sou · H5B380 · 2017-10-25 00:00:00 — Enligt gällande rätt ska, som vi har redogjort för, sådana uppgifter om den misstänkte som behövs för en rätts- psykiatrisk undersökning respektive för en § 7-undersökning lämnas ut från en verksamhet där sekretess gäller enligt 25 kap. 1–5 §§ eller 26 kap. 1 § OSL. Eftersom offentlighets- och sekretesslagen inte gäller för enskilt bedriven verksamhet, omfattas inte hälso- och sjuk- vård samt socialtjänstverksamhet som bedrivs i privat regi av denna uppgiftsskyldighet. I takt med att allt större del av hälso- och sjuk- vården bedrivs av privata aktörer, har RMV:s möjligheter att få del av relevant underlag minskat. Så är fallet även när det gäller privata utförare av socialtjänst. I allt större utsträckning är exempelvis behandlingshem enskilt bedrivna verksamheter, som inte omfattas av sekretessregleringen i 26 kap. 1 § OSL. Vikten av att RMV:s underlag för rättspsykiatriska undersök- ningar och § 7-intyg är tillräckligt omfattande för att utlåtandena ska hålla en god kvalitet, har vi framhållit i avsnitt 9.5.1. För de per- soner som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning eller en § 7- undersökning framstår det ofta mer eller mindre som en tillfällighet om vederbörande har varit aktuell i offentligt bedriven verksamhet eller om det har varit fråga om verksamhet i privat regi. landstingsdrivna vårdcentraler har exempelvis övergått till att drivas privat och patienterna har fortsatt att gå till samma ställe, men vård- givaren har formellt varit en annan. Enligt vår mening är behovet av skydd för den enskildes personliga integritet inte i detta samman- hang vare sig större eller mindre beroende på vilken driftsform som en verksamhet har. En jämförelse kan göras med vad som gäller beträffande rätts- intyg för uppgifter från privat hälso- och sjukvård. Av 7 § lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott framgår bl.a. att från en verksamhet där personalen omfattas av tystnadsplikt enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen, ska det till RMV utan hinder av tyst- nadsplikten lämnas ut uppgifter. En förutsättning för detta är att uppgifterna behövs för att utfärda ett rättsintyg och att uppgifterna angår misstanke om viss brottslighet som preciseras närmare i lagen. Enligt vår mening saknas det anledning att se annorlunda på upp- Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar giftslämnande från enskilt bedriven hälso- och sjukvård såvitt gäller rättsintyg jämfört med när det i stället gäller rättspsykiatriska under- sökningar eller § 7-intyg. Behovet av uppgifterna väger, menar vi, i detta sammanhang tyngre än intresset av skydd för den enskildes integritet. Även såvitt avser uppgifter från privata utförare av social- tjänst bör behovet av ett fullgott underlag för RMV:s rättspsyki- atriska bedömningar anses väga tyngre än skyddet för den enskilde. Som vi har konstaterat tidigare (se bl.a. avsnitt 9.5.1) kan den enskildes samtycke till att uppgifter lämnas ut vara tillräckligt för att ge RMV det underlag som behövs för den rättspsykiatriska under- sökningsverksamheten. Enligt uppgift från RMV är det dock i många fall så att den person som ska genomgå en undersökning inte lämnar sitt samtycke till att uppgifter hämtas in. Det är därför inte möjligt att göra ett uppgiftslämnande beroende av den enskildes samtycke. En reglering bör således införas som gör det möjligt för RMV att inhämta uppgifter från den enskilt bedrivna hälso- och sjukvården och . Denna reglering bör tas in i bestämmelserna i 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning och 8 § personutrednings- lagen. Regleringen bör innebära att det utan hinder av tystnadsplikten enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen, 15 kap. 1 § socialtjänstlagen eller 29 § LSS ska kunna lämnas ut sådana uppgifter som behövs för en rättspsykiatrisk undersökning respektive ett läkarintyg enligt 7 § personutredningslagen. När det gäller tystnadsplikt inom den privata hälso- och sjukvården innehåller