sou · H5B346 · 2017-06-01 00:00:00 — Detta kan upplevas som kränkande för dem som fotograferats och filmats och kan också vara ett sätt att påverka förhörspersonen. Det går enligt rapporten inte att säga hur vanligt detta är. I rapporten anges dock att det har blivit allt vanligare att parter, vittnen och åhörare fotograferas under okontrollerade former av privatpersoner utanför rättssalarna, t.ex. då de passerar in och ut ur rättssalen eller när de väntar på att målet ska ropas på eller att de ska kallas in för förhör. Sådan fotografering har i flera fall lett till oordning, hotfull stäm- ning och våld. Som vi återkommer till strax pekar i rapporten också på att namn och bild på personer som anlänt till en förhandling i vissa fall spridits på internet på ett kränkande sätt. Det finns liknande problem även . Närmare en tredjedel av dem som svarat på utredningens enkät () upplever att det vid deras lokala domstol förekommer ordningsstörningar i sam- band med att parter, vittnen och besökare fotograferas i domstol- arnas väntrum eller på väg in i och ut ur rättssalarna. Ser man enbart till åklagare och ordnings/expeditionsvakter delas den upp- fattningen av ännu fler (). Sådan foto- grafering kan till en början vara problematisk ur ordningssynpunkt. Exempelvis kan det uppstå trängsel när parter, ombud och andra som ska delta i sammanträdet ska passera in och ut ur rättssalen genom samma dörröppning som andra använder för att fotografera in i rättssalen. I särskilt uppmärksammade mål är detta mer regel än undantag. Problem kan även uppkomma ur integritetsskyddssynpunkt, där både fotograferingen i sig och risken för att bilderna sprids på internet kan upplevas som obehaglig eller kränkande. Att det bland målsägande finns en rädsla för att bli fotograferad och kanske hängas ut på sociala medier är också något som har lyfts fram i enkätens fritextsvar. Ett annat exempel är fotografering av anhållna eller häktade personer, som känner sig tvingade att bära jackor eller filtar över huvudet när de går in rättssalen i uppmärksammade mål. I vissa fall kan, som pekar på i rapporten, foto- graferingen också leda till bråk eller hotfulla situationer, t.ex. om den som blir fotograferad av motpartens släktingar eller kamrater ser detta som en provokation. Tydliga och ändamålsenliga regler om fotografering i rättssalar De skäl som ligger till grund för fotograferingsförbudet är lika vik- tiga som när förbudet infördes . På grund av samhällsförändringarna och den snabba tekniska utvecklingen är dock de utmaningar som domstolarna ställs inför på flera sätt större än när infördes. Inte minst gäller detta möjligheten att skydda parters och vittnens personliga integritet. Som vi pekat på i kapitel 6 har nästan alla som besöker en domstol den utrustning som krävs inte bara för att fotografera och filma utan också direktsända, sprida och kommentera bildmaterialet på sociala medier. På internet kan känsliga bilder och filmer snabbt spridas till många människor och när detta väl har skett är mate- rialet ofta svårt att ta bort. Med ett nutida synsätt bör hänsyn tas inte enbart till det obehag som själva fotograferingen orsakar, utan även till det lidande som den fotograferade kan uppleva av att ha blivit fotograferad i en känslig situation och inte veta eller kunna kontrollera hur och i vilket sammanhang bilderna sprids eller an- vänds. Detta kan påverka viljan hos parter, vittnen och andra att medverka i rättsprocessen, vilket den som fotograferar också kan ha eftersträvat. Därmed finns det också en risk för att parter och vittnen inte kan lämna sina berättelser fritt och sanningsenligt. Bör då reglerna om fotografering i rättssalen ändras? Vår bedöm- ning är att det förekommer otillåten fotografering och filmning även inne i rättssalarna. Det är dock svårt att säga säkert hur omfattande problemen är just inne i rättssalarna. Fritextsvaren