sou · H5B346 · 2017-06-01 00:00:00 — Många domare ser därför inte något avgörande hinder mot att låta även uppgifter av central betydelse i mål som avser brottslighet med högt straffvärde läggas fram genom videokonferens. Förarbets- uttalandet speglar således inte det som sker i praktiken. Den mer restriktiva hållningen i förarbetena bör ses i ljuset av dåtidens teknik och att erfarenheterna då var begränsade. Mot bak- grund av de goda erfarenheterna, senare års praxis som rör bevis- värdering i brottmål och den tekniska utvecklingen ser vi inga skäl för att centrala uppgifter i mål om allvarlig brottslighet generellt inte ska kunna läggas fram genom videokonferens. Tvärtom kan det i just sådana mål finnas behov av videokonferens för att vara varsam mot parten eller vittnet. Den tillämpning som sker i domstolarna är lämplig i sak och förenlig med såväl lagtexten som författnings- kommentaren. Mot den bakgrunden föreslår vi inte några ändringar i 5 kap. 10 § tredje stycket RB. 5.4Bör det införas ett förbud mot vissa kläder och symboler? Bedömning: Det bör inte införas något allmänt förbud mot att i domstol bära vissa kläder, emblem och symboler. Ett direkt förbud mot vissa uppräknade organisationers kläder och symboler kräver grundlagsändring. Problem med anknyt- ning till att åhörare och andra bär kännetecken som kan upp- fattas som hotfulla eller som en påtryckning mot parter och vittnen motverkas bättre med andra åtgärder. Större trygghet för parter och vittnen Vi har fått i uppdrag att analysera de rättsliga förutsättningarna för ett förbud mot att vid en förhandling i domstol bära kläder eller symboler som kan uppfattas som hotfulla av personer som med- verkar i förhandlingen eller av domstolens personal. Om vi be- dömer det möjligt och lämpligt ska vi föreslå ett sådant förbud. Av våra direktiv framgår att vi särskilt ska uppmärksamma de grund- lagsaspekter som ryms i uppdraget. Det ingår inte i uppdraget att föreslå grundlagsändringar. Till grund för kommittédirektiven ligger bl.a. ett tillkännagiv- ande från (bet. 2014/15:JuU15, rskr. 2014/15:139). Hotfulla kläder och symboler orsakar problem i domstolarna Det förekommer att personer som ingår i kriminella nätverk eller andra organisationer som upplevs som hotfulla av många öppet bär kläder eller symboler med koppling till nätverket eller organisa- tionen. Det kan exempelvis röra sig om gängtröjor, mc-västar, halskedjor, bälten och tatueringar med en viss grupperings emblem eller andra kännetecken. Parter, vittnen och domstolens medarbet- are kan uppfatta detta som obehagligt och hotfullt och som en anspelning på organiserad brottslighet och dess våldsamhet. Enligt i domstol (2012:2) förekommer det att personer som ingår i kriminella nätverk eller andra organisationer genomför maktdemonstrationer gentemot rätten, rättens aktörer och förhörspersoner i rättsalarna genom att öppet bära kläder eller symboler med koppling till nätverket eller organisationen. Drygt var fjärde () av dem som deltog i enkätundersökning såg exempelvis förekomsten av sådana symboler som ett särskilt viktigt område för förbättringar. En klar majoritet () av respondenterna ansåg då att före- komsten av s.k. kriminella symboler på exempelvis åhörare i sig var en så hotfull påverkansform att dessa bör förbjudas i domstol. Sådana kläder och symboler orsakar fortfarande problem i dom- stolarna. Det är dock svårt att slå fast hur vanligt förekommande det är. Vår bedömning är att de problem som lyftes fram i Dom- Större trygghet för parter och vittnen stolsverkets rapport i stort är oförändrade. Av utredningens enkät- undersökning framgår att förekomsten av gängtröjor, mc-västar och andra kläder och symboler som kan uppfattas som hotfulla fortfarande ses som ett problem i domstolarna. Drygt en tredjedel () av de som svarat på enkäten håller med om att sådana kläder och symboler gör