sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — förordning om ändring i skogsvårdsförordningen (1993:1096) Härigenom föreskrivs i fråga om skogsvårdsförordningen (1993:1096) dels att det ska införas sju nya paragrafer, 34 a–f och 39 §§, av följande lydelse. dels att det närmast före 34 a § ska införas en ny rubrik av följande lydelse. skyldigheten att göra en under- rättelse om avverkning ska beräk- nas utifrån varje påbörjat oanmält Sanktionsavgift enligt skogs- vårdslagen för överträdelse av skyldigheten att göra en under- rättelse om uttag av skogsbränsle ska uppgå till . Sanktionsavgift enligt skogs- vårdslagen för överträdelse av skyldigheten att göra en under- 1 34 a § upphävd genom 2014:891. rättelse om dikning ska beräknas utifrån varje påbörjad oanmäld dikessträcka om . Av- giften ska uppgå till per . Sanktionsavgift för att påbörja en åtgärd innan den tidsfrist som anges i 15 b § denna förordning har löpt ut ska bestämmas enligt 34 a–c §§. Sanktionsavgiften ska bestäm- mas till dubbla det belopp som beräknas enligt 34 a–d §§ vid en upprepad överträdelse som begås från det tidigare be- slutet om sanktionsavgift. får meddela föreskrifter om betalning och verk- ställighet av beslut om sanktion- savgift. ska elektroniskt offentliggöra sådana beslut som avses i 40 § fjärde stycket skogs- vårdslagen. Denna förordning träder i kraft . Regeringen har gett utredningen i uppdrag att se över och föreslå de förändringar i skogsvårdslagstiftningen som behövs för att säkerställa en effektiv och tydlig lagstiftning. Utredningsuppdraget kan delas in i tre delar. Den första delen innebär att utredaren ska analysera och ta ställ- ning till vem eller vilka som bör ha ansvaret för att fullgöra skyldig- heter enligt skogsvårdslagstiftningen. Ställning ska tas till om under- rättelseskyldigheten i 14 § skogsvårdslagen bör utvidgas till någon annan aktör än skogsmarkens ägare. I denna del av uppdraget ingår även att utreda om straffbestämmelserna i skogsvårdslagstiftningen är lämpligt utformade. Utredaren ska särskilt överväga om de skyldig- heter som är kriminaliserade bör vara det även fortsättningsvis eller om de bör sanktioneras på något annat sätt. Den andra delen av utredningsuppdraget gäller en översyn av bestämmelserna om överklagande i skogsvårdslagen. Det ska utredas om överklagandebestämmelserna behöver förtydligas mot bakgrund av Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i det s.k. Änokmålet (HFD 2014 ref. 8). Vidare ska utredaren analysera om Århuskonven- tionen innebär att allmänheten bör ha rätt till överprövning av Skogs- styrelsens beslut och ställningstagande att inte fatta beslut med anled- ning av underrättelser enligt 14 § skogsvårdslagen. Om en sådan rätt finns, ska det säkerställas att denna rätt kan tas till vara och att allmän- heten får kännedom om ställningstaganden. Den tredje delen av uppdraget innebär att utredaren ska ta ställning till om det ska införas en bestämmelse i skogsvårdslagen som förenar lämnande av oriktiga uppgifter med en sanktion. Det ska även utredas vilka uppgifter som i sådant fall ska omfattas av bestämmelsen. Utredningens expertgrupp höll sitt första sammanträde . Därefter har ytterligare åtta sammanträden hållits. Utrednings- arbetet har bedrivits i nära samarbete med experter, både genom sam- manträden och genom kontakter underhand. I utredningens uppdrag har även ingått att höra och andra berörda myndigheter, organisationer och företag. Sådana samråd har fortlöpande ägt rum med . Möten med åklagare och polis med ansvar för frågor gällande skogsvårdslagen har genomförts i och med åklagare i . Studiebesök och exkursioner har gjorts i samarbete med bl.a. skogsägarföreningen , Skogsentreprenörerna och Föreningen . Utredaren har under arbetets gång träffat representanter för LRF, Skogsindustrierna, , och . Professorerna i miljörätt och har bistått utredningen med muntliga redogörelser för Århuskonventionen och dess tillämpning. Utredaren har även träffat , professor i