sou · H5B310 · 2017-02-22 00:00:00 — Ett beslut som avser såväl den objektiva som den subjektiva bedömningen av oredlighet i forskning enligt 10 § första och andra styckena ska därför kunna överklagas. I bestämmelsen anges emellertid inte uttryckligen vem det är som har klagorätt. I första hand avses just forskare som har bedömts ha varit oredliga i forskningen. Det kan emellertid inte uteslutas att även annan, t.ex. en forskningsutförare eller en anmälare vid en prövning av någon större plagiering, också kan anses ha ett sådant intresse i saken att en överklaganderätt bedöms finnas. Den närmare överklaganderätten får emellertid avgöras av domstolarna i varje enskilt fall. På- talanden om brister i forskningsutförarens organisation enligt 10 § tredje stycket ska inte kunna överklagas. beslutar om föreläggande enligt 11 § andra stycket, får också det beslutet överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av andra stycket framgår att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. 18.2Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) 1 kap 3 a § I högskolornas verksamhet ska vetenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas. För prövning av oredlighet i forskning svarar en särskild nationell nämnd. Bestämmelser om detta finns i lagen (201x:000) om prövning av oredlighet i forskning. Där anges också vad forskare och forskningsutförare har att iaktta. Ändringen i första stycket är endast språklig. Bestämmelsen i andra stycket är ny och utgör en hänvisning från högskolelagen till de nya bestämmelserna i lagen om prövning av oredlighet i forskning. 18.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 11 kap. 3 a § Får den nationella nämnd som anges i lagen (201x:000) om prövning av oredlighet i forskning i sin verksamhet från en forskningsutförare som omnämns i den lagen en sekretessreglerad uppgift, blir sekretessbestämmelsen tillämplig på uppgiften även hos den nationella nämnden. Första stycket tillämpas inte på en uppgift som ingår i ett beslut hos den nationella nämnden. Förslaget behandlas i avsnitt 12.2.4. Paragrafen är ny. Eftersom den nationella nämnden ska göra alla prövningar av oredlighet i forskning i stället för forskningsutförarna måste den nationella nämnden också få information och uppgifter om aktuell forskning från forskningsutförarna. Den föreslagna regleringen är en sekundär sekretessbestämmelse som innebär att eventuell sekretess för uppgifter hos en forskningsutförare i sådana fall följer med till den nationella nämnden och därmed inte blir offentliga där. Prövning av oredlighet i forskning 24 kap. 10 § Sekretess gäller i ärenden hos den nationella nämnd som anges i lagen (201x:000) om prövning av oredlighet i forskning 1.för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men, och 2.för uppgift om en enskilds ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut i ärende. Sekretessen enligt denna paragraf gäller inte heller för uppgift om vem som har väckt frågan om oredlighet eller den person som misstanken riktas mot. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen enligt första stycket 1 i högst och enligt första stycket 2 i högst . Förslaget behandlas i avsnitt 12.2. Paragrafen är ny. Bestämmelsen avser att skydda uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. I ärenden hos den nationella nämnden kan det förekomma känsliga personuppgifter. Det kan gälla forskningspersoner i den aktuella forskningen. Det kan också gälla för både den som misstanken om oredlighet i forskning riktas mot och den som väckt frågan om misstanke om oredlighet Ett s.k. omvänt skaderekvisit har därför införts till skydd för dessa personers personliga förhållanden. Paragrafen avser också att skydda t.ex. innehållet i projektbeskrivningar och liknande handlingar där uppgifter kan finnas om enskilds ekonomiska förhållanden (p 1 och 2 i första stycket). Undantaget i tredje stycket gäller endast namnet på den som väckt