det svårt att upprätthålla ordningen på ett tillfredsställande sätt. En klar majoritet (), bland dem närmare nio av tio åklagare, är fortfarande av uppfattningen att kläder och symboler som kan uppfattas som hotfulla bör förbjudas i domstol. Vi uppfattar också att den kritik som förs fram i enkät- svaren mot att rättens ordförande inte ingriper mot subtila påverkans- försök (negativa) i vart fall delvis tar sikte på situationer med kläder och symboler som anspelar på ett våldskapital. Det är alltså fortfarande ett problem att vissa personer i domstol bär kläder och symboler som kan uppfattas som hotfulla. I enskilda mål och för enskilda personer kan problemen uppfattas som allvarliga. Vid utredningens möten med domstolar runt om i landet har det framkommit att problemets omfattning varierar geografiskt och att problemet är mer framträdande i de allmänna domstolarna än i förvaltningsdomstolarna. Yttre händelser som t.ex. den lokala kon- fliktnivån mellan olika grupperingar kan också påverka. Skyddet för yttrandefriheten och förhandlingsoffentligheten Ett förbud mot att bära vissa kläder och symboler i domstol kan innebära inskränkningar i vissa grundlagsskyddade politiska friheter och rättssäkerhetsgarantier. Främst gäller detta yttrandefriheten och förhandlingsoffentligheten. Som vi återkommer till strax kan ett förbud i viss mån även beröra föreningsfriheten. Rätten till ytt- randefrihet och till en offentlig förhandling skyddas även i Europa- konventionen, som gäller som svensk lag. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 1 RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses fri- het att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Av 2 kap. 11 § andra stycket RF följer att en förhandling vid domstol ska vara offentlig. Yttrandefriheten är inte absolut utan får begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Detsamma gäller principen att domstolsförhand- Större trygghet för parter och vittnen lingar ska vara offentliga. En begränsning får dock endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt sam- hälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsikts- bildningen. En begränsning får inte heller göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 § RF). Vid begränsningar gäller särskilda krav. Yttrandefriheten får begränsas bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömande av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida yttranden anses dock inte som en begränsning av yttrande- friheten (2 kap. 23 § RF). I regleras att var och en har rätt till ytt- randefrihet (artikel 10). Som vi utvecklar längre fram görs det i detta avseende inte någon skillnad mellan olika former och uttrycks- sätt. Yttrandefriheten får enligt artikel 10 endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till bl.a. den allmänna säker- heten, förebyggandet av oordning eller brott eller upprätthållandet av domstolars auktoritet och opartiskhet. Grundprincipen att domstolsförhandlingar ska vara offentliga återfinns i artikel 6 i . Enligt artikeln har var och en, när det gäller prövning av personens civila rättigheter och skyldigheter eller en anklagelse mot denne för brott, rätt till en rättvis och offentlig förhandling. Pressen och allmänheten får stängas ute från förhandlingen eller en del av förhandlingen av hänsyn till bl.a. den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokratiskt samhälle eller i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt under särskilda omständigheter där offentlighet skulle skada rättvisans intresse. En lag eller annan föreskrift får inte meddelas i strid med åtaganden enligt (2 kap. 19 § RF). Större trygghet för parter och vittnen Vilka åtgärder får vidtas enligt dagens regelverk? JO har haft anledning att ta ställning till domstolars åtgärder med anledning av att åhörare burit västar med motorcykelklubbars emblem och