förvaltningsrätt, som bistått i förvaltningsprocessuella frågor. Som ett led i utredningsarbetet har det också genomförts en studieresa till . Utredaren har där deltagit i ett seminarium i , ”Nordic seminar on Finnish sector reforms”, an- ordnat av jord- och skogsbruksministerium. Vidare har ut- redaren haft enskilt möte med representanter från Jord- och skogs- bruksministeriet samt Skogscentralen1. Utredaren har i enlighet med direktivet hållit sig informerad om och följt arbetet med dialogprocessen i ett nationellt skogsprogram. Kapitel 3–10 innehåller beskrivningar av utgångspunkter, bakgrund, gällande rätt m.m. som utgör underlag för de överväganden och för- slag som presenteras i kapitel 11–14. Därefter följer övergångsbestäm- melser, konsekvensanalys och författningskommentarer. 1 motsvarighet till . Kapitel 3 innehåller en bakgrundsbeskrivning och en redogörelse för utredningens utgångspunkter. Vidare omnämns olika aktörer inom skogsbruket samt deras roll rörande de olika frågor som berörs i utredningen. I kapitel 4 finns en översikt över svenskt skogsbruk. I de följande kapitlen (5–9) behandlas gällande rätt och rutiner för de olika skyldigheterna i skogsvårdslagstiftningen. Därvid redogörs för ansvarsfrågor och straffbestämmelser kopplade till olika skyldigheter. Avsnitten har i huvudsak delats upp efter den typ av skyldighet det är fråga om. I kapitel 10 redovisas allmänna utgångspunkter för de övervägan- den om sanktioner och ansvar som sedan behandlas i kapitel 11–12. I kapitel 13 behandlas den del av utredningens uppdrag som gäller lämnande av oriktiga uppgifter. Frågan om Århuskonventionen och allmänhetens rätt till överprövning av beslut om avverkning m.m. tas upp i kapitel 14. I kapitel 15 behandlas frågor om ikraftträdande och om övergångsbestämmelser. Konsekvenserna av utredarens föreslag redovisas i kapitel 16. Utredningens huvuddirektiv utgör bilaga 1 och tilläggsdirektiven bilaga 2 och 3. 3 Bakgrund och utgångspunkter I detta kapitel beskrivs den gällande skogspolitikens grundstenar och den nuvarande skogsvårdslagstiftningen. Vidare ges exempel på annan nationell lagstiftning och internationella överenskommelser och regel- verk som har betydelse för brukandet av den svenska skogen. I kapit- let introduceras även de aktörer som på olika sätt berörs av de frågor som denna utredning behandlar. Sammantaget utgör denna information en viktig bakgrund och ut- gångspunkter för denna utredning. 3.2Något om bakgrunden till den nya skogspolitiken Den nu gällande skogspolitiken lades fast och bygger bl.a. på de ställningstaganden om hållbar utveckling som gjordes vid om miljö och utveckling (UNCED) i . Ett grundläggande synsätt med ursprung i Riokon- ferensen är att skog och skogsmark bör förvaltas på ett hållbart sätt för att tillgodose nuvarande och kommande generationers sociala, ekonomiska, ekologiska, kulturella och andliga behov. I den skogspolitiska proposition där den reformerade skogspoli- tiken presenterades konstaterade regeringen att de åtaganden som gjorde vid innebär förpliktelser att utforma den svenska skogspolitiken med hänsyn till skogarnas globala bety- delse i olika avseenden, men också på ett sådant sätt att de nyttig- heter av olika slag som skogarna ger tas till vara.1 1992/93:226, s. 25, bet. 1992/93:JoU15. I den omnämnda skogspolitiska propositionen konstaterade regeringen också att skogspolitiken ska medverka till att uppfylla de övergripande målen för den ekonomiska politiken, regional- och sysselsättningspolitiken och miljöpolitiken. Vidare slog regeringen fast att skogspolitiken är en del av näringspolitiken, vars tyngdpunkt ligger på generella insatser för ett positivt näringslivsklimat och som präglas av avreglering, ökad konkurrens och avveckling av selektiva subventioner.2 Med utgångspunkt bl.a. i dessa överväganden föreslog regeringen att skulle besluta om att anta två jämställda skogspolitiska mål, ett miljömål och ett produktionsmål samt, att genomföra en av- reglering av