sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — En möjlighet att i stället använda tidiga berättelser som genomförts och dokumenterats väl skulle, i skenet av nuvarande praxis, göra domstolens beslutsunderlag mer stabilt och därmed brott- målsprocessen mer rättssäker. En förutsättning för materiellt riktiga domar är vidare att dom- stolen har tillgång till tillförlitliga och fullständiga förhörsuppgifter. Med den kunskap som finns tillgänglig om hur minnet fun- gerar får det anses klarlagt att det som påverkar hur tillförlitliga och fullständiga förhörsuppgifter kan uppnås i ett förhör framför allt är att det finns ordnade former för hur förhöret ska genomföras. Något vetenskapligt stöd för att berättelser som lämnats inför rätten genom personlig inställelse leder till mer tillförlitlig bevisning finns som nämnts inte. Den motsatta uppfattningen, dvs. att omedel- barhet skulle påverka tillförlitligheten negativt, saknar å andra sidan på motsvarande sätt stöd i forskning. Med denna i förhållande till grundprinciper nyvunna kunskap i ryggen står det klart att frågan om formerna för ett förhör som ska användas som bevisning också är en rättssäkerhetsfråga. Inte minst tycks det finnas Våra överväganden och förslag ett stöd för att tidiga förhör leder till mer tillförlitlig bevisning, under förutsättning att förhören genomförs med god kvalitet. Att domstolen baserar sina avgöranden på tillförlitliga uppgifter har betydelse både för tryggheten att ingen blir dömd på felaktiga grun- der och, som vi redan nämnt, för möjligheterna att styrka brott. Minskad press för förhörspersoner I våra direktiv framhålls att en ökad möjlighet att använda förhörs- berättelser som tagits upp före huvudförhandlingen som bevis skulle kunna medföra att den påfrestning som upprepade förhör kan inne- bära för enskilda personer minskar. Även detta är en rättssäkerhets- aspekt. Inte minst de stora brottmålen innebär betydande påfrest- ningar för alla inblandade personer som ofta måste medverka i flera förhör innan det är dags för huvudförhandling. Sådana påfrestningar är särskilt vanligt förekommande vid vissa brottskate- gorier, exempelvis sexualbrott. I denna fråga är det, enligt den kunskap som rättspsykologin bidragit med, rimligt att förvänta sig positiva allmänpsykologiska effekter av en reform av förhörsreglerna i enlighet med vad vårt upp- drag anvisar.4 För många människor är det olustigt och stressande att ha en svår och utmanande uppgift framför sig. En processordning där bevisupptagningen sker långt före huvudför- handlingen skulle då reducera det psykologiska lidandet. Vittnen och målsägande kan med nuvarande ordning drabbas av s.k. sekundär viktimisering som följer av väntan på, och rädslan inför, en förhand- ling. Sekundär viktimisering innebär att vittnen och målsäganden utsätts för ytterligare påfrestningar som leder till en upprepning av känslan av utsatthet. Ytterligare en förväntad positiv allmänpsykolo- gisk effekt av möjligheten för personer att lämna sina berättelser före rättegången är att detta för förhörspersonen kommer att upplevas som mindre dramatiskt än ett förhör vid rättegången. Detta kan i sin tur leda till att färre målsäganden backar från sina uppgifter och att fler vittnen vