sou · H5B360 · 2017-06-15 00:00:00 — Materialet visar att Samiskt språkcentrums arbete har varit ett stöd för många aktörer som på olika sätt deltar i revitaliseringen. Språk- centrum har därtill arbetat i enlighet med de framgångsfaktorer som är belagda i forskningen om språkrevitalisering. Utvärderingen visar att språkcentrum bidragit till goda resultat trots relativt små resurser och få medarbetare. Utredningen konstaterar mot bakgrund av utvärderingen att språkcentrum fyller en nödvändig och värdefull funktion i revita- liseringen av samiska språket. I utvärderingen konstateras bl.a. att enligt forskningen är ett lokalt förankrat och inkluderande arbetssätt en allmän framgångsfaktor för att åstadkomma revitalisering. In- rättande av ett särskilt språkcentrum som är placerat i språkområdet, och som arbetar utifrån ett förhållandevis fritt samt generations- och sektorsöverskridande uppdrag, får anses vara en särskilt lämplig metod att åstadkomma ett sådant arbetssätt. Samiskt språkcentrum har kunnat arbeta nära de berörda och har anpassat och utvecklat metoder särskilt för de samiska varieteternas behov. Språkcentrumen fyller därmed en funktion som inte andra aktörer, exempelvis kom- Utvärdering av de samiska språkcentrumen muner och myndigheter inom utbildningsområdet, kan fylla. Samiskt språkcentrum måste därför få fortsätta sitt arbete. I utvärderingen framkommer även ett antal utmaningar. Det konstateras att det finns en spänning mellan lokal och nationell verk- samhet i Samiskt språkcentrums arbete på grund av stora förvänt- ningar, stora geografiska avstånd och flera samiska varieteter som måste tillgodoses. Andra utmaningar som kommit fram är en otydlig eller alltför rigid arbetsfördelning mellan språkcentrum och andra aktörer, brist på fasta strukturer och resurser samt brist på tillförlit- liga mätmetoder i uppföljningen. Utredningen delar uppfattningen som framförs i utvärderingen att det är mycket bekymmersamt att språkcentrum behövt använda resurser för sådant som är brister inom förskola och skola. Detta stämmer inte med avsikten med verksamheten, nämligen att den ska utgöra ett komplement till andra aktörers verksamhet. Utredningen menar att det är viktigt att , kommuner och andra aktörer inom utbildningsväsendet ges ett större ansvar för revitaliseringen av samiska liksom av jiddisch, chib, meänkieli och finska. Utredningens förslag i kapitel 6 tar sikte på detta, med bl.a. ett upp- drag till att ta fram stöd och kompetensutveckling till förskolan. Den erfarenhet och kompetens som språkcentrum byggt upp bl.a. kring revitalisering i förskola och skola bör tas tillvara i det arbetet. I utvärderingen påpekas att bristen på tillförlitliga mätmetoder försvårar uppföljningen och utvärderingen av språkpolitiken. Utred- ningen delar den uppfattningen. Utredningen kommer i sitt slut- betänkande behandla frågor som rör behovet av åtgärder för att för- bättra data om bl.a. de nationella minoritetsspråken. 10.2.2Språkcentrum eller liknande insatser bör övervägas även för de andra minoritetsspråken Bedömning: Främjande av revitalisering genom språkcentrum bör kunna fungera utmärkt även för andra minoritetsspråk. Det stärker minoritetens egenmakt och ger en naturlig förankring i den egna gruppen och fyller därmed en funktion som är svår för en sektorsmyndighet eller en kommun att fylla. Regeringen bör överväga att inrätta språkcentrum eller någon liknande funktion Utvärdering av de samiska språkcentrumen även för de övriga nationella minoritetsspråken. Här utgör den genomförda förstudien avseende språkcentrum för meänkieli och finska en utgångspunkt. Förslag: Regeringen bör ge och folkminnen i uppdrag att utreda formerna för att inrätta språkcentrum för meänkieli och finska, samt förutsättningarna för att skapa mot- svarande funktion för jiddisch och chib. Förutsättningarna ser olika ut för de fem nationella minoritets- språken och deras varieteter. Gemensamt för samtliga är dock att det finns