liknande inne i rättssalen. JO har i samband med detta gjort vissa uttalanden om vilka åtgärder som domstolarna enligt gällande rätt får vidta när de ställs inför problematiken. I det ena ärendet (JO 1998/99 s. 53) gällde frågan om en domare hade lagstöd för att förbjuda åhörare att bära mc-västar inne i rättssalen. JO uttalade att allmänheten har fritt tillträde till den lokal där en offentlig förhandling hålls. I detta ligger att var och en har rätt att närvara utan att behöva identifiera sig eller förklara varför och att åhörarna i princip kan vara klädda som de själva önskar. Bestämmelsen i 5 kap. 9 § RB – som ger ordföranden möjlighet att visa ut den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt – bör enligt JO:s mening kunna tillämpas när en åhörare är klädd eller oklädd på sådant sätt att det med fog kan göras gäll- ande att han eller hon därigenom stör ordningen i rättssalen. Detta rör sig dock om rena undantagsfall, som t.ex. klädsel som kan med- föra ansvar för förargelseväckande beteende eller hets mot folk- grupp. I andra fall än dessa finns enligt JO inte rättsligt stöd för att vid en offentlig domstolsförhandling visa ut eller förbjuda en åhörare att komma in i rättssalen endast på den grunden att åhöraren genom sin klädsel visar att han eller hon tillhör en viss förening eller annan sammanslutning. Detta gäller även om föreningen eller samman- slutningen skulle förknippas med värderingar som står i strid med vad som är gängse i samhället. JO erinrade i sammanhanget om det skydd för yttrande- och föreningsfriheterna som ges i 2 kap. RF. Enligt JO gav reglerna i 5 kap. 9 § RB inte stöd för ordförandens beslut att förbjuda mc-klubbens medlemmar att bära sina västar i rättssalen. Det obehag som målsägande, vittnen och andra kan upp- leva är inte ordningsfrågor i den bemärkelse som avses i bestäm- melsen. Enligt JO:s uttalande kan rätten dock visa ut samtliga åhörare med anknytning till en mc-klubb under ett vittnes- eller målsägande- förhör om dessas närvaro kan antas påverka förhörspersonen på det sätt som avses i 36 kap. 18 § RB. Det finns däremot inte någon laglig möjlighet för rätten att vid en offentlig domstolsförhandling visa ut eller förbjuda en åhörare att komma in i rättssalen under t.ex. sakframställning eller slutanföranden annat än om han eller Större trygghet för parter och vittnen hon stör ordningen på ett sådant påtagligt sätt att bestämmelsen i 5 kap. 9 § RB kan tillämpas. Det andra ärendet (JO 2010/11 s. 48) handlade också om en domares beslut att inte tillåta åhörare vid en huvudförhandling att bära västar eller tröjor med vissa emblem. Men här hade beslutet inte enbart grundat sig på åhörarnas klädsel utan också på deras beteende i övrigt. JO uttalade, med hänvisning till det ovan redo- visade beslutet, att det med de undantag som nämns där inte är möjligt att med stöd av 5 kap. 9 § RB förbjuda en åhörare att bära en väst eller annan klädsel som visar tillhörighet till en viss fören- ing. Här hade beslutet dock inte enbart grundat sig på åhörarnas klädsel utan också på att rättens ordförande hade uppfattat klädseln och beteendet i övrigt som en hotdemonstration i rättssalen. I sådana situationer kan rättens ordförande vidta åtgärder med stöd av 5 kap. 9 § RB. JO ifrågasatte dock om det var ändamålsenligt att förbjuda klädseln, eftersom det obehag som en förhörsperson kan känna i sådana situationer nog inte minskas av om de personer som uppträtt hotfullt får stanna kvar i rättssalen men tvingas ta av sig kännetecknen. JO framhöll i stället möjligheten att med stöd av 5 kap. 9 § RB visa ut personer som uppträder hotfullt i rättssalen. JO pekade också på möjligheten att besluta att vissa åhörare inte får vara närvarande i rättssalen under ett förhör (36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § RB). Vi delar JO:s bedömning av rättsläget. Med undantag för