patientsäkerhetslagen bestämmel- ser om tystnadsplikt även i 6 kap. 13 och 16 §§. Enligt vår mening bör dock skyldigheten att lämna uppgifter, liksom är fallet enligt lagen om rättsintyg i anledning av brott, endast avse 6 kap. 12 § patient- säkerhetslagen. En anledning till detta är att bestämmelsen om upp- giftslämnande därigenom inte blir mer omfattande än nödvändigt, vilket är ägnat att minska risken för att den enskildes personliga inte- gritet kränks av uppgiftslämningen. Av samma anledning – att i så stor utsträckning som möjligt vidmakthålla skyddet för den en- skildes integritet – ska endast de uppgifter som behövs för under- sökningarna lämnas ut. RMV ska således inte, liksom vi framhållit i avsnitt 9.5.1, slentrianmässigt begära in mer omfattande underlag än som behövs. Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar 9.5.3Uppgiftsinhämtning från fem ytterligare myndigheter vid rättspsykiatriska undersökningar Vårt förslag: Vid genomförandet av rättspsykiatriska undersök- ningar kan viktiga uppgifter om den undersökte personen finnas vid Arbetsförmedlingen, , , och . Det ska därför vara möjligt för att få del av sådana upp- gifter. I lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning ska föreskrivas att det från verksamhet där sekretess gäller hos dessa myndigheter enligt vissa särskilt angivna bestämmelser i offentlig- hets- och sekretesslagen utan hinder av sekretessen ska få lämnas ut sådana uppgifter som behövs för en rättspsykiatrisk under- sökning. Vi har i avsnitt 9.4.2 redogjort för vilket material från myndigheter, utöver hälso- och sjukvården samt , som RMV ser ett behov av att få uppgifter från. I nyssnämnda avsnitt har vi också redovisat i huvuddrag vilka uppgifter det är fråga om och i vilken utsträckning RMV får del av uppgifter från dessa myndig- heter. I den mån uppgifter vid de aktuella myndigheterna är att hänföra till hälso- och sjukvård eller socialtjänstverksamhet, gäller en skyldighet att lämna ut uppgifter. Därutöver finns en möjlighet för myndigheterna att med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL lämna ut uppgifter, om det är uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnas har företräde framför det intresse som sekre- tessen ska skydda. En prövning om utlämnande med stöd av general- klausulen kan dock innebära en relativt stor arbetsinsats för utläm- nande myndighet och innebära svårigheter vid tillämpningen. I den mån det finns ett berättigat behov av uppgifter från de aktuella myn- digheterna bör därför, menar vi, sekretessbrytande bestämmelser införas i lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Inom den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten förekom- mer det att är den enda myndighetskontakt som den person som ska undersökas har haft. Så är särskilt ofta fallet då personen i fråga inte har varit i . Det finns då t.ex. inte några uppgifter från hälso- och sjukvården om per- Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar I sådana fall är uppgifter från av central betydelse. En persons kontakter med Kriminalvården kan innehålla viktiga pusselbitar som gör det möjligt för RMV att utreda den enskildes psykiska tillstånd. Exempelvis ställer en verkställighetstid i kriminal- vårdsanstalt mycket stora krav på en person och uppgifter om hur personen hanterat en sådan särpräglad miljö kan vara betydelsefull information. underlag för bedömning av exempelvis sjuk- ersättning eller aktivitetsstöd kan ge information angående eventuell psykisk ohälsa. Även för Arbetsförmedlingens del gäller att de utred- ningar som gjorts inom myndigheten ofta utgör viktig bakgrunds- information. För och Arbetsförmedlingen gäller, liksom för övriga aktuella myndigheter, att uppgifter därifrån också kan vara betydelsefulla som referensmaterial för eventuella föränd- ringar i den undersökte personens psykiska tillstånd . Likaså är uppgifter från viktiga som bakgrundsmaterial men också som underlag för jämförelser . Som vi har framhållit är det, inte minst av