sou · H5B344 · 2017-05-30 00:00:00 — För nationella program, särskilda varianter och gym- nasiala lärlingsutbildningar i gymnasiesärskolan finns också regel- verk som möjliggör riksrekryterande utbildningar, som i stort är desamma (19 kap. 12 och 35–38 §§ skollagen och 5 kap. 12 a § gymnasieförordningen). Bestämmelserna skiljer sig dock åt något, bl.a. vad gäller kraven för att en utbildning ska få vara riksrekry- terande. Avgörande är om utbildningen endast är möjlig att inrätta på några få orter i landet eller om enskilda elevers behov av kunska- per och färdigheter annars inte kan tillgodoses. Även för gymnasie- skolans introduktionsprogram programinriktat individuellt val får besluta att utbildningen ska stå öppen för sökande från hela landet. Något som också underlättar rörligheten för elever, oavsett bak- grund, är inackorderingsstöd. Hemkommunen ska lämna ekono- miskt stöd till elever i en gymnasieskola med offentlig huvudman som behöver inackordering på grund av skolgången, med undantag från skyldigheten för vissa elevgrupper (15 kap. 32 § skollagen). Skyldigheten att ge inackorderingsstöd gäller till och med första kalenderhalvåret det år eleven fyller . Stödet ska avse boende, fördyrat uppehälle och resor till och från hemmet. Även elever som studerar på en gymnasieskola med enskild huvudman kan få inack- orderingstillägg, men då från () i stället för från kommunen. Inackorderingstillägg, som en del av studiehjälpen, får lämnas till den som behöver inackordering (2 kap. 2 § studiestödslagen [1999:1395]). När vi nu har beskrivit de vanliga skolformerna bör vi också nämna något om utbildning för de elever som av olika anledningar inte del- tar i någon av dessa skolformer. För de eleverna finns särskilda ut- bildningsformer som också regleras i skollagen (24 kap.). Dessa ut- bildningsformer, liksom annan pedagogisk verksamhet som också regleras i skollagen (25 kap.), ingår inte i skolväsendet utan bedrivs i stället för utbildning inom skolväsendet (1 kap. 2 § skollagen). För sådan verksamhet gäller gemensamma bestämmelser i skollagen en- dast om det anges särskilt. Vi kommer nedan att beskriva de sär- skilda utbildningsformerna internationella skolor, utbildning vid sär- skilda ungdomshem, sjukhusundervisning, särskild undervisning i hemmet och annat sätt att fullgöra skolplikten (hemundervisning). De övriga särskilda utbildningsformerna (utbildning för intagna i kriminalvårdsanstalt och utbildning vid folkhögskola som motsvarar vuxenutbildning i svenska för invandrare) är däremot inte relevanta för vårt betänkande i övrigt. Med en internationell skola avses en skola som uppfyller två villkor. För det första följer utbildningen inte den svenska läroplanen för motsvarande skolform, utan ett annat lands läroplan eller en inter- nationell läroplan. För det andra riktar sig skolan i första hand till elever som är bosatta i för en begränsad tid (24 kap. 2 § skol- lagen). För barn som uppfyller vissa villkor kan skolplikten fullgöras i en internationell skola på grundskolenivå (24 kap. 3 § skollagen). Definitionen innebär att det finns en viktig skillnad mellan inter- nationella skolor och övriga utbildningsformer som anges i kapitlet. Utbildningen i övriga särskilda utbildningsformer ska i stor ut- sträckning motsvara utbildningen inom skolväsendet, men det är alltså inte fallet för internationella skolor eftersom de följer någon annan läroplan än den svenska. Utbildning vid särskilda ungdomshem Speciella regler gäller för ungdomar som vistas på sådana särskilda ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga (LVU). Dessa hem drivs av Statens institu- tionsstyrelse (SiS). Ungdomarna på dessa hem har allvarlig psyko- social problematik och får individuellt anpassad tvångsvård. Tre kate- gorier finns på hemmen och det är ungdomar som vårdas med stöd av LVU, är frivilligt placerade med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), eller har dömts till den straffrättsliga påföljden sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § . SiS bedriver skolverksamhet för dem som bor på hemmen, om ung- domarna inte lämpligen kan fullgöra sin skolgång på annat sätt. Denna skolverksamhet utgör en särskild utbildningsform som regle- ras i 24 kap. 8 och 9 §§ skollagen och ingår därför inte i skolväsendet (1 kap. 2 § skollagen). För skolpliktiga barn och unga ska utbild- ningen som ges vid de särskilda ungdomshemmen motsvara utbild- ningen i eller i förekommande fall grundsärskolan eller specialskolan (24 kap. 8 § andra stycket skollagen). Den som är skolpliktig ska ges möjlighet att delta i utbildning som motsvarar sådan utbildning som erbjuds i gymnasieskolan eller gym- nasiesärskolan (24 kap. 9 § första stycket skollagen). I båda fallen gäller att för sådan utbildning ska relevanta bestämmelser i skollagen tillämpas med de nödvändiga avvikelser som följer av att den unge vistas i ett särskilt ungdomshem. För sådana elever i , grundsärskolan, specialskolan, same- skolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan som på grund av sjukdom eller liknande skäl inte kan delta i vanligt skolarbete gäller speciella regler. För elever i denna kategori som vårdas på sjukhus ska särskild undervisning anordnas på sjukhuset (24 kap. 17 § första stycket skollagen). Detsamma gäller om eleven vårdas på en institu- tion som är knuten till ett sjukhus. Sjukhusundervisning ska ges om det inte är obehövligt för elevens inhämtande av kunskaper och ska så långt det är möjligt motsvara den undervisning som eleven inte kan delta i. Dock ska sjukhusundervisning inte ges för en elev om den läkare som ansvarar för elevens vård avråder från det (24 kap. 18 § skollagen). Den som anordnar den särskilda undervisningen är den kommun där institutionen är belägen (24 kap. 19 § skollagen). Även om sjukhusundervisning är en särskild utbildningsform gäller legiti- mationskravet här; endast den som har legitimation som lärare får bedriva sjukhusundervisning (24 kap. 17 § andra stycket skollagen). Särskild undervisning i hemmet I fråga om samma elevgrupp finns andra regler för de elever som inte vårdas på sjukhus eller en institution som är knuten till ett sjuk- hus. För sådana elever som inte kan delta i vanligt skolarbete ska särskild undervisning anordnas i hemmet eller på annan lämplig plats (24 kap. 20 § skollagen). Precis som vid sjuk- husundervisning ska sådan undervisning så långt det är möjligt mot- svara den undervisning som eleven inte kan delta i. Om den läkare som ansvarar för elevens vård avråder från det ska sådan särskild undervisning inte ges. Dessutom krävs att eleven eller elevens vård- nadshavare samtycker för att särskild undervisning ska få ges i hem- met (24 kap. 21 § skollagen). En skillnad mot sjukhusundervisning är att det är den som är huvudman för den utbildning som eleven annars deltar i som anordnar särskild undervisning i hemmet (24 kap. 22 § skollagen). En annan skillnad är att det inte sägs något om legitimationskrav. Annat sätt att fullgöra skolplikten (hemundervisning) Det finns en viss, om än begränsad, möjlighet att fullgöra skolplik- ten på annat sätt. Ett skolpliktigt barn får medges rätt att fullgöra skolplikten på annat sätt än som anges i skollagen och medgivande ska enligt 24 kap. 23 § skollagen lämnas om 1.verksamheten framstår som ett fullgott alternativ till den utbild- ning som annars står barnet till buds enligt föreskrifter i denna lag, 2.behovet av insyn i verksamheten kan tillgodoses, och 3.det finns synnerliga skäl. Bestämmelserna förknippas framför allt med s.k. hemundervisning. Kravet på synnerliga skäl infördes i samband med den nya skollagen 2011.10 Regeringens uppfattning var då att det inte finns något be- hov av en bestämmelse i skollagen som ger utrymme för hemunder- visning på grund av religiös eller filosofisk uppfattning hos familjen. Vidare sägs att det i bestämmelsernas lydelse ligger att de ska tilläm- pas med stor restriktivitet. Alla barns rätt till en likvärdig utbildning är enligt regeringen en av grundstenarna i det svenska utbildnings- systemet och den aktuella verksamheten måste för den begränsade tid som ett medgivande kan avse, upp till i sänder, framstå som ett fullgott alternativ till den reguljära undervisningen. Bedöm- ningen om huruvida synnerliga skäl föreligger ska utgå från elevens intressen.11 2009/10:165, bet. 2009/10:UbU21, rskr. 2009/10:370, jämför lydelsen 10 kap. 4 § skol- lagen (1985:1100). 