sou · H5B326 · 2017-04-03 00:00:00 — Ett sådant självständigt agerande kan exempelvis avse anvis- ningar om prissättningen på den förmedlade nyttigheten, som måste följas av användarna, eller tvingande regler om tillämpning av andra avtalsvillkor mellan användarna än priset. Vidare bör vägas in om plattformen tillhandahåller någon form av produktionsmedel som behövs för att nyttigheten ska kunna pro- duceras. Sådana medel kan t.ex. utgöras av verktyg som krävs för att utföra en viss tjänst eller fordon som behövs för att utföra ett transportuppdrag. Ytterligare omständigheter, som kan tyda på ett ingripande agerande från plattformen sida, är krav på särskild arbets- klädsel, dekaler eller andra varukännetecken, som användaren ska vara försedd med när en tjänst tillhandahålls. Ett exempel är om en bil- förare vid samåkning förutsätts bära en särskild jacka eller speciell keps med plattformens varumärke. Dessutom bör den information plattformen ger till användarna tillmätas förhållandevis stor betydelse. Om plattformen klart och tydligt informerar om att den enbart agerar som förmedlande länk, och inte som part i användarrelationen, talar det mot att ett sådant partsförhållande föreligger. Även denna fråga måste dock avgöras från fall till fall och vid en samlad bedömning av berörda om- ständigheter. Liknande resonemang har förts när det gäller rese- byråers ställning som förmedlare av resor mellan reseköpare av researrangör. I ett rättsfall fann att en resebyrå (mellanmannen) kan bli bunden av avtalet mellan köparen av resan och ett flygbolag om resebyrån endera agerat själv- ständigt i förhållande till flygbolaget eller om resebyrån inte tydligt klargjort att den endast handlar som mellanman för flygbolagets räkning.4 Även kommissionen har fört resonemang om när en delningseko- nomisk plattform kan anses ha ett utvidgat ansvar av det slag som berörts. Vi återkommer i kapitel 7 till kommissionens bedömningar. De köprättsliga reglerna har, som ska visas i det följande, betydelse även i delningsekonomiska transaktioner. Det gäller även om sådana transaktioner normalt inte avser köp av varor. Köprätten, som den kommit till uttryck i t.ex. köplagen, innehåller viktiga rättsgrunds- satser, som är vägledande i rättsfrågor som parterna inte reglerat i avtal och annan direkt tillämplig lagstiftning saknas. Så är ofta fallet i delningsekonomiska transaktioner. Både köplagen och konsumentköplagen innehåller ett stort antal bestämmelser. Vi fokuserar på några av de centrala delar, som bedöms ha störst praktisk betydelse, i första hand regler om fel, dröjsmål, påföljder och reklamation. Köplagen (1990:931) innehåller bestämmelser som reglerar köpares och säljares inbördes rättigheter och skyldigheter vid köp, och i tillämpliga delar vid byte, av lös egendom. Lagen gäller även om säl- jaren ska utföra visst arbete i samband med transaktionen, t.ex. att installera en köpt maskin hos köparen. Däremot ska lagen inte tilläm- pas om transaktionens tjänstemoment utgör den övervägande delen av säljarens förpliktelse. Köp och installation av en ventilations- anläggning, där kostnaden för maskinvara och material är mindre 4 NJA 2014 s. 978. än kostnaden för arbetstiden med installation bör typiskt sett avse en tjänst. Köp och installation av en värmepanna har däremot i praxis bedömts utgöra köp. Lagen gäller enligt uttryckligt stadgande inte när konsumentköp- lagen är tillämplig, dvs. i fall där en näringsidkare säljer lös egendom till en enskild konsument. Det innebär att köplagen, något förenklat och med vissa ytterligare smärre undantag, gäller för alla köp av lös egendom som inte är konsumentköp. Vi återkommer nedan till frågan om vad som utgör konsumentköp. Köplagen är alltså tillämplig, inte bara i kommersiella och professionella affärsrelationer, utan även vid köp mellan privatpersoner, såsom via Blocket och och liknande webbplattformar. Vid tolkning av vad som ska gälla mellan parterna är avtalet alltid utgångspunkt. Om