tyder på att detta förekommer eller, som någon åklagare upplever det, är rela- tivt vanligt. Fritextsvaren talar också för att målsägande och vittnen är rädda för att bli fotograferade och uthängda i sociala medier. Vid utredningens möten med domstolar har helt öppen fotografering inne i rättssalarna inte lyfts fram som något särskilt problem. Antalet konkreta fall där en domare själv sett någon sådan bild eller film är Detsamma gäller antalet fällande domar för brott mot foto- graferingsförbudet (se t.ex. tingsrätts dom den 26 janu- ari 2017 i mål B 8698-16 och tingsrätts dom i mål B 98-17). Slutsatsen blir därför att förbudet mot att öppet fotografera inne i rättssalen i stort respekteras, även om allmänhetens mobiltelefoner är ett särskilt riskmoment (se 6 kap.) och det före- kommer överträdelser från i första hand åhörare och enskilda parter. Det är däremot omöjligt att säga i vilken utsträckning dold foto- grafering förekommer. Vår bild beträffande de journalister som följer rättegångar är att de generellt sett är medvetna om reglerna och följer dessa väl. En återkommande tillämpningsfråga är om förbudet även träffar den situationen när någon, t.ex. genom en öppen dörr eller genom en fönsterruta, fotograferar in i en rättssal. Det är oklart om för- budet är tillämpligt i sådana situationer. JO har, å ena sidan, uttalat att det är lika störande om fotograferingen sker inne i rättssalen som om den sker från en korridor utanför in genom en öppen dörr. Enligt JO måste regeln om fotograferingsförbud därför rimligen tolkas så att den träffar även sådana situationer (JO 2007/08 s. 49 och JO 2001/02 s. 46). Även rättegångsutredning ansåg att gällande rätt bör tolkas på det sättet, men frågan berördes inte när- mare i propositionen (SOU 2001:103 s. 104 och 318, jfr prop. 2004/05:131). Under riksdagsbehandlingen hänvisade dock Justitie- utskottet till JO:s uttalande (JO 2001/02 s. 46) i samband med att utskottet avstyrkte bifall till en motion om bl.a. förtydligande av fotograferingsförbudet (bet. 2004/05:JuU29 s. 18–19). har, å andra sidan, funnit att förbudet i 5 kap. 9 § RB inte omfattar den som utifrån fotograferar in i en rättssal (RH 2007:55). I rätts- litteraturen har uttalats att hovrättens avgörande framstår som riktigt, inte minst med tanke på att straffbestämmelsen i 9 kap. 5 § RB om fotografering i rättssalen inte får tolkas extensivt (m.fl., , 5 kap. 9 §, , Zeteo, jfr även , Offentlighet och sekretess i rättegång, 2001, s. 300). Mot bakgrund av att det finns skilda uppfattningar i denna praktiskt viktiga fråga bör reglerna förtydligas. Med hänsyn till bedömningen i , hur detta avgör- ande har kommenterats i rättslitteraturen samt vikten av att inte tolka straffbestämmelser extensivt anser vi det uppenbart att bestämmel- sens nuvarande utformning inte gör det möjligt att utkräva straff- ansvar av den som fotograferar in i en rättssal.1 Inget tyder emeller- tid på att lagstiftaren hade för avsikt att tillåta sådan fotografering, tvärtom. Med utgångspunkt från de intressen som skyddas av för- budet har det inte heller någon betydelse om den som fotograferar befinner sig innanför eller utanför rättssalen. Fotografering som t.ex. sker in genom dörren till rättssalen kan vara lika störande ur ordningssynpunkt och integritetskänslig som fotografering inne i rättssalen. Enligt vår mening framstår det som ologiskt att strikt upprätthålla ett förbud mot att fotografera inne i rättssalen sam- tidigt som man i princip fritt tillåter fotografering in i rättssalen. Detta innebär i praktiken att förbudet kringgås. Under utrednings- arbetet har vi fått ta del av exempel på hur personer kan gå till väga för att fotografera in i rättssalen. Bland dessa kan nämnas att man blockerar eller håller i dörren till rättssalen, klättrar i träd utanför häktningslokaler eller bygger upp särskilda pallar och anordningar