2009/10:165, s. 523 f. 3.1.9Undervisning och garanterad undervisningstid Eleverna i skolan har rätt till en viss mängd undervisningstid, s.k. garanterad undervisningstid. Vad innebär då undervisningstid? Be- greppet undervisning definieras som sådana målstyrda processer som under ledning av lärare eller förskollärare syftar till utveckling och lärande genom inhämtande och utvecklande av kunskaper och värden (1 kap. 3 § skollagen). Att notera är att undervisning ska ske under ledning av lärare. Med detta menas inte att läraren måste vara närvarande i undervisningslokalen, eller motsvarande, all lektions- tid. Tanken med definitionen är dock att en lärare måste ha det övergripande ansvaret för det som ska göras för att en aktivitet ska klassas som undervisning.12 Lärarens roll kan också variera bero- ende på skolform. Exempelvis kan lärarrollen vara mer inriktad mot handledning och mentorskap vid distansutbildning i vuxenutbild- ning och mer traditionell i skolförlagd utbildning i ungdoms- skolan.13 Vad undervisning innebär är av intresse för våra fortsatta diskussioner om framför allt distansundervisning och vi utvecklar detta nedan under avsnitt 3.4. För de obligatoriska skolformerna anges den garanterade under- visningstiden i form av hur många timmar undervisning som ele- verna ska få totalt under sin skoltid, dvs. i grund- skolan eller grundsärskolan, i specialskolan och i same- skolan. Den totala undervisningstiden för varje elev i ska vara minst 6 890 timmar14 (10 kap. 5 § skollagen). Regeringen har dessutom föreslagit att undervisningstid också ska anges upp- delat på lågstadiet, mellanstadiet och högstadiet, dvs. årskurs 1–3, 4–6 och 7–9.15 För elever i grundsärskolan ska den vara minst , förutom för en elev på inriktningen träningsskolan för vilken den ska vara minst (11 kap. 7 § skollagen). I specialskolan ska den totala undervisningstiden för varje elev vara 2009/10:165, s. 633. 2009/10:165, s. 218. 14Denna lydelse av lagen tillämpades första gången för elever som påbör- jade årskurs 4 i . För elever som påbörjade årskurs 5 eller en högre årskurs i gäller andra, lägre siffror, eftersom undervisningstiden i matema- tik har utökats (prop. 2015/16:149, bet. 2015/16:UbU21, rskr. 2015/16:256). Även siffrorna för övriga skolformer ändrades . 2016/17:143. Tillgång till utbildning SOU 2017:44 minst och i sameskolan minst (12 kap. 5 § respektive 13 kap. 5 § skollagen). Liknande regleringar finns för gymnasieskolan. Elever på yrkes- programmen har rätt till minst och elever på högskoleförberedande program har rätt till minst , s.k. garanterad undervisningstid (16 kap. 18 § skollagen). Utbildningen på nationella program ska bedrivas som heltidsstudier (16 kap. 17 § skollagen). För introduktionsprogrammen anges att utbildningen ska bedrivas i en omfattning som motsvarar heltidsstudier, som huvudregel (17 kap. 6 § skollagen). För dessa utbildningar saknas dock reglering i skol- lagen om garanterad undervisningstid. Även utbildningen i gymnasie- särskolan ska bedrivas som heltidsstudier och eleverna har rätt till minst (garanterad under- visningstid) fördelade på fyra läsår (19 kap. 19 och 20 §§ skollagen). Därutöver ska utbildningen i både gymnasieskolan och gymnasie- särskolan, med undantag för gymnasial lärlingsutbildning, i huvudsak vara skolförlagd (15 kap. 11 § respektive 18 kap. 11 § skollagen). För vidareutbildning inom gymnasieskolan i form av fjärde tekniskt år regleras att det ska vara heltidsstudier och garanterad undervisnings- tid (17 a kap. 7 och 8 §§ skollagen). Vidare är det reglerat att elevernas skolarbete ska förläggas mån- dag–fredag och vara så jämnt fördelat över som möjligt (3 kap. 4 § skolförordningen respektive 3 kap. 3 § gymnasieförord- ningen). 