ledning för hur en rättsfråga mellan parterna ska lösas inte ges i avtalet, gäller lagen. Köplagen är dispositiv. Det inne- bär att parterna är fria att överenskomma om villkor som ger köparen ett sämre skydd än lagreglerna. Vidare kan lagen åsidosättas av han- delsbruk, branschsedvanor och av praxis, som kan ha utvecklats mellan parterna i tidigare affärsrelationer. Här bör dock inflikas att villkor som bedömas vara oskäliga kan jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av 36 § avtalslagen. Med jämkning menas att villkoret inte tillämpas mellan parterna, eller inte tillämpas fullt ut, t.ex. genom att en skadeersättning minskas. Vid bedömning av om ett villkor ska jämkas p.g.a. att det är oskäligt ska hänsyn tas till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets till- komst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Avtalet kan också med stöd av nämnda lagrum i sin helhet upphöra att gälla. Vid bedömningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som är konsument eller av annat skäl har en under- lägsen ställning i avtalsförhållandet. Oskäliga avtal kan också för- bjudas med stöd av den marknadsrättsliga lagstiftningen, till vilken vi återkommer i det följande. Dröjsmål föreligger enligt köplagen om varan inte avlämnas eller avlämnas för sent och orsaken till detta inte beror på köparen eller i övrigt på någon omständighet på köparens sida. I första hand får köparen vid dröjsmål kräva att säljaren fullgör sina åtaganden. Köparen kan inte vänta orimligt länge med ett så- dant krav. I så fall förloras rätten att kräva fullgörelse av köpe- avtalet. Om säljaren alltjämt inte levererar har köparen rätt att häva köpet. Det förutsätter dock att avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för köparen och att säljaren insett eller borde ha insett det. En säljare kan alltså inte hävda brist på insikt om avtalsbrottets betydelse för köparen, om omständigheterna i övrigt borde ha föranlett en sådan insikt. Vissa begränsningar i hävningsrätten finns när varan tillverkats eller skaffats särskilt för köparens räkning och efter dennes anvis- ningar eller önskemål. Om säljaren i ett sådant fall inte efter hävning kan tillgodogöra sig varan på annat sätt och därigenom lider väsent- lig förlust, får köparen häva köpet bara om dröjsmålet lett till att köpet blivit väsentligen förfelat. Om köparen lidit skada på grund av dröjsmålet kan säljaren bli skyldig att ersätta skadan. En sådan skadeståndsskyldighet förut- sätter att säljaren inte kan visa att dröjsmålet beror på ett hinder utanför hans kontroll som han 1.inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vid köpet och 2.vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller över- vunnit. Detta brukar kallas kontrollansvar och tillämpas även i konsument- rätten. Om exempelvis ett köpeavtal ingås strax före en allmänt omtalad och förestående strejk bland lastbilschaufförer, som skulle medföra dröjsmål med leveransen, är en eventuell utbruten strejk ett hinder som säljaren kunnat räkna med. Om det skulle vara möjligt att undvika eller övervinna hindret, t.ex. genom användning av alter- transportmedel, kan säljaren inte undgå skadeståndsansvar genom hänvisning till pågående strejk. Om däremot ingen annan möjlighet finns än att använda det strejkdrabbade transportmedlet torde säljaren undgå skadeståndsansvar. I vart fall åligger det säljaren att underrätta köparen när ett hinder för leverans uppstår och hur detta inverkar på säljarens möjlighet att fullgöra avtalet. Om säljaren inte inom skälig tid underrättar köparen om hindret, har denne rätt till ersättning för den skada som skulle ha undvikits genom underrättelsen. Köparen skulle t.ex., om han fått kännedom om hindret, kunna ha hyrt en maskin av det slag han köpt, för att undvika ytterligare kommersiella förluster. Både rätten till hävning och rätten till skadestånd förutsätter att köparen inom skälig tid efter att han fått kännedom om avlämnan- det