sou · H5B355 · 2017-06-16 00:00:00 — Även sådant som utmärkande klädsel, speciella kroppsrörelser eller särskild kroppskonstitution kan möjliggöra identi- fiering. I att utrustningen används för personbevakning ligger både användning som sker i det direkta syftet att kontrollera människors förehavanden och användning i situationer där detta direkta syfte saknas men där människor normalt kan komma in i kamerans upp- tagningsområde. Om en människa endast av en tillfällighet kan hamna i en kameras blickfång, är det inte fråga om personbevakning. Så kan t.ex. vara fallet vid kameraanvändning som är avsedd enbart för kontroll av en tillverkningsmaskin i vars närhet människor normalt inte ska befinna sig, även om någon vid ett enstaka tillfälle kan råka göra det. Däremot är det fråga om personbevakning också då en kamera är placerad i naturen eller på någon annan enslig plats och människor därför sällan kommer in i kamerans upptagningsområde. Vidare framgår av punkten 2 att med kamerabevakning förstås även att en separat teknisk anordning för avlyssning eller upptag- ning av ljud används för personbevakning i samband med använd- ning av sådan utrustning som avses i punkten 1. Exempel på sådana anordningar är mikrofoner och radiosändare som inte är inbyggda i utrustning som omfattas av punkten 1. Slutligen följer av punkten 3 att med kamerabevakning förstås också att en separat teknisk anordning för att behandla upptaget bild- och ljudmaterial används. Exempelvis avses användning av sepa- rata anordningar för att lagra inspelad film. Av 7 § framgår att ut- tryck som används i lagen har samma betydelse som i dataskydds- förordningen när det gäller kamerabevakning som omfattas av för- ordningen eller lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning eller som i brottsdatalagen när det gäller kamerabevakning som omfattas av den lagen. Uttrycket behandling definieras i förordningen respektive brottsdatalagen. 4 § Lagen gäller endast om 1.kamerabevakning enligt 3 § 1 eller 2 sker med utrustning som finns iSverige och den som bedriver bevakningen är etablerad i eller 2.kamerabevakning enligt 3 § 3 avser behandling av bild- och ljudmate- rial som tagits upp vid bevakning som avses i 1 och behandlingen utförs av den som bedriver bevakningen eller för hans eller hennes räkning. I paragrafen anges lagens territoriella tillämpningsområde. Detta har behandlats i avsnitt 10.3. Av punkten 1 följer att sådan kamerabevakning som avses i 3 § 1 eller 2 endast omfattas av lagen om den använda utrustningen finns i och den som bedriver bevakningen är etablerad i eller i tredjeland. Vidare följer av punkten 2 att i fråga om sådan kamerabevakning som avses i 3 § 3 gäller lagen endast om behand- lingen avser bild- och ljudmaterial som tagits upp vid bevakning enligt punkten 1 och behandlingen utförs av den som bedriver be- vakningen, dvs. av densamme som i punkten 1, eller för hans eller hennes räkning. Med avses svenskt landterritorium och sjöterritorium samt luftrummet ovanför land- och sjöterritorierna. Av 7 § framgår att uttryck som används i lagen har samma betydelse som i data- skyddsförordningen när det gäller kamerabevakning som omfattas av förordningen eller lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning eller som i brottsdatalagen när det gäller kamerabevakning som omfattas av den lagen. Någon definition av tredjeland finns inte i dataskyddsförordningen men med ett sådant land avses en stat som inte är skyldig att tillämpa förordningen. På det område som omfattas av brottsdatalagen finns en särskild defini- tion av tredjeland. För sådan kamerabevakning som utgör personuppgiftsbehand- ling som omfattas av dataskyddsförordningen gäller enligt förord- ningen att när den som bedriver bevakningen inte är etablerad inom EU ska han eller hon skriftligen utse en företrädare för sig i unionen. Om den som bedriver bevakningen utför personuppgiftsbehand- ling i flera EU-stater, ska enligt förordningen företrädaren vara eta- blerad i en av dessa. Detsamma gäller för sådan kamerabevakning på vilken förordningens bestämmelser ska tillämpas enligt vad som föreskrivs i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s data- skyddsförordning, om inte annat anges i annan författning. Det följer av 6 § 1 i förevarande lag. Om den som bedriver kamerabevakningen lämnar över inspelat material till någon annan som därigenom blir ansvarig för behand- lingen av detta, upphör kamerabevakningslagen att vara tillämplig såvitt avser det materialet. Bestämmelsen i 26 § gäller dock fortsatt för den som lämnat över materialet. 