ett starkt behov av revitalisering. Som utredningen konstaterat har Samiskt språkcentrum utgjort ett nödvändigt och värdefullt bidrag i revitaliseringen av samiskan. Särskilda språkcentrum eller liknande funktioner bör kunna användas för att revitalisera även jiddisch, chib, meänkieli och finska. Språkcentrum stärker minoritetens egenmakt, inte minst vid en geografisk placering i nära anslutning till användare av språken. Språkcentrum ger även en naturlig förankring i den egna gruppen och fyller därmed en funktion som är svår för sektorsmyndigheter eller kommuner att fylla. Ett exempel på det är att språkcentrum kan utveckla och sprida särskilda metoder som innebär att äldre språk- bärares kunskaper tas till vara, exempelvis det mentorsprogram som Samiskt språkcentrum utvecklat (se utvärderingen, bilaga 2, s. 18). När det gäller finska och meänkieli har det föreslagits i den förstudie som lämnats in av Sverigefinländarnas delegation och STR-T att ett språkcentrum inrättas för finska och meänkieli (dnr Ku2015/02857-1/DISK). I förstudien föreslås bl.a. att språk- centret blir en del av och folkminnen (ISOF). Från den dåvarande myndighetsledningens sida konstaterades att det föreslagna uppdraget innehållsmässigt väl skulle passa in i myndig- hetens uppdrag, att synergieffekter skulle uppstå om språkvård och språkrevitalisering lades på samma myndighet och att myndigheten dessutom redan fördelar medel för revitaliseringsinsatser (se och , 2015, s. 17). Utredningen anser att regeringen bör ta nästa steg och ge ISOF i uppdrag att med utgångspunkt i förstudien utreda formerna för att inrätta språkcentrum för finska och meänkieli i samråd med före- trädare för talare av dessa språk. Myndigheten bör beträffande meän- Utvärdering av de samiska språkcentrumen kieli särskilt beakta att alla varieteters behov av revitalisering blir tillgodosedda. En geografisk placering på mer än en plats inom språk- området kan därför behöva övervägas. Behovet av revitalisering av jiddisch och chib är minst lika stort som för finska och meänkieli, men beträffande dem finns ännu ingen förstudie eller liknande underlag. Ett första steg är därför att regeringen ger uppdrag till ISOF att utreda förutsättningarna för att inrätta en funktion motsvarande språkcentrum för jiddisch och chib, i samråd med företrädare för talare av för dessa språk. Utredningen har i kontakter med ISOF fått beskedet att myndig- heten ställer sig positiv till de föreslagna uppdragen under förutsätt- ning att myndigheten får nödvändiga medel till detta. Utredningen har i uppdrag att säkra kunskapen om de nationella minoriteterna i samhället genom att analysera vilka aktörer som är centrala för att höja kunskapsnivån, redogöra för åtgärder som lett till goda resultat och utreda behovet av ytterligare kunskapshöjande åtgärder. har genom att ratificera ramkonventionen åtagit sig att vidta åtgärder på områdena utbildning och forskning för att främja kunskap om de nationella minoriteternas kultur, historia, språk och religion, bl.a. genom att tillhandahålla lämpliga möjligheter till lärar- utbildning och tillgång till läroböcker (se artikel 12). Vidare har vi åtagit oss att så långt möjligt säkerställa att personer som tillhör de nationella minoriteterna får möjlighet att framställa och använda sina egna media (se artikel 9). har genom att ratificera språkstadgan åtagit sig att främja ömsesidig förståelse mellan grupper i landet och att särskilt verka för att respekt, förståelse och tolerans med avseende på nationella minori- tetsspråk inkluderas bland målen för olika slag av undervisning och utbildning. Vidare har vi åtagit oss att uppmuntra massmedia att sträva mot samma mål (se punkt 3 i artikel 7). Utredningen har identifierat två huvudsakliga sektorer där insat- ser behövs för att sprida kunskap om de nationella minoriteterna: public service-media och utbildningsväsendet. I det följande ges en nulägesbeskrivning följt av en genomgång av public service