underrättar säljaren om sitt anspråk. Dröjsmål kan även finnas på köparens sida t.ex. med betalning. Motsvarande påföljder såsom betalningskrav, hävning och skadestånd kan bli aktuella vid sådana dröjsmål. Hävning förutsätter t.ex. att betalningsdröjsmålet är väsentligt. När en vara avlämnats ska köparen undersöka varan. Detta ska ske ”i enlighet med god affärssed”. Vad som är god affärssed varierar från område till område. Om varan är felaktig ska köparen reklamera varan hos säljaren. Reklamation krävs för att de olika felpåföljderna ska kunna göras gällande. Utebliven eller för sen reklamation innebär att felet inte kan åberopas. Huvudregeln är att reklamation ska inom skälig tid. Vad som är skälig tid varierar med olika varutyper, branschpraxis och andra omständigheter. Om köpet avser färska matvaror är den skäliga tiden t.ex. mycket kort. I lagen stadgas också en bortersta reklamationstid från det att köparen tagit emot varan. Inte i något fall kan köparen alltså göra felpåföljder gällande vid reklamation bortom denna tidsgräns. Frågan är då vad som ska anses utgöra fel i varan. I både köp- lagen och konsumentköplagen definieras i vilka situationer som en vara ska anses felaktig och reglerna i denna del är delvis likalydande. Vi återkommer nedan till felreglerna i konsumentköplagen Inledningsvis anges, i den del som avser fel, att fel föreligger om varan inte i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och för- packning stämmer överens med vad som följer av avtalet. En brist i detta avseende utgör fel. Dessutom krävs, om inte annat följer av avtalet, att varan ska 1.vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmän- het används, 2.vara ägnad för det särskilda ändamål för vilket varan var avsedd att användas, om säljaren vid köpet måste ha insett detta ändamål och köparen har haft rimlig anledning att förlita sig på säljarens sakkunskap och bedömning, 3.ha egenskaper som säljaren har hänvisat till genom att lägga fram prov eller modell, och 4.vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt, om för- packning behövs för att bevara eller skydda varan. Om varan avviker från de krav som framgår i punkt 1–4 ska den, om inte annat avtalats, anses felaktig. ska också anses felaktig om den i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Fel föreligger även om varan inte överensstämmer med uppgifter om dess egenskaper eller användning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan. Marknadsföring i detta sammanhang om- fattar även olika uppgifter om varan, dess egenskaper eller använd- ning, som säljaren lämnat innan bindande avtal om köp ingicks. Så- dana uppgifter är för övrigt bindande för säljaren även om de lämnas av någon i tidigare säljled eller av någon annan för säljarens räkning, förutsatt att säljaren kände till eller borde ha känt till uppgiften. Säljaren kan dock undgå felansvar genom att rätta uppgifterna före köpet. Det förekommer att varor säljs i s.k. ”befintligt skick”. Säljarens avsikt med ett sådant förbehåll är i regel att göra en generell fri- skrivning från fel i den sålda varan. kan dock bli att anse som felaktig i köprättslig mening även med ett förbehåll om befintligt skick. Den kanske mest typiska situationen är då varan är i väsent- ligt sämre skick än köparen med hänsyn till varans pris och övriga omständigheter med fog har kunnat förutsätta. Den som säljer en relativt ny bil, i till synes gott skick och för ett pris som är marknads- mässigt för sådana bilar, kan därmed inte undgå felansvar genom att åberopa att bilen är såld i befintligt skick om motorn är så skadad att ett motorbyte eller en totalrenovering behövs. Påföljder vid fel i varan Vid fel i varan, och förutsatt att den undersökts och reklamerats, kan ett antal olika felpåföljder bli aktuella, såsom avhjälpande, pris- avdrag, hävning och skadestånd. I första hand har köparen rätt att kräva att säljaren avhjälper felet utan kostnad för köparen. Säljaren har då möjlighet att i stället för