med denna lösning är att fondbolaget, enligt dagens regler, inte kan tillhandahålla tjänsten ”ta emot medel med redovisningsskyldighet” på detta sätt. Enligt 7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder får tjänsten ”ta emot medel med redovisnings- skyldighet” endast tillhandahållas som ett led i fondbolagets diskre- tionära förvaltning. Bestämmelsen har tolkats så att tjänsten endast får avse medel som förvaras för kunder i den diskretionära förvalt- ningen, inte i fondverksamheten. Denna begränsning framgår dock 10 Se prop. 2011/12:1 s. 284 och 285. inte av UCITS-direktivet. I direktivet anges att ett fondbolag måste ha tillstånd till portföljförvaltning för att kunna få tillstånd till de andra sidotjänsterna.11 Direktivet ställer dock inget krav på att tjänsterna endast får tillhandahållas som ett led i portföljförvalt- ningen. Här är förarbetena till den lagstiftning som genomförde ett annat direktiv – AIFM-direktivet – av intresse. I det direktivet finns i det närmaste identiska artiklar om tillstånd till diskretionär portföljförvaltning och sidotjänster.12 Inte heller i det direktivet ställs krav på att sidotjänsterna endast får tillhandahållas som ett led i den diskretionära portföljförvaltningen. I remissomgången önskade att ett sådant krav skulle ställas i den svenska lagen. Regeringen konstaterade dock att ett sådant krav inte följde av direktivet. Som stöd för tolkningen anförde reger- ingen att vissa sidotillstånd anses ingå i tillståndet för diskretionär portföljförvaltning; utförande av order eller mottagande och vidare- befordran av order inom ramen för ett diskretionärt uppdrag kräver t.ex. inte något särskilt tillstånd utan det får anses ingå i tillståndet för diskretionär portföljförvaltning.13 Det skulle med andra ord vara ologiskt att kräva att verksamheter, som redan ingår i verksam- heten diskretionär portföljförvaltning, skulle kräva särskilt tillstånd och dessutom endast få utföras som ett led i den diskretionära portföljförvaltningen. En ändring av dagens regler, i linje med tolkningen vid genomförandet av AIFM-direktivet, skulle göra det möjligt för fondbolag med tillstånd till diskretionär portföljförvalt- ning och tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet att föra ett investeringssparkonto som innefattade både fondandelar och kunders medel. med tillstånd att ta emot medel med redovis- ningsskyldighet bör således få tillhandahålla investeringssparkonto för andelar i de fonder som bolaget förvaltar. Fondbolaget bör även få tillhandahålla investeringssparkonto för andelar i fonder som bo- laget distribuerar för ett annat fondbolags räkning. Som regel kom- mer sådana fondandelar att vara förvaltarregistrerade i fondbolagets namn för kundens räkning (4 kap. 12 § lagen om värdepappers- fonder). Det kan här noteras att fondbolag 11Se artikel 6.3 andra stycket UCITS-direktivet. 12Artiklarna 6.4 och 6.5 AIFM-direktivet. 2012/13:155 s. 281 f. får vara kontoförande institut enligt kontoföringslagen (3 kap. 2 § första stycket 5 och 6). För detta krävs att fondbolaget har tillstånd att ta emot fondandelar för förvaring enligt 7 kap. 1 § första stycket 1 lagen om värdepappersfonder. Det går dock inte att komma ifrån att ett investeringssparkonto där kunderna endast kan ha fondandelar och kontanta medel inne- bär en begränsning i förhållande till ”vanliga” investeringssparkonton. Trots det bör, av de skäl som redogjorts för ovan, en möjlighet för fondbolag att tillhandahålla sådana begränsade investeringsspar- konton införas. Det kan tilläggas att investeringsföretag, även om de inte har några legala begränsningar avseende vilka investerings- tillgångar de får förvara, i praktiken har möjlighet att erbjuda endast ett begränsat antal tillgångar på kontot. Det är ofta endast de finan- siella instrument som investeringsföretaget självt producerar eller säljer som företaget erbjuder inom ett investeringssparkonto. Kund- en kan således behöva vända sig till flera