sou · H5B324 · 2017-03-28 00:00:00 — I sammanhanget kan det även framhållas att utredningen tidi- gare har beskrivit outsourcing som en företeelse som har funnits 16Se t.ex. Codagnone m.fl. (2016b), s. 50 f. och Prassl och Risak (2016). 17Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 18COM(2016) 356, s. 5 f. 19Se t.ex. (2016), s. 665 och 672 f. Arbete via digitala plattformar under en längre period.20 Det har noterats att företags användande av plattformar för att få arbete utfört möjligen har öppnat upp för mindre företag att genom ”digital outsourcing” använda sig av out- sourcing i större omfattning än vad som har varit fallet med mer traditionell outsourcing (eller offshoring). Den traditionella typen av outsourcing har enligt det synsättet varit mer lättillgänglig för större företag.21 Att uppfatta företeelsen som en form av outsourcing ligger även i linje med det ovannämnda begreppet crowdsourcing som ibland används för att beskriva fenomenet.22 11.3.2Arbete via digitala plattformar i andra länder Innan utredningen går vidare med att beskriva hur det ser ut med arbete via digitala plattformar på den svenska arbetsmarknaden finns det skäl att ge en bild av hur situationen ser ut på ett globalt plan. Överlag så handlar forskning och annat underlag på området i stor utsträckning om andra arbetsmarknader än den svenska, med övervikt för den amerikanska arbetsmarknaden. För att få en bättre bild av företeelsen kan det därför vara lämpligt att lyfta fram delar av hur utvecklingen ser ut i andra länder. I har det gjorts olika försök att mäta antalet personer som utför arbete via digitala plattformar. Resultaten spretar en del. En ofta citerad undersökning av de amerikanska professorerna . Krueger uppskattar antalet till 600 000 personer eller av arbetskraften.23 På annat håll har mängden upp- skattats till av arbetskraften24 och av personer i arbetsför ålder25. Det finns även undersökningar som pekar på att av den vuxna amerikanska befolkningen får delar av sin försörjning genom att erbjuda tjänster via digitala platt- 20Se vidare kapitel 6. 21Se t.ex. Codagnone m.fl. (2016b). 22Ordet är en kombination av de engelska termerna ”crowd” och ”outsourcing” och myntades av i samband med en artikel i tidskriften . I ett tillhörande blogginlägg gavs en definition av begreppet som ”the act of taking a job traditionally performed by a designated agent (usually an employee) and outsourcing it to an undefined, generally large group of people in the form of an open call”. 23Harris och Krueger (2015), s. 10 f. 24Katz och Krueger (2016), s. 15 f. 25McKinsey (2015), s. 33. Se även (2016), s. 37, som talar om att av personer i arbetsför ålder i och 15 europeiska länder sammantaget använt sig av digitala plattformar för att få en inkomst. Arbete via digitala plattformar Enligt samma undersökning får cirka en tredjedel av dessa, eller drygt 14 miljoner personer, en betydande del av sin inkomst via digitala plattformar.26 När det gäller företeelsens omfattning i så är antalet undersökningar på området begränsat. Det sammantagna antalet har dock uppskattats i en rapport som har tagits fram på uppdrag av . Genom att använda sig av den modell som och har använt för den amerikanska arbetsmark- naden har antalet personer som aktivt arbetar via digitala plattfor- mar uppskattats till 100 000 personer eller av samtliga anställda inom EU:s medlemsstater.27 Vidare har ett engelskt universitet på uppdrag av () och den europeiska fackliga federationen UNI undersökt vissa enskilda länder. Resultaten visar att i har i åldern 16–försökt hitta arbete via digitala plattformar medan (4,9 miljoner per- soner) också har utfört arbete.28 Motsvarande undersökning i visar att i åldern 16–har försökt hitta arbete och (1,4 miljoner personer) utfört arbete.29 För gäller att i åldern 18–har försökt hitta arbete och (1 miljon personer30) utfört arbete.31 I är det något vanligare att kvinnor utför arbete via digitala plattformar än att män gör det. Det