sou · H5B320 · 2017-03-15 00:00:00 — Dessa bör därför anses ha grundläggande behörighet, utan att det görs någon prövning av nödvändiga kompetenser vid antagningen. För de som har annat modersmål än svenska, danska, färöiska, isländska eller norska ska dock fortfarande krävas att den sökande har de kunskaper i svenska som behövs. Av överenskommelsens ordalydelse följer att det inte är möjligt att ställa krav på kunskaper i svenska för de som är bosatta i , , eller och där är behöriga till högre utbildning. Det bör utredas om det behöver kunna ställas krav på kunskaper i svenska för de med svenskt, danskt, färöiskt, isländskt eller norskt modersmål. Därefter kan den nordiska överenskom- melsen behöva omförhandlas i det avseendet. Ett nationellt behörighetsprov införs på försök för dem utan gymnasieutbildning eller motsvarande Det är angeläget att kunna ta till vara kompetensen hos personer med arbetslivserfarenhet, annan erfarenhet eller utbildning och på så sätt underlätta det livslånga lärandet på ett mer effektivt sätt än . Det behövs därför en bestämmelse som på ett annat sätt än genom dagens bedömning av reell kompetens gör det möjligt att uppfylla kraven för grundläggande behörighet. För personer som inte har slutfört en gymnasial utbildning eller motsvarande, ska det finnas möjlighet att visa sin kompetens genom ett nationellt behörighetsprov. I provet ska en persons kompetens inom de områden som anges i avsnittet Den grundläggande behörigheten uttrycks i kompetenser prövas. Fokus riktas på vad personerna faktiskt har för kunskaper och färdigheter och deras erfarenheter blir därmed inte bara bedömda rent kvan- titativt, till exempel genom arbetslivserfarenhet under ett visst antal år. Ett godkänt provresultat ska innebära att personen uppfyller kraven på grundläggande behörighet. Det kan också underlätta för personer som kommer från ett annat land och har en bristfällig eller Utredningens förslag och överväganden ingen dokumentation av sina meriter om de får skriva ett prov. Rim- ligtvis behöver dessa personer vara i innan de kan klara provet eftersom deras kompetens inom det svenska språket ska prö- vas. En av fördelarna med ett prov är att det kommer finnas en tydligt definierad gräns för grundläggande behörighet. Provet föreslås vara nationellt, vilket innebär att samma krav ställs för alla oavsett ut- bildning och lärosäte. Det innebär också att den sökande vid ett god- känt resultat kommer att uppfylla kraven för grundläggande behörig till all högskoleutbildning på grundnivå och inte bara till sökt utbildning. Ett prov gör också prövningen mot de föreslagna kom- petenserna enklare och mer effektiv för både den enskilde och läro- sätena. Tillträdesbestämmelserna ska sända önskvärda signaler till gymna- sieeleverna och inte påverka deras studier i gymnasieskolan negativt. Därför bör det finnas en åldersgräns för att få skriva behörighets- provet. Denna gräns behöver sättas så att en ung person inte lockas att hoppa av gymnasieskolan och i stället försöka satsa på ett godkänt resultat på provet. Gymnasieskolan är öppen för ungdomar som på- börjar sin gymnasieutbildning fram till och med det första kalender- halvåret det år de fyller , även om ungdomar normalt påbörjar en gymnasieutbildning . Normal studietid är , men en huvudman får besluta att utbildningen ska fördelas på längre, eller kortare, tid än . En elev har också rätt att gå om en kurs eller göra om gymnasiearbetet, vilket kan göras efter de tre åren som utbildningen normalt omfattar. Avbrutna gymnasiestudier, eller inga gymnasiestudier alls, bör dessutom i första hand följas av studier inom den kommunala vuxenutbildningen anser utredningen. En vuxen person är behörig att delta i vuxenutbildning på gymnasial nivå från och med det andra kalenderhalvåret det år som personen fyller . På samma sätt som i gymnasieskolan, kan utbildningen fördelas på än . Utifrån utred- ningens syn att gymnasieskolan och vuxenutbildning på gymnasial nivå i första