att avhjälpa felet, t.ex. laga en köpt maskin, leverera en ny. Köpa- ren får kräva omleverans om det avtalsbrott som felet utgör är av väsentlig betydelse och säljaren insett eller borde ha insett det. Säljaren har å andra sidan en rätt att fullgöra sina skyldigheter genom avhjälpande eller omleverans, förutsatt bl.a. att det sker på säljarens bekostnad och utan väsentlig olägenhet för köparen. Om avhjälpande eller omleverans inte kan ske eller inte sker inom skälig tid efter reklamationen får köparen kräva prisavdrag eller häva köpet. Prisavdraget ska beräknas utifrån skillnaden i värde mellan en felfri vara och värdet på den felaktiga varan. Hävning förutsätter att felet innebär ett avtalsbrott av väsentlig betydelse för köparen och att säljaren insett eller borde ha insett det. Köparen måste meddela säljaren att han avser att häva köpet. Sådant meddelande ska ges inom skälig tid från det köparen märkt eller borde ha märkt felet alternativt inom vilken säljar- en skulle ha avhjälpt felet eller gjort omleverans. Slutligen kan en felaktig vara även leda till skadeståndsskyldig- het för säljaren. Räckvidden av skadeståndsskyldigheten är dock mer begränsad än i konsumentförhållanden och omfattar t.ex. inte följd- skador på annan egendom. Konsumentköplagen (1990:932) trädde ikraft med köp- lagen. Den viktigaste skillnaden mellan lagarna är att konsumentköp- lagen är tvingande till konsumentens förmån. De centrala reglerna om dröjsmål och fel har emellertid utformats på liknande sätt i de båda lagarna, i vissa delar med samma ordalydelse. En viktig orsak till detta är att många företag handlar med såväl enskilda konsumenter som med andra näringsidkare. Det är då en fördel att inte behöva tillämpa olika regler. Lagens tillämpningsområde definieras i 1 §. Där framgår att lagen gäller köp av lösa saker, som en näringsidkare säljer till en konsument. Dessutom gäller lagen när köpet förmedlas av en näringsidkare på uppdrag av en konsument. Så kan t.ex. vara fallet om en privat- person säljer en bil via en bilhandlare, som visar bilen och genomför försäljningsåtgärderna i övrigt. I sådana fall svarar näringsidkaren solidariskt med säljaren för säljarens skyldigheter enligt lagen. Syftet med bestämmelsen är bl.a. att motverka risken för att en närings- idkare kringgå konsumentköplagen genom att anlita en privatper- son som bulvan och framställa sig själv som ombud för denne. Lagen gäller, liksom köplagen, förutom vid köp också, i tillämpliga delar, vid byte av lösa saker. Begreppen konsument och näringsidkare Frågan är då i vilka situationer parterna ska anses vara konsumenter respektive näringsidkare? Av lagtexten framgår att konsument i lagens mening är en fysisk person, som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Å andra sidan är en närings- idkare, enligt 1 § 3 stycket, en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten. Det innebär att säljaren kan betraktas som näringsidkare även i trans- aktioner som inte utgör led i den ordinarie affärsverksamheten, men som har ett samband med den. En näringsidkare som säljer en privat möbel eller en privatägd bil agerar i egenskap av privatperson, förutsatt att näringsverksamheten inte omfattar möbel- eller bilhandel eller att möbeln eller bilen inte ingår i näringsverksamheten eller har samband med den. En säljare kan anses ha sålt ett föremål i egenskap av näringsidkare även om försäljningen inte utgör ett led i den ordinarie näringsverksamheten, såsom när en livsmedelshandlare säljer butikens kontorsutrustning, accessoarer eller varubil till en enskild konsument. I förarbetena till konsumentköplagen framgår att termen närings- idkare, i överensstämmelse med vad som gäller i annan konsument- lagstiftning, ska tolkas i vidsträckt mening. Den omfattar varje fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig.5 Kravet på yrkesmässighet syftar främst till att undanta fall då en person visserligen är att betrakta som näringsidkare, men i det enskilda fallet handlat i egenskap av privatperson. 