skogspolitiken. Skogsvårdslagens portalparagraf (1 §) sammanfattar skogspolitikens två jämställda mål och har följande lydelse: Skogen är en nationell till- gång och en förnybar resurs som ska skötas så att den uthålligt ger en god avkastning som den biologiska mångfalden behålls. Vid skötseln ska hänsyn tas även till andra allmänna intressen.3 I paragrafen markeras att skogen är en nationell tillgång och så- ledes har stort värde för samhället i stort och inte bara för nu- varande ägare och brukare samt att utnyttjandet ska präglas av mångbruk så att skogens alla nyttor beaktas vid hanteringen av skogsresurserna.4 Produktionsmålet innebär att skogen och skogsmarken ska ut- nyttjas effektivt och ansvarsfullt så att den ger en uthålligt god av- kastning. Skogsproduktionens inriktning ska ge handlingsfrihet i fråga om användningen av det skogen producerar. Strävan bör där- för vara att, utifrån de särskilda förutsättningar som har och 1992/93:226, s. 25, bet. 1992/93:JoU15. 2007/08:108, bet. 2007/08:MJU18. 1992/93:226, s. 47. ett skogsbruk förenligt med högt ställda ekologiska krav, utnyttja skogen och skogsmarken effektivt och ansvarsfullt så att den ger en uthålligt god avkastning. Det måste skapas förutsättningar för hand- lingsfrihet för kommande generationer i fråga om användningen av det skogen producerar.5 Produktionsmålet ska trygga skogsmarkens virkesproducerande förmåga genom att marken utnyttjas effektivt och sköts så att den varaktigt ger en god virkesavkastning, men också att den ska ge av- kastning i andra former.6 Värdet av en god virkesavkastning hänger bl.a. samman med att skogsnäringen7 har stor betydelse för ekonomi. Den svenska skogsindustrins nettoexportvärde uppgick till , vilket är avsevärt mycket mer än vad någon annan bransch kan uppvisa.8 Skogspolitikens miljömål innebär att skogsmarkens naturgivna pro- duktionsförmåga ska bevaras. En biologisk mångfald och genetisk variation i skogen ska säkras. Skogen ska brukas så att växt- och djur- arter som naturligt hör hemma i skogen ges förutsättningar att fort- leva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Hotade arter och naturtyper ska skyddas. Skogens kulturmiljövärden samt dess estetiska och sociala värden ska värnas.9 Grundläggande för både skogs- och miljöpolitiken är principen om hållbar utveckling som uttrycks i regeringsformen (1 kap. 2 § tredje stycket). Principen syftar till en utveckling där tillfredsställandet av dagens behov inte äventyrar möjligheterna och miljön för kom- mande generationer. 1992/93:226, s. 32 ff. 1992/93:226, s. 28. 7Detta begrepp innefattar både skogsbruket (primärproduktion av skogsbiomassa) och skogs- industrin (industri som vidareförädlar skogsbrukets produkter t.ex. sågverk och massa- och pappersindustri). 8Kommerskollegium, utrikeshandel med varor och tjänster samt direktinvesteringar – . 1992/93:226, s. 27. Agenda 2030 som inkluderar 17 globala mål för hållbar utveckling. Ett av dessa mål är att skydda, återställa och uppmuntra till hållbar användning av ekosystemen på land, hantera skogen hållbart, bekämpa ökenspridning, stoppa och återställa landdegradering och stoppa för- lusten av biologisk mångfald. Natur- och kulturmiljövård utgör viktiga samhällsintressen. När bestämmelsen om hänsyn till naturvården infördes i skogsvårds- lagen 1974 konstaterades att skogen utgör en omistlig miljötillgång. Omtanke om miljövärdena ansågs behöva påverka utvecklingen och vara utgångspunkten för samhällets handlande. Snäva ekonomiska hänsyn skulle inte tillåtas bli styrande för utvecklingen. Det uttalades att ingen skulle ha rätt att handla på ett sådant sätt att oersättliga naturvärden förstörs. Det ansågs därför nödvändigt att ta hänsyn till naturvårdens krav i skogsbruket.10 Biologisk mångfald och genetisk variation Innan miljömålet infördes var skogsvårdslagstiftningen i första hand inriktad på virkesproduktion, vilket hade resulterat i ett storskaligt och enhetligt skogsbruk. Det lagliga utrymmet för att använda andra brukningsmetoder