rättssäkerhets- skäl, nödvändigt att rättspsykiatriska undersökningar kan genom- föras på ett sådant sätt att RMV:s utlåtande till domstolarna håller hög kvalitet. Behovet av uppgifter från de myndigheter som är aktuella varierar från ärende till ärende. I den mån det finns om- fattande underlag från de aktörer som är skyldiga att lämna uppgifter är behovet av kompletterande uppgifter själv- fallet mindre. Så är också, menar vi, fallet om den person som genom- går en rättspsykiatrisk undersökning aktivt medverkar i undersök- ningen. I den mån det inte finns något underlag att tillgå från hälso- och sjukvården ökar däremot behovet av kompletterande uppgifter. De bakomliggande skäl som talar för att RMV ska ha möjlighet att, vid behov, få del av uppgifter från de nu aktuella myndigheterna, är enligt vår mening så starka att de överväger det intrång i den per- sonliga integriteten som ett sådant uppgiftslämnade kan innebära. I 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning bör därför införas bestämmelser som innebär att sekretessen som gäller för dessa myn- digheter inte ska hindra att uppgifter som behövs för en rätts- psykiatrisk undersökning lämnas ut. Omfattningen av denna skyl- dighet att lämna uppgifter bör dock inte vara större än nödvändigt. De bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen som inte bör Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar utgöra hinder mot att uppgifter lämnas från berörda myndigheter till RMV är 28 kap. 1 § (för ), 28 kap. 11 och 12 §§ (för Arbetsförmedlingen), 35 kap. 15 § (för Kriminalvården), 37 kap. 1 § (för ) och 38 kap. 1 § första stycket 1–3 och 5 (för ). När det gäller den sistnämnda myn- digheten, är de uppgifter som RMV efterfrågar i de allra flesta fall hänförliga till hälso- och sjukvårdssekretessen i 25 kap. 1 § OSL. För sådana uppgifter finns, som vi nämnt, en sekretess- brytande bestämmelse i 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersök- ning. Uppgifterna från omfattas dock av ytterligare en primär sekretessbestämmelse, i 38 kap. 1 § OSL. Ett utlämnande av uppgifter till RMV behöver därför prövas inte endast mot 25 kap. 1 § OSL utan också mot 38 kap. 1 § OSL. Det är då nödvändigt att i 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning införa en sekretessbrytande bestämmelse även för sekretessen enligt 38 kap. 1 § OSL. Uppgifterna som RMV begär att få från Rekryterings- myndigheten skyddas av sekretess i 38 kap. 1 § första stycket 1–3 och 5 OSL och den sekretessbrytande bestämmelsen ska därför be- gränsas till dessa punkter i aktuellt lagrum. En konsekvens av att skyldigheten att lämna uppgifter inte bör vara mer omfattande än nödvändigt, är att sekretessen som enligt vissa andra paragrafer i offentlighets- och sekretesslagen gäller hos de aktuella myndigheterna fortfarande kan utgöra hinder mot ut- lämnande. För del innebär detta t.ex. att den s.k. utrikessekretessen enligt 15 kap. 1 § OSL inte bör brytas av uppgifts- skyldighet till RMV. I vissa fall kan det tänkas att generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL kan göra det möjligt att lämna ut uppgifter utöver vad som möjliggörs enligt vårt förslag till ändring av 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning, men utrymmet för detta är sanno- likt begränsat. Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar 9.5.4En mer begränsad uppgiftsinhämtning för undersökningar enligt 7 § personutredningslagen än för rättspsykiatriska undersökningar Vår bedömning: När det gäller inhämtan- de av uppgifter från andra myndigheter för § 7-undersökningar bör det inte införas någon ytterligare skyldighet för myndigheter- na utöver den som gäller att lämna uppgifter till Rättsmedi- cinalverket. För att en domstol ska kunna fatta beslut om en rättspsykiatrisk undersökning krävs, som vi har redogjort för (se av- snitt 9.3.3), antingen att den misstänkte har erkänt gärningen, eller att det föreligger övertygande bevisning för att han eller hon har begått densamma. I de fall då den