5 /90:89, s. 60 samt , Konsumentskyddets former, s. 28. I praxis har kraven på omfattning och varaktighet av verksam- heten ställts lågt. Så snart mer än enstaka transaktioner genomförs tyder det på att säljaren ska anses vara näringsidkare. Det krävs inte att verksamheten går med vinst eller att det varit avsikten. Även en verksamhet som i ett skatterättsligt perspektiv klassificeras som hobbyverksamhet kan betraktas som näringsverksamhet i konsu- menträttslig mening. Vidare har i praxis bedömts att varor som köps för att senare användas i någon form av förvärvssyfte ansetts inköpta för att användas i näringsverksamhet. Exempelvis har köp av djur, som i vart fall delvis avsetts för hobby med avel, inte betraktats som konsumentköp. I ett avgörande från bedömdes om en fiskare sålt en båtmotor till en enskild konsument i egenskap av näringsidkare eller som privatperson. Enligt fiskaren hade motorn inte utgjort inventarium i fiskerirörelsen och enbart använts för privat bruk. Nämnden fann dock att motorn sålts i näringsverksamheten, eftersom fiskaren på kvittot angivit att beloppet inkluderade moms.6 Ett annat avgörande gällde en person som tagit två kattkullar på två olika katter och sålt kattungar. Med hänsyn till verksamhetens omfattning, och att den innefattade försäljning, fann att säljaren ska anses vara näringsidkare.7 Konsumentköplagen i förhållande till köplagen Som framgått är de centrala reglerna om fel och dröjsmål och om påföljder vid fel och dröjsmål delvis likalydande i köplagen och kon- sumentköplagen, med den skillnaden att bestämmelserna i konsu- mentköplagen är tvingande till konsumentens fördel. Både vid kon- sumentköp och vid köp där köplagen är tillämplig är vad som har avtalats mellan parterna en första utgångspunkt vid bedömning av vad som ska gälla mellan dem. I relationer konsumentköplagen är tillämplig är dock avtalsvillkor som ger konsumenten sämre rättig- heter än lagen inte giltiga och ska bortses från. I flera fall finns särbestämmelser i den tvingande konsument- köplagen. En sådan skillnad gäller tiden för avlämnande av köpt vara. Köplagen innehåller mer detaljerade regler om vad som ska gälla vid t.ex. avhämtning respektive transport av varan. Konsumentköplagen däremot stadgar, mer kortfattat, att varan ska anses avlämnad när den kommit i köparens besittning. Vad gäller tiden för avlämnande stadgas vid konsumentköp att varan ska avlämnas utan onödigt dröjsmål och senast efter det att avtalet ingicks. Reglerna om fel skiljer sig mellan de båda lagarna på några viktiga punkter. Förutom att varan ska motsvara vad som avtalats i fråga om art, mängd, kvalitet m.m., ska den enligt konsumentköplagen även åtföljas av de anvisningar som behövs för dess installation, montering, användning, förvaring och skötsel. Om sådana anvisningar, t.ex. bruksanvisning, saknas och köparen genom bristande kunskap skadar varan, kan varan i själva verket anses felaktig i köprättslig mening. En säljare kan t.ex. bli ansvarig för skador i en tvättmaskin, som köparen orsakat genom att inte avlägsna transportsäkringarna, om anvisningar att så måste ske inte åtföljt maskinen. Ytterligare en väsentlig skillnad mellan konsumentförhållanden och övriga affärsförhållanden finns när det gäller produktsäkerhet. Enligt konsumentköplagen ska varan nämligen också anses felaktig om den säljs i strid mot ett förbud som har meddelats med stöd av 27 eller 36 § produktsäkerhetslagen (2004:451). Detsamma gäller för- säljningsförbud som meddelats med stöd av andra författning, eller av en myndighet, för att motverka t.ex. ohälsa eller olycksfall. Exem- pel är beslut om återkallelse av läkemedel enligt 6 kap. 9 § läke- medelslagen (2015:315) och förbud mot tillhandahållande m.m. av farlig elektrisk utrustning enligt 43 § 2 p elsäkerhetslagen (2016:732). En vara ska också anses felaktig om den, oavsett reglerna i av pro- duktsäkerhetslagen eller i speciallagstiftning, är så