5 § Lagen gäller inte vid 1.kamerabevakning som en fysisk person utför som ett led i en verk- samhet av rent privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll, 2.hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. eller lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, 3.kamerabevakning som sker i en verksamhet som omfattas av tryck- frihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen, och 4.kamerabevakning som sker för journalistiska ändamål eller för aka- demiskt, konstnärligt eller litterärt skapande. I paragrafen anges vissa undantag från lagens tillämpningsområde. Undantagen har behandlats i avsnitt 10.4. Enligt punkten 1 gäller lagen inte vid kamerabevakning som en fysisk person utför som ett led i en verksamhet av rent privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll. Undantagets lydelse är densamma som i dataskyddsförordningen. Undantaget om- fattar endast kamerabevakning som bedrivs av fysiska personer, inte bevakning som utförs av juridiska personer. Kamerabevakning som bedrivs på uppdrag av en fysisk person, t.ex. av ett bevaknings- bolag, omfattas av undantaget. Den viktigaste faktorn för att av- göra om undantaget är tillämpligt är platsen för kamerabevak- ningen. Bevakning som sker i en privatbostad av den som bor där omfattas normalt av undantaget. Detsamma kan gälla t.ex. bevak- ning av personens tomtmark, garage och förråd. Undantaget bör inte anses omfatta kamerabevakning i offentliga miljöer eller av områden som är privatägda men allemansrättsligt tillgängliga, dvs. platser dit allmänheten har tillträde. Detsamma gäller kamerabevak- ning som bedrivs inom ramen för näringsverksamhet, oavsett platsen för bevakningen. I punkten 2 undantas hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. eller lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Av punkterna 3 och 4 följer att lagen inte omfattar kamerabevak- ning som sker i en verksamhet som omfattas av tryckfrihetsförord- ningen eller yttrandefrihetsgrundlagen och kamerabevakning som sker för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande. Bestämmelserna i lagen gäller alltså inte för kamerabevakning i sådana verksamheter. I lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning anges att bestämmel- serna i den lagen och i dataskyddsförordningen inte ska tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen. Vidare anges att vissa bestämmelser i den komplett- erande lagen och i dataskyddsförordningen inte ska tillämpas på behandling av personuppgifter som sker för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande. Dessa bestämmelser i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning gäller sådan kamerabevakning som enligt punkterna 3 och 4 undantas från denna lags tillämpningsområde förutsatt att bevakningen omfattas av dataskyddsförordningen eller lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds- förordning. Lagens förhållande till andra bestämmelser 6 § Utöver vad som föreskrivs i denna lag gäller i tillämpliga delar 1.dataskyddsförordningen, lagen (2018:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen eller annan författning som kompletterar data- skyddsförordningen vid kamerabevakning som omfattas av förordningen eller den angivna lagen, eller 2.brottsdatalagen (2018:000), föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen eller annan författning som genomför dataskyddsdirektivet vid kamerabevakning som omfattas av brottsdatalagen. I paragrafen anges hur lagens bestämmelser förhåller sig till andra bestämmelser. Frågan har behandlats i avsnitt 10.1, 14 och 15. Av paragrafen framgår att utöver vad som föreskrivs i förevarande lag gäller i tillämpliga delar andra bestämmelser vid kamerabevak- ning som avses i lagen. Om det är fråga om sådan kamerabevakning som utgör person- uppgiftsbehandling som omfattas av dataskyddsförordningen, gäller enligt punkten 1 förordningen, lagen med kompletterande bestäm- melser till EU:s dataskyddsförordning, föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen eller annan författning som kompletterar data- skyddsförordningen. Att förordningens bestämmelser gäller följer direkt av unionsrätten men har angetts för att göra paragrafen full- ständig och begriplig. Normalt är det dataskyddsförordningen och den generella kompletterande regleringen som gäller. I den mån det i annan författning finns särskilda bestämmelser som kan tillämpas på kamerabevakning har dessa dock företräde. Av lagen med kom- pletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning framgår att bestämmelserna i förordningen, i den ursprungliga lydelsen, och i den lagen även gäller – i tillämpliga delar – vid behandling av personuppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte om- fattas av unionsrätten och i verksamhet som omfattas