sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Kriminalvården har även i fortsättningen behov av att kunna använda känsliga personuppgifter vid sökning i personupp- gifter i säkerhetsregistret. Det bör därför göras undantag i krimi- nalvårdens brottsdatalag från det generella sökförbudet i brotts- datalagen. För att kunna placera intagna och av hänsyn till de in- tagnas och personalens säkerhet har Kriminalvården behov av att kunna göra sökning i syfte att få fram personurval grundade på de flesta kategorier av känsliga personuppgifter. Det kan aldrig finnas behov av att söka på ras, eftersom det inte finns någon vetenskaplig grund för att dela in människor i skilda raser (se SOU 2017:29 s. 267). Kriminalvården har inte heller behov av att kunna göra sökning i syfte att få fram ett personurval grundat på medlemskap i fackförening eller biometriska eller genetiska uppgifter. Sådana sökningar bör därför inte vara tillåtna. Det innebär att möjlighe- Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården terna att använda känsliga personuppgifter vid sökning i säker- hetsregistret begränsas i förhållande till vad som gäller . Efter- som Kriminalvården inte har behov av ett generellt undantag be- dömer utredningen att undantaget inte innebär någon försämring. 13.5.6Direktåtkomst och annat utlämnande Utredningens förslag: , , och ska få medges direktåtkomst till personuppgifter i säkerhetsregistret. I förordning ska föreskrivas att åtkomsten ska begränsas till uppgift om huruvida någon förekommer i registret. Skälen för utredningens förslag Direktåtkomst till uppgifter i säkerhetsregistret Enligt 44 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården får rikspolischefen, säkerhetspolischefen och de personer som respektive chef utser ha direktåtkomst till uppgifter om huruvida en person är registrerad i säkerhetsregistret. Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen får i sin tur lämna ut en sådan uppgift till och , om uppgiften kan antas ha särskild betydelse för en pågående under- sökning i myndighetens brottsutredande verksamhet eller för andra brottsbekämpande åtgärder. Bestämmelsen om direktåtkomst till personuppgifter i säkerhetsregistret är omodern, bl.a. av det skälet att den detaljreglerar tillgången till uppgifterna och att den även reglerar mottagarens användning. Direktåtkomst bör enligt utredningens mening medges myn- digheter i stället för enskilda befattningshavare. Det bör därför föreskrivas att och Säkerhetspolisen får medges direktåtkomst. Även och Åklagarmyndig- heten bör kunna medges direktåtkomst, om samma krets som ska kunna få tillgång till uppgifter i registret. Direktåtkomsten bör på samma sätt som begränsas till enbart uppgift om huruvida någon förekommer i registret. Uppgift om att någon har registre- rats på grund av risk för att utsättas för hot eller våld eller på grund Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården av personlig anknytning till eller annan nära förbindelse med en registrerad bör dock inte kunna lämnas ut. Detaljerna kan regleras i förordning. Skälet till att vissa befattningshavare pekas ut i 44 § får antas vara att endast en mycket begränsad krets ska ges tillgång till upp- gifter i registret. I 3 kap 6 § brottsdatalagen föreskrivs att den per- sonuppgiftsansvarige ska se till att tillgången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Det gäller även uppgifter som en myndighet får tillgång till genom direktåtkomst (se SOU 2017:29 s. 312). Som framgår av avsnitt 5.3.9 behövs därför inte längre bestämmelser som begränsar tillgången till uppgifter. Tillgången till personuppgifter i registret för Kriminalvårdens personal bör inte längre regleras genom en bestämmelse om direkt- åtkomst. Regleringen i 3 kap. 6 § brottsdatalagen är tillräcklig. Kri- minalvården kan, förutom att begränsa behörigheten tekniskt, ut- färda interna föreskrifter om tillgången om det anses nödvändigt. Någon ytterligare reglering av tillgången till personuppgifter i registret behövs därför inte. Det bör inte heller regleras hur mottagaren får behandla sådana personuppgifter. Det styrs av brottsdatalagen och den mottagande myndighetens registerförfattning. Behovet av en sekretessbrytande bestämmelse Direktåtkomsten till uppgifter i säkerhetsregistret är som framgått författningsreglerad . Frågan om det behövs sekretessbrytande bestämmelser för att kunna medge direktåtkomst övervägs normalt innan det införs möjlighet till direktåtkomst (se avsnitt 14.12.2). Den frågan berördes emellertid inte i förarbetena till kriminalvår- dens registerlagstiftning och förefaller inte ha utgjort något problem. Att vissa bestämmelser om registret nu föreslås flyttas till lag gör dock att frågan om det krävs sekretessbrytande bestämmel- ser aktualiseras. Utredningen har inte haft utrymme att behandla den frågan. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården 13.5.7Längsta tid som personuppgifter får behandlas Utredningens förslag: Personuppgifter i säkerhetsregistret ska inte få behandlas längre än efter det att den registrerade blivit villkorligt frigiven från fängelsestraff eller annars helt har verkställt straffet eller, utan att ha dömts till sådant straff, har frigetts från häkte. Skälen för utredningens förslag: Enligt 45 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ska uppgifter i säkerhetsregistret gallras senast efter det att den registrerade har frigetts från häkte eller blivit frigiven. Om villkorlig frigivning inte har ägt rum ska uppgifterna gallras senast efter att den registrerade helt verkställt fängelsestraffet. En bestämmelse med motsvarande innehåll bör tas in i lagen. Bestämmelsen syftar till att skydda enskildas integritet och är därför inte en gallringsbestämmelse i arkivrättslig mening. Den bör av de skäl som anges i avsnitt 5.5.2 i stället ange hur länge person- uppgifter i registret får behandlas. Utredningens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska kunna meddela föreskrifter om inne- hållet i säkerhetsregistret och utlämnande av personuppgifter ur registret. Skälen för utredningens förslag: I 40 § förordningen om behand- ling av personuppgifter inom kriminalvården anges vissa kategorier av personer utöver dem som anges i 39 § som får registreras i säker- hetsregistret. Enligt 41 § ska bl.a. skälen för registrering och ytter- ligare upplysningar om omständigheterna kring registreringen framgå. I 43 och 44 §§ finns bestämmelser om utlämnande av per- sonuppgifter ur registret. Även fortsättningsvis bör enligt utredningens mening vissa be- stämmelser om innehållet i säkerhetsregistret och utlämnande av uppgifter ur registret finnas i förordning. Det bör därför framgå av Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården lagen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer kan meddela föreskrifter i sådana frågor. 13.6Bestämmelser som inte längre behövs 13.6.1Sökning på känsliga personuppgifter Utredningens förslag: Bestämmelsen om att känsliga person- uppgifter inte får användas som sökbegrepp om inte regeringen har föreskrivit det ska upphävas. Skälen för utredningens förslag: I 2 kap. 14 § brottsdatalagen finns ett generellt förbud mot att utföra sökningar i syfte att få fram ett personurval grundat på känsliga personuppgifter. Enligt 5 § tredje stycket lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården får känsliga personuppgifter inte användas som sökbegrepp om inte regeringen har föreskrivit det. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för att få meddela sådana före- skrifter. Mot bakgrund av att brottsdatalagen innehåller ett gene- rellt sökförbud bör bestämmelsen i 5 § om förbud mot att använda känsliga personuppgifter som sökbegrepp upphävas. I avsnitt 13.5.5 föreslås en särskild regel om sökningar i säkerhetsregistret. Utredningens förslag: Bestämmelsen om tillgång till person- uppgifter vid direktåtkomst ska upphävas. Skälen för utredningens förslag: Enligt 3 kap. 6 § brottsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige se till att tillgången till personupp- gifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna full- göra sina arbetsuppgifter. Eftersom det finns en bestämmelse i brottsdatalagen som begränsar tillgången till personuppgifter före- slår utredningen i avsnitt 5.3.9 att sådana bestämmelser i register- författningarna ska upphävas. Enligt 6 § första stycket lagen om behandling av personuppgif- ter inom kriminalvården ska direktåtkomst till de personuppgifter Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården som behandlas enligt lagen vara förbehållen de personer som på grund av sina arbetsuppgifter inom kriminalvården behöver tillgång till uppgifterna. Syftet med bestämmelsen är att internt begränsa tillgången till de personuppgifter som behandlas. Endast de perso- ner som på grund av sina arbetsuppgifter behöver ha tillgång till personuppgifterna ska ha åtkomst till dem (se prop. 2000/01:126 s. 34 f.). Bestämmelsen fyller samma funktion som 3 kap. 6 § brottsdatalagen. Den bör därför upphävas. I 6 § andra stycket föreskrivs att 10 § gäller i fråga om direkt- åtkomst till uppgifter som får lämnas ut till en annan myndighet. Där föreskrivs att direktåtkomst till personuppgifter ska förbehål- las de personer som på grund av sina arbetsuppgifter behöver till- gång till dem. Med hänsyn till regleringen i 3 kap. 6 § brottsdata- lagen finns det inte behov av en bestämmelse om tillgången till personuppgifter hos andra behöriga myndigheter. Bestämmelsen bör därför upphävas. Utredningens förslag: Bestämmelserna om omprövning av be- slut ska upphävas. Skälen för utredningens förslag: Enligt 13 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården får Kriminalvårdens beslut om rättelse och om information enligt 26 § personuppgiftslagen inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. Omprövning får begäras av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska enligt 13 § ses som en begäran om omprövning. Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel. I 14 och 15 §§ anges formkraven för begäran om omprövning och rättidsprövning. Omprövningsförfarandet tillkom i samband med att Kriminalvården blev en myndighet. Syftet var bl.a. att begränsa antalet överklaganden och undvika att måltillströmningen till de allmänna förvaltningsdomstolarna ökade (se prop. 2004/05:176 s. 61 f.). Varken direktivet eller brottsdatalagen ställer krav på att ett be- slut ska omprövas innan det får överklagas. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården fattningar föreskrivs inte heller något omprövningsförfarande. Det är svårt att se att den särreglering som finns för Kriminalvården är ändamålsenlig, särskilt som antalet överklaganden uppges vara få. Det saknas därför enligt utredningens mening anledning att för- dröja överklagandena genom krav på omprövning. Omprövnings- förfarandet bör därför tas bort och samtliga bestämmelser som rör det upphävas. Utredningens förslag: De särskilda bestämmelserna om över- klagande ska upphävas. Skälen för utredningens förslag I 7 kap. 2 § brottsdatalagen föreskrivs att beslut i fråga om rättelse eller komplettering enligt 4 kap. 9 § första stycket, radering enligt 4 kap. 10 § första stycket eller begränsning av behandlingen enligt 4 kap. 9 § andra stycket eller 10 § andra stycket, som har meddelats av en myndighet i egenskap av personuppgiftsansvarig, får överkla- gas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller beslut att inte lämna information enligt 4 kap. 3 eller 4 §, att ta ut avgift enligt 4 kap. 12 § andra stycket eller att inte medge omprövning av ett automatiserat beslut enligt 2 kap. 19 § första stycket. Av överkla- gandebestämmelsen framgår även att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten och att beslut av regeringen, , och ombudsmän inte får överklagas. Enligt 12 § lagen om behandling av personuppgifter inom kri- minalvården får beslut om rättelse och om information enligt 26 § personuppgiftslagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Eftersom det finns generella bestämmelser om överklagande i brottsdatalagen finns det inte anledning att behålla den särskilda regleringen. Av de skäl som anges i avsnitt 5.4.4 bör det i stället Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården införas en bestämmelse som upplyser om att bestämmelser om överklagande finns i brottsdatalagen. Den särskilda forumbestämmelsen upphävs Enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar ska beslut överklagas till en förvaltningsrätt, om det i lag eller annan författning föreskrivs att talan ska väckas vid eller beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Som huvudregel ska ett beslut överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. I 16 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården finns en särskild forumbestämmelse. Kriminalvårdens beslut om rättelse och om information enligt 26 § personuppgiftslagen ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets den kriminalvårdsanstalt, det häkte eller det frivårdskontor är beläget där den enskilde var inskriven när det första beslutet i ärendet fat- tades. Beslut som gäller en person som inte är inskriven vid en kri- minalvårdsanstalt, ett häkte eller ett frivårdskontor i landet ska överklagas till den förvaltningsrätt som regeringen bestämmer. Enligt 7 d § 2 förordningen (1977:937) om allmänna förvaltnings- domstolars behörighet m.m. ska beslut av Kriminalvården som överklagas till en förvaltningsrätt tas upp av Förvaltningsrätten i om beslutet gäller en person som inte är inskriven vid en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller ett frivårdskontor i landet och beslutet avser bl.a. ärenden enligt lagen om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården. Den särskilda forumbestämmelsen tillkom i samband med att Kriminalvården blev en myndighet. Syftet var att så långt möjligt sprida målen över landets samtliga förvaltningsdomstolar (se prop. 2004/05:176 s. 67). Utredningen bedömer att det inte finns något behov av en särskild forumbestämmelse för överklagande av beslut som rör per- sonuppgiftsbehandling. Någon motsvarande bestämmelse finns varken i brottsdatalagen eller i övriga registerförfattningar. Den särskilda forumbestämmelsen bör därför upphävas. Det innebär att de allmänna bestämmelserna om forum ska tillämpas vid överkla- gande av beslut som meddelas inom kriminalvården. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården 13.7Anpassningar av förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården I utredningens uppdrag ingår också att anpassa den förordning som kompletterar lagen om behandling av personuppgifter inom krimi- nalvården till brottsdatalagen. Utredningen anser att det finns ett stort behov av en total översyn av förordningen. Den detaljerade regleringen svarar inte mot dagens krav på registerförfattningar. Utredningen lämnar därför i huvudsak bara förslag till de ändringar som är nödvändiga för att anpassa förordningen till regleringen i brottsdatalagen och de övriga förslag som lämnas beträffande kri- minalvårdens registerlag. Vissa redaktionella ändringar görs också, t.ex. sammanslagningar och omflyttningar av paragrafer och viss modernisering av språk och terminologi. Sådana ändringar kom- menteras inte vidare här. Kriminalvården har under utredningsar- betet påtalat några problem med den nuvarande regleringen som utredningen ser som angeläget att genomföra, trots att det inte in- går i uppdraget. 13.7.2Anpassningar till brottsdatalagen och kriminalvårdens brottsdatalag Utredningens förslag: Bestämmelser om behandling av känsliga personuppgifter ska upphävas. I övrigt ska bestämmelserna an- passas till kriminalvårdens brottsdatalag och bestämmelser som inte längre behövs upphävas. Skälen för utredningens förslag Bestämmelser om behandling av känsliga personuppgifter upphävs Enligt 2 kap. 11 § brottsdatalagen får personuppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk över- tygelse eller medlemskap i fackförening eller som rör hälsa, sexual- liv eller sexuell läggning inte behandlas. Om uppgifter om en per- son redan behandlas, är det dock tillåtet att komplettera dem med Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården sådana personuppgifter när det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. I 4, 7, 12, 18, 23, 27 och 32 §§ förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården föreskrivs att känsliga per- sonuppgifter får behandlas om det är oundgängligen nödvändigt. Enligt 41 § tredje stycket får säkerhetsregistret innehålla känsliga personuppgifter om det är oundgängligen nödvändigt. I 48 § andra stycket föreskrivs att vid överflyttning av verkställighet av påföljd till annan stat får känsliga personuppgifter lämnas ut endast om det kan anses oundgängligen nödvändigt. Eftersom det i brottsdatalagen finns generella bestämmelser om behandling av känsliga personuppgifter finns det inte skäl att be- hålla särskilda regler om det i förordningen. Bestämmelserna om behandling av känsliga personuppgifter bör därför upphävas. Anpassningar till kriminalvårdens brottsdatalag I flera paragrafer i förordningen finns det hänvisningar till lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården där det med utgångspunkt i personkategorier anges vilka personuppgifter som får behandlas och för vilka ändamål. Sådana hänvisningar bör änd- ras till att i stället gälla i förhållande till kriminalvårdens brotts- datalag och tillåtna rättsliga grunder för personuppgiftsbehandling. Eftersom regleringen i lagen inte längre bygger på en uppräkning av personkategorier bör det, om det behövs, i förordningen uttryck- ligen anges vilka personer som avses, t.ex. personer dömda till fängelse. I vissa fall är det dock lämpligare att hänvisa till för vilket syfte personuppgifter får behandlas. Behandling av uppgifter om sådana personer som anges i 1 § första stycket 8 och 9 lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården, dvs. personer som är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt eller transporteras av Kriminalvårdens trans- porttjänst, görs för andra syften än de som anges i brottsdatalagen. Behandling av sådana personuppgifter ligger utanför tillämpnings- området för kriminalvårdens brottsdatalag och bestämmelser som rör personkategorierna i fråga bör därför tas bort. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Gallringsbestämmelserna i förordningen bör av de skäl som anges i avsnitt 5.5.2 formuleras om så att de i stället utgår från hur länge personuppgifter får behandlas. I 50 § förordningen finns bestämmelser om gallring när en över- rätt i vissa fall ändrar en underrätts dom eller beslut. Eftersom det i 2 kap. 17 § första stycket brottsdatalagen föreskrivs att person- uppgifter inte får behandlas än vad som är nödvän- digt med hänsyn till ändamålet med behandlingen fyller bestäm- melsen inte någon funktion. Är det inte relevant att behandla en personuppgift, vilket t.ex. kan bero på att personen har beviljats resning och därefter frikänts, får uppgiften inte längre behandlas. Paragrafen bör därför upphävas. I 2 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kri- minalvården definieras uttrycken känsliga personuppgifter, person- utredning och allvarlig brottslighet. Eftersom det inte kommer att finnas kvar några bestämmelser om känsliga personuppgifter i för- ordningen finns det inte något behov av en sådan definition. Ut- trycket allvarlig brottslighet kommer enligt utredningens förslag inte heller att användas i förordningen. När det gäller ordet person- utredning råder det enligt utredningens mening ingen tvekan om vad som avses. Kriminalvården anser att det inte finns behov av definitionen i fråga. Bestämmelsen om definitioner bör därför upp- hävas. 13.7.3Andra ändringar i förordningen Utredningens förslag: Uppgifter om häktade ska få föras in i centrala kriminalvårdsregistret. Om en häktad har frigetts från häkte och sedan döms till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, ska personuppgifter inte få behandlas längre än efter det att påföljden helt har verkställts. Bestämmelser om Kriminalvårdens underrättelseskyldighet ska brytas ut och regleras i en särskild förordning. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Skälen för utredningens förslag Uppgifter om häktade får föras in i centrala kriminalvårdsregistret Kriminalvården för centrala kriminalvårdsregistret bl.a. för att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av på- följd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver. En- ligt 34 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kri- minalvården ska registret innehålla uppgifter om personer som har dömts till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst eller har ålagts förvandlingsstraff för böter eller vite eller på grund av en utländsk brottmålsdom ska verkställa någon sådan påföljd i . saknas det uttryckligt stöd för att registrera uppgifter om häktade i centrala kriminalvårdsregistret. Både Kriminalvården och övriga myndigheter i rättskedjan har stort behov av sådana uppgif- ter. Eftersom registerlagstiftningen är omodern är det oklart i vil- ken utsträckning uppgifter om häktade får behandlas i centrala kri- minalvårdsregistret, trots att häktade enligt 1 § lagen om behand- ling av personuppgifter inom kriminalvården är en kategori vars personuppgifter får behandlas. Det bör genom en ändring i förord- ningen tydliggöras att sådan registrering är tillåten. Längsta tid för behandling av personuppgifter om häktade Enligt 13 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ska uppgifter om en häktad person gallras senast efter det att den häktade har frigetts från häktet. Den nuvarande formuleringen av bestämmelsen vållar enligt uppgift problem genom att tidsfristen löper från det att den häk- tade har frigetts från häktet. Ett exempel är att en person har varit häktad men frigetts i avvaktan på dom och senare döms till ett fängelsestraff eller en frivårdspåföljd som han eller hon börjar verk- ställa. Det är då inte rimligt att den längsta tid som personuppgif- terna får behandlas räknas från när personen frigavs från häktet, eftersom det kan leda till att behandlingen av personuppgifterna måste upphöra trots att straffet inte är helt verkställt. Om en per- son döms till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med före- skrift om samhällstjänst bör samma regler gälla för hur länge per- Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården sonuppgifterna får behandlas, oavsett om personen har varit häktad och frigetts eller inte. Personuppgifterna bör således inte få be- handlas längre än efter det att påföljden helt har verkställts. Längsta tid för behandling av personuppgifter rörande den som varit häktad men inte dömts till en påföljd som verkställs inom bör inte ändras. Hur bestämmelsen bör formuleras behandlas i avsnitt 5.5.2. Det kan anmärkas att 8 § förordningen, som rör uppgifter om personer som är föremål för personutredning, är utformad på det sätt som föreslås. Det kan därför antas att det inte har varit lagstiftarens avsikt att gallringsregeln beträffande häktade skulle ha någon annan innebörd. Förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården innehåller bestämmelser om dels andra myndigheters under- rättelseskyldighet gentemot Kriminalvården för att myndigheten ska kunna föra det centrala kriminalvårdsregistret, dels Kriminal- vårdens underrättelseskyldighet till vissa myndigheter om verkstäl- ligheten av straffrättsliga påföljder.