hand bör vara alternativen och att dessa studier inte ska påverkas negativt av en möjlighet att skriva behörighets- provet, är det enligt utredningen berättigat att en person ska få skriva provet först det kalenderår då han eller hon fyller . Vid den åldern har en person haft möjlighet att både påbörja och avsluta en Utredningens förslag och överväganden treårig gymnasieutbildning eller en treårig utbildning inom den kom- munala vuxenutbildningen. Förslaget om att endast sätta en åldersgräns för att få skriva be- hörighetsprovet innebär att inga specifika krav på arbetslivserfar- enhet eller annan erfarenhet ställs. Utredningens bedömning är att det inte ska vara avgörande varifrån en person har utvecklat sina kompetenser. Genom att inte ställa upp krav på vilken typ av arbetslivserfarenhet det handlar om eller i vilken omfattning de ska vara, utestängs inte personer som har möjlighet att kunna tillgodo- göra sig en högskoleutbildning men inte har arbetslivserfarenhet. Det ska inte gå att ersätta ett godkänt resultat på behörighets- provet med godkänt betyg i kurser i svenska, engelska och matematik från gymnasieskolan eller den kommunala vuxenutbildningen efter att man har fyllt . Som vi nämner ovan ska provet pröva kompe- tenser som kan sägas utgöra en grund för högskoleförberedelse och blir därmed också en bedömning av hur man kan använda andra kun- skaper och färdigheter än dem man har kunnat få från några enstaka skolämnen. Betyg i enstaka kurser går inte heller att jämföra med det som man får med sig från en treårig gymnasieutbildning. Ett godkänt resultat på behörighetsprovet kommer för de flesta sökande inte att vara tillräckligt för att kunna antas till en utbildning eftersom det endast ger grundläggande behörighet. Till en majoritet av utbildningarna ställs även särskilda behörighetskrav. Den sökande kommer därför att behöva antingen genomgå en bedömning av reell kompetens för den särskilda behörigheten (avsnitt 10.2.2) eller läsa in de kurser som behövs inom den kommunala vuxenutbildningen. Att använda ett prov för behörighet skulle inte vara något unikt för . Bland de länder som utredningen har tittat närmare på, finns den typen av prov i till exempel och . Öster- rike använder sig av olika behörighetsprov beroende på tidigare utbildning. Dessa prov tycks emellertid ha en tydligare koppling till specifika skolämnen än det prov som föreslås här. Utredningen anser att behörighetsprovet också bör kunna ge ett meritvärde, det vill säga att resultatet ska kunna användas i urvalet. Genom att provet ger ett meritvärde får även den här gruppen av sökande ytterligare en urvalsgrund vid sidan av högskoleprovet att konkurrera inom, vilket är angeläget. Provet bör inte gå att skriva igen efter att man har nått gränsen för godkänt resultat och därmed också uppnått kravet för grundläggande behörighet. Utredningens förslag och överväganden man inte kan skriva provet i syfte att förbättra sitt meritvärde. Man bör inte heller kunna skriva provet bara för att få ett meritvärde. Om det i ett antagningsärende framgår att en person är grundläggande behörig på en annan grund än behörighetsprovet eller har bedömts grundläggande behörig vid bedömning av reell kompe- tens, ska därför hänsyn inte tas till behörighetsprovet vid urval. Per- sonen kan då inte konkurrera om en plats på en utbildning på grund- val av omdömet från provet (se nedan). Utredningen har diskuterat möjligheten att kombinera behörighet och urval i ett prov av den här karaktären med experter på provområdet. Om provet ska kunna ge ett meritvärde och sökande med ett sådant meritvärde ska kunna konkurrera med sökande som har ett studieomdöme från folkhög- skolan, se avsnitt Antalet betygsgrupper minskas till två nedan, behö- ver de olika grupperna kunna jämföras. För att få ett empiriskt underlag om hur det kan göras, bör en utprövning av de olika skalorna och deras jämförbarhet göras inom den försöksverksamhet som utredningen föreslår i nästa avsnitt. En fråga som har lyfts till utredningen är om inte högskoleprovet kan användas för att också pröva behörighet i stället för att ett helt nytt prov ska utvecklas. Högskoleprovet är dock helt och hållet ett urvalsinstrument, vars syfte är att rangorda de sökande. Det är inte konstruerat så att en gräns för behörighet kan sättas. Om högskole- provet skulle användas för behörighetsprövning skulle omfattande förändringar av provet behöva göras och det skulle i princip bli ett nytt prov. Därför ser inte utredningen det som ett alternativ. Utredningen bedömer att ett nationellt behörighetsprov på ett effektivt sätt kommer att kunna bedöma personers kompetens. Det är dock viktigt att provet blir tillräckligt krävande så att det inte upp- levs som en enkel genväg till att uppnå den grundläggande behörig- heten. Det skulle annars kunna finnas en risk att sökande väljer att undanhålla meriter i form av sina betyg och i stället göra provet om man tror att det blir lättare att konkurrera med ett meritvärde från provet. Utredningen bedömer dock den risken som liten eftersom betygen behövs för särskild behörighet till en majoritet av utbild- ningarna och betygsgruppen med omdömen även fortsättningsvis kommer att vara relativt liten. Utredningen bedömer att även om ett behörighetsprov införs, finns det anledning att även framöver kunna få sin grundläggande behörighet bedömd genom reell kompetens. Utredningens förslag och överväganden Det är svårt att uppskatta hur många som kommer att skriva behörighetsprovet . En fingervisning kan vara det antal sök- ande till program och kurser som uppnådde grundläggande behö- righet genom reell kompetens (enligt SUHF:s rekommendation, se ovan) och hur många som hade medgetts undantag från grund- läggande behörighet i antagningen till . De upp- gick till knappt 27 000. Alla dessa personer behöver dock inte ha bedömts i samband med antagningen till , utan kan ha haft en behörighetsbedömning registrerad . Dessutom finns en stor grupp, cirka 39 000, som inte uppfyller kraven på grundläggande behörighet. Anledningen till att man inte uppfyller de grundläggande behörighetskraven kan vara till exempel att man inte skickar in sina meriter eller att man har slutbetyg men inte uppfyller kraven på grundläggande behörighet. Enligt UHR ingår det även personer som har fått undantag i denna siffra. Även en del från den gruppen skulle kunna vara personer som kan kom- ma ifråga för behörighetsprovet. Ytterligare en grupp med potenti- ella provdeltagare är de som har gått ett yrkesprogram i gymnasie- skolan och där valt att inte läsa de ämnen som ger grundläggande behörighet till högskolan. Ett införande av provet kan innebära att personer som inte har den formella utbildningen och inte har sett bedömning av reell kompetens som en möjlighet eller an- sett att en valideringsprocess som avskräckande, kan komma att anmäla sig till provet. Det är svårt att bedöma hur många personer som kommer att vilja göra behörighetsprovet. En grov uppskatt- ning av antal provtagare skulle kunna vara 10 000 . Provet bör vara digitaliserat eftersom det ger större möjligheter att på olika sätt testa kunskaper och färdigheter än om provet görs med papper och penna. Ett digitaliserat prov innebär också mindre manu- ell hantering i olika delar av provgenomförandet. Förutsättningarna för en digitalisering av det här provet är delvis annorlunda än dem för högskoleprovet (se avsnitt 4.5.5). Båda proven kommer att vara av stor betydelse för dem som gör provet och samma krav på säkerhet behöver ställas, men behörighetsprovet kommer att skrivas av betyd- ligt färre än högskoleprovet. Förmodligen underlättar det också om provet redan från början utvecklas som ett digitaliserat prov. UHR bör ansvara för att ta fram och genomföra behörighets- provet och besluta om resultat på detta. Vidare bör UHR få med- dela föreskrifter om provet. Myndigheten har stor erfarenhet av Utredningens förslag och överväganden frågor som rör prov i och med dess ansvar för högskoleprovet. Be- hörighetsprovet bör först utvecklas och prövas i en försöksverk- samhet. Därefter bör försöket med behörighetsprovet utvärderas. Först därefter kan beslut om ett eventuellt permanent införande fattas. Utredningen har övervägt att behörighetsprovet ska vara utan avgift för provdeltagaren eftersom kostnader i samband med prov riskerar att stänga ute grupper. En avgift ökar dock sannolikhet att provdeltagaren verkligen kommer att delta i provet och minskar risken för större bortfall av provdeltagare än nödvändigt. Utred- ningen föreslår därför att en anmälningsavgift ska finnas och bedö- mer att en rimlig avgift är den som finns för högskoleprovet. Behörighetsprovet är tänkt att kunna genomföras av den enskilde ett begränsat antal gånger, tills man uppnått kraven för ett godkänt provresultat, och därför kommer inte upprepat provtagande att ske i samma utsträckning som för högskoleprovet. Studier visar att upprepat provtagande utnyttjas mer av vissa grupper än andra. Eftersom provet kommer att skrivas av betydligt färre personer än vad som är fallet för högskoleprovet, är utredningens bedömning att det inte är möjligt att sätta en avgift som kommer att täcka en stor del av kostnaderna. Övriga kostnader för provet bör därför finansieras genom statliga medel. Förslaget om en försöksverksamhet med ett behörighetsprov innebär inte en rätt för någon att genomgå provet. Någon rättighet som kräver en möjlighet att överklaga uppkommer därför inte. Inte heller bör en bedömning av resultatet på ett prov gå att överklaga. UHR:s beslut i frågor om behörighetsprovet ska därför inte få överklagas. Behörighetsprovet utvecklas och prövas i en försöksverksamhet Behörighetsprovet bör först prövas på försök innan slutligt beslut fattas. Ett förslag till tidsplan för det här arbetet finns i kapitel 11 om genomförandet av utredningens förslag i sin helhet. UHR bör få i uppdrag att utveckla behörighetsprovet. I det uppdraget bör det också ingå att ta fram en mer detaljerad kompetensbeskrivning i samarbete med lärosätena och , eftersom den ska ligga till grund för utvecklingen av provet. Utredningens förslag och överväganden behöver finnas tillräckligt med tid till att ta fram och pröva ut upp- gifter för provet. Därefter genomförs provet skarpt vid några till- fällen innan det kan utvärderas. UHR får i uppdrag att utveckla både provet i enlighet med de övergripande riktlinjerna i det här betänkandet och det praktiska kring genomförandet av provet. En viktig del i utvecklingen av provet är att föreslå hur det ska kunna ge ett meritvärde. Det är därför angeläget att provet kan testas mot folkhögskolans skala för att kunna få en jämförbarhet, vilket också nämns ovan. För att ett provresultat ska kunna använ- das för rangordning är det viktigt att de olika poängnivåerna är tyd- ligt definierade. UHR bör kunna samarbeta med bland annat . Det omdöme som ges efter genomgången allmän kurs på folkhögskolan har utvecklats och förfinats från fyra till sju skalsteg. Det finns därför erfarenheter inom Folkbildnings- rådet som är värdefulla för arbetet med att utveckla ett omdöme på behörighetsprovet. Provet bör ses som en helhet och ett resultat ges för helheten. För att undvika att det blir ett prov i olika moduler, till exempel ett i svenska, ett annat i engelska, skulle uppgifterna kunna utformas så att de kompetenser som ska prövas integreras i de olika uppgifterna. Till exempel kan en uppgift innehålla en avancerad text på engelska där tillhörande uppgifter bland annat prövar den skrivandes förmåga att dra slutsatser, lösa problem och vara källkritisk. Nivån på den kompetens som bedöms i provet ska motsvara den man får inom gymnasieskolan, det vill säga nivå 4 i de referensramar för kvalifika- tioner som används nationellt och internationellt. Det är dock inom det utvecklingsarbete som UHR föreslås få ansvar för, som det måste få visa sig hur ett prov med det föreslagna syftet ska utformas på bästa sätt. UHR bör