respek- tive utbildningsväsendets roll när det gäller de nationella minoriteter- nas synlighet i majoritetssamhället. Slutligen redogörs för myndig- heters och andra aktörers arbete med att sprida kunskap om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder 11.1Kunskapen om de nationella minoriteterna är låg Att kunskapsnivån kring de nationella minoriteterna och deras språk och kultur är låg har ofta framhållits. Det får anses vara det främsta skälet till att de ansvariga i kommuner och landsting och bland myndigheter inte gjort tillräckligt för att den nationella minoritets- politiken ska få genomslag i verksamheten. Okunskap kring, och ointresse för, minoritetsfrågor leder till en marginalisering av de nationella minoriteterna i den offentliga debatten och ger utrymme för spridning av fördomar och felaktigheter. och folkminnen (ISOF), i och gjorde en undersökning 2015 om allmänhetens kunskap om och attityd till de nationella minoriteterna (ISOF, 2015). Av undersökningen framgår att av deltagarna kunde uppge någon nationell minoritet, vilket innebär att en tredjedel inte känner till någon av minoritetsgrupperna. Nästan samtliga av de som kunde uppge någon minoritet nämnde samerna. Tornedalingar och judar var de minoritetsgrupper som lägst antal personer kunde nämna. Kunskapen om minoriteterna och minoritets- språken är något högre i förvaltningsområdena och bland äldre. De sämsta kunskaperna hade undersökningens yngsta åldersgrupp, personer i åldern 15–. Den viktigaste faktorn verkar enligt under- sökningen vara deltagarnas utbildningsnivå; det skiljer 30 procent- enheter mellan andelen högskoleutbildade och andelen grundskole- utbildade som kan uppge något nationellt minoritetsspråk. 11.2Public service och annan media Bedömning: För en framgångsrik revitalisering av de nationella minoritetsspråken är det av stor vikt att de synliggörs och att deras status höjs. De nationella minoriteterna och minoritets- språken bör ges ökad plats och synlighet i public service och annan media. I betänkande görs en genomgång av utbudet av minoritetsmedia (SOU 2016:80, kapitel 5). Av sammanställningen framgår att innehåll och nyheter producerat av public servicebolagen dominerar utbudet av media på minoritetsspråken. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder (), radio (SR) och Utbildningsradion (UR) är få och utbudet är allra minst när det gäller tryckt media. Representanter för minoriteterna har dessutom också efterfrågat identitetsstärkande journalistik på svenska, då alla som tillhör en minoritet inte nödvändigtvis också talar de traditionella språk som nyheter produceras på. Sändningarna på andra språk än svenska inom public service har sitt ursprung i de behov som invandrade grupper ansågs ha av nyheter på sitt språk. Det präglar i hög grad fortfarande dessa sändningar. De nationella minoriteterna kan visserligen ha behov också av nyhetssändningar på minoritetsspråk, men detta är inte nödvändigtvis det främsta behovet. Det är i högre grad språk och kultur som behöver utrymme i sändningarna. I det gällande sändningstillståndet till SVT anges i 12 § följande (Ku2013/2525/MFI): SVT:s samlade programutbud på de nationella minoritetsspråken samiska, finska, meänkieli och chib samt på teckenspråk ska, samman- taget med SR:s och UR:s utbud, öka jämfört med nivå. Ökningen ska vara betydande. SVT ska även erbjuda ett utbud på det nationella minoritetsspråket jiddisch och andra minoritetsspråk. SVT ska ha en dialog med de berörda grupperna. I sändningstillståndet för UR återfinns samma bestämmelse i 13 § (Ku2013/2526(MFI). I princip samma formulering används i gällande sändningstillstånd för (Ku2013/2524/MFI). Public service-bolagen har fått kritik i de två senaste årens rappor- ter från och tv för att inte tydligt ha redovisat hur den betydande ökningen av minoritetsmedia har varit märkbar för användarna. Däremot bedöms kravet på dialog med de berörda grupperna som uppfyllt (, 2015). Bilden av att dialogen med de nationella minoriteterna fungerar på ett tillfredsställande sätt delas inte av minoritetsföreträdare. Sverige- finländarnas delegation och STR-T framhåller bristen av delaktighet i beslut som rör bland annat sändningstider och programinnehåll (Sverigefinländarnas delegation och STR-T, 2016). I utredningens webbenkät är det bara en mindre andel svarande för respektive språk som anser att utbudet inom public service mot- svarar deras önskemål. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder 11.2.1Utbildning av journalister för att motverka okunskap Bedömning: Det finns också inom journalistkåren en kunskaps- brist om de nationella minoriteterna och deras rättigheter som alltför ofta leder till okunnig och fördomsfull rapportering. Bristen på tvåspråkiga journalister leder ibland också till att public service har svårt att leva upp till sina mål på minoritetsområdet. De förslag som lämnas av om kunskaps- höjande fortbildning för journalister samt utbildning av två- språkiga journalister, bör beaktas av regeringen. I samråd framkom att ett stort problem är den okunniga, och ibland direkt stereotypa, rapporteringen om nationella minoriteter som också påverkar journalisters syn på vad som har nyhetsvärde för hela befolkningen (SOU 2016:80, kapitel 5). Repre- sentanter för de nationella minoriteterna efterfrågar dels utbild- ningar för redan yrkesverksamma journalister, dels insatser för att få in personer som talar minoritetsspråken på journalistutbildningar. konstaterar att det råder en stor brist på två- språkiga journalister. Bilden delas av public servicebolagen. SVT skriver exempelvis i sitt remissvar inför det nuvarande sändningstill- ståndet följande (remissvar på SOU 2012:59): en omfattande expansion av verksamheten på nationella minoritets- språk utan ett samhälleligt åtagande på utbildningsområdet är inkonse- kvent och ohållbart i längden. Tvåspråkiga journalister är, på samma sätt som tvåspråkiga lärare, en förutsättning för att minoritetsspråks- grupperna ska kunna ta del i denna demokratiska process. drar slutsatsen att kunskapshöjande fortbildning för journalister och utbildningar i journalistik riktade till sökande med kunskaper i något av minoritetsspråken skulle kunna vara stärkande för de nationella minoritetsmedierna. Utredningen delar bedömning och föreslår att regeringen går vidare med dess förslag. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder 11.2.2Det kommande sändningstillståndet för public service Bedömning: I det kommande sändningstillståndet bör hänsyn tas till både kvantitet och kvalitet. Sändningar på de nationella minori- tetsspråken har central betydelse för synliggörande och revitali- sering av språken. Utredningen bedömer vidare att jiddisch bör ges samma ställning i sändningstillståndet som övriga minoritets- språk. Den parlamentariska kommitté som tillsatts för att ta fram underlag inför den kommande tillståndsperioden bör dessutom beakta de nationella minoriteternas rättigheter. Ett nationellt minoritetsperspektiv bör på samma sätt som ett jämställdhets- perspektiv genomsyra verksamheten och vara synligt även för majoritetspubliken. Public servicebolagen arbetar alla med minoritetsspråksuppdraget i sändningstillståndet. Uppdraget att sända på de nationella minori- tetsspråken utgår från folkrättsliga åtagande enligt Europa- rådets minoritetskonventioner. Störst antal sända timmar står för. Bolaget prioriterar minoritetsspråksuppdraget i sin interna utvecklingsplan där fokus framför allt ligger på att öka tillgängligheten, stärka minoritetsspråksredaktionerna och öka majoritetspublikens kunskap om de nationella minoriteterna. Sam- arbetet mellan minoritetsspråksredaktionerna och andra redaktioner samt insatserna för att stärka såväl språk som kultur och identitet hos de nationella minoriteterna har ökat. Långsiktiga strukturer för dialog med de nationella minoriteterna är nödvändiga Trots det arbete som public servicebolagen bedriver