sou · H5B363 · 2017-06-29 00:00:00 — Det finns skäl att anta att miljöbrottsligheten ökar och växer i omfattning i . Det finns verksamheter som innebär höga risker för miljön och för människors hälsa men där upptäcktsrisken är anmärkningsvärt låg. I jämförbara länder upptäcks relativt sett fler grova miljöbrott än i (och Åklagar- myndigheten, Strategier mot miljöbrott, 2010, s. 12). En utveckling har också skett av miljöbrottsligheten. Den blir alltmer organiserad bland dem som intresserar sig för brotts- området och är kopplade till ekonomisk brottslighet. Det är dess- utom troligt att intresset för i vart fall delar av miljöområdet ökar inom den organiserade brottsligheten eftersom såväl hantering av avfall som handel med utrotningshotade djur och växter har hög ekonomisk avkastning. Även andra faktorer bidrar till denna Här kan nämnas låg risk för upptäckt, låga straffnivåer och att miljötillsynen främst baseras på rapportering från verksamhetsutövarna själva. De mindre samvetsgranna som kanske står för en grövre brottslighet selekteras bort genom att de varken rapporterar eventuella brott eller blir föremål för tillsyn (, Polisens rapport om organiserad brottslighet, 2015, s. 66 f., , Är vi bra på miljöbrott, 2006). En ökande organiseringsgrad inom avfallsbrottsligheten innebär att konkurrensen snedvrids inom avfallssektorn. Detta leder både till att antalet arbetstillfällen minskar och att bestämmelserna i miljö- balken undermineras. Den illegala verksamheten kan i förlängningen även vara samhällshotande eftersom olaglig och felaktig avfallshan- tering kan leda till att exempelvis dricksvattenresurser äventyras. Internationellt sett bedöms miljöbrott vara ett av de mest omfattande organiserade brottsområdena efter vapen- och narkotikabrottslighet (Nationella underrättelsecentret, Myndighetsgemensam lägesbild om grov organiserad brottslighet, 2016). Antalet anmälningar har varit förhållandevis stabilt –2015 har antalet anmälda brott varit förhål- landevis stabilt. Miljöbrott inkl. grovt miljöbrott (1 §) Otillåten avfallstransport (4 a § 1-15 p) Brott eller förseelse mot områdesskydd (2, 2 a §) Försvårande av miljökontroll (5 §) Artskydd inkl grovt (2 b §) Bristfällig miljöinformation (6 §) Miljöfarlig eller olovlig kemikaliehantering, kemikalieregistreringsbrott (3, 3a 3 b §) Nedskräpning (7 §) Otillåten miljöverksamhet (4 § 1-2 st) Övriga brott mot (8 §) Anm: statistik från Brå och , egen bearbetning. Antalet inkomna brottsmisstankar som har registrerats varierar mellan 4 700 och 5 700 . De mest anmälda brottstyperna är fortfarande nedskräpning, miljöbrott och otillåten miljöverksamhet. Trenden har hållit i sig . Den är också ökande inom samtliga brottstyper för- utom otillåten miljöverksamhet där antalet anmälningar sjunkit något . Anmälningarna kommer till största delen från tillsynsmyndig- heterna. Av naturliga skäl varierar antalet anmälningar mellan till- synsmyndigheterna. Vissa kommunala myndigheter anmälde inte några misstankar om brott mot . I anmälnings- toppen bland länsstyrelserna ligger i (, Tillsyn enligt – möjligheter till ut- veckling och förbättring, 2016). Det förekommer alltjämt att till- synsmyndigheter avstår från att göra en anmälan trots att det finns en brottsmisstanke. 6.2.2Utredningar av misstänkta brott mot har bland de längsta genomströmningstiderna Uppgifterna i en åtalsanmälan från en tillsynsmyndighet är ofta av- görande för bedömningen av om en förundersökning ska inledas. En anmälan är emellertid aldrig – trots den något vilseledande be- teckningen ”åtalsanmälan” – ett färdigt underlag för åtal. Ett beslut att inleda en förundersökning grundas på uppgivna omständigheter som normalt endast indikerar ett möjligt brott medan ett lagförings- beslut efter genomförd förundersökning kräver väsentligt mycket mer. Inledandet av en förundersökning innebär därmed endast star- ten på en utredning som för att nå fram till en lagföring måste pas- sera en tämligen omfattande straffrättslig