också lämna förslag kring om provdeltagarna ska få någon återkoppling på sitt resultat och vad en sådan återkopp- ling i så fall ska omfatta. Frågan är alltså om provet ska kunna ha en slags diagnostisk funktion eller inte. Eftersom provet föreslås vara digitaliserat behöver UHR utreda hur detta kan göras. Ett sätt är genom att göra provet adaptivt, det vill säga att utforma ett prov där uppgifternas antal och svårighets- grad anpassas efter provdeltagarens kunskapsnivå. UHR behöver också utreda vilken utrustning som ska kunna användas och var provet ska kunna genomföras. Ett prov av den här betydelsen stäl- ler stora krav på säkerhet. Bland annat behöver det säkerställas att Utredningens förslag och överväganden provtagaren är den han eller hon utger sig för att vara och att prov- tagare inte har möjlighet att kommunicera med varandra eller andra under genomförandet. Provet får inte heller vara tillgängligt innan provgenomförandet. Om behörighetsprovet permanentas är det angeläget att provet är tillgängligt att genomföra i hela landet. Vi vet att lärosätena har begränsat med datorsalar. Därför skulle till exempel de lärcentra som finns runt om i landet kunna vara lämpliga att samarbeta med i genomförandet av provet. Lärcentra används ofta för nätbaserad distansutbildning och där finns både utrustning och erfarenhet. Lika- så genomförs körkortsprovet i hela landet, vilket gör att också Trafik- verket skulle kunna vara en möjlig samarbetspartner. Även frågan om hur många provtillfällen som ska finnas är en fråga om tillgänglighet. Här finns möjligheter att fundera över om provet ska kunna ges löpande , ungefär som körkortsprovet, eller om det ska begränsas till ett visst antal tillfällen . Det beror bland annat på hur uppgifterna utformas och hur UHR i så fall bedömer behovet av och möjligheten att bygga upp en provbank och kostna- derna för det. som det finns ett behov av att provet är tillgängligt, behöver det balanseras mot att man inte lättvindigt anmäler sig till provet och sedan inte genomför provet. Vi vet från högskoleprovet att det brukar vara av de anmälda som inte dyker upp. Den andelen kan naturligtvis bli högre om det anses alltför enkelt att anmäla sig. Detsamma gäller om man anmäler sig till provet och genomför det, men egentligen inte har något intresse av att använda sig av resultatet utan bara vill testa provet. Det här är aspekter som UHR behöver väga in i utvecklingen av provet, inklu- sive genomförandet av det, och i utvärderingen. UHR:s interna utredning om digitalisering av högskoleprovet bör kunna ligga till grund för att utveckla genomförandet av det här provet. kan utvecklingen av behörighetsprovet fungera som en pilot för den fortsatta utvecklingen av högskoleprovet. Utredningen anser att det är viktigt att tillräckligt med resurser avsätts så att en gedigen försöksverksamhet kan genomföras. En beräkning av kostnaderna för försöksverksamheten finns i kapitel 12 om konsekvenser av förslaget. Utredningens förslag och överväganden Reell kompetens ska bedömas även i fortsättningen Det kommer att finnas sökande till högskolan som inte har betyg från gymnasieskolan, eller motsvarande, eller uppfyller ålderskravet för att få skriva behörighetsprovet. Det kan också finnas personer som på grund av till exempel en funktionsnedsättning inte kan kom- ma till sin rätt i ett skriftligt prov. Det ska därför även i fortsätt- ningen finnas möjlighet att kunna få sin reella kompetens bedömd av lärosätena. Det är viktigt att vi når så många som möjligt av dem som har förutsättningar att kunna tillgodogöra sig en utbildning, men som varken har gymnasieutbildning eller som når kravet för att få skriva behörighetsprovet. Särskilt angeläget är det för personer där det inte är ett attraktivt alternativ att gå en utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen innan man kan söka till en högskole- utbildning. Det stora flertalet som skulle kunna komma ifråga för bedömning av reell kompetens kommer