för att komma åt att fotografera över dörren eller på andra sätt in i rättssalen. Detta kan också leda till att domstolarna eller andra myndigheter på mer informell väg begränsar sådan fotografering, genom att t.ex. ordningsvakter inte öppnar dörren till rättssalen helt, att personen får gå ut genom en särskild ingång, eller genom att anställda i Kriminalvården, ibland med domarens goda minne, ställer sig så att de skymmer fotograferingen från dörren till rätts- salen. Enligt vår mening talar mot bakgrund av lagstiftningens syfte starka skäl för att lagstiftaren avsåg att fotografering in i en rättssal skulle omfattas av förbudet. Detta är också den lösning som bäst tryggar ordningen vid domstolssammanträden och skyddar de med- verkandes personliga integritet. Vi föreslår därför att lagtexten tyd- ligt ska ange att förbudet i nuvarande 5 kap. 9 § RB även omfattar den situationen när någon fotograferar in i en rättssal. 1 Att fotografering in i en rättssal inte kan beivras enligt RB utesluter visserligen inte att den under vissa förutsättningar kan beivras på annat sätt, t.ex. enligt reglerna i 16 kap. 4 § BrB (se m.fl., a.a.). Vad utredningen kunnat finna har straffbestämmelsen emellertid inte tillämpats vid sådan fotografering. Förslaget är förenligt med RF Om den nuvarande bestämmelsen ska tolkas som bl.a. JO ansett innebär utredningens förslag självklart inte att yttrande- och infor- mationsfriheterna inskränks, eftersom detta inte innebär någon egentlig förändring av rättsläget. Men även om man skulle göra en annan bedömning av den nuvarande utformningen av bestämmelsen innebär inte utredningens förslag någon begränsning av yttrande- och informationsfriheterna. Ett förbud tar nämligen inte hänsyn till bildernas eller filmernas innehåll utan klargör enbart på vilka platser i domstolarnas lokaler som fotografering inte får ske. Det rör sig därmed om sådana ordningsföreskrifter som i RF:s mening inte är någon begränsning av yttrande- och informationsfriheterna (2 kap. 23 § RF). Andra förtydliganden och undantag Bestämmelserna bör också förtydligas i andra avseenden. Först och främst bör det klargöras fotograferingsförbudet varar. gäller förbudet under pågående förhandling (NJA II 1943 s. 63). Det kan diskuteras hur begreppet pågående förhand- ling bör tolkas i olika situationer, särskilt eftersom straffbestäm- melsen i 9 kap. 5 § RB gäller vid ett sammanträde inför rätten. Detta kan tolkas som att straffbestämmelsen inte är begränsad till fotografering under ett sammanträde. Oklarheter och gränsdrag- ningsfrågor kan uppkomma. Som exempel kan nämnas att det kan diskuteras om reglerna tillåter fotografering under förhandlings- pauser, innan rätten konstaterat att det inte finns hinder mot för- handlingen eller när parterna lämnar rättssalen efter en avslutad förhandling. Åhörare och andra ska givetvis inte behöva analysera förhandlingsbegreppet för att veta när förbudet gäller. Detta måste avgöras utifrån enklare och tydligare kriterier. På så sätt blir reg- lerna också ett bättre stöd vid tillsägelser och ingripanden från domare och ordningsvakter. Utgångspunkten bör vara att fotograferingsförbudet gäller när rätten befinner sig i rättssalen, dvs. den sal där rätten befinner sig (prop. 2004/05:131 s. 227). Detta gäller oavsett om det pågår något sammanträde eller inte. Detta innebär att förbudet normalt är tillämpligt inte bara under pågående sammanträde utan också under in- och utpassering i samband med pårop, förhandlingspauser och efter avslutat sammanträde. Syftet att skydda parters och vittnens integritet och därigenom också få bra förutsättningar för en rättvis rättegång uppnås då. Tumregeln blir att man inte får fotografera om ordföranden är i salen. I eventuella sidosalar får man på mot- svarande sätt i vart fall inte fotografera när ljud eller bild överförs från rättssalen. Med hänsyn till det starka intresse som finns av insyn och öppenhet i domstolarnas verksamhet bör ordföranden dock kunna besluta om undantag, t.ex. om han eller hon vill ge intervjuer och svara på frågor i rättssalen efter att en dom har av- kunnats i ett uppmärksammat mål. Undantag bör dock endast få beslutas om sammanträde inte pågår. Avsikten är alltså inte att domare ska kunna tillåta tv-sända rättegångar eller liknande direkt- sändningar med bild över internet. 