checklista. Ärenden som skrivs av är oftast sådana där åklagaren inte kunnat konstatera att ett brott har begåtts eller där åklagaren konstaterat att brott inte före- ligger. De misstankar som kommer till polis och åklagares kännedom är ofta svårutredda, lågprioriterade och förbrukar mycket stora ut- redningsresurser. En följd av detta blir långa handläggningstider, ärendebalanser och bevissvårigheter eftersom ärendena blir gamla (och , Strategier mot miljö- brott, 2010, s. 20). Brott mot har bland de längsta genom- strömningstiderna från inkommen anmälan till beslut (Åklagarmyn- dighetens årsredovisningar 2012–2015). Ett av de stora problemen är att anmälan får ligga för länge innan polisen vidtar de första och ibland avgörande utredningsåtgärderna. 6.2.3Antalet lagföringar är förhållandevis stabilt Vid mätning av hur effektiv brottsbekämpningen är förekommer olika begrepp och mätinstrument. Vi har utgått från den officiella rättsstatistiken som tar fram . Med lagföring avses åtal, strafföreläggande, åtalsunderlåtelse eller företags- bot. Lagföringsprocenten tas fram genom att ställa antalet lagföringar i förhållande till det totala antalet utredda brottsmisstankar.1 I denna del har vi kompletterat underlaget med statistik från Åklagarmyn- digheten om antalet lagföringar genom företagsbot. Vi kan se att det totala antalet lagföringar har hållit sig förhållan- devis stabilt –2015. Det totala antalet åtal, straff- föreläggande eller åtalsunderlåtelser har minskat från 266 (2009) till 164 (2015) som användningen av företagsboten har ökat från 31 (2009) till 213 (2015). Miljöbrott, grovt miljöbrott (1 §) Otillåten avfallstransport (4 a § 1-15 p) Brott eller förseelse mot områdesskydd (2, 2a §) Försvårande av miljökontroll (5 §) Artskydd inkl grovt (2b §) Bristfällig miljöinformation (6 §) Miljöfarlig eller olovlig kemikaliehantering (3, 3a §) Nedskräpning (7 §) Otillåten miljöverksamhet (4 § 1-2 st) Övriga brott mot (8 §) Anm: statistik från Brå och , egen bearbetning. 1 Utan s.k. direktavskrivningar (beslut utan att utredning bedrivits, ex. lägga ned en misstanke för att spaningsuppslag saknas eller att den anmälda gärningen inte är brott). För de brottstyper där brott företrädesvis begås i näringsverksamhet kan det antas finnas en koppling mellan minskningen och ökningen. För vissa brottstyper har en ökning enbart skett i takt med att användningen av företagsboten ökat. har det exem- pelvis endast väckts åtal, utfärdats strafföreläggande eller meddelats åtalsunderlåtelse för miljöfarlig kemikaliehantering, vid inget tillfälle för bristfällig miljöinformation och vid nio till- fällen för försvårande av miljökontroll. Det innebär en personupp- klaringsprocent för dessa brottstyper på . I takt med att användningen av företagsboten ökat kan vi emellertid se att lag- föringarna gjort detsamma inom dessa brottstyper. Vad gäller andelen lagföringar –2015 har ca 12–av besluten lett till någon form av lag- föring. Det bör noteras att siffran även innehåller nedskräpning som står för en stor del av misstankarna och har en relativt sett låg lag- föringsgrad vilket får till konsekvens att snittet för hela miljöbrotts- ligheten dras ned. Om man ser till respektive brottstyp nyanseras bilden och vi kan se att flera av brottstyperna har en lagföringspro- cent som överstiger . Miljöbrott, grovt miljöbrott (1 §) Brott eller förseelse mot områdesskydd (2, 2a §) Artskydd inkl grovt (2b §) Otillåten miljöverksamhet (4 § 1-2 st) Otillåten avfallstransport (4 a § 1-15 p) Försvårande av miljökontroll (5 §) Nedskräpning (7 §) Miljöfarlig eller olovlig kemikaliehantering (3, 3a §) Bristfällig miljöinformation (6 §) Övriga brott mot (8 §) Totalt snitt exklusive Nedskräpning (7 §) Anm: statistik från Brå och , egen bearbetning. Den vanligaste påföljden för brott mot är böter. Före- tagsboten utgör numera av lagföringarna. Den används framför allt när det gäller otillåten miljöverksamhet (av antalet företagsböter ) och miljöbrott (20 pro- cent), men desto