3.1.10Extra anpassningar och särskilt stöd Ett led i arbetet med att ge eleverna det stöd och den stimulans de behöver för att utvecklas så långt som möjligt är olika stödåtgärder som enligt skollagen ska anordnas för elever som behöver sådana. När det befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås ska eleven skyndsamt ges stöd i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen. Om detta inte hjälper, eller om det finns särskilda skäl att anta att sådana extra anpassningar inte skulle vara tillräckliga, ska detta an- mälas till rektorn. Rektorn ska se till att elevens behov av särskilt stöd skyndsamt utreds. Om eleven ska ges särskilt stöd ska ett Elever i de obligatoriska skolformerna ska ges särskilt stöd på det sätt och i den omfattning som behövs för att eleven ska ha möjlighet att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås (3 kap. 5 a–10 §§ skollagen). Särskilt stöd är ersättning eller komplement till ordinarie under- visning och det särskilda stödet ska normalt ges inom den elevgrupp som eleven tillhör (3 kap. 7 § skollagen), med vissa undantag. Dels kan särskilt stöd för en elev i de obligatoriska skolformerna ges en- skilt eller i annan undervisningsgrupp än den som eleven normalt tillhör (särskild undervisningsgrupp) (3 kap. 11 § skollagen). Dels kan rektor besluta om avvikelser från den timplan samt de ämnen och mål som annars gäller för utbildningen (anpassad studiegång) (3 kap. 12 § skollagen). Regeringen har föreslagit ett tillägg till denna be- stämmelse om att den anpassade studiegången i , special- skolan och sameskolan ska utformas så att eleven så långt som möj- ligt får förutsättningar att nå behörighet till gymnasieskolans natio- nella program.16 En särskild stödinsats för de elever som behöver det är studie- handledning på modersmålet. Studiehandledning beskrivs mer ut- förligt nedan i avsnitt 3.1.11. 3.1.11Rätt att välja och erbjudas vissa ämnen och verksamheter Även om den övervägande delen av undervisningen sker i större undervisningsgrupper finns det också tillfällen då eleverna kan kom- ma att fördelas i andra, ibland mindre, grupper utifrån sina rättigheter och huvudmännens skyldigheter. Bland annat handlar det om språk. I de obligatoriska skolformerna ska det som ämnen finnas språkval (förutom i grundsärskolan) och, för de elever som ska erbjudas modersmålsundervisning, modersmål (10 kap. 4 § skollagen 17). 2016/17:143, s. 35 ff och förslag till tillägg i 3 kap. 12 § skollagen (s. 4). 17För övriga obligatoriska skolformer: 11 kap. 6 §, 12 kap. 4 § samt 13 kap. 4 § skollagen. Regeringen har föreslagit att moderna språk ska finnas som ämne som ska erbjudas inom ramen för språkval, i stället för de nuvarande formuleringarna (prop. 2016/17:143, s. 28 ff och förslag till nya lydelser av nämnda paragrafer, s. 5, 8 och 9). För språkval i gäller att huvudmannen som detta ska erbjuda minst två av språken franska, spanska och tyska. Huvud- mannen ska sträva efter att därutöver erbjuda andra språk som språk- val (9 kap. 5 § skolförordningen). Huvudmannen är dock inte skyl- dig att anordna undervisning i ett språk som erbjudits som språkval om färre än fem elever väljer språket (9 kap. 7 § skolförordningen).18 Undervisningsgrupperna kan med andra ord vara så små som fem elever, och huvudmannen kan naturligtvis välja att anordna under- visning i ett språk även om färre än fem elever har valt det. Grund- skolans kursplan för moderna språk innehåller centralt innehåll för årskurs 4–9, vilket innebär att undervisning i dessa språk inleds först . Kurser i moderna språk ingår i gymnasieskolans högskoleförbere- dande program, inom programgemensamma ämnen, och kan även läsas på andra sätt i gymnasieskolan. Franska, spanska och tyska ska erbjudas, både som språk som utgår från utbildnings- nivå och som nytt språk, och huvudmannen ska