omvända förhållandet gäller i och . Beträffande kvinnors roll på arbetsmarknaden har det också iakttagits att arbete via digitala plattformar möjligen skulle kunna öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden.32 I fråga om anledningen till att personer utför arbete via digitala plattformar så pekar forskning på området på att pengar är den främsta drivkraften. Även om skäl som flexibilitet, självständighet och möjligheten att kunna arbeta hemifrån också framhålls är det framför allt inkomstmöjligheten som får personer att utföra arbete 26Steinmetz (2016) och Burson-Marsteller (2016). De jämförelsevis höga siffrorna har ifråga- satts på olika håll, se t.ex. Codagnone m.fl. (2016b) och Stangler (2016). 27De Groen och Maselli (2016), s. 20 f. 28Huws och (2016a). 29Huws och (2016b). 30Huws och (2016c), egen beräkning. 31Huws och (2016c). 32Codagnone m.fl. (2016b), s. 40. Arbete via digitala plattformar via digitala plattformar.33 Europeiska studier tyder vidare på att ut- förarna inte verkar vara inställda på att arbete via digitala plattfor- mar ska bli deras huvudsakliga sysselsättning. Snarare är utförandet en bisyssla som kombineras med andra jobb, utbildning eller ansvar för att ta hand om barn eller äldre anhöriga.34 Bilden är dock inte entydig på den punkten utan det finns andra studier som indikerar att arbete via digitala plattformar för en stor del av utförarna är deras huvudsakliga inkomstkälla.35 Arbete via digitala plattformar har vidare blivit föremål för be- handling i domstolar av olika slag runtom i världen. En återkom- mande fråga är om personer som utför arbete via digitala plattformar ska klassificeras som arbetstagare eller uppdragstagare i juridisk mening. På flera håll har personer som arbetar på detta sätt gjort gällande att de bör ses som arbetstagare och därför bör ha vissa rättigheter såsom minimilön och andra ersättningar. I har flera fall förekommit, bl.a. mot Uber som i ett fall ledde till att företaget träffade en förlikning med en grupp förare. Förlik- ningen innebar att förarna skulle behålla sin status som uppdrags- tagare som Uber bl.a. skulle betala till förarna.36 förklarade dock en domstol att för- likningen inte kunde godtas av olika skäl varför utgången i skrivande stund är oklar.37 När det gäller kan nämnas att en spansk domstol har bett om ett förhandsavgörande från i en fråga om Ubers tjänst ska anses utgöra en ren transportverk- samhet eller om den ska ses som en elektronisk förmedlingstjänst.38 Vidare har en brittisk domstol i första instans (Employment Tribunals) förklarat att två engelska Uberförare ska klassificeras som ”workers” enligt brittisk lagstiftning och att de därför träffas av bestämmelser om bl.a. minimilön.39 33Codagnone m.fl. (2016b), s. 34 f. 34Eurofound (2015a), s. 112 f. 35Se t.ex. (2016), s. 18 f. och Huws och (2016a). 36Se t.ex. (2016), för en genomgång av rättsfall i . 37New (2016). 38Mål C-434/15. 39Aslam, Farrar & Others v Uber, . Arbete via digitala plattformar 11.3.3Arbete via digitala plattformar på den svenska arbetsmarknaden När det gäller omfattningen av arbete via digitala plattformar på den svenska arbetsmarknaden så är det ett relativt outforskat område. Inom ramen för det ovan redovisade arbete som FEPS och UNI har initierat har dock även varit föremål för en enkätundersökning. Resultatet av undersökningen, som Unionen var med och delfinansierade, visar att av personer i åldern 16–har försökt hitta arbete via digitala plattformar medan (eller 737 000 personer) också har utfört arbete via digitala plattformar. För de flesta rör det sig om sporadiskt arbete men (eller 245 000 personer) utför arbete via digitala plattformar minst en gång . Det är något vanligare att män () än kvinnor () utför arbete på detta sätt. Enligt undersökningen får cirka en fjärdedel av dem som utför arbete via digitala plattformar minst hälften av sina inkomster den vägen. Av dem som letar efter arbete via digitala plattformar söker efter arbete som kan utföras