av avdel- ning V kapitel 2 i , dvs. som omfattas av den gemen- samma utrikes- och säkerhetspolitiken. Detta gäller även kamera- bevakning som utgör personuppgiftsbehandling i sådan verksamhet förutsatt att det inte i annan författning anges annat. Om det är fråga om sådan kamerabevakning som utgör person- uppgiftsbehandling som avses i dataskyddsdirektivet, gäller enligt punkten 2 brottsdatalagen, föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen eller annan författning som genomför direktivet. Normalt är det brottsdatalagen och föreskrifter som meddelats med stöd av den som gäller. I den mån det i annan författning finns särskilda bestämmelser som kan tillämpas på kamerabevakning har dessa dock företräde. Regleringarna gäller ”i tillämpliga delar”, eftersom inte alla bestäm- melser är av relevans för kamerabevakning. De bestämmelser som gäller vid kamerabevakning enligt denna paragraf avser exempelvis principer för behandling av personuppgifter, längsta tid som per- sonuppgifter får behandlas, skyldigheter för personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden samt rättigheter för registrerade utom i de delar som förevarande lags bestämmelser gäller i stället. Det som anges om behandling av personuppgifter, personuppgiftsansvarig och registrerade ska tillämpas i fråga om kamerabevakning, den som bedriver kamerabevakning och de som blir föremål för kamera- bevakning. Det får bedömas från fall till fall om en viss bestämmelse i dataskyddsförordningen, brottsdatalagen eller annan författning kan tillämpas. 7 § Uttryck som används i denna lag har samma betydelse som i data- skyddsförordningen när det gäller kamerabevakning som omfattas av för- ordningen eller lagen (2018:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning eller som i brottsdatalagen (2018:000) när det gäller kamerabevakning som omfattas av den lagen. Av paragrafen framgår att uttryck som används i lagen har samma betydelse som i dataskyddsförordningen när det gäller kamerabevak- ning som omfattas av förordningen eller lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning eller som i brottsdata- lagen när det gäller kamerabevakning som omfattas av den lagen. Det gäller t.ex. uttrycket behandling. Paragrafen har behandlats i av- snitt 10.2. 8 § Tillstånd krävs till kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde, om bevakningen ska bedrivas av en myndighet. Detsamma gäller om kamerabevakning av en sådan plats ska bedrivas av en annan juridisk person eller en fysisk person vid utförande av en uppgift som följer av lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som meddelats med stöd av lag eller annan författning och 1.avser brottsbekämpning, lagföring eller straffverkställighet eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet, 2.avser nationell säkerhet, eller 3.annars är av allmänt intresse. I paragrafen anges i vilka fall det krävs tillstånd till kamerabevak- ning enligt lagen. Tillståndskravet har behandlats i avsnitt 11.1–11.7. I 10 och 11 §§ finns bestämmelser om undantag från tillståndskravet. Av paragrafen följer att tillstånd krävs till kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde i fall då bevakningen ska bedrivas av antingen en myndighet eller ett annat rättssubjekt i viss verksamhet. Enligt 16 § gäller som huvudregel ett krav på upplys- ning om kamerabevakning, oavsett om bevakningen avser en plats dit allmänheten har tillträde eller en annan plats. Med plats dit allmänheten har tillträde menas detsamma som enligt tidigare praxis på området. Exempelvis avses gator, torg och parker samt transportmedel för allmänna kommunikationer och ankomst- och avgångshallar för passagerare som använder sådana transportmedel. Ytterligare exempel kan vara utrymmen för allmän- heten hos myndigheter, på vårdinrättningar och i simhallar. Att tillståndskravet gäller vid kamerabevakning, dvs. vid använd- ning av sådan utrustning som omfattas av lagen, innebär i praktiken att tillstånd måste sökas och beviljas innan bevakningen får påbörjas. Tillståndskravet gäller enligt första meningen för alla myndigheter, både statliga och kommunala. Enligt andra meningen gäller tillståndskravet också för andra juri- diska personer än myndigheter och för fysiska personer vid utför- ande av vissa uppgifter förutsatt att uppgiften följer av lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som meddelats med stöd av lag eller annan författning. Uppgiften ska alltså vara fastställd i gällande rätt på ett konstitutionellt korrekt sätt. Formuleringen omfattar även uppgifter som följer av direkt tillämpliga unions- rättsakter, eftersom sådana gäller i med den verkan som följer av . Vad uppgifterna kan avse