än trakthyggesbruk var begränsade. Miljömålet anslöt sig till tidigare miljöpolitiska beslut om skogsbrukets sek- torsansvar (se vidare nedan). När miljömålet infördes uttalades att det inte bara fyller en viktig allmän funktion utan också är ett själv- ändamål för skogsbruket. Ett bärkraftigt och långsiktigt skogsbruk kan inte bedrivas, om man bortser ifrån eller motverkar de natur- givna förutsättningarna.11 Skog kan betyda mycket även för den som inte äger skog eller som arbetar inom skogsnäringen, utan som kanske främst nyttjar skogen för rekreation och friluftsliv. Skogens sociala värden är en kulturell ekosystemtjänst som ska utvecklas och integreras i brukandet på samma sätt som andra värden i skogen. 1974:166, s. 85 ff. 1992/93:226, s. 30 f. Friluftsliv är ett brett samlingsbegrepp för olika aktiviteter som bygger på vistelse utomhus i natur- eller kulturlandskapet för väl- befinnande och naturupplevelser.12 Aktiviteter som avses är exem- pelvis löpning, vandring, paddling, jakt, bär- och svampplockning, cykling, ridning, klättring eller skidåkning. Allemansrätten ger alla en möjlighet att vistas i skog och att få tillträde till naturen. Skogen är viktig för turismen. Besöksnäringen är en av landets starkast växande näringar och en nationell kartläggning av det som brukar betecknas naturturism visade att företag som helt eller del- vis lever på turism med inriktning på naturupplevelser i skog och andra miljöer omsätter årligen.13 Kartlägg- ningen pekar även på att naturturismen sannolikt kommer att öka . Den som utnyttjar marken för rekreation och friluftsliv är skyldig att visa omsorg och hänsyn till skogen och miljön. Skogsvårdslagen innehåller inte någon särskild bestämmelse som direkt reglerar att hänsyn ska tas till det som brukar samlas under beteckningen skogens sociala värden.14 Miljömålsberedningen före- slog att det i 30 § skogsvårdslagen ska anges att föreskrifter får med- delas om att hänsyn även ska tas till sociala värden vid skötsel av skog.15 Regeringen valde emellertid att inte förtydliga bestämmelsen på detta sätt och menade att hänsyn till sociala värden redan ingår i bemyndigandet och i föreskrifter som har meddelats av Skogsstyrel- sen. Det ingår således i skogsbrukets ansvar att ta hänsyn till skogens sociala värden på samma sätt som annan hänsyn.16 123 § förordning (2010:2008) om statsbidrag till friluftsorganisationer. 13Fredman & Margaryan, The Supply of Tourism in : A national Inven- tory of Service Providers, 2014. 14I regleringsbrevet fick i uppdrag att sammanställa kunskapsläget om skog och sociala värden och föreslå behov av åtgärder för arbetet med skogens sociala värden. Uppdraget redovisades i meddelandet Skogens sociala värden – en kunskapssammanställ- ning, Meddelande 9, 2013. 15SOU 2013:43, s. 139 f. 2013/14:141, s. 126 f. Sedan skogspolitiken och dess miljömål antogs under den första halvan av har det skett en del betydande förändringar på den övergripande miljöpolitikens område. Miljöpolitiken utgår ifrån de nationella miljökvalitetsmål och det generationsmål för miljöarbetet som har beslutats av . Målen är styrande för allt miljöarbete som bedriver natio- nellt, inom EU och internationellt.17 Målen omfattar ett generationsmål som anger inriktningen för den samhälls- omställning som behöver ske inom en generation för att nå miljö- kvalitetsmålen, miljökvalitetsmål som anger det tillstånd i den svenska miljön som miljöarbetet ska leda till, och etappmål som anger steg på vägen till miljökvalitetsmålen och generationsmålet Till vart och ett av miljökvalitetsmålen finns också ett antal preci- seringar som tydligare definierar innebörden av miljökvalitetsmålen och det miljötillstånd som ska uppnås. Miljömålen används som sam- lingsnamn för generationsmålet, miljökvalitetsmålen och etappmålen. Ett av de 16 miljökvalitetsmålen – Levande skogar – är det mål som mest konkret rör skogsbruket. Målet innebär att skogens och skogs- markens värde för biologisk produktion ska skyddas som den biologiska mångfalden ska bevaras och kulturmiljövärden och sociala värden ska värnas. Även flera andra miljökvalitetsmål kan ha betydelse för brukan- det av skogen, exempelvis Ett rikt växt- och djurliv, Levande sjöar och vattendrag, Myllrande våtmarker, God bebyggd miljö och Be- gränsad klimatpåverkan. 