sträva efter att er- bjuda undervisning i fler språk än franska, spanska och tyska (4 kap. 10 § gymnasieförordningen). Det innebär att undervisningsgrup- perna även i gymnasieskolan kan vara små i ämnet moderna språk. Olika varianter av utbildning i teckenspråk förekommer också i de olika skolformerna. Dels finns det som valmöjligheter för hörande elever, dels finns det som ämne för döva eller hörselskadade elever. I finns ämnet teckenspråk för hörande, som eleverna har som alternativ att välja inom språkvalet (9 kap. 6 § skolförord- ningen). Inte heller teckenspråk är huvudmannen skyldig att anordna undervisning i om färre än fem elever väljer det alternativet (9 kap. 7 § skolförordningen). Motsvarande gäller för hörande elever i special- I gymnasieskolan får en huvudman, utöver de moderna 18Motsvarande regler finns för specialskolan i 11 kap. 4 och 6 §§, med skillnaden att skyldig- heten upphör om det är färre än tre elever vid skolenheten. Regeringen har dessutom föreslagit att språkval ska införas i sameskolans timplan (prop. 2016/17:143, s. 29 ff). 19Skillnaden är att huvudmannen för specialskolan, dvs. staten, inte är skyldig att anordna tecken- språk för hörande om färre än tre elever vid skolenheten har valt språket (11 kap. 6 § skolförord- språk som alltid ska erbjudas, erbjuda undervisning i ämnet svenskt teckenspråk för hörande som ersättning för undervisning i moderna språk (4 kap. 10 a § gymnasieförordningen). Dessa ämnen är upp- byggda på samma sätt, med olika steg, som moderna språk. För de elever som har teckenspråk som sitt modersmål eller som sitt primära kommunikationsspråk finns det andra ämnen. I special- skolan finns ämnet teckenspråk för döva och hörselskadade, som döva och hörselskadade elever ska läsa utöver ämnen. Döva och hörselskadade elever med utvecklingsstörning ska läsa ämnet teckenspråk för döva och hörselskadade med utvecklingsstörning, ut- över grundsärskolans ämnen.20 För döva och hörselskadade elever i gymnasieskolan är det ämnet svenskt teckenspråk som gäller. I gym- nasiesärskolan har ämnet samma namn, men ämnesplanerna skiljer sig åt. En utredning har lämnat förslag om att stärka rätten till tecken- språk, men förslagen har ännu inte behandlats av regeringen. Ut- redningen föreslog också att ämnena skulle byta namn.21 Elever i de obligatoriska skolformerna som har en vårdnadshavare med ett annat modersmål än svenska ska erbjudas modersmåls- undervisning om detta språk är det dagliga umgängesspråket i hem- met och eleven har grundläggande kunskaper i språket. En elev som tillhör någon av de nationella minoriteterna ska dock som utgångs- punkt alltid erbjudas modersmålsundervisning i elevens nationella minoritetsspråk i de obligatoriska skolformerna (10 kap. 7 §, 11 kap. 10 §, 12 kap. 7 § respektive 13 kap. 7 § skollagen). De nationella minoritetsspråken är finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska (7 § språklagen [2009:600]). För gymnasieskolan och gymnasiesärskolan är den enda skillna- den jämfört med de obligatoriska skolformerna att det krävs att ele- ven ska ha goda kunskaper i modersmålet, inte bara grundläggande ningen), till skillnad från huvudmän i där det är fem elever inom huvudmannens organisation. För sameskolan har regeringen föreslagit att teckenspråk för hörande ska erbjudas på samma villkor som i inom ramen för språkvalet (dnr U2016/03475/S). kunskaper, och även för de nationella minoritetsspråken krävs goda kunskaper i språket (15 kap. 19 § respektive 18 kap. 19 § skollagen). Regeringen har meddelat närmare föreskrifter om modersmåls- undervisning. Bland dessa finns bestämmelser om att en huvudman är skyldig att anordna modersmålsundervisning i ett visst språk endast om det finns en lämplig lärare att tillgå. Det krävs därutöver, förutom för de nationella minoritetsspråken, att minst fem av huvudmannens elever som ska erbjudas sådan undervisning i språket önskar det för att huvudmannen ska vara skyldig att tillhandahålla sådan undervis- ning (5 kap. 10 § skolförordningen respektive 4 kap. 19 § gymnasie- förordningen). Vi redogjorde för och analyserade modersmålsunder- visning närmare i vårt delbetänkande.22 Vårt delbetänkande omfattade också studiehandledning på moders- målet, som även det ges till enstaka elever. Detta är en form av ex- tra anpassning eller särskilt stöd (se avsnitt 3.1.10). Den elev som inte klarar att följa undervisningen på svenska kan få sådant stöd i form av studiehandledning på sitt modersmål i ett eller flera ämnen. Även om en elevs rätt till stöd framgår av skollagen är emellertid inte dennes rätt till stöd just genom studiehandledning på moders- målet reglerad i skollagen. Det anses emellertid sedan äldre skol- lagens (1985:1100) tid utgöra ett särskilt stöd. har kon- staterat att studiehandledning på modersmålet kan anses vara en extra anpassning eller särskilt stöd bland annat beroende på omfatt- ningen och varaktigheten av stödet. Studiehandledning på moders- målet kan också ges som ledning och stimulans till elever som upp- når de kunskapskrav som minst ska uppnås.23 En elev ska få studiehandledning på sitt modersmål om eleven behöver det (5 kap. 4 § skolförordningen). Bestämmelsen gäller alla fyra obligatoriska skolformer. Motsvarande bestämmelser finns för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan (9 kap. 9 § gymnasieförord- ningen). Huvudmannen kan inte välja om det ska erbjudas, utan det 23Skolverket (2015a), s. 4. är en rättighet för eleven att få studiehandledning på modersmålet om det behövs. Studiehandledning på modersmålet är alltså inte ett ämne utan utgör en möjlig stödåtgärd för de elever som riskerar att inte nå de kunskapskrav som minst ska uppnås i ett eller flera ämnen. Studie- handledningen kan innebära att eleven får hjälp före, under eller efter lektionen. Mindre undervisningsgrupper kan också uppstå i ämnet svenska som andraspråk, beroende på hur många elever som har rätt till sådan undervisning och hur stor skolan är. I de obligatoriska skolformerna ska undervisning i svenska som andraspråk anordnas om det behövs för elever som har ett annat språk än svenska som modersmål, för elever som har svenska som modersmål och som har tagits in från skolor i utlandet samt för invandrarelever som har svenska som huvudsakligt umgängesspråk med en vårdnadshavare. Det är rektorn som beslutar om sådan undervisning för en enskild elev (5 kap. 14 § skolförordningen). Det innebär att det inte går att fatta generella beslut om att hela grupper på en skola ska läsa svenska som andraspråk. Undervisning i ämnet svenska som andraspråk ersätter under- visning i ämnet svenska. En elev i kan även läsa svenska som andraspråk som språkval, som elevens val eller inom ramen för skolans val (5 kap. 15 § skolförordningen). En elev i gymnasieskolan eller gymnasiesärskolan som har annat språk än svenska som modersmål får läsa svenska som andraspråk som gymnasiegemensamt respektive gymnasiesärskolegemensamt ämne i stället för svenska. Eleven kan då dessutom läsa svenska som individuellt val (4 kap. 11 § gymnasieförordningen). För elever på introduktionsprogrammet språkintroduktion utgör ämnet svenska som andraspråk en stor del av undervisningen (6 kap. 8 § gymnasie- förordningen). För samiska elever som går i – antingen för att de går i i stället för i sameskolan i årskurs 1–6 eller för att de går i årskurs 7–9 som inte finns i sameskolan – kan huvudmännen anordna integrerad samisk undervisning i . En huvud- man för grundskola får anordna samisk undervisning för samiska elever i sin grundskola, om huvudmannen och Sameskolstyrelsen ingår avtal om det. Med samisk undervisning avses undervisning med samiska inslag och undervisning i samiska utöver den under- visning som anordnas som modersmålsundervisning i samiska. Ut- bildningen för de samiska eleverna ska integreras med motsvarande utbildning för andra elever i . Den samiska undervis- ningen får förläggas till tid utanför den garanterade undervisnings- tiden (12 kap. 13 och 14 §§ skolförordningen).