7.2Fotografering i väntrum och allmänna utrymmen Förslag: En bildupptagning av någon som befinner sig i andra lokaler och utrymmen i en domstol som är tillgängliga för all- mänheten ska få ske endast om det med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarligt. I väntrum och andra allmänna utrymmen finns inte något gene- rellt förbud mot att fotografera. Huvudregeln är att enskilda har rätt att fotografera i myndighetslokaler till vilka allmänheten har tillträde (JO 2011/12 s. 594 med hänvisningar). Detta gäller även i domstolarna. Ett förbud mot att fotografera i väntrum och allmänna utrymmen Vi har fått i uppdrag att analysera behovet av ett förbud mot bild- upptagning i och bildöverföring från andra delar av domstolsbygg- naden än rättssalen. Enligt kommittédirektiven ska möjligheten till nyhetsförmedling i grundlagsskyddade medier dock behållas oför- ändrad. är inte ny. Det har länge framförts invändningar mot att bl.a. misstänkta och tilltalade fotograferas på ett närgånget sätt i uppmärksammade mål (se t.ex. JO 1965 s. 174). Utredningens enkätundersökning visar, som redovisats, också att de problem som tidigare funnit med ordningsstörningar i samband med att parter, vittnen och besökare fotograferas i domstolarnas väntrum eller på väg in i och ut ur rättssalarna fortfarande före- kommer. Detta stöds även av de uppgifter som kommit fram vid domstolsbesök runt om i landet. Vi kan dock inte säga exakt hur vanliga problemen är. De uppgifter utredningen har fått från Brotts- offermyndigheten ger t.ex. inte stöd för att konfrontativ foto- grafering av brottsoffer skulle vara mer allmänt förekommande i dom- stolarna. Problemen kan yttra sig på olika sätt. Det handlar dels om ord- ningsproblem som exempelvis stök och trängsel i anslutning till själva fotograferingen. Sådana problem torde uppkomma främst i trånga utrymmen och i samband med in- och utpassering i rätts- salarna. Men problem kan också uppkomma ur integritetsskydds- synpunkt, där både fotograferingen i sig och risken för att bilderna sedan sprids i sociala medier kan upplevas som obehaglig eller kränk- ande. Innan vi tar ställning till om det behövs lagändringar bör först något sägas om de alternativ till skärpt lagstiftning som finns. Av intresse är då främst de pressetiska reglerna. Det pressetiska systemet är väl etablerat och omfattar stora delar av det grundlagsskyddade området.2 Systemet bygger på att Allmänhetens pressombudsman, och och tv prövar om publiceringen 2 Det grundlagsskyddade området omfattar i korthet olika slags tryckta skrifter (1 kap. 5– 7 §§ TF) samt ljudradio-, tv- och webbsändningar (1 kap. 1, 6 och 9 §§ YGL). Enligt YGL omfattas också andra databasöverföringar på internet som skaffat ett frivilligt grundlagsskydd genom utgivningsbevis. strider mot de pressetiska regler som bestämts av pressens huvud- organisationer. I dessa regler ställs det bl.a. upp skydd för den personliga integriteten och risken för publicitetsskador ska beaktas. Vår uppfattning är att det i etablerade medier generellt finns en ansvarsfull hållning vid publicering av integritetskänsliga bilder. Skyddet är dock långt ifrån heltäckande. Självsaneringssystemet ger inte något skydd mot att t.ex. privatpersoner publicerar integritets- känsliga bilder i sociala medier eller på bloggar eller att bilderna görs offentliga på webbplatser med utgivningsbevis som inte har anslutit sig till det pressetiska systemet. Bilderna