investerings- företag för att få tillgång till olika finansiella instrument, och ha flera investeringssparkonton. Fondbolagen bör dock åläggas att tyd- ligt informera sina kunder om de legala begränsningarna, dvs. infor- mera om vilka tillgångar som får förvaras på kontot. För sparare som redan har investeringssparkonton innebär de föreslagna ändringarna ingen förändring. I samband med översynen av bestämmelserna om sidotjänster i 7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder har användningen av begreppet ”finansiella instrument” i paragrafens första stycket varit föremål för diskussion i utredningen. I paragrafen används begreppet för att beskriva vad det är för verksamhet fondbolaget får ägna sig åt. Verksamheten ”portföljförvaltning avseende finansiella instru- ment” är samma verksamhet som ett värdepappersinstitut kan få tillstånd för enligt 2 kap. 1 § 4 lagen om värdepappersmarknaden.14 Eftersom det är samma verksamhet har den också beskrivits med samma ordalydelse. Finansiella instrument betyder dock inte exakt detsamma i lagen om värdepappersfonder som i lagen om värde- 14 Se prop. 2006/07:115 s. 310 och 671. Definitionen av finansiella instrument i 1 kap. 1 § 7 lagen om värdpappersfonder motsvarar den definition av finansiella instrument som användes före genomförandet av MiFID.15 Det innebär att definitionen exempelvis inte omfattar samtliga derivatinstrument som omfattas av definitionen av finansiella instru- ment i 1 kap. 4 § 1 lagen om värdepappersmarknaden. Situationen skulle kunna tolkas så att den portföljförvaltning som ett fond- bolag kan ägna sig åt är i viss mån inskränkt i förhållande till den portföljförvaltning som ett värdepappersinstitut kan ägna sig åt. Detta har dock inte varit lagstiftarens avsikt. Av artikel 6.3.a. i UCITS-direktivet framgår att den portföljförvaltning som avses är sådan där det ingår ett eller flera av de instrument som enligt MiFID är finansiella instrument, och av förarbetena till den svenska bestämmelsen framgår att det rör sig om samma portföljförvaltning som ett värdepappersinstitut får ägna sig åt. Att definitionen av finansiella instrument är ”gammal” bör inte hindra att den – när den som i detta fall ingår som ett språkligt led för att beskriva en viss typ av verksamhet – tolkas direktivkonformt och i enlighet med lagstiftarens vilja. Detsamma bör gälla sådan investeringsrådgivning som avses i första stycket 3. Möjligen skulle det vara en fördel att förtydliga detta genom att justera definitionen av finansiella instru- ment i 1 kap. 1 § 7 lagen om värdpappersfonder. Men eftersom frågan uppkom relativt sent , och utredningen därför inte har haft möjlighet att gå igenom vilka övriga konsekven- ser en sådan ändring skulle kunna få, samt då frågan inte uttryckligen omfattas av utredningens uppdrag lämnas inget sådant förslag. 15 Se prop. 2002/03:150 s. 295. Bestämmelser om hur medel i en värdepappersfond får placeras finns i 5 kap. lagen om värdepappersfonder.1 Placeringsbestämmelserna i lagen kompletteras av myndighetsföreskrifter. En värdepappersfonds medel får placeras i likvida finansiella tillgångar som utgörs av över- låtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, derivatinstrument och fondandelar samt på konto i kreditinstitut (5 kap. 1 §). I kommittédirektiven anges att det finns skäl för en översyn av dels bestämmelsen om placeringar av medel i överlåtbara värdepap- per (5 kap. 3 §) dels bestämmelsen om placeringar av medel i fond- andelar (5 kap. 15 §). Analysen bör göras med utgångspunkt i regler- na i UCITS-direktivet och syfta till att bestämmelserna i lagen blir tydligare. 