förmodligen att kunna pröva sin kompetens genom behörighetsprovet. Det bör dock inte finnas någon begränsning i vilka som kan få sin reella kompetens bedömd jämfört med , det vill säga det bör vara upp till den sökande att bestämma om man vill göra behörighetsprovet eller få sin reella kompetens bedömd. Om en bedömning av reell kompetens har gjorts genom en valide- ring, det vill säga en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oavsett hur de har förvärvats, bör det också kunna ge ett meritvärde i form av ett omdöme. Det är en åtgärd som också stämmer överens med vad Valideringsdelegationen tar upp i förslaget till en nationell strategi för validering.10 Ett sådant omdöme bör vara jämförbart med omdömet från folkhögskola och från det föreslagna behörighetsprovet. UHR bör få ett tillägg inom ramen för sitt uppdrag om försöksverksamheten med validering att också utveckla detta. Ett incitament för personer att göra behörighetsprovet när de har fyllt är att det ger ett omdöme som kan användas i urvalet, vilket en bedömning av reell kompetens, som inte har gjorts genom en validering, inte kommer att göra. 10 SOU 2017:18 En nationell strategi för validering. Delbetänkande av Valideringsdelega- tionen 2015–2019. Utredningens förslag och överväganden Om fler anmäler sig till behörighetsprovet bör lärosätena kunna lägga mer av sina resurser på att bedöma reell kompetens för sär- skild behörighet. För de personer som den grundläggande behö- righeten ska bedömas, kommer den föreslagna kompetensbeskriv- ningen att bidra till tydlighet i vad det är som krävs och vad som ska bedömas. Sökande som har uppfyllt kraven på grundläggande behörighet enligt äldre bestämmelser gör det även i fortsättningen Begreppet ”grundläggande behörighet” infördes och ersatte då benämningen ”allmän behörighet”. I samband med det infördes även övergångsbestämmelser om grundläggande behörighet. En av dessa övergångsbestämmelser har ändrats, liksom även bestämmelserna om grundläggande behörighet. I samband med vis- sa av dessa ändringar har det också införts övergångsbestämmelser, som i sin tur har ändrats . Alla olika övergångs- bestämmelser och ändringar av dessa gör det svårt att läsa ut vilka som har behållit sin grundläggande eller allmänna behörighet fram tills och vilka som inte har det. Huvudprincipen tycks dock ha varit att de som före en reform har uppfyllt kraven för grundläg- gande behörighet även därefter ska anses ha grundläggande behö- righet. Ett tydligt undantag är de som före upp- fyllde kraven för grundläggande behörighet enligt den så kallade 25:4-regeln. Den avsåg sökanden som fyllt , hade arbetat eller förvärvat motsvarande erfarenhet och hade vissa kun- skaper i svenska eller svenska som andraspråk och engelska. De an- sågs ha grundläggande behörighet bara till och med den 31 decem- ber 2011. I syfte att framöver förenkla och förtydliga regleringen i samband med reformer av kraven för grundläggande behörighet föreslår ut- redningen att det av högskoleförordningen ska framgå att en sökande som enligt äldre bestämmelser har uppfyllt kraven för grundläggande behörighet fortsatt ska anses ha sådan behörighet. Syftet är inte att de som enligt tidigare reformer har förlorat behörighet åter ska bli behöriga. Förslaget avser därför äldre bestämmelser om grundläg- gande behörighet och inte allmän behörighet. Förslaget omfattar inte heller äldre bestämmelser om grundläggande behörighet enligt den upphävda 25:4-regeln. Förslaget innebär att det vid kommande Utredningens förslag och överväganden reformer av den grundläggande behörigheten inte kommer att krävas övergångsbestämmelser med innebörden att sökande som uppfyllt äldre krav fortfarande ska anses ha grundläggande behörighet. Utredningens motiv till att inte föreslå en särskild bestämmelse som omfattar arbetslivserfarenhet Av direktiven till utredningen framgår att utredaren ska analysera och föreslå hur grundläggande behörighet kan uppnås genom ar- betslivserfarenhet.