och filmerna kan vara mycket integritetskänsliga. Ett inte ovanligt exempel är när anhållna eller häktade personer fotograferas i domstolens lokaler med huvudet täckt av en jacka eller filt. Detta är också ofta inte- gritetskänsligt om den frihetsberövade inte har dolt ansiktet. Den som är berövad friheten befinner sig i en mycket utsatt situation och kan självfallet uppleva fotograferingen i sig som obehaglig, oav- sett om det pressetiska ansvaret hindrar att en ansiktsbild publi- ceras eller inte. Ett annat exempel på känslig fotografering i dom- stolsbyggnaden kan vara en målsägande i ett sexualbrottmål som inte vill bli igenkänd och fotograferad av den tilltalades kamrater innan förhandlingen. Utredningen har fått frågor om och kritiska synpunkter på viss fotografering som förekommer i domstolarna. Som exempel kan nämnas kamrater till den tilltalade i brottmål som fotograferar måls- äganden, personer som främst fotograferar misstänkta och tilltalade med visst etniskt ursprung eller personer som är misstänkta för sexualbrott mot barn. Ett annat exempel är personer som inriktar sig på att fotografera företrädare för vissa myndigheter i domstol- ens lokaler. Det förekommer enligt uppgift också personer som går runt och fotograferar alla som befinner sig i domstolens väntrum. Detta kan sägas begränsa förhandlingsoffentligheten eftersom andra åhörares rätt att vara anonyma begränsas. Det förekommer således fotografering i domstolarnas lokaler som är oacceptabel ur integri- tetsskyddssynpunkt och som domstolarna inte kan motverka med de regler som finns . I ett nordiskt perspektiv framstår dess- utom det svenska skyddet mot störande och integritetskränkande fotografering i domstolarnas lokaler som relativt svagt. I är det exempelvis förbjudet att fotografera misstänkta, tilltalade och vittnen både i och utanför domstolsbyggnaden (32 § Retspleje- Inte heller i är det tillåtet att fotografera misstänkta och dömda personer i domstolsbyggnaden eller på väg till och från domstolen (131 a och 198 §§ Domstolloven). I domstolarna bör särskilt höga krav ställas på en lugn och trygg atmosfär. Den som kallats att medverka i en rättegång är skyldig att komma och ska självfallet kunna lita på att det råder god ordning i domstolens lokaler och att hans eller hennes personliga integritet respekteras. De frågor som prövas i domstolarna rör mycket känsliga och personliga förhållanden. Vi anser att inte bara rättssalarna utan även väntrum och andra allmänna utrymmen i domstolarna är platser där det är verkligt angeläget att trygga ord- ningen och skydda den personliga integriteten. Enskilda personer bör ha rätt att få vara i fred och slippa bli fotograferade av andra enskilda när de befinner sig i domstolens lokaler. Detta gäller även om rättegången i sig är offentlig och förfarandet öppet för allmän- heten. För brottsoffer kan skärpta regler om fotografering i dom- stolarnas lokaler också vara ett sätt att förebygga att brottsoffer under rättsprocessen på nytt utsätts för påfrestningar som ökar känslan av utsatthet (jfr och rådets direk- tiv 2012/29/EU om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem samt om ersättande av rådets rambeslut /220/RIF). Vår slutsats blir att fotogra- feringsförbudet bör utvidgas till att även omfatta väntrum och andra allmänna utrymmen i domstolarna. Skyddet för yttrande- och informationsfriheten Ett utvidgat förbud mot att fotografera och filma i domstolarnas lokaler kan innebära inskränkningar av både yttrande- och informa- tionsfriheten. Att fotografera och filma hör nämligen till de van- ligaste metoderna för att samla in information för publicering i medierna och får sådan information inte längre anskaffas kan den inte heller förmedlas till andra. I praktiken är bilder vanliga inslag i nyhetsförmedlingen från domstolarna. En fråga som först bör ana- lyseras är därför hur ett utvidgat förbud mot att fotografera i domstolens lokaler förhåller sig till skyddet för informations- och yttrandefriheten och de regler som gäller vid begränsning av dessa friheter. Grundläggande bestämmelser om yttrande- och informations- friheten finns i RF. När det gäller tryckfriheten och friheten att yttra sig i tv och vissa andra medier gäller bestämmelserna i och YGL. Yttrande- och informationsfriheten har även ett skydd i Europa- konventionen. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 1 och 2 RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (yttrandefrihet) och en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt i övrigt ta del av andras yttranden (informationsfrihet). Yttrande- och informationsfriheterna är inte absoluta utan får begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). En begräns- ning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får dock aldrig gå ut- över vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. En begränsning får inte heller göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 § RF). Yttrande- och informationsfriheten får begränsas med hänsyn till bl.a. allmän ordning och säkerhet och enskilds anseende och privatlivets helgd (2 kap. 23 § RF). Vid bedöm- ande av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägen- heter. Tryckfriheten och motsvarande frihet att yttra sig i vissa andra medier har ett särskilt starkt skydd i TF och YGL. Skyddet i TF och YGL bygger på vissa grundläggande principer, bl.a. ensamansvaret och meddelarskyddet. Dessa principer begränsar hur ett förbud kan utformas utan grundlagsändringar, men påverkar i praktiken också möjligheten att kontrollera att förbudet följs. Ensamansvaret inne- bär att bara en person är straffrättsligt ansvarig för innehållet, i första hand utgivaren. Meddelarskyddet omfattar meddelar- och anskaffarfrihet, rätt till anonymitet och efterforskningsförbud och innebär i korthet bl.a. att upphovsmannen till en framställning inte är skyldig att avslöja sin identitet. Detsamma gäller den som t.ex. har lämnat en bild för offentliggörande. Den som tar del i till- komsten eller spridningen av något som är avsett att ingå i ett grundlagsskyddat medium har tystnadsplikt och får inte röja sina källor. Efterforskningsförbudet innebär att det allmänna inte får efterforska anonyma upphovsmän eller meddelare om det inte finns stöd för detta i TF och YGL. Anskaffarfriheten innebär en rätt för var och en, med de begränsningar som följer av grundlagarna, att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem i ett grundlagsskyddat medium eller för att lämna dem till bl.a. utgivare, redaktioner eller nyhetsföretag (1 kap. 1 § tredje och fjärde styckena TF och 1 kap. 2 § YGL). Anskaffarfriheten får begränsas genom lag. Skyddet för att hämta in uppgifter i syfte att publicera dem sträcker sig t.ex. inte så långt att brottsliga metoder vid inhämtandet av uppgifter inte skulle kunna bestraffas. En förutsättning för att ett förbud mot att foto- grafera ska kunna tillämpas utan att komma i konflikt med an- skaffarfriheten är dock att tillämpningsområdet inte får avgränsas med utgångspunkt från innehållet i bilder eller filmer. Förbudet får alltså endast gälla det sätt på vilket uppgifterna anskaffas (1 kap. 9 § 5 TF och 1 kap. 12 § YGL). I rättspraxis har det med hänsyn till anskaffarfriheten inte ansetts möjligt att straffbelägga fotografering av vissa skyddsobjekt i vanlig lag, om straffbestämmelsen tar sikte på innehållet i det som avbildas och fotograferingen sker i publi- ceringssyfte (NJA 2015 s. 298). Utrymmet för att enbart förbjuda t.ex. viss särskilt närgången eller kränkande fotografering i dom- stolens lokaler är av samma skäl mycket begränsat (jfr Lagrådets yttranden i prop. 2012/13:69 s. 61 och 66). Yttrande- och informationsfriheten skyddas även av Europa- konventionen (artikel 10.1).