8.2Placering i överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstrument som handlas på en handelsplattform Förslag: För att tydliggöra att värdepappersfonders medel får pla- ceras också i överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstru- ment som handlas på en multilateral handelsplattform (MTF-platt- form) görs ett tillägg i 5 kap. 3 § första stycket lagen (2004:46) 1 Dessa bestämmelser gäller också för specialfonder, om inte har tillåtit undantag, se 12 kap. 13 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Ändringar och förtydliganden av vissa placeringsbestämmelser I lagen införs också en definition av en MTF-plattform. När det gäller i vilka tillgångar som en värdepappersfond får placera medel, föreskrevs UCITS-direktiv2 att det skulle vara ”över- låtbara värdepapper”. Dessa skulle vara officiellt noterade på en fond- börs i en medlemsstat, eller vara föremål för handel på någon annan reglerad marknad i en medlemsstat. Marknadsplatsen skulle fungera fortlöpande och vara erkänd och öppen för allmänheten. Vid han- del på en marknadsplats i ett tredjeland gällde (och gäller fortfar- ande) ett krav på att valet av fondbörs eller annan marknadsplats ska vara godkänt av de behöriga myndigheterna, eller vara reglerat i lag eller i fondbestämmelserna eller i investeringsbolagets bolags- ordning. Slutligen tilläts (och tillåts fortfarande) under vissa förut- sättningar att medel placeras i onoterade värdepapper.3 Placeringsmöjligheterna utvidgades och preciserades genom en ändring av direktivet4. Det ansågs då att investeringsmöjlig- heterna borde utökas till att omfatta andra, tillräckligt likvida, finan- siella instrument än överlåtbara värdepapper. Genom ändringarna medgavs placeringar också i vissa penningsmarknadsinstrument5, derivatinstrument6 och fondandelar samt även placeringar på konto i vissa kreditinstitut (artikel 19.1.a–c ändringsdirektiv, där- efter ersatt av artikel 50.1.a–c i UCITS IV7). 2Rådets direktiv /611/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fond- företag). 3Uttrycket ”noterad” har utmönstrats ur lagstiftningen, se prop. 2006/07:115 s. 548 f. Sådana överlåtbara värdepapper som inte är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en handelsplattform, och som omfattas av 5 kap. 5 § lagen om värdepappersfonder, brukar dock fortfarande benämnas ”onoterade” värdepapper. 4Europaparlamentets och rådets direktiv /108/EG av om ändring av rådets direktiv /611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser före- tag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), vad gäller fondföre- tags investeringar. 5Definition av penningmarknadsinstrument finns i 1 kap. 1 § 22 lagen om värdepappers- fonder. 6Definition av derivatinstrument finns i 1 kap. 1 § 3 i lagen om värdepappersfonder. 7Europaparlamentets och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värde- papper (fondföretag), se även prop. 2002/03:150 s. 196 f. Ändringar och förtydliganden av vissa placeringsbestämmelser också möjlighet att avvika från de allmänna riskspridningsreglerna för att kunna följa ett visst index. I syfte att klargöra vilka instru- ment som är tillåtna som placeringar och att säkerställa en enhetlig tillämpning av UCITS-direktivet har kommissionen därefter antagit det s.k. direktivet om tillåtna tillgångar.8 Direktivet har genomförts i huvudsak genom myndighetsföreskrifter (FFFS 2013:9 Värde- pappersfonder, se även prop. 2007/08:57 s. 45 f.). Överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstrument samt handelsplatskravet Enligt huvudregeln i 5 kap. 3 § första stycket får således en värde- pappersfonds medel placeras i penningmarknadsinstrument som är, eller i överlåtbara värdepapper som är eller från emissionen avses bli, (1) upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför EES, eller (2) föremål för regelbun- den handel vid någon annan marknad som är reglerad och öppen för allmänheten.9 Kravet i 5 kap. 3 § på att instrumenten ska vara upptagna till handel på en reglerad marknad, en motsvarande marknad utanför EES, eller föremål för regelbunden handel vid någon annan mark- nad som är reglerad, anses säkerställa en viss likviditet i fonden, vilket i sin tur är en förutsättning för att andelsägare ska kunna få sina andelar inlösta på begäran. underlättas värderingen av fondandelarna.