digitalt/från det egna hemmet, efter tjänster som utförs offline och efter transporttjänster.40 Utredningen konstaterade på ett tidigt stadium att det finns en brist på underlag om hur omfattande arbete via digitala plattformar är på den svenska arbetsmarknaden. Med utgångspunkt i den be- gränsade information som finns kan det också vara fråga om en företeelse som på ett eller annat sätt sysselsätter en förhållandevis stor grupp personer. För att bredda bilden beslutade utredningen att ta fram ytterligare material om omfattningen. Efter upphandling anlitade utredningen () för att genom- föra en enkätundersökning av bl.a. förekomsten av arbete via digi- tala plattformar på den svenska arbetsmarknaden. I upp- drag ingick även att kartlägga det it-baserade mobila arbetet (se avsnitt 10.5). Undersökningen besvarades av 7 069 personer i 40 Huws och (2016d). Arbete via digitala plattformar åldern 16–. rapport återfinns som bilaga 3 till betänkandet. Resultaten av undersökning visar att (motsvarande cirka 272 000 personer) av respondenterna har försökt få uppdrag via digitala plattformar. Av dessa har också utfört arbete som har förmedlats på detta sätt. Det motsvarar cirka 152 000 personer. De uppdrag som har utförts har i större utsträckning varit så- dana som sker digitalt (och kan utföras var som helst) än fysiska/ lokala uppdrag (som inte utföras var som helst), . När det gäller inom vilka branscher uppdragen har utförts har det främst varit fråga om data/it (), men även inom andra områden som framgår av följande figur. Uppdrag inom data/it Uppdrag inom administration/ekonomi/juridik Uppdrag inom kultur/media/design Arbete i eller omkring annans hem (RUT- och ROT-tjänster och liknande) Annat, nämligen: t.ex. försäljning, översättning, pedagogik Källa: (2016). Antalet uppdrag som personerna har haft varierar men ligger oftast mellan 1–20 uppdrag (). Upp- dragen har förmedlats via flera olika plattformar. Av de alternativ som har funnits att välja på i enkäten har de fem vanligaste svars- Arbete via digitala plattformar alternativen, utöver ”annan plattform” (), varit Offerta (), Uber Pop (), Taskrunner (), Uber (övriga) () och Amazon Mechanical Turk (). De flesta arbetar () eller 5–10 tim- mar () i snitt med denna typ av uppdrag. Resultatet i denna del pekar på att arbete via digitala plattformar normalt är någon form av bisyssla i kombination med någon annan typ av sysselsättning. En naturlig följd av det är att arbete via digi- tala plattformar inte är den huvudsakliga inkomstkällan för många som utför arbete på detta sätt. Resultaten visar också att för en majoritet () utgör inkomsterna som kommer från arbete via digitala plattformar av den totala inkomsten. Det finns dock vissa som arbetar betydligt fler timmar med denna typ av uppdrag. arbetar nämligen och för svarar arbete via digitala plattformar för minst hälften av inkomsten. Mot bakgrund av att det är relativt få av respondenterna som har erfarenhet av att söka arbete via digitala plattformar är det svårt att fastslå detaljerade signifikanta skillnader uppdelat på faktorer som kön, ålder och nationell bakgrund. Vissa mönster går dock att ut- läsa. En sådan sak är att det är vanligare att män () än kvinnor () söker efter arbete via digitala plattformar. Vid- are svarar personer i åldersgruppen 16–() i större utsträckning än äldre (2–) att de har försökt få uppdrag via digitala plattformar. Att söka uppdrag via digitala plattformar är också vanligare bland utrikes födda () än bland inrikes födda (). När det gäller regionala skillnader så är det van- ligare att personer i () har försökt få denna typ av uppdrag än personer i övriga delar av landet (2–4 pro- cent). Vidare har personer som kombinerar företagande med anställ- ning eller som har mer än en anställning () i större ut- sträckning än övriga () försökt att få denna typ av uppdrag. Arbete via digitala plattformar har även i varit föremål för rättsväsendets uppmärksamhet. I stor utsträckning har det varit