brister det fort- farande i fråga om de nationella minoriteternas möjlighet till del- aktighet och inflytande. Utbildningsradion är det bolag som kommit längst och upparbetat fungerande strukturer för dialog med de natio- nella minoriteterna för inkludering och delaktighet i de produktioner som genomförs. Utredningen anser att de övriga två bolagen bör öka sina insatser på detta område för att uppfylla kraven i sändningstill- ståndet. Utredningen vill också lyfta fram betydelsen av att det finns Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder fastanställd personal med språk- och kulturkompetens inom bolagen. Sådan personal bidrar till ökad synlighet liksom till ökad legitimitet och trovärdighet för public service i frågor som rör nationella minoriteter. I det nya sändningstillståndet bör både utbud på minoritetsspråk och synlighet i majoritetsmedia beaktas I det nuvarande sändningstillståndet finns ett krav på att utbudet på minoritetsspråk ska öka och att ökningen ska vara bety- dande. Både och radio påpekar dock att detta krav endast mäter antal sända timmar och inte säger något om kvaliteten på innehållet (radio, 2017; 2017). SR framhåller också att en ökning i form av ett visst antal sända timmar blir betydande för några minoritetsspråk som de innebär en mycket liten ökning för finska, som är det domine- rande minoritetsspråket med mycket programtid i SR:s sändningar. SR önskar att ökad sändning utanför FM-kanalerna ska räknas in i den totala sändningstiden. Public servicebolagen framhåller i kontakter med regeringen och utredningen vikten av att kunna arbeta med att nå målgruppen bättre, främst genom digitala kanaler. Det finns emellertid från minoriteternas sida en farhåga att synligheten i media kommer att minska om innehållet flyttas till alternativa kanaler och endast riktas till den aktuella nationella minoritet som utgör ett programs mål- grupp. En av styrkorna med public service är att hela befolkningen nås, även de som inte aktivt letar upp innehåll med minoriteter eller minoritetsspråk. Utredningen anser att en målgruppsanpassning kan vara verkningsfull för att nå personer som inte konsumerar media i traditionella kanaler. Däremot får ett sådant arbete inte innebära att minoritets- och minoritetsspråksinnehållet i de ordinarie tablåerna minskar eller görs mer osynligt. Utredningen anser att regeringen i sitt beslut om nästa sänd- ningstillstånd ska ta hänsyn till både kvantitet och kvalitet när det gäller utbudet av media producerat på de nationella minoritets- språken. Det är också viktigt att hålla isär begreppen minoritetsspråk och nationella minoritetsspråk i sändningstillstånden så att inga missuppfattningar uppstår om att de ska ses på samma sätt. De nationella minoritetsspråken bör med utgångspunkt i språklagen ses SOU 2017:60 Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder i samma sammanhang som majoritetsspråket svenska och inte tillsammans med nytillkomna språk i . Utredningen ser inte heller någon anledning att särbehandla jiddisch, såsom sker i det nuvarande sändningstillståndet. Jiddisch ska i egenskap av nationellt minoritetsspråk ha samma ställning inom public service-media som övriga nationella minoritetsspråk. Utred- ningen utvecklar detta resonemang närmare i kapitel 12.4. Skolan har tills rätt varit en viktig faktor i att osynliggöra och undertrycka de nationella minoriteterna och minoritetsspråken i . En förutsättning för att allmänhetens kunskap om de natio- nella minoriteterna ska kunna öka är att skolan undervisar om deras rättigheter liksom om deras historia, språk och kultur. åtog sig att se till att skolan bedriver sådan undervisning i och med ratificeringen av minoritetskonventioner. Detta finns inskrivet i skolans olika läroplaner. I läroplanen för är ett av de fastslagna kunskaps- målen det som behandlar de nationella minoriteterna inom ämnena samhällskunskap, historia och svenska. Trots detta är det många elever som genomgår grund- och