frågan om oredlighet eller den som misstanken riktas mot. De föreslagna sekretesstiderna i fjärde stycket är vedertagna i liknande sammanhang. om oredlighet i forskning En särskild utredare ska undersöka behovet av en ny hantering av ärenden som rör utredning av oredlighet i forskning och lämna förslag som säkerställer en tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet. kartlägga hur oredlighet i forskning hanteras i andra länder, utreda hur begreppen god sed och oredlighet i forskning används och hur högskolors ansvar för upprätthållande av god sed i forskningen vid behov kan förtydligas, göra en översyn av verksamheten vid expertgruppen för oredlighet i forskning vid och vid behov föreslå en ny ändamålsenlig organisation för oberoende utredningar av oredlighet i forskning, föreslå hur rättssäkerheten vid bedömning av misstänkt oredlighet ska kunna garanteras, och lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Uppdraget att undersöka behovet av en ny hantering för oredlighet i forskning Forskning bedrivs i förutom vid universitet och högskolor som har staten som huvudman och som omfattas av högskolelagen (1992:1434) också vid enskilda utbildningsanordnare som har fått tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina, liksom vid andra statliga och enskilda organ. Dessa kallas i det följande gemensamt för forskningsutförare. De universitet och högskolor som har staten som huvudman och som omfattas av högskolelagen benämns i det följande, om inte annat framgår, högskolor. Även om regelverket för forskningsverksamheten vid de olika forskningsutförarna kan skilja sig i vissa avseenden är det angeläget att frågor om oredlighet i forskning hanteras på ett sådant sätt att allmänhetens förtroende för forskningen främjas. Frågor om oredlighet i forskning har tidigare behandlats bl.a. i betänkandet God sed i forskningen (SOU 1999:4), i propositionen Forskning och förnyelse (prop. 2000/01:3, bet. 2000/01:UbU6, rskr. 2000/01:98) och i en promemoria med förslag till reglering i högskoleförordningen (1993:100) av en högskolas ansvar för utredning av misstankar om oredlighet i forskning vid universitet och högskolor (U2004/2082/UH). Som en följd av detta infördes en ny paragraf i högskoleförordningen som innebar att högskolorna fick en skyldighet att utreda misstanke om oredlighet i forskning. En skrivelse från och () (U2007/4579/F) avseende en fristående instans för granskning av högskolans hantering av s.k. oredlighetsärenden har remissbehandlats. Förslagen behandlades i propositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50, bet. 2008/09:UbU4, rskr. 2008/09:160) där regeringen bedömde att högskolornas ansvar att utreda en misstanke om forskningsfusk bör bestå, men att en utredning, utförd av experter utanför det lärosäte där misstanke om oredlighet har uppkommit, i vissa fall kan bidra till förtroendet för utredningens resultat. Regeringen inrättade därför 2010 ett oberoende organ, expertgruppen för oredlighet i forskning vid . Expertgruppen ska på begäran av ett universitet eller en högskola som har staten som huvudman och som omfattas av högskolelagen yttra sig i ärenden som rör utredningar av misstankar om oredlighet i forskning och konstnärlig forskning samt utvecklingsarbete. En högskola som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om en misstanke om oredlighet i forskning, konstnärlig forskning eller utvecklingsarbete vid högskolan ska enligt 1 kap. 16 § högskoleförordningen utreda misstankarna. En högskola får under pågående utredning hämta in ett yttrande från expertgruppen. Om den person som väckt frågan om misstanke om oredlighet eller den person som misstanken riktas mot begär det, ska högskolan hämta in ett sådant yttrande. Något yttrande behöver dock inte hämtas in, om högskolan bedömer det som uppenbart obehövligt. I en skrivelse (U2013/2936/F) påpekar och att det nuvarande regelverket och uppdraget för expertgruppen vid är