fråga om brottmål kopplade till förare som har använt sig av Ubers tjänst Uber Pop för att utföra transport av personer. Genom platt- formen har det varit möjligt för personer utan taxilegitimation att Arbete via digitala plattformar erbjuda körningar mot betalning. En stor mängd personer har dömts för brottet otillåten taxitrafik i såväl tingsrätt som hovrätt.41 förklarade att företaget stänger ned tjänsten Uber Pop i med hänvisning till bl.a. den då pågående taxiutredningen (SOU 2016:86).42 11.4Möjliga risker i arbetsmiljön och roll Som framgått ovan kan arbete via digitala plattformar innebära en stor variation i såväl arbetsuppgifter som var arbete utförs. Det är där- för svårt att lyfta fram samtliga möjliga risker i arbetsmiljöhänseende för arbete som utförs på detta sätt. Men några övergripande risk- områden kan vara lämpliga att lyfta fram. Riskerna kan grupperas i följande huvudgrupper: fysiska risker vid digitalt arbete (online), fysiska risker vid fysiskt arbete (offline) och psykosociala risker.43 När det gäller fysiska risker vid digitalt arbete är utförarna över- lag föremål för risker som följer av arbete med dator och bild- skärm, såsom synbesvär, muskuloskeletala besvär och stress. Det kan t.ex. vara fråga om att arbetsverktygen inte har önskvärd ergo- nomisk standard eller om arbetsställen med dåliga förutsättningar i fråga om t.ex. ljud, ljus och temperatur. I fråga om arbete som utförs fysiskt så kan det röra sig om vitt skilda arbetsuppgifter och platser för arbetets utförande och följ- aktligen en rad olika fysiska risker ur arbetsmiljösynpunkt. I vissa fall kan det vara fråga om andra typer av fysiska risker än vad som är fallet med digitalt arbete. Som exempel kan utförare som sysslar med transport av personer riskera att utsättas för hot och våld, cykel- bud riskera trafikolyckor och aktörer inom t.ex. byggbranschen ut- föra arbetsmoment som typiskt sett har en förhöjd risk. När det gäller psykosociala risker i arbetsmiljön har det bl.a. framhållits att det är svårt att förutse hur mycket arbete en utförare kan förvänta sig från dag till dag. Denna otrygghet för i sin tur med sig risker. När det är svårt att planera arbetslivet på grund av oförut- sägbarheten i fråga om både arbetstid och inkomst är det nämligen Unionen (2016), s. 27 f. 42Svenska (2016). 43Huws (2015), s. 11 f. Arbete via digitala plattformar också problematiskt att planera privatlivet vilket i sin tur kan skapa oro. Vidare kan det ratingsystem som ofta är inbyggt i modellen där beställare snabbt betygsätter utfört arbete skapa oro. Betygsätt- ningen, som utföraren inte själv kan påverka, kan vara helt avgör- ande för hur mycket arbete och inkomst en utförare kommer att få framöver. Ytterligare ett orosmoment kan vara att arbetsuppgifter ofta erhålls med kort varsel vilket gör det svårt att planera både arbetsliv och privatliv. Utförarnas ensamhet har också framhållits som en möjlig psykosocial risk. Bristen på direkt kontakt med be- ställare, kollegor eller chefer kan göra det svårt att fånga upp sociala problem, såsom missbruk. Slutligen kan arbete via digitala platt- formar ibland bestå i att gå igenom stora mängder av potentiellt stötande innehåll (bilder, video m.m.) för att avgöra om det är lämp- ligt att publicera på internet. Den typen av arbete riskerar att i läng- den bli psykiskt påfrestande.44 Det kan således konstateras att även om arbete via digitala platt- formar är ett relativt nytt sätt att organisera arbete är många av de besvär som kan uppstå i både fysiskt och psykosocialt hänseende inte några nyheter i sig. Däremot framstår det som att förhållan- dena för organiseringen av arbetet och situationerna där risker kan tänkas uppstå i vissa fall kan se annorlunda ut jämfört med mer traditionella sätt att organisera arbete. När det gäller roll så kan det vara svårt för myndigheten att utöva tillsyn över personer som utför arbete via digitala plattformar. Det är ett problem som gör sig gällande oav- sett om det