2009/10:155, bet. 2009/10:MJU25. Målen för miljöpolitiken integreras i andra politikområden. Skogs- brukets sektorsansvar för miljövård betonades särskilt i samband med det skogspolitiska beslutet . Kärnan i sektorsansvaret är skogsnäringens ansvar för att medverka till en ekologisk anpassning av sin verksamhet i syfte att uppfylla miljömålen.18 Sektorsansvaret innebär bl.a. att de nationella myndigheterna ska verka för att det generationsmål för miljöarbetet och de miljö- kvalitetsmål som har fastställt nås inom deras respektive verksamhetsområden och vid behov föreslå åtgärder för miljöarbe- tets utveckling. har tillsammans med bl.a. och ytterligare 24 myndigheter detta ansvar uttryckt i sina respektive instruktioner eller regleringsbrev. Åtta av de ovan nämnda myndig- heterna har därutöver ett särskilt ansvar för ett eller flera av miljö- kvalitetsmålen. Dessa myndigheter ansvarar för samordning och uppföljning och utvärdering av de miljökvalitetsmål man har ett ut- pekat ansvar för. För de miljökvalitetsmål som har en särskilt nära koppling till skogen gäller att har ansvar för Levande skogar medan har ansvar för mål som Ett rikt växt- och djurliv, Bara naturlig försurning och Myllrande våtmarker. Havs- och vattenmyndigheten har ett ansvar för Levande sjöar och vattendrag och Ingen övergödning. 3.4.4En svensk strategi för biologisk mångfald Regeringen har redovisat en samlad strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster.19 Strategin består bl.a. av de etappmål för bio- logisk mångfald, ekosystemtjänster och hållbar markanvändning som regeringen har beslutat samt insatser som ska bidra till att nå olika miljömål på både nationell och internationell nivå. be- slutade i enlighet med regeringens förslag i propositionen. 2007/08:108, s. 15. 2013/14:141, bet. 2013/14:MJU27. I samband med att 1993 beslutade om en ny skogspolitik började begreppet ”den svenska modellen” att användas. Innebörden syftar bl.a. på valet av strategi för att klara miljömålets del om säk- rande av biologisk mångfald.20 De tre alternativ som diskuterades i propositionen var 1.Skog för produktion och skog för natur- och miljöskydd separe- ras areellt genom avsättning av stora naturreservat 2.Skogen brukas med olika intensitet med hänsyn till skogens pro- duktionsförmåga och avstånd till fabriker och marknader 3.Skogen brukas med sikte på hög produktion och god natur- och miljöhänsyn över hela skogsmarksarealen. Den nya skogspolitiken baserades sedermera på alternativ 3. Det innebär att hänsyn ska tas till natur- och kulturmiljövärden liksom till estetiska och sociala värden som är knutna till skogslandskapet. Effekten av denna s.k. generella hänsyn ska tillsammans med formellt avsatta områden (reservat, biotopskyddsområden etc.) samt de om- råden som skogsbruket avsätter frivilligt utan ersättning från staten, säkerställa att skogens biologiska mångfald och ekosystemtjänster kan bevaras och utvecklas.21 Hänsynsbestämmelserna i skogsvårds- lagen ska tillämpas i samband med skogsbruksåtgärder på all produk- tiv skogsmark. får meddela föreskrifter om den hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötsel av skog (30 § skogsvårdslagen jämförd med 30 § skogsvårds- förordningen). De skyldigheter som är förknippade med hänsyn till natur- och kulturmiljövård beskrivs närmare i kapitel 9. 20Dags att utvärdera den svenska modellen för brukande av skog, Kungl. Skogs- och Lant- bruksakademiens tidskrift nr 8, 2012. 21För de skogsägare som väljer att certifiera sitt skogsbruk finns krav på att minst fem pro- cent av skogsmarken undantas helt från skogsbruk. har gjort bedömningen att skogsbrukets frivilliga avsättningar uppgår till produktiv skogsmark, vilket motsvarar av den produktiva skogsmarksarealen i (, Avrapportering av regeringsuppdrag om frivilliga avsättningar (meddelande 4, 2017). 