misstänkte inte har erkänt gär- ningen, fattas beslut om rättspsykiatrisk undersökning därför inte förrän efter det att huvudförhandlingen i målet har hållits. När det däremot gäller ett läkarintyg enligt 7 § personutredningslagen, kan ett sådant intyg inhämtas om den misstänkte har erkänt gärningen eller det annars finns sannolika skäl för misstanken att personen har begått brottet. Eftersom kravet att det ska föreligga sannolika skäl är lägre ställt än kravet på övertygande bevisning, är den bevisning som dittills förebringats i målet ofta mindre omfattande vid ett beslut om § 7-intyg än vid ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Sannolikheten att den misstänkte inte kommer att dömas för brott, eller åtminstone för ett mycket mindre allvarligt brott än vad miss- tanken avsåg från början, är alltså större vid en § 7-undersökning än vid en rättspsykiatrisk undersökning där det konstaterats föreligga övertygande bevisning. Detta kan utgöra skäl att vara mer restriktiv med att utöka RMV:s möjlighet att hämta in uppgifter vid § 7- undersökningar jämfört med vid rättspsykiatriska undersökningar. En § 7-undersökning är också relativt avgränsad i omfattning. Den tid som står till RMV:s förfogande är dessutom begränsad och det är svårt tidsmässigt för RMV att hinna begära in och bearbeta ett alltför omfattande material. Detta utgör också ett skäl att begränsa uppgiftslämnandet för § 7-undersökningar till, förutom det som gäller , enskilt bedriven hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Ett argument som dock talar i motsatt riktning, är att i vissa fall kan ett § 7-intyg komma att ersätta en rättspsykiatrisk undersök- Uppgifter för rättspsykiatriska undersökningar Så är bl.a. fallet då domstolen med ett § 7-intyg som underlag dömer till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Ett § 7-intyg fungerar också ofta som vägledning för om en för- djupad undersökning behövs och är därför viktigt för den fortsatta hanteringen av påföljdsfrågan vid domstol. Även detta talar för att underlaget vid ett läkarintyg enligt 7 § personutredningslagen inte bör vara mer begränsat än vid en rättspsykiatrisk undersökning. Enligt vår mening bör intresset av att upprätthålla ett så gott skydd av den enskildes personliga integritet som möjligt väga tyngst i detta sammanhang. De uppgifter som ska lämnas för utfärdande av § 7- intyg bör därför inte vara mer omfattande än nödvändigt. För att uppnå det bakomliggande syftet med § 7-intyg är det, menar vi, till- räckligt att, utöver vad som gäller , endast de förändringar vi föreslår för utförare av privat hälso- och sjukvård samt social- tjänst ska tillämpas för § 7-intyg. I lagen om särskild personutred- ning i brottmål m.m. ska därför inte införas några bestämmelser om uppgiftslämnande från de myndigheter som anges i avsnitt 9.5.3. I den mån dessa myndigheter lämnar uppgifter till RMV som är hänförliga till hälso- och sjukvård ska dock ingen förändring göras. Sådana uppgifter ska även i fortsättningen lämnas även vid utfärdande av § 7-intyg. 10 Uppdrag från enskilda RMV har enligt sin instruktion möjlighet att, utöver de uppdrag som myndigheten ansvarar för, utföra uppdrag inom sitt ansvarsområde. En förutsättning för detta är att verksamheten i övrigt medger det. Det är således möjligt för RMV att utföra uppdrag på begäran av enskilda. Verket har dock kritiserats för att inte i tillräckligt stor utsträckning utföra sådana uppdrag. har begärt att RMV ska ha en skyldighet att åta sig rättsmedicinska uppdrag från enskilda. utför RMV i begränsad omfattning uppdrag från enskilda. Det sker främst på det rättsgenetiska området och i princip aldrig på det rättsmedicinska verksamhetsområdet. Våra överväganden när det gäller RMV:s uppdragsverksamhet är begränsade till detta nyssnämnda verksamhetsområde. Det behov av förändrade bestämmelser som framför allt har gjort gällande, består i att det borde vara möjligt för en misstänkt eller tilltalad att vända sig till RMV med en begäran om undersök- ning