är fråga om arbete som utförs fysiskt eller digitalt. I det första fallet är det fråga om arbete som ofta är mobilt och skiftande. Det kan vara fråga om korta uppdrag som utförarna får med kort varsel. För kan det vara svårt att få till en organi- serad tillsyn i sådana fall. I fråga om digitalt arbete så är även det mobilt i den meningen att det ofta kan utföras var som helst. Arbets- miljöverket kan i sin tillsynsutövning i det fallet tänkas uppleva vissa svårigheter med att utöva tillsyn hemma hos folk, på caféer eller på andra ställen där arbete utförs på detta sätt. Enligt 15 § tredje stycket arbetsmiljöförordningen (1977:1166) gäller att för arbete som utförs i hemmet ska inspektionsbesök ske endast på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs, eller om det finns 44 Huws (2015), s. 14 f. och Schmid-Drüner (2016), s. 15 f. Arbete via digitala plattformar någon annan särskild anledning till det. Samma sak gäller även för arbete som utförs av den som driver verksamhet utan arbetstagare eller utan att ha annan arbetstagare anställd än familjemedlem. 11.5Samtal med arbetsmarknadens parter m.fl. Av de företrädare för arbetsmarknadens parter som utredningen har träffat har en majoritet på såväl arbetstagar- som arbetsgivar- sidan uppgett att arbete via digitala plattformar inte är något som direkt påverkar deras branscher . Till viss del kan det sannolikt förklaras av att en del av arbetet via digitala plattformar sker utan- för områden som traditionellt organiseras av parterna. Till viss del kan det även vara så att arbetet utförs av personer som inte är an- slutna till någon arbetstagarorganisation och att arbetet förmedlas/ organiseras av plattformsföretag som inte är anslutna till någon arbetsgivarorganisation. När arbetet utförs som en bisyssla är det dock sannolikt ofta fråga om personer som i relation till sin huvud- sysselsättning är organiserade. är det flera partsföreträ- dare som har framhållit att den tekniska utvecklingen överlag har haft en stark påverkan på deras branscher på många plan. Flera tror även att arbete via digitala plattformar kommer att få en ökad bety- delse i deras branscher framöver. Ett par av arbetstagarorganisationerna har noterat att även om det verkar vara få personer som utför arbete via digitala plattformar i någon större utsträckning så växer företeelsen snabbt och har stor tillväxtpotential. Transportbranschen är ett område där det går att se en tydlig påverkan . Vidare har det framhållits att vissa av de nya plattformsföretagen använder sig av egenanställningsföretag för att anställa personer som utför deras tjänster. Även om egenanställning används är det fortfarande svårt att avgöra vem som har arbetsmiljöansvaret i olika situationer, så- som om en arbetsskada uppstår när en person utför en tjänst. Ett par av arbetstagarorganisationerna har även särskilt pekat på att den utbredda förekomsten av ratingsystem är problematisk både ur ett integritetsperspektiv och för att utförare är beredda att acceptera mycket för att få bra rating. I fråga om vilket ansvar som plattformsföretagen bör ha, har det framhållits att möjligheten för utförare och beställare att förhandla Arbete via digitala plattformar om villkoren för tjänsten bör vara avgörande. Vidare bör det be- aktas i vilken utsträckning plattformen leder och fördelar arbetet. Ju mer plattformsföretaget lägger sig i hur uppgiften ska utföras ju större ansvar bör det ha. Ytterligare ett problem som har uppmärk- sammats är svårigheter att utse skyddsombud (arbetsmiljöombud) på området. Från arbetsgivarsidan har vissa företrädare poängterat att arbete via digitala plattformar är en tydlig trend på arbetsmarknaden i stort och särskilt i fråga om arbete där privatpersoner utför arbete åt andra privatpersoner. Överlag sker allt fler tjänster i privat regi och begrepp som arbetstagare och uppdragstagare riskerar att bli över- spelade i situationer där privatpersoner utför arbetet. En arbets- givarorganisation har uttryckt