sådana kläder och symboler som kan medföra ansvar för förargelseväck- ande beteende eller hets mot folkgrupp finns det alltså inte något rättsligt stöd för att (1) förbjuda någon att bära viss klädsel, (2) visa ut någon från rättssalen, eller (3) förbjuda någon att komma in i rättssalen enbart på den grunden att han eller hon genom sin klädsel visar att han eller hon tillhör en viss förening eller samman- slutning. Undantagen innebär att det i praktiken är förbjudet att i domstol bära bl.a. sådana nazistsymboler som inne- fattar hets mot folkgrupp (jfr NJA 1996 s. 577). Straffbestämmel- sen i 16 kap. 16 § BrB om förargelseväckande beteende är inte tillämplig enbart på grund av yttrandenas innehåll (prop. 1975/76:209 s. 142). Åsikten måste också framföras genom att föra oljud eller på något annat sätt som är ägnat att väcka förargelse. Eftersom så sällan är fallet, bedömer vi att straffbestämmelsen har liten eller Större trygghet för parter och vittnen ingen praktisk betydelse för möjligheten att helt förbjuda vissa kläder och symboler i domstolarna. Ordföranden får visa ut åhörare som genom sin klädsel och beteende i övrigt uppträder hotfullt i rättssalen (5 kap. 9 § RB). Parter och åhörare som upplevs som skrämmande av enskilda förhörs- personer kan också visas ut eller hänvisas till ett medhörningsrum under själva förhöret, men däremot inte under sakframställningar, slutanföranden och andra delar av förhandlingen (36 kap. 18 § RB). Frågan om det bör införas ett förbud mot kläder och symboler som ger associationer till ett våldskapital har diskuterats tidigare. I rapport- en Ordning i domstol (2012:2) lyfter fram sådana kläder och symboler som ett av de områden där för- bättringar kan behövas för att domstolarnas ordningsarbete ska kunna utvecklas och bli mer effektivt. gör dock bedömningen att det inte utan grund- lagsändringar skulle vara möjligt att förbjuda sådana kännetecken i domstolarna. Ett förbud skulle innebära en påtaglig inskränkning av förhandlingsoffentligheten, och ifrågasätter om en förbudslagstiftning kan utformas med tillräcklig precision. Ett förbud mot vissa symboler skulle behöva formuleras väldigt brett, och därmed träffa även mer accepterade symboler och uttryckssätt. Enligt bedömning skulle detta sannolikt inte vara proportionerligt i förhållande till det ändamål som ett sådant för- bud skulle tillgodose, särskilt inte eftersom domstolarna redan har möjlighet att begränsa förhandlingsoffentligheten genom beslut om säkerhetskontroll, medhörning och närvaro genom videokonferens. förespråkar i stället att domstolarna arbetar för att avdramatisera dessa händelser och arbetar proaktivt för att effekten av närvaron av åhörare iklädda t.ex. mc-västar i rättssalarna mini- meras, exempelvis genom säkerhetskontroller och befintliga möjlig- heter till medhörning och videokonferens vid förhör (s. 34–35). Större trygghet för parter och vittnen Behovet av ett förbud Det är av grundläggande betydelse för rättssystemet att parter och vittnen fritt kan medverka i rättegångar och berätta vad de upplevt utan att känna sig hotade, skrämda eller utsatta för påverkan. Utan målsägandes och vittnens utsagor är det ofta mycket svårt för åkla- garen att nå framgång i rättsprocesserna. Synliga gäng med ett utmanande beteende, symboler och maktspråk kan tveklöst upp- levas som hotfulla eller påverka rättegångar även om några konkreta hot inte uttalas. Kläder och symboler som anspelar på mer eller mindre öppet kriminella organisationer eller andra organisationer som med visst fog upplevs som hotfulla orsakar vissa ordningsproblem i dom- stolarna. Dolda hot, maktdemonstrationer och annat utmanande eller hotfullt beteende gentemot rätten eller andra personer i rättssalen är helt oacceptabelt och ska inte tolereras i domstolarna. Alla som medverkar i en rättegång ska kunna lita på att domstolarna kan ta och tar