gymnasieskola utan att ha fått kunskap i ämnet. En undersökning som Sisuradio genomfört visar på stora brister när det gäller undervisningen om de nationella minoriteterna. Färre än hälften av de historielärare som svarat på den enkät som skickades ut svarade att de undervisar om alla fem nationella minoriteter (Sisuradio, 2017). Delvis kan detta förklaras med att motsvarande kunskapskrav saknas i lärarutbildningen och att det i de vanligaste läroböckerna ofta nästan helt saknas innehåll om de nationella minoriteterna. I och med ratificeringen av Europarådskonventionerna har åtagit sig bland annat att tillhandahålla möjligheter till lärarutbildning och tillgång till läromedel. Statens möjligheter att styra på detta område är dock begränsade då läromedelsmarknaden är avreglerad och universiteten har autonomi i förhållande till regeringen. Staten för- handsgranskar inte längre läroböcker. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder 11.3.1Förbättrad uppfyllelse av läroplanernas målsättningar Bedömning: Målet i skolans läroplaner om kunskap om de natio- nella minoriteterna uppfylls i allt för låg utsträckning. Förslag: Regeringen bör ge ett särskilt uppdrag att genomföra en riktad efterhandsgranskning av läromedel med avseende på hur de nationella minoriteterna och deras rättigheter framställs i läromedel som används i undervisning. Regeringen bör vidare överväga att ge i uppdrag att utöka utbudet av utbildningsmaterial om de nationella minoriteterna och minori- tetsspråken. Ett av kunskapsmålen för elever som går ut årskurs 9 är att ha fått kunskap om de nationella minoriteternas (judar, romer, urfolket samerna, sverigefinnar och tornedalingar) kultur, språk, religion och historia (Lgr 2011). Uppfattningen från bland annat företrädare för de nationella minoritetsorganisationerna är dock att detta kunskaps- mål i de allra flesta fall uppnås i mycket låg utsträckning. har fått återkommande kritik från bland annat Europa- rådet för brister när det gäller hur och i vilken omfattning de natio- nella minoriteterna framställs i läromedel. Det finns enligt den råd- givande kommittén för ramkonventionen för lite information om minoriteterna och företrädare för minoriteterna har också lyft fram direkta faktafel (, 2012, s. 22). genomfördes en granskning av läroböcker med fokus på rasism, främlingsfientlighet och intolerans av myndig- heten Forum för levande historia (, 2016). Rapport- författaren utgår från kunskapskraven i läroplanen och redogör bland annat för hur de nationella minoriteterna och urfolket samerna representeras och skildras i sex vanligt förekommande läroböcker i historia respektive i samhällskunskap. Studien visar att två av historie- böckerna inte alls nämner samerna och en av dem inte heller nämner något om de nationella minoriteterna. Läroböckerna i samhällskun- skap nämner enligt granskningen samtliga minoriteter och redogör för tidigare förföljelser och dagens minoritetspolitik. Däremot fram- ställs sällan minoriteterna själva som pådrivande i denna utveckling utan ges snarare en passiv roll. Kunskapshöjande och synliggörande åtgärder Även om läromedelsmarknaden är avreglerad har skolmyndig- heterna möjlighet att genomföra riktade granskningar av läroböcker. Skolinspektionen har exempelvis genomfört granskningar gällande läroböcker i kemi och fysik, den senare bland annat i ett jämställd- hetsperspektiv. Inspektionen har inget uttryckligt uppdrag att granska läromedel, men kan göra det i samband med kvalitetsgransk- ningar. har genomfört riktade granskningar av läromedel, bland annat när det gäller hur funktionsvariationer framställs i läro- medel. Myndigheten gjorde , efter ett regeringsuppdrag, en granskning av läromedel utifrån skolans värdegrund. Granskningen visade att de nationella minoriteterna behandlades i mycket liten utsträckning. Romer, sverigefinnar och tornedalingar nämndes inte över huvud taget och informationen var onyanserad och allt för ensidig (, 2006).