och utlåtande, utan att detta kommer till polisens, åklagarens och domstolens kännedom. Om den enskilde själv inte väljer att åberopa RMV:s yttrande, kommer dessa aktörer heller inte att få veta om att det finns ett utlåtande från RMV. De bestämmelser som reglerar enskilds möjlighet att, genom polis, åklagare eller domstol, få tillgång till RMV:s sakkunskap är, menar vi, tillräckliga. Det är inte lämpligt med en ordning där en- skilda kan vända sig till RMV med hemliga uppdrag. Detta skulle, inte minst, vara oförenligt med RMV:s roll som oberoende expertmyn- dighet med uppdrag från rättsväsendets aktörer. Några förändrade bestämmelser om RMV:s uppdragsverksamhet föreslår vi därför inte. RMV ansvarar, enligt 1 § förordningen (2007:976) med instruktion för , för rättspsykiatrisk, rättskemisk, rätts- medicinsk och rättsgenetisk verksamhet, i den utsträckning sådana frågor inte ska handläggas av någon annan statlig myndighet. Dessa ansvarsuppgifter preciseras närmare i 2 § i instruktionen. RMV:s huvudsakliga uppgift är att inom de fyra verksamhets- områdena avge sakkunnigutlåtanden till rättsväsendets myndigheter. Utöver denna verksamhet får verket, med stöd av 3 § i instruktionen, utföra uppdrag inom sitt ansvarsområde om verksamheten i övrigt medger det. Denna bestämmelse gör det möjligt för RMV att åta sig uppdrag från enskilda. Även om RMV har möjlighet att utföra uppdrag på begäran av enskilda, har det riktats kritik mot att verket inte gör det i tillräck- lig utsträckning. har i en skrivelse till Justitie- departementet (Ju2002/06579/Å) begärt att instruktionen för RMV ska ändras så att den skyldighet som tidigare fanns för rättsläkar- stationer att besvara frågor från enskilda (se avsnitt 10.3) införs för RMV. Även har uppmärksammat denna fråga och ansett att den bör utredas (se SOU 2015:52, s. 647). I ett yttrande med anledning av skrivelse, har RMV bekräftat att myndigheten som regel saknar möjlighet att i rättsmedicinska ärenden avge utlåtanden på begäran av enskilda. Mot denna bakgrund har vi fått i uppdrag att utreda och över- väga i vilken utsträckning RMV bör bedriva uppdragsverksamhet på begäran av enskilda. En särskild fråga att beakta i sammanhanget är hur behandlingen av personuppgifter ska regleras om RMV åtar sig uppdrag från enskilda. I avsnitt 10.3 redovisar vi den uppdragsverksamhet som äger rum vid RMV. De synpunkter som har framförts om behovet av en utökad skyldighet för RMV att åta sig uppdrag från enskilda behandlar vi i avsnitt 10.4. Våra överväganden finns i avsnitt 10.5. Som vi nämnt inledningsvis, se avsnitt 10.2, framgår av 3 § i RMV:s instruktion att myndigheten får utföra uppdrag inom sitt ansvars- område om verksamheten i övrigt medger det. För sådana uppdrag får RMV ta ut en avgift (se 3 a § i instruktionen). RMV får besluta om avgifternas storlek och disponera intäkterna från dem. RMV har alltså möjlighet att, utöver den verksamhet som verket enligt 2 § i instruktionen ansvarar för, utföra uppdrag inom samt- liga de fyra verksamhetsområdena – rättsmedicin, rättspsykiatri, rättsgenetik och rättskemi. Någon skyldighet för verket att åta sig sådana uppdrag finns däremot inte. Regleringen i RMV:s instruktion kan, såvitt avser det rättsmedicinska området, jämföras med det som tidigare gällde för de s.k. rättsläkarstationerna. De hade (se 1 § i den upphävda förordningen [1988:1238] med instruktion för statens rättsläkarstationer) till huvudsaklig uppgift att utföra rättsmedi- cinska uppdrag. Av 2 § 6 i instruktionen för rättsläkarstationerna framgick att de var skyldiga att bistå enskilda med intyg eller ut- låtanden i rättsmedicinska frågor, om det kunde ske utan att övriga göromål åsidosattes. 