3.6.1Äganderätt och allmänna intressen Den svenska skogspolitiken bygger på en princip om frihet under ansvar. Detta innebär att den enskildes äganderätt till sin skog ska värnas som skogsägaren har en betydelsefull roll i det gemensamma ansvaret att förvalta skogsresursens alla nyttigheter på ett långsiktigt hållbart sätt i enlighet med ekosystemansatsen.22 En bärande tanke är att skogsbruket ska ta ett större ansvar för att de skogs- och miljöpolitiska målen ska kunna nås än vad regelverket anger. Regeringen förutsätter således att skogsägarna i genomsnitt har högre ambitioner än att enbart följa skogsvårdslagstiftningens krav, när det exempelvis gäller lägsta plantantal vid föryngring och gene- rell hänsyn vid skötseln av skogen.23 I detta sammanhang brukar det påpekas att skogsbrukarens kunskaper och motivation är viktiga faktorer för att denne ska kunna axla detta ansvar. Detta hänger i sin tur samman med den frihet att utveckla och utöva sitt brukande som den nya skogspolitiken innebar och som utgör den andra delen av begreppsparet ”frihet under ansvar”. Skogsägarnas handlingsfri- het är dock inte absolut utan begränsas alltså av skogsvårdslagstift- ningen och annan lagstiftning.24 har det exempelvis funnits bestämmelser med krav på återväxtåtgärder efter avverkning, regler om bevarande av ädellövskog och inskränkningar i skogsbruk i fjällnära områden. Sätten att bruka skogen begränsas också av de grundläggande kraven om skydd för mark, växter och djur som exem- pelvis kommer till uttryck i skogsvårdslagens hänsynsregler och som framgår av allmänna hänsynsregler. 2007/08:108, s. 25. Ekosystemansatsen är en arbetsmetod för bevarande och hållbart nyttjande av land, vatten och levande varelser, vilken strävar efter en balans mellan bevarande och nyttjande av biologisk mångfald. Ekosystemansatsen förutsätter en adaptiv (anpassad) förvaltning av naturresurserna för att ta hänsyn till komplexiteten och dynamiken i eko- systemen. 2007/08:108, s. 46. 2007/08:108, s. 25. Som redan har nämnts innebär det skogliga sektorsansvaret att åt- gärder som krävs för att bevara skogslandskapets natur- och kultur- miljövärden är ett gemensamt ansvar för myndigheterna och för skogsbruket.25 Det är emellertid även viktigt att framhålla att skogs- sektorn också har ett ansvar för att skogspolitikens produktionsmål uppnås. Den nya skogspolitiken syftade även till att öppna upp för en ökad variation i sätten att bruka skogen, vilket bl.a. skulle gynna natur- vården och öka riskspridningen i skogsproduktionen. En del statliga bidrag till produktionsåtgärder avskaffades och skogsägarna fick alltså en större frihet men också ett större ansvar för att bedriva ett skogs- bruk som är långsiktigt hållbart. De rättigheter och skyldigheter som har kopplats till brukandet av skogen har förändrats . syftade olika krav på mark- ägarens sätt att bruka skogen ofta till att säkerställa tillgången till virke. Sedan den nya skogspolitiken kom till , och därefter även och EU:s naturvårdsdirektiv, har det i större utsträckning varit bestämmelser till gagn för miljö, hälsa och andra allmänna intressen, som har reglerat markägarnas hand- lingsfrihet när det gäller hur skogsbruk ska bedrivas. När det infördes en bestämmelse i skogsvårdslagstiftning- en om att hänsyn ska tas till naturvården i samband med skogs- bruksåtgärder (nuvarande 30 § skogsvårdslagen) konstaterades att det är en allmänt accepterad uppfattning att en markägare inte har frihet att använda sin egendom på ett sätt som är till skada för andra människor och för samhället som helhet. Beaktande av natur- och miljövårdsintressen måste ingå som ett nödvändigt led i all verksam- het som avser utnyttjande av naturresurser. Detta gäller även i fråga 2007/08:108, s. 16. om ingrepp i landskapsområden som påtagligt fått sin prägel av människans åtgärder.26