räknas upp i tre punkter. Endast vissa av uppgifterna kan ha stöd i kollektivavtal. Enligt punkten 1 gäller tillståndskravet om uppgiften avser brotts- bekämpning, lagföring eller straffverkställighet eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Kravet gäller alltså för privaträtts- liga subjekt som, genom författning etc., har anförtrotts uppgifter som avser brottsbekämpning, lagföring, straffverkställighet eller upp- rätthållande av allmän ordning och säkerhet. Det gäller exempelvis ordningsvakter som upprätthåller allmän ordning och säkerhet eller väktare som genom särskilt förordnande har fått i uppdrag att ut- öva myndighet t.ex. i vad gäller någon av de angivna Avser förordnandet någon annan uppgift gäller i stället punkten 3. Av punkten 2 följer att tillståndskravet även gäller kamerabevak- ning vid utförande av en uppgift som avser nationell säkerhet, dvs. Punkten omfattar t.ex. ett subjekt som i författning eller beslut som meddelats med författningsstöd har anförtrotts en uppgift som avser verksamhet på försvarsområdet. Som exempel kan nämnas sådan särskilt utsedd personal som an- litas som skyddsvakter enligt skyddslagen (2010:305). Enligt punkten 3 omfattar tillståndskravet slutligen en uppgift som annars är av allmänt intresse. Begreppet är unionsrättsligt men vid tolkningen kan ledning sökas i hur begreppet ska förstås enligt inhemsk svensk lagstiftning. En sådan uppgift som avses i punkten kan ha tilldelats ett statligt bolag med ett särskilt samhällsintresse genom regeringsbeslut. Det kan också vara en uppgift som med stöd av kommunallagen (1991:900) har getts till ett kommunalt bolag genom beslut i fullmäktige. Även helt privat bedriven verksamhet av allmänt intresse omfattas förutsatt att verksamheten följer av lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som meddelats med stöd av lag eller annan författning. Oreglerad verksamhet av allmänt intresse omfattas inte liksom inte heller verksamhet som i och för sig är reglerad men inte är av allmänt intresse. I avsnitt 11.5 har närmare beskrivits begreppets innebörd och lämnats exempel på när tillståndskravet gäller respektive inte gäller. 9 § Tillstånd till kamerabevakning ska ges om intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. Vid bedömningen av intresset av kamerabevakning ska det särskilt beaktas om bevakningen behövs för att 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott på en brottsutsatt plats eller på en annan plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person eller på egendom, 2.förebygga, förhindra eller upptäcka störningar av allmän ordning och säkerhet eller begränsa verkningarna av sådana störningar, 4.förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkning- arna av inträffade olyckor, eller 5.tillgodose andra därmed jämförliga ändamål. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli kamera- bevakad ska det särskilt beaktas 1.hur bevakningen ska utföras, 2.om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet ska användas, och 3.vilket område som ska bevakas. I paragrafen regleras förutsättningarna för att tillstånd till kamera- bevakning ska ges. Dessa har behandlats i avsnitt 11.9 och 9.2.2. För att tillstånd ska kunna ges till en planerad kamerabevakning måste den i grunden vara laglig i den mening som krävs enligt dataskyddsförordningen eller brottsdatalagen, som genomför data- skyddsdirektivet. Huruvida förordningens eller brottsdatalagens krav på laglighet gäller beror på om bevakningen omfattas av för- ordningens tillämpningsområde eller annars av förordningen genom en bestämmelse i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, som gäller enligt 6 § 1 i förevarande lag, eller av brottsdatalagens tillämpningsområde. Denna fråga har behandlats bl.a. i avsnitt 10.1. Kravet på tillstånd gäller därutöver. Ett tillstånd till kamerabevakning innebär inte att tillstånd som kan krävas enligt annan lagstiftning inte behövs. Tillståndsprövningen ska ske i form av en avvägning mellan in- tresset av kamerabevakning och den enskildes intresse av att inte bli bevakad. En helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet ska göras. I denna ingår att pröva om tillståndet även ska avse tillstånd till efterföljande behandling av bilder eller till avlyssning eller upptagning av ljud. De intressen av kamerabevakning som ska tillmätas särskild betydelse har utökats eller förtydligats jämfört med den tidigare kameraövervakningslagen. De uttryckligt angivna ändamål som kan åberopas som berättigade för kamerabevakning är alltså fler eller vidare . Syftet är att ge ökade möjligheter till tillstånd jämfört med kameraövervakningslagen, särskilt för brottsbekäm- pande