kommandot i sådana situationer och vidtar adekvata åtgärder för att trygga ordningen och säkerheten. Så är det inte fullt ut . Vi har tidigare konstaterat att det rättsliga regelverket behöver utvecklas för att domstolarna ska få bättre förutsättningar att mot- verka olika typer av dolda hot, maktdemonstrationer och påverkans- försök från personer som bär kläder och symboler som kan upp- fattas som hotfulla. I avsnitt 5.1–5.3 har vi föreslagit ett flertal lagändringar som ger domstolarna bra förutsättningar att effektivt motverka hot och påtryckningar från personer i gängmiljöer. Frågan är om det därutöver är möjligt och lämpligt med ett generellt förbud mot vissa kläder och symboler i rättssalen. Ett införande av ett sådant förbud ställer lagstiftaren inför svåra ställningstaganden. Framför allt är det tveksamt om ett sådant för- bud är förenligt med den grundlagsfästa förhandlingsoffentligheten, yttrandefriheten och föreningsfriheten samt . Ett eventuellt förbud måste vidare kunna avgränsas på ett tydligt sätt för att inte få orimliga eller oavsedda konsekvenser. Ett förbud måste också kunna kontrolleras och upprätthållas i praktiken, utan att domstolen gör omotiverad skillnad mellan olika sammanslut- ningar och organisationer. Innan vi tar ställning till om ett förbud bör införas som en ytterligare åtgärd finns det skäl att analysera dessa frågor närmare. Större trygghet för parter och vittnen Är ett förbud förenligt med RF och ? Den första fråga som inställer sig är om ett förbud skulle vara fören- ligt med de krav som RF och ställer upp för en begränsning av yttrande- och föreningsfriheterna och förhand- lingsoffentligheten. Att bära emblem eller uppträda i viss klädsel är ett indirekt sätt att uttrycka en åsikt (NJA 1996 s. 577). Det är i grunden en fråga om yttrandefrihet (jfr JO:s beslut med dnr 6301- 2015 och JO 1997/98 s. 436). Yttrandefriheten omfattar även rätten att ge uttryck för åsikter genom att bära eller visa kläder och sym- boler (se bl.a. avgöranden i målen Vajnai mot , no. 33629/06, Gough mot , no. 49327/11, Müdür mot , no. 15450/03, Fáber mot , no. 40721/08 och mot , no. 11674/85). Fri- heten omfattar även rätten att framföra sådan information och sådana åsikter och tankar som kränker, chockerar eller stör (se bl.a. Handyside mot , , Series A no. 24 och mot , no. 48876/08). Det saknar alltså betydelse om åsikterna kan förknippas med vär- deringar som tar avstånd från dem som är gängse i samhället. Yttranden som förmedlas genom kläder och symboler som visar på gäng- eller grupptillhörighet kan inte anses sakna sådant samband med den fria åsiktsbildningen i samhället att de definitionsmässigt faller utanför grundlagens yttrandefrihetsbegrepp (jfr prop. 1975/76:209 s. 139). Inte heller kan de i sig ses som en uppmaning att använda våld eller begå andra brott. Mot bakgrund av yttrandefrihets- begreppet i regeringsformen och praxis drar vi slutsatsen att förbud och begränsningar av yttranden som tar sig uttryck i viss klädsel som utvisar t.ex. gäng- eller grupptillhörighet måste ha stöd i grundlag och och vara fören- liga med de regler som ställs upp för att begränsa yttrandefriheten. Den ståndpunkten har också intagits i det fåtal svenska domstols- avgöranden där frågan berörts (jfr Kammarrätten i dom i mål 1129-10 och Förvaltningsrätten i dom i mål 1129-10). Undantag från yttrande- friheten måste ges en restriktiv tolkning och behovet av inskränk- ningar måste redovisas på ett övertygande sätt (se bl.a. Steel och Större trygghet för parter och vittnen mot , Reports of Judgments and Decisions 2005:II). I teorin är det möjligt att utforma ett förbud så att det med hänsyn till undantagen för ordningsföreskrifter inte begränsar ytt- randefriheten i grundlagens mening. Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden är nämligen över huvud taget inte en begränsning av yttrandefriheten (2 kap. 23 § RF). Ett alternativ att utforma ett förbud kan då vara att av ordningsskäl generellt begränsa möjligheten att genom kläder och symboler uttrycka åsikter, oavsett vilka dessa åsikter är. Ett sådant förbud skulle vara lättare att förena med vissa av grundlagens krav, men väcker frågor i andra avseenden. Som vi utvecklar längre fram skulle ett sådant förbud behöva utformas så generellt att det även träffar en rad vanligt förekommande symboler i domstolarna och därmed både få oönskade konsekvenser och bli närmast omöjligt att kontrollera. Utrymmet ur grundlagssynpunkt att förbjuda kläder och symboler som ger uttryck enbart för vissa – men inte alla – åsikter i domstol är betyd- ligt mer begränsat eftersom förbudet då måste vara förenligt med de krav som regeringsformen och ställer upp för att begränsa yttrandefriheten. Ett förbud mot kläder och symboler berör inte bara yttrande- friheten. Av förhandlingsoffentligheten följer att åhörare i princip får vara klädda som de själva önskar (JO 1998/99 s. 53). Ett förbud mot vissa kläder och symboler bygger på att bäraren nekas tillträde till rättssalen eller domstolsbyggnaden och inskränker därmed också förhandlingsoffentligheten. En sådan begränsning måste därför vara förenlig med de krav som ställs upp för att begränsa förhandlings- offentligheten. Ett förbud som hindrar synliga medlemmar i vissa samman- slutningar och organisationer kan även komma i konflikt med fören- ingsfriheten. Vår bedömning är att i vart fall en del av de organisa- tioner som förekommer i dessa sammanhang kan anses ha ett så- dant mått av organisation och beständighet att de skyddas av fören- ingsfriheten (jfr SOU 1975:75 s. 316). Genom ett förbud hindrar staten visserligen inte någon från att sluta sig samman i en organisa- tion och verka, så länge man håller sig utanför domstolarna. Ett förbud som stänger ute enbart vissa organisationers synliga med- lemmar och sympatisörer från domstolarna är emellertid något Större trygghet för parter och vittnen annat än sådana generella formkrav och neutrala rättsliga reg- leringar som typiskt sett inte anses inskränka föreningsfriheten i RF:s mening (jfr prop. 1975/76:209 s. 112–113, jfr även m.fl. Grundlagarna, 2 kap. 1 § RF, , Zeteo). Hot och annan brottslighet är naturligtvis inte fredad mot ingrepp enbart därför att den bedrivs i föreningsform. Men om ett förbud skulle hindra enskilda från att verka i en förening även för i och för sig lovliga ändamål innebär förbudet en inskränkning i föreningsfri- heten (a. prop. 112–113). Ett exempel kan vara en firmatecknare som på grund av att han eller hon bär föreningens kännetecken inte tillåts komma in i domstolens lokaler för att legitimt hävda en fordran eller bestrida ett krav. Nästa fråga är då om ett förbud är förenligt med de krav som RF ställer upp för att begränsa dessa grundläggande friheter och rättssäkerhetsgarantier (2 kap. 21 och 23–24 §§). Syftet med ett förbud är att hindra att rättegångar störs eller påverkas av hot, ord- ningsstörningar och maktdemonstrationer från organisationer och nätverk som anspelar på ett våldskapital, vilket förekommer i . Detta ändamål får anses godtagbart i ett demokratiskt samhälle och är ett skäl för att begränsa yttrandefriheten. En begränsning som inte gäller i samhället i stort utan enbart i domstolarnas lokaler kan knappast heller sträcka sig så långt att den är något hot mot den fria åsiktsbildningen som en av folkstyrelsens grundvalar (2 kap. 21§ och 23 § RF). Avgörande för om ett förbud skulle vara förenligt med regerings- formens skydd för de berörda politiska friheterna och rättssäker- hetsgarantierna är (1) att ett förbud inte grundar sig enbart på poli- tisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning, och (2) om ett förbud skulle vara proportionerligt i förhållande till det intresse det är avsett att tillgodose (2 kap. 21 § RF).