mindre i fråga om bristfällig miljöinformation (), artskyddsbrott () och otillåten avfallstrans- port (). Sammanfattningsvis kan sägas att antalet anmälda misstankar ökat något samt att trenden är positiv när det gäller andelen lagförda misstankar i näringsverksamhet och negativ eller neutral när det gäller övriga misstankar. Det kan dessutom konsta- teras att de satsningar som genomförts på artskydds- och avfalls- transportområdet har gett utslag på lagföringsprocenten. Jämförelse av brottsstatistik måste vara relevant Enligt Brottsförebyggande rådets officiella statistik var lagförings- andelen sett över alla brottstyper . Då in- kluderas en stor andel från miljöbrott väsensskilda brottstyper som narkotikabrott, butiksstölder eller rattfylleri där brottet i princip är klarlagt redan när en förundersökning inleds. En mer relevant jäm- förelse vore med brottsområden som i fråga om kompliceringsgrad ligger närmare miljöbrottsligheten. I tabellen redovisas brottsområ- den som ligger närmare miljöbrotten i komplexitet. Källa: , BRÅ/ Brott och statistik/Statistik/Handlagda brott. Andelen avskrivningsbeslut varierar mellan olika miljöbrottstyper har statistik över vilka beslut de anmälda brotts- misstankarna har resulterat i. Vi har tagit del av statistiken och kan konstatera att andelen beslut att inte inleda förundersökning (FU inleds inte) samt skälen för att inte inleda respektive lägga ned en förundersökning (FU läggs ned) varierar mellan de olika brotts- typerna. 1: FU inleds inte - 11: FU-begränsning 1: FU inleds inte - 12: Ej brott under allmänt åtal 1: FU inleds inte - 13: Går ej att utreda 2: FU läggs ned - 21: FU-begränsning 2: FU läggs ned - 22: Bevisproblem 2: FU läggs ned - 23: Ej anledning att fullfölja FU 2: FU läggs ned - 24: Övrigt Anm: uppgifter från , egen bearbetning. Av statistiken framgår att en mindre vanlig grund för att inte inleda eller lägga ned en förundersökning är att det finns skäl för en åtals- underlåtelse eller att en regel om åtalsprövning är tillämplig (FU- begränsning). En desto mer vanlig beslutsgrund är att den anmälda misstanken inte bedöms vara brottslig, att gärningen är preskribe- rad eller att det rör sig om ringa fall som inte utgör brott (Ej brott under allmänt åtal). Vidare kan det handla om att spaningsuppslag saknas (Går ej att utreda). Ett vanligt skäl för att lägga ned en förundersökning är att det finns bevisproblem. Det innebär att åklagaren bedömer att det inte går att bevisa förutsättningarna för att en gärning är brottslig, vem som begått gärningen eller att misstänkt person har uppsåt eller visat oaktsamhet. Det kan också vara så att åklagare efter vidtagna utredningsåtgärder finner att det inte rör sig om ett brott under all- mänt åtal, gärningen är preskriberad, det rör sig om ringa fall eller att den misstänkte är avliden eller på okänd ort (Ej anledning att fullfölja förundersökningen). 6.2.4Varje domstol har enstaka miljöbrottmål; och de blir färre –2016 väcktes det mellan 61 och 142 åtal om miljöbrott vid de allmänna domstolarna enligt statistik om registrerade mål i denna målkategori (, ). Tren- den är att de inkomna målen blir färre. Det genomsnittliga antalet mål och domstol har gått från 3,0 mål (2009) till 1,3 mål (2016). går det inte att med hjälp av register få fram andelen åtal som lett till en fällande dom. gör skatt- ningar (Utvecklingen av personuppklarade misstankar och bifallna åtal, 2015). Enligt tidigare siffror från rådet ogillas 30–av alla åtal om brott mot (, Är vi bra på miljöbrott, 2006). Enligt uppgifter från ogillades av alla åtal –2015. Perio- den är för kort för att vi ska kunna dra några säkra slutsatser av minskningen. 6.3Överträdelser beivras på annat sätt än straffrättsligt Tillsynsmyndigheterna kan vidta en rad åtgärder i sitt arbete, bland annat utfärda ett föreläggande och förbud med eller utan vite. Det finns inte ett gemensamt register över tillsynsmyndigheternas till- synsverksamhet där det går att utläsa antal föreläggande eller för- bud och i vilken mån dessa har förenats med vite. Det har inte heller varit möjligt att skapa en samlad bild av detta utifrån tidigare rapporter och myndigheters årsredovisningar. Uppfattningen bland tillsynsmyndigheterna är emellertid att användningen av föreläg- gande och förbud varierar mellan myndigheter och tillsynsområ- den, men att besluten i stor utsträckning följs och att det är ett effektivt verktyg för att åstadkomma rättelse i det enskilda fallet. har antalet beslut om miljösanktionsavgift ökat. Övriga centrala myndigheter Kommun Anm: statistik från Kammarkollegiet, egen bearbetning. Den klart övervägande delen beslutas av kommunala tillsynsmyn- digheter (). Andelen kommuner som beslutar om miljösanktionsavgift har legat stabilt på . Motsvar- ande siffra för länsstyrelserna pendlar något och har rört sig mellan . Mellan 2009–2015 har samtliga kommuner eller kommunförbund och länsstyrelser vid i vart fall ett tillfälle beslutat om miljösanktionsavgift. Den vanligaste grunden för miljösanktionsavgift rör överträdel- ser av olika krav inom köldmediaområdet. Det kan vara fråga om en försenad rapportering från kontroll av läckage av köldmedier (9 kap. 17 § förordning, 2012:259, om miljösanktionsavgifter), kontrollinter- (9 kap. 1 §) och kontroller av läckage (9 kap. 14 §). Andra van- liga grunder för miljösanktionsavgifter är inrättande av avloppsan- läggning utan tillstånd (3 kap. 1 § 1), underlåtelse att komplettera uppgifter om mängder i produktregistret (7 kap. 12 §) eller kontroll av brandfarliga vätskor (10 kap. 4 §). En relativt liten del av antalet beslut överklagas till mark- och miljödomstolarna. kom det in mellan 70 och 130 mål (, ). Det innebär att an- delen beslut som överklagas har legat stadigt på med en högsta notering på . Det är alltjämt så att det är tillsynsmyndigheternas insatser som till stor del styr hur mycket av och vilken typ av miljöbrottslighet som upptäcks. Generellt gäller att ju fler kontroller som görs, desto fler misstänkta brott mot upptäcks. Vissa typer av brott upptäcks emellertid inte ens om tillsynsmyndigheten är på plats och kontrollerar. De är så svåra att upptäcka att en upptäckt förut- sätter att någon med kännedom om gärningen tipsar polis eller till- synsmyndighet. Tillsynen är i stor utsträckning riktad mot de seriösa verk- samhetsutövarna och det är i princip mindre allvarlig brottslighet som upptäcks. Det råder samstämmighet om att samhället i stort missar de oseriösa och kriminella verksamheterna och att det finns verksamheter som innebär höga risker för miljön och för människors hälsa men där upptäcktsrisken är anmärkningsvärt låg (Brottsföre- byggande rådet, Brottsutvecklingen i , 2008, s. 305 f, Riks- polisstyrelsen och , Strategier mot miljöbrott, 2010). I Brottsförebyggande rådets rapport vi bra på miljöbrott? görs en parallell till skattebrotten där många små och ytliga revisioner medförde stora mängder av anmälningar av triviala skattebrott som ledde till milda påföljder. Rådet noterade skillnaden mot hur arbetet mot skattebrottslighet bedrivs med riktade specialrevisioner, som bygger på omfattande förberedelser och kartläggningar och som träffar kriminella med allvarlig brottslighet (s. 51). Alla misstänkta brott som upptäcks leder inte till en anmälan till polis eller åklagare. Det kan vara fråga om tillsynsmyndigheter som väljer att inte göra en åtalsanmälan eller poliser i yttre tjänst som inte inser att en händelse kan vara ett brott mot . Det kan också handla om enskilda personer som av olika skäl inte tar kontakt med myndigheter eller anställda på företag som inte vill eller vet vem de ska ta kontakt med. En relativt stor del av de misstänkta överträdelserna mot miljö- balken leder varken till en straffrättslig eller administrativ sanktion. 7Utgångspunkter för och behov av en förändring Uppdraget syftar till att optimera resurserna och utveckla genom- förandet av tillsynen så att den blir mer enhetlig och effektiv och bidrar till att miljökvalitetsmålen nås samt att fler miljöbrott upp- täcks, utreds och beivras. En avgörande fråga är därför vad som i detta sammanhang avses med effektiv och enhetlig och hur vi ska förhålla oss till skrivningen om fler miljöbrott. Enligt vår mening bör den frågan besvaras med utgångspunkt i vad som är syftet med miljö- balken och vad man vill åstadkomma med tillsynen och användningen av sanktionerna. Balkens grundläggande syfte är att främja en hållbar utveckling. Detta uttrycks genom balkens målbestämmelse i 1 kap. 1 §, där det anges i vilket avseende en hållbar utveckling ska främjas genom regel- verket. För att mål ska uppnås krävs att balken i dess helhet tillämpas och följs på det sätt som avses. Tillsynen enligt miljö- balken syftar till att säkerställa just detta. Sanktioner driver i sig inte miljörätten framåt, men utan dem riskerar regleringen att bli tandlös och ineffektiv. I grund och botten handlar både tillsyn och sanktioner om att påverka beteenden i en viss riktning. Vad gäller beteenden som riskerar att skada människors hälsa eller miljön torde det vanliga vara att enskilda önskar undvika sådana. Kunskap om vad som gäller och kännedom om hur våra beteenden påverkar människors hälsa eller miljön torde därför vara av stor betydelse för att åstadkomma regelefterlevnad. Ett ytterligare syfte är att tillsammans med övrig reglering bidrar till att kan uppfylla internationella åtaganden och förpliktelser. Inom bland annat EU, och FN har det utarbetats bestämmelser som rör miljö. Som vi beskrivit i kapitel 4 är Utgångspunkter för och behov av en förändring det inte tillräckligt med att införa en reglering för att vi ska anses ha genomfört skyldigheterna, vi måste också se till att de följs. Här är tillsyn ett viktigt instrument. I vissa rättsakter finns dessutom krav som påverkar hur tillsynen ska genomföras. Vidare ska medlems- staterna säkerställa att de sanktioner som finns tillgängliga är effek- tiva, proportionerliga och avskräckande. Våra överväganden av vilka förändringar som bör göras av de befintliga tillsyns- och sanktionssystemen tar sin utgångspunkt i att dessa ska bidra till såväl en bättre efterlevnad av miljölagstiftningen, så att den bidrar till en ekologiskt hållbar utveckling, som säkerstäl- landet av att uppfyller sina internationella förpliktelser på miljöområdet. 7.1.1En mer effektiv och enhetlig tillsyn En effektiv miljötillsyn förutsätter att tillsynsresurser används så att de ger största möjliga effekt för att åstadkomma regelefterlevnad och bidrar till att miljökvalitetsmålen kan nås. Det handlar dels om prioriteringar (göra rätt saker), dels om att genomföra den tillsyn som har prioriterats så effektivt som möjligt (göra saker rätt). Det har inte funnits en gemensam syn på hur vi ska få till en mer effektiv och enhetlig tillsyn. En för stor variation i hur tillsynen genomförs kan leda till att verksamhetsutövare i får olika förutsättningar att bedriva sin verksamhet och att det därmed upp- står en samhällsekonomisk ineffektivitet. Om tillsynen genomförs på ett sådant sätt att det ena företaget får en konkurrensfördel upp- står en störning på den marknad som företaget tillhör. Företagens samlade resurser kommer då inte att användas på effektivast möjliga sätt, vilket innebär en förlust för ekonomin som helhet (Naturvårds- verket, Effektiv miljötillsyn, 2013, s. 28 f.). Detta för oss in på frågor om enhetlighet, rättssäkerhet och tydlig- het i tillsynen. För att leva upp till övergripande demokratimål måste förvaltningen fullgöra sina uppgifter i enlighet med de beslut som har fattats av och regeringen (prop. 2009/10:175). Enhet- lighet i rättstillämpningen innebär att lika fall ska behandlas och bedömas lika (1 kap. 9 § regeringsformen, 2 kap. 2 § kommunlagen). Att krav har stöd i lag och lika fall bedöms lika är också viktigt för företagens konkurrensneutralitet och tillsynens och tillsynmyndig- Utgångspunkter för och behov av en förändring Legitimiteten i sig är avgörande för ett fram- gångsrikt tillsynsarbete. Tillsyn måste därför bedrivas på ett sådant sätt att företag tillåts verka under lika villkor. En utgångspunkt för utredningen är emellertid att skillnader i sig inte behöver vara ett problem då det finns skillnader både mellan verksamhetsutövare, den påverkan de förorsakar och det som på- verkas. Lagstiftningen som är föremål för tillsynen har ett stort inslag av mål- och resultatstyrning. Vad som bör uppnås med de materiella reglerna är en viss kvalitet avseende människors hälsa och miljön, i stället för ett visst kvantitativt utfall. Lagstiftarens intentioner är således att ge verksamhetsutövaren ett handlingsutrymme och att tillsynen bör ge utrymme för olika genomföranden för att uppfylla skyldigheterna enligt balken. Det uttalas i förarbetena till (prop. 1997/98:45) att lagstiftningen ska utgöra ramen och platt- formen från vilken verksamhetsutövare formulerar egna miljöpolitiska strategier. Tanken är att lagstiftningen ska inspirera verksamhets- utövare att tänka och handla så att de föregriper lagstiftningens obligatoriska krav (s. 161). Vi bör sålunda inte ha en tillsyn som styr mot en lägsta nivå, utan en som ger ett utrymme för olika genom- föranden. Det kan därför vara befogat med olika metoder och prioriteringar för att säkerställa att miljölagstiftningens följs i det enskilda fallet. Om skillnaderna däremot beror på att de operativa tillsynsmyndig- heterna gör olika tolkningar av , saknar resurser för att utföra en tillsyn som motsvarar behoven, inte får en tillräcklig tillsyns- vägledning eller utsätts för otillbörlig påverkan är det ett problem som bör åtgärdas. 7.1.2Fler miljöbrott som upptäcks, utreds och beivras De insatser som görs av samhället för att minska miljöpåverkan för- utsätter ett väl fungerade rättsväsende. Om inte rättsväsendet effek- tivt kan lagföra de som bryter mot samhällets regler till skydd för miljön försvåras det arbete som övriga myndigheter bedriver. Före- tag drabbas av illojal konkurrens från verksamheter som inte följer bestämmelserna i . Personer som gör rätt för sig, som skaffar sig nödvändig kunskap, iakttar försiktighetsmått och håller tillsynsmyndigheter underrättade om sina förehavanden, riskerar att Utgångspunkter för och behov av en förändring hamna i en sämre position än de som inte uppfyller sådana krav. I förlängningen försvåras arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålen och de krav som EU och internationella överenskommelser ställer på miljöområdet. Skrivningen fler miljöbrott ska läsas mot bakgrund av den fram- förda kritiken mot att förhållandevis få misstänkta miljöbrott upp och får ses som ett uttryck för ett påstående om straffbestäm- melsernas ineffektivitet. Syftet med en kriminalisering är att avhålla människor från ett oönskat beteende. Det antas ske dels genom straffhotet i sig, dels genom moralbildning. Kriminaliseringen ska alltså påverka männi- skors handlande i önskvärd riktning och därmed fungera som styr- medel (m.fl. Kriminaliseringens grunder, 2013, s. 32 f.). Straffsystemet måste vara effektivt även i praktiken för att kunna skapa eller bevara den tilltro som krävs för att upprätthålla fortsatt allmän laglydnad. En grundläggande faktor är att verksamhetsutövare och andra känner till och förstår vad de är skyldiga att göra. Sannolik- heten för att en påföljd följer på en överträdelse måste dessutom vara tillräckligt stor som att påföljden i sig är så avskräckande att risken för att utsättas för en sådan styr verksamhetsutövaren bort från att begå den kriminaliserade handlingen. Straffet är här en faktor, men det finns fler. Genom att göra sig skyldig till brott mot miljö- balken riskerar verksamhetsutövare att förlora sin miljöcertifiering, rätt att märka sina varor med miljömärkning eller framtida investerare vilket kan vara nog så avskräckande från att överträda en bestämmelse (se Per , Miljöstraffrätten, 2010, s. 19, m.fl. Kriminaliseringens grunder, s. 34 och 52, SOU 2004:37, s. 53–54, SOU 2002:50, s. 230).