alltför vagt och inte ger grund för en rättssäker hantering. Hantering av oredlighet i forskning i andra länder och i internationella samarbeten I några länder finns organ som hanterar frågor om oredlighet i forskning. I de nordiska länderna gäller att det är arbetsgivaren som har huvudansvar för att utreda oredlighet. Arbetsgivaren beslutar om eventuella påföljder vid konstaterad oredlighet och om ett ärende ska överlämnas till polismyndigheten för utredning av brottsmisstanke. Centrala organ som på olika sätt värderar eller överprövar ärenden kring oredlighet finns i , och . Men medan (Bekendtgørelse om Udvalgene vedrørende Videnskabelig Uredelighed ) och (Lov om behandling av etikk og redelighet i forskning ) har valt att lagstifta om oredlighet, bygger det finska systemet på frivillighet. Forskning är oftast internationell och samarbeten sker i globala nätverk där även finansiering kommer från olika källor. I dessa fall uppkommer frågor om vilka regelverk som ska gälla och i vilket land en utredning ska ske. kartlägga hur oredlighet i forskning hanteras i andra länder, föreslå möjliga lösningar på hur utredning av oredlighet ska kunna genomföras när det gäller forskning som utförts i och som en del i internationella forskningssamarbeten, och lämna nödvändiga författningsförslag. Begreppet god sed i forskningen och högskolornas ansvar I betänkandet God sed i forskningen påpekades vikten av ett förebyggande arbete för att minska förekomsten av oredlighet i forskning. Kommittén betonade behovet av utbildning samt goda ordningar och praktiska förutsättningar för dokumentation och arkivering av forskningsmaterial. Kommittén ansåg att forskningsverksamhet ska dokumenteras så att det är möjligt för utomstående granskare att följa hela forskningsprocessen. Kommittén förespråkade en modell för utredning av misstanke om oredlighet i forskning som tar fasta på det ansvar som ledningsorganen vid varje forskningsinrättning har att värna om hög kvalitet i forskningen. Det är arbetsgivaren som har till uppgift att ta ansvar för prevention och att ett repressivt system efterföljs oavsett om forskningsinrättningen är ett universitet, en högskola, ett sektorsforskningsorgan eller drivs i någon annan myndighetsform eller i privaträttslig form. Vid en högskola har rektorn, närmast under styrelsen, ansvar för ledning av verksamheten och av detta följer att rektorn ska se till att misstankar om oredlighet i forskning utreds på lämpligt sätt. Det är rimligt att högskolorna själva bör kunna göra en åtskillnad mellan ett agerande som kan betraktas som avvikande från god sed i forskningen och ett agerande som är avsiktligt bedrägligt och kanske rent av brottsligt. Begreppen avvikelse från god forskningssed och oredlighet i forskning brukar bl.a. innefatta att fabricera, förfalska, plagiera eller stjäla vetenskapliga data och resultat, men de är inte tydligt definierade vad gäller gränser, allvarlighet, upprepning och uppsåt. Det finns därför skäl att belysa hur dessa begrepp används och närmare utreda vilket ansvar arbetsgivare har i verksamhet som bedriver forskning respektive i vilka situationer en extern instans bör göra en oberoende utredning av misstänkt oredlighet i forskning. utreda hur begreppen god sed och oredlighet i forskning används hos forskningsutförarna, och föreslå hur högskolors ansvar för upprätthållande av god sed i forskningen vid behov kan förtydligas. Hur bör en misstanke om oredlighet i forskning hanteras? En högskola som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om misstänkt oredlighet har enligt högskoleförordningen en skyldighet att utreda misstankarna. Vid en anmälan, vilken beroende på högskolans lokala föreskrifter kan göras till t.ex. dekanus, fakultetsnämnd, prefekt eller rektor, är högskolan skyldig att utreda eventuella missförhållanden. Rektorn kan under pågående utredning inhämta ett yttrande från expertgruppen för oredlighet i forskning vid , och ska göra det om den person som anmält eller den person som misstanken riktas mot begär det, såvida inte högskolan bedömer det som uppenbart obehövligt. I remissbehandlingen av skrivelsen från och (U2007/4579/F) framkom att frågan om eventuell preskriptionstid bör klargöras. Det kan t.ex. förekomma att en högskola kan behöva ta initiativ till en utredning av misstänkt oredlighet i forskning även om det gått så sedan den påstådda förseelsen att berörda parter är verksamma vid högskolan. I betänkandet God sed i forskningen ansåg kommittén att anmälan av ett ärende om oredlighet i forskning som gäller en forskare vid annat lärosäte eller annan myndighet bör överföras till denna myndighet som bör driva utredningen vidare. En högskola kan även behöva utreda en misstanke om oredlighet i forskning som berör personer som är eller har varit verksamma vid en högskola men som inte formellt varit anställda vid högskolan, t.ex. en forskarstuderande eller adjungerad forskare. I skrivelsen från och (U2007/4579/F) föreslogs att anmälan till en oberoende oredlighetskommitté bör kunna göras av den tidigare anmälaren, av den forskare som anmälts eller av rektorn. Även om det är högskolan där forskningen utförts som har ansvaret för en utredning och eventuella påföljder vid konstaterad oredlighet kan det förekomma att en högskola inte genomför någon utredning eller inte inhämtar yttrande vid en anmälan om misstänkt fusk. Det kan därför finnas skäl att överväga om det borde vara möjligt för enskilda att direkt kunna vända sig till en oberoende instans för att anmäla misstankar om oredlighet i forskning. För att en oberoende instans ska kunna göra en utredning som garanterar rättssäkerhet för alla inblandade är det av stor vikt att forskningsutföraren kan bistå med relevanta underlag. Om forskningsresultat som bygger på fusk eller annan oredlighet i forskning har publicerats och resultaten ligger till grund för föreskrifter och policyutformning eller för hur processer, metoder och produkter utformas, är detta naturligtvis allvarligt. Det är därför av betydelse att information om resultatet av en utredning av oredlighet i forskning och eventuella konsekvenser av konstaterad oredlighet kommuniceras på ett lämpligt sätt. I använder vissa myndigheter en sex-årsgräns för hur länge efter påstådd oredlighet i forskning som anmälningar kan göras och undersökningar genomföras. Detta gäller t.ex. för den myndighet som granskar statligt finansierad biomedicinsk forskning, Office of Research Integrity. Men det har förekommit i internationella sammanhang att artiklar dragits tillbaka decennier efter konstaterad oredlighet. Det skulle därför kunna vara ändamålsenligt att ange en bortre gräns för när utredningar av oredlighet i forskning initieras. För- och nackdelar med en bortre gräns bör redovisas. Det är naturligtvis viktigt för de enskilda individer som är berörda i fall av misstänkt oredlighet i forskning att utredningen är rättssäker. Detta gäller för både den som misstanken riktas mot och den som väckt frågan om misstanke om oredlighet. Den som utpekas som misstänkt för oredlighet är i en utsatt position och kan få svårt att i efterhand rentvå sitt namn om det visar sig att någon oredlighet inte förekommit. Det kan bl.a. därför finnas behov av att ett oberoende organ ska kunna återuppta en utredning av oredlighet i forskning om nya fakta framkommer. Det finns även komplikationer med att anmäla misstänkt fusk i forskning. Så kallade ”visselblåsare”, dvs. personer som slår larm om misstänkt oegentlighet, har ibland fått negativa reaktioner på sin anmälan. en anmälan om misstanke om oredlighet i forskning avges anonymt, men utan att direkta belägg finns eller någon som personligen vittnar om det inträffade, kan en sådan anmälan komma att betraktas som mindre seriös och det är inte säkert att den tas upp till prövning. Den som öppet anmäler forskningsfusk skyddas däremot inte av någon