att det som en följd av det moderna arbetslivet finns skäl att lösgöra sig från de traditionella arbetsgivar- och arbetstagarbegreppen. En möjlig utveckling som har noterats är att bemanningsbranschen inte kommer att ha vissa av de uppdrag som finns i branschen eftersom dessa kommer att organiseras via digitala plattformar. Vidare har ett par av arbetsgivarorganisationerna framhållit att det inte nödvändigtvis finns några brister i dagens regelverk utan att en stor del av den framtida problematiken på arbetsmiljöområdet kan ligga i tillsynen av regelverket. Det har också särskilt fram- hållits att i den mån det växer fram tjänster som innebär att den som erbjuder tjänsten försöker skaffa sig fördelar genom att hoppa över krav på tillstånd och andra regleringar så är det problematiskt. Organisationen Företagarna har framhållit att gränsen för när en privatperson utför tjänster och när denne i stället ska ses som närings- idkare har börjat suddas ut. Framväxten av det nya sätt att organisera arbete som arbete via digitala plattformar innebär, för med sig en del möjliga utmaningar ur ett arbetsmiljöperspektiv. En första sådan utmaning är att det ofta kan vara svårt att avgöra vilken status de inblandade aktörerna har. Ska den som får tjänsten utförd ses som arbetsgivare och ska den som utför tjänsten uppfattas som arbetstagare eller som upp- dragstagare? Eller är det inte fråga om arbete utfört av en uppdrags- Arbete via digitala plattformar tagare eller arbetstagare utan snarare en tjänst utförd av en privat- person? Vilken roll spelar plattformsföretagen? Vilken klassificering som ges en utförare får med utgångspunkt i AML stor betydelse för att avgöra om ansvarsreglerna är tillämpliga på situationen eller inte. Till det kommer att det är fråga om en situation som skiljer sig från ett vanligt arbetsgivar-arbetstagar- förhållande genom att det är fler parter inblandade. Om ansvars- reglerna skulle vara tillämpliga finns det både beställare och platt- formsföretag som skulle kunna ha en roll att spela. I vissa fall finns det även ytterligare en aktör som kan ha en roll att spela, såsom ett egenanställningsföretag anlitat av plattformsföretaget för att ge ut- förarna anställning de utför en tjänst. Vidare kan den breda palett av tjänster som erbjuds via digitala plattformar i sig vara en utmaning. En transaktion kan, och bör, rimligtvis bedömas på olika sätt beroende på dess syfte, dvs. om syftet är kommersiellt eller rent ideellt. En sådan gränsdragning är inte alltid helt lätt att göra och det finns många tjänster som kan tänkas röra sig i gränslandet mellan kommersiella och ideella tjänster eller som kanske har inslag av båda. Vilken bedömning som görs i det avseendet kan få efterverkningar på hur arbetsmiljöfrågorna ska hanteras i det enskilda fallet. Den särskilda karaktären som arbete via digitala plattformar har och svårigheten att placera in utförare i befintliga system har väckt frågan om att möjligen införa en egen kategori för dessa personer. Det skulle då vara fråga om en kategori som placerar sig mellan arbetstagare och uppdragstagare, s.k. oberoende arbetstagare eller beroende uppdragstagare.45 Bland förespråkarna har framförts tanken att personer som tillhör den nya kategorin ska kvalificera sig för vissa (men inte alla) rättigheter som normalt endast arbets- tagare har, såsom vissa socialförsäkringar och rätten att organisera sig fackligt. Tanken är även att genom en fristående kategori möjlig- göra för plattformsföretag att ge utförare vissa extra förmåner utan att utförarna därför ska ses som arbetstagare.46 Skeptiska röster har dock höjts mot införandet av en ny kategori med argumentet att det skulle göra det svårt att skilja mellan ”riktiga” uppdragstagare och beroende uppdragstagare. 45På engelska brukar termerna ”dependent contractor” och ”independent worker” användas. 46Harris och Krueger (2015). Arbete via digitala plattformar alltså inte försvinna utan bara flyttas från ett plan till ett annat.