och lagförande ändamål men även för andra ändamål. Det gäller oavsett vem som vill bedriva kamerabevakning. Detta kan dock få betydelse vid bedömningen av hur tungt dennes intresse av bevakning väger. Huruvida ett visst subjekt med fog kan åberopa ett visst intresse och hur tungt det intresset väger får avgöras i det enskilda fallet. Det förhållandet att kamerabevakning som omfattas av förord- ningen i vissa sammanhang är tillstånds- eller anmäl- ningspliktig bör också som utgångspunkt, förutsatt att en sådan bevakning i det enskilda fallet kan antas vara förenlig med förord- ningen oavsett om den faktiskt sker, medföra att tillstånd kan ges i högre utsträckning till tillståndsskyldig kamerabevakning i närheten. Som exempel kan nämnas tillståndsfri kamerabevakning på en snabb- matsrestaurang inrymd i ankomst- och avgångshallen på en järn- vägsstation. Kamerabevakning av hallen i närheten av restaurangen bör då normalt inte anses lika integritetskänslig som . De ökade möjligheterna till tillstånd gäller också tillstånd till efter- följande behandling av bilder, inklusive inspelning, även om ett sådant tillstånd generellt sett inte regelmässigt bör följa. Ett tillstånd till kamerabevakning för brottsbekämpande ändamål bör dock i regel innefatta en sådan rätt. En sådan bör också kunna ges i större utsträckning i andra fall än vad som varit möjligt tidigare. Tillståndsgivningen vad gäller avlyssning eller upptagning av ljud bör präglas av restriktivitet. Endast om ett starkt behov av en avlyss- ning- eller upptagningsmöjlighet kan påvisas i det enskilda fallet bör tillstånd till detta ges. Vad gäller kamerabevakning som ska ske från rörliga objekt, t.ex. drönare, behövs inte ett tillstånd för varje enskild flygning eller varje uppdrag utan ett mer generellt tillstånd kan meddelas. Enligt första stycket ska tillstånd till kamerabevakning ges om intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. En proportionalitetsbedömning med en över- viktsprincip gäller. Det räcker att intresset av kamerabevakning väger över det motstående intresset för att tillstånd ska ges. Kamera- bevakning bör inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra åtgärder i samma syfte utan som ett komplement till sådana åtgärder, särskilt när det gäller brottsförebyggande åtgärder. I andra stycket anges vad som särskilt ska beaktas vid bedöm- ningen av intresset av kamerabevakning. Enligt punkten 1 ska det särskilt beaktas om bevakning behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott på en brottsutsatt plats eller på en annan plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person eller på egendom. Punkten är delvis helt ny, delvis vidare än kameraövervaknings- lagens motsvarande bestämmelse. Vad gäller en brottsutsatt plats tar punkten sikte på brott i allmänhet, t.ex. våldsbrott, stöldbrott och narkotikabrott. Med en sådan plats menas inte varje plats där det har inträffat enstaka brott. Det krävs att människor eller egendom på platsen eller platsen i övrigt drabbats av brott i viss omfattning. Punkten omfattar även vissa typer av brottslighet på annan plats. Med en plats där det av särskild anledning finns risk för angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person eller på egendom avses en plats som inte är, eller kan visas vara, utsatt för sådana brott i den mening som avses med brottsutsatt plats men där det finns en särskild risk för angrepp av de angivna slagen jäm- fört med andra platser i samhället dit allmänheten har tillträde. Det är en plats där sådana angrepp inträffat med viss upprepning utan att platsen kan anses brottsutsatt eller där det finns en generell hot- bild avseende de typerna av angrepp mot människor som bor, arbetar eller annars vistas regelmässigt på platsen eller mot egendom som finns där, t.ex. en viss byggnad eller fordon med anknytning till platsen. Ett exempel kan vara en förläggning för asylsökande såvitt gäller delar dit allmänheten har tillträde och ett annat en myndig- hets lokaler för anställda och myndighetens fordon. Med angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person avses bl.a. miss- handelsbrott, olaga tvång, olaga hot, våld eller hot mot tjänsteman, ofredande och sexualbrott. Också t.ex. våldsamt upplopp omfattas. Detsamma gäller terroristbrott. Med angrepp på egendom avses brott som innebär förstörelse av egendom, t.ex. skadegörelse och mordbrand, däremot inte andra brott som avser egendom, t.ex. fick- stölder. Även bl.a. terroristbrott och sabotage innefattas i begreppet angrepp på egendom. Intresset av att utreda och lagföra brott bör ges stor tyngd oav- sett om kamerabevakningen kan antas förebygga brotts- lighet på platsen eller inte.