bristfällig att dess användning medför påtaglig fara för liv eller hälsa. Vissa skillnader finns också i reglerna om reklamation m.m. Huvud- regeln är, liksom i köplagen, att reklamation ska ske inom skälig tid efter det att felet märkts eller bort märkas. Här stadgas dock en yttersta reklamationsfrist om maximalt , mot i köplagen. Vidare finns en garantiliknande regel av innebörden att ett fel som visar sig efter avlämnandet ska anses vara ur- sprungligt, dvs. ha funnit redan vid avlämnandet, om inte säljaren motbevisar det eller det är oförenligt med varans eller felets art. Påföljder vid fel och dröjsmål Reglerna om påföljder vid fel och dröjsmål är i allt väsentligt lika i köplagen och konsumentköplagen. Ett par viktiga skillnader finns dock, som antytts, när det gäller skadestånd. I 32 § konsumentköplagen, som avser skadestånd vid såväl dröjs- mål som fel, anges vilka typer av skador som kan omfattas av säljarens skadeståndsskyldighet. Här nämns ersättning för utgifter, inkomst- förlust, sådan prisskillnad när en dyrare vara måst anskaffas samt annan förlust på grund av dröjsmålet eller felet. Annan förlust kan t.ex. omfatta ersättning för färjebiljetter som inte kunnat utnyttjas på grund av fel i en köpt bil, men också skador som inte direkt kan värderas i pengar, s.k. fritidsförluster. Det kan t.ex. handla om att en köpares arbetsresor tar när den nyköpta bilen repareras eller hushålls- eller trädgårdsarbete som blir mer betungande när en köksmaskin eller motorgräsklippare inte kan användas. Vidare har semesterdagar som inte kunnat utnyttjas på grund av fel i en köpt vara eller tjänst bedömts vara ersättningsgilla. Enligt konsumentköplagen kan säljaren också, i motsats till vad som gäller enligt köplagen, bli skadeståndsskyldig även för skada som genom fel uppkommer på annan egendom än den sålda varan. An- svaret är begränsat till skador på egendom som tillhör köparen eller någon annan i hushållet och som i huvudsak är avsedd för ändamål utanför näringsverksamhet. Det innebär exempelvis att om en tork- tumlare som är felaktig genom ge för hög temperatur förstör ett dyr- bart dunplagg, kan säljaren av torktumlaren bli skyldig att ersätta köparen för plaggets värde. I detta sammanhang bör också påpekas att köparen enligt kon- sumentköplagen kan rikta anspråk på grund av fel mot en närings- idkare i tidigare säljled. Så är fallet om säljaren är på obestånd, har upphört med sin näringsverksamhet eller inte kan anträffas. Detta gäller dock bara i den utsträckning motsvarande anspråk på grund av felet hade kunnat göras gällande mot näringsidkaren i tidigare sälj- led av den som förvärvat varan från honom. Bristande reklamation i tidigare led är utan betydelse för köparens rätt i denna del. Skydd mot säljarens borgenärer Slutligen bör här uppmärksammas det skydd mot säljarens borgenärer som införts i konsumentköplagen. Sådant skydd kan vara aktuellt när köparen låter en betald vara finnas kvar hos säljaren för senare avhämtning. Om säljaren innan varan avhämtas skulle försättas i konkurs, eller bli föremål för utmätning, gäller enligt köplagen att varan, trots att den redan betalats av köparen, kan tas i anspråk för att betala säljarens skulder.8 Enligt konsumentköplagen däremot gäller att varan, redan genom köpeavtalet, är skyddad mot utmätning hos säljaren och mot att ingå i säljarens konkursbo. Om köpet inte avser en bestämd vara blir köpet gällande mot säljarens borgenärer först när varan avskilts för köparen, märkts på särskilt sätt eller det på något annat sätt framgår att varan är avsedd för köparen. I konsumentförhållanden gäller konsumenttjänstlagen (1985:716). Lagen tillämpas vid arbete på lösa saker, såsom reparation av bil eller TV och vid arbete på fast egendom, t.ex. husrenoveringar, el- VVS- och målningsarbeten. Dessutom gäller lagen vid förvaring av lösa saker såsom vid magasinering av möbler eller vinterförvaring av båt. Liksom i konsumentköplagen finns i konsumenttjänstlagen regler om fel.