utredningssekretess, utan den anmälde har rätt att ta del av anmälan. Vissa länder, däribland , och , har regelverk som skyddar visselblåsare. Det är därför angeläget att en utredning kan bedrivas både med offentlig insyn och med beaktande av behovet av integritet för den enskilde. Förutom forskningsutförarens möjlighet att i egenskap av arbetsgivare vidta åtgärder har även statliga forskningsfinansiärer en möjlighet att avbryta bidrag till forskningsprojekt som bedömts bygga på förfalskade data. Det finns därför behov av att utreda forskningsutförarnas roll när det gäller upprätthållande av god sed i forskning och vid misstänkt oredlighet i forskning och vilka uppgifter ett oberoende organ som ska utreda oredlighet i forskning bör ha. bedöma om det bör vara möjligt för enskilda att vända sig till ett oberoende organ för att anmäla misstänkt oredlighet i forskning, bedöma om ett oberoende organ ska kunna utreda misstanke om oredlighet i forskning hos andra forskningsutförare än högskolor, föreslå vilka frågor om oredlighet i forskning ett oberoende organ ska kunna utreda, ta ställning till om det bör finnas en bortre gräns för när utredningar om oredlighet i forskning ska få initieras, föreslå hur rättssäkerheten vid bedömning av misstänkt oredlighet ska kunna garanteras för både den anmälde och den som anmäler, utreda behovet av offentlig insyn liksom behovet av integritet för den enskilde och då beakta de förslag som lämnats i betänkandet Visselblåsare – Stärkt skydd för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden (SOU 2014:31), och lämna nödvändiga författningsförslag. Övriga uppgifter för ett oberoende organ som ska utreda frågor om oredlighet i forskning Utöver att svara för utredningar om oredlighet i forskning kan expertgruppen vid eller ett motsvarande oberoende organ även ges andra uppgifter, t.ex. att följa både den nationella hanteringen av oredlighet i forskning och den internationella utvecklingen på området samt svara för nationell kompetens inom forskningsetikområdet. föreslå vilka övriga uppgifter utöver utredningar av oredlighet i forskning som ett oberoende organ bör ha. Hur bör ett oberoende organ som ska utreda oredlighet i forskning organiseras? Expertgruppen för oredlighet i forskning vid är ett oberoende organ som på begäran av högskolor ska yttra sig i ärenden som rör utredningar av misstankar om oredlighet i forskning och konstnärlig forskning samt utvecklingsarbete. Expertgruppen består av en ordförande och fyra övriga ledamöter samt personliga ersättare för dessa. –2013 har oredlighetsgruppen lämnat yttranden i sex ärenden. Från forskarsamhället påpekas att antalet misstänkta fall av oredlighet i forskning ökar. är det förhållandevis få fall av misstänkt oredlighet där högskolorna under pågående utredning begär ett yttrande från expertgruppen för oredlighet i forskning. göra en översyn av verksamheten vid expertgruppen för oredlighet i forskning vid och vid behov föreslå en ny ändamålsenlig organisation för oberoende utredningar av oredlighet i forskning, med beaktande av de krav på tydlig ansvarsfördelning, rättssäkerhet och effektivitet som utgör grunden för organisering av statlig verksamhet, och lämna nödvändiga författningsförslag. Utredaren ska analysera och redovisa vilka konsekvenser förslagen får för högskolor och för andra aktörer inom forskningssystemet. De ekonomiska och budgetära konsekvenserna ska bedömas och beräknas. Om utredarens förslag innebär kostnadsökningar, ska utredaren föreslå en finansiering enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474). Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska inhämta synpunkter från högskolor och andra forskningsutförare, , Verket för innovationssystem, för hälsa, arbetsliv och välfärd, för miljö, areella näringar och samhällsbyggande, , Inspektionen för vård och omsorg, , Myndigheten för delaktighet, huvudmännen för hälso- och sjukvård och socialtjänst och med andra berörda aktörer. Uppdraget ska redovisas . Tilläggsdirektiv till Utredningen organisation för utredningar om oredlighet i forskning (U 2015:07) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv om organisation för utredningar om oredlighet i forskning (dir. 2015:99). Enligt utredningens direktiv ska uppdraget redovisas . Uppdraget ska i stället redovisas . Sammanfattning av enkät till universitet och högskolor skickade utredningen en enkät innehållande fem frågor om god sed och oredlighet i forskning till samtliga statliga universitet och högskolor och samtliga enskilda utbildningsanordnare med tillstånd att utfärda examina enlig lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina, totalt 48 lärosäten (i enkäten sammanfattas de under beteckningen högskolor). Svarstiden sattes till . Svar lämnades av 47 lärosäten men fem av dessa redovisade att de inte bedrev någon forskning. Följande sammanställning av enkätens frågor och svar bygger därmed på uppgifter från 42 lärosäten, varav 31 statliga universitet och högskolor och 11 enskilda utbildningsanordnare. 1.För högskola som lyder under högskoleförordningen: Enligt 1 kap. 16 § högskoleförordningen (1993:100) ska en högskola som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om en misstanke om oredlighet i forskning, konstnärlig forskning eller utvecklingsarbete vid högskolan, utreda misstankarna. Hur många sådana misstankar har er högskola utrett –2015 och hur har ni rent allmänt fått kännedom om misstankarna? I hur många fall har oredlighet konstaterats? 31 statliga universitet och högskolor och 10 enskilda utbildningsanordnare redovisar svar på denna fråga. De redovisar sammantaget 110 anmälda fall av oredlighet –2015. I 16 av dessa har oredlighet konstaterats. 2.Hur definierar er högskola begreppen ”god sed i forskning” respektive ”oredlighet i forskning”? Som svar på frågan hur ”god sed i forskning” definieras hänvisar flera lärosäten till externa definitioner eller riktlinjer, framför allt sådana som publicerats eller sammanställts av : God forskningssed, rapportserie 1:2011 (6 st) Vetenskapsrådets regler och riktlinjer (3 st) codex.vr.se (3 st) Vad är god forskningssed?, rapportserie 2005:1 (2 st) Riktlinjer för god medicinsk forskning, 1996 (1 st). Ett lärosäte hänvisar till Kommittén om forskningsetiks skrivning i betänkandet God sed i forskningen (SOU 1999:4): God sed i forskningen är den moraliska praxis som utvecklas då forskningens olika aktörer i dialog med det omgivande samhället kritiskt reflekterar kring forskningsverksamheten. Tretton lärosäten hänvisar till en egen definition av god forskningssed, t.ex. ett eget policy- eller riktlinjedokument. Ett lärosäte menar att forskarsamhället vet vad god sed är. Vissa lärosäten har redovisat flera definitioner. 17 lärosäten anger ingen definition eller har inte besvarat frågan. Som svar på frågan hur ”oredlighet i forskning” definieras hänvisar 14 lärosäten till den definition som används vid : Vetenskaplig oredlighet innebär handlingar eller underlåtelser i samband med forskning, vilka – medvetet eller av oaktsamhet – leder till falska eller förvrängda resultat eller ger vilseledande uppgifter om en persons insats i forskningen. Sju lärosäten hänvisar till den definition som tidigare föreslogs av Kommittén om forskningsetik: Med oredlighet i forskning menas att en forskare avsiktligt och på ett vilseledande sätt gör avsteg från de vetenskapliga kraven eller medvetet bryter mot allmänt accepterade etiska normer. Två lärosäten hänvisar till universitets- och högskoleförbunds riktlinjer om hantering av frågor om vetenskaplig ohederlighet. Ett lärosäte hänvisar till den amerikanska definitionen av oredlighet i forskning i Federal Policy on Research Misconduct. Många lärosäten beskriver också i sina definitioner eller redogörelser vilka konkreta handlingar som enligt dem utgör oredlighet i forskning: Plagiering (22 st) Förfalskning och fabrikation (21 st)