10.3.2I vilken utsträckning utför uppdrag på begäran av enskilda? RMV:s huvudsakliga verksamhet består i uppdrag från rättsväsen- dets myndigheter (domstol, polis och åklagare), men även , , socialnämnder, huvudmän för offentligt bedriven hälso- och sjukvård samt lämnar uppdrag till RMV. Därutöver utför RMV en del uppdrag på begäran av privata fysiska och juridiska personer. På det rättsmedicinska området dominerar obduktionsärenden, som utförs med stöd av lagen (1995:832) om obduktion m.m. Rätts- medicinska obduktioner utförs på uppdrag av eller allmän åklagare, medan kliniska obduktioner genomförs på uppdrag Obduktioner kan inte genomföras på begäran av privatperson. Samma sak gäller för den vanligt förekommande ärende- typ vid RMV som gäller utfärdande av rättsintyg. Ett rättsintyg inhämtas av eller allmän åklagare. Någon möjlig- het för enskild att, med stöd av lagen (2005:225) om rättsintyg i an- ledning av brott, begära ett rättsintyg från RMV, finns inte. Inte heller den rättsmedicinska verksamhet som syftar till att identifiera avlidna genom rättsodontologiska undersökningar eller vävnadshantering för donationsändamål innefattar uppdrag från en- skilda. RMV utför vidare, på uppdrag av , Polismyndig- heten, allmän åklagare eller domstol, rättsmedicinska åldersbedöm- ningar. Initiativet till en sådan bedömning kan visserligen komma från en enskild som vill att det ska göras en utredning av hans eller hennes ålder, men uppdraget att genomföra en utredning för att be- döma ålder, kan inte lämnas från en enskild. På det rättsmedicinska verksamhetsområdet utförs således regel- mässigt inte några uppdrag på begäran av enskilda. Det är däremot vanligt förekommande att RMV:s rättsmedicinska enheter besvarar frågor från offentliga försvarare i brottmål om slutsatser som redo- visas i ett utlåtande från RMV. Det förekommer också att RMV genomför kompletteringar av utlåtanden som lämnats. Initiativet till sådana kompletteringar kan ofta komma från en misstänkt eller tilltalads sida, men uppdraget att genomföra en kompletterande ut- redning lämnas till RMV från polis, åklagare eller domstol. Verksamheten vid RMV:s rättspsykiatriska avdelning domineras av rättspsykiatriska undersökningar och s.k. § 7-undersökningar enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Dessutom genomförs utredningar om risk för återfall i brottslighet i de fall då en livstidsdömd person har ansökt om omvandling av sitt fängelsestraff till ett tidsbestämt straff. RMV utför endast dessa tre typer av utredningar efter beslut från domstol. En enskild miss- tänkt, tilltalad eller livstidsdömd som vill få till stånd någon av de aktuella utredningarna, får därför framställa en sådan begäran till domstolen. RMV:s rättspsykiatriska avdelning genomför därutöver vissa upp- drag för bl.a. barn- och ungdomspsykiatriska mottagningar, social- nämnder och Kriminalvården. Några uppdrag på begäran av enskilda fysiska personer förekommer inte. Vid RMV:s rättskemiska enhet genomförs, förutom undersökningar på begäran av verkets rättsmedicinska enheter, rättstoxikologiska undersökningar på uppdrag av , Kriminalvården, hälso- och sjukvården samt . Uppdragen från hälso- och sjukvården samt härrör från såväl privat som offent- ligt bedriven verksamhet. Några uppdrag från enskilda fysiska person förekommer inte. Verksamheten vid RMV:s rättsgenetiska enhet består i att genom dna-baserade tester utreda faderskap eller annat släktskap. Upp- dragsgivare är , socialnämnder och domstolar. Även enskilda vänder sig till RMV med ett uppdrag om faderskaps- eller släktskapsanalys. av sådana utredningar utförs på uppdrag av enskilda. Dessutom genomförs dna-analyser i syfte att identifiera en avliden person. Dessa analysuppdrag kommer från RMV:s rättsmedicinska enheter. På begäran av sjukvården – både privat och offentligt bedriven – genomförs bl.a. uppföljning av benmärgstransplantationer, farmako- genetiska analyser och tvillinganalyser. Sistnämnda ärendetyp kan också genomföras på uppdrag av enskilda. RMV:s rättsgenetiska enhet genomför vidare artbestämnings- ärenden, för att fastställa om ett vävnadsprov kommer från en män- niska eller ett djur. Sådana ärenden kan, förutom av Polismyndig- heten eller , lämnas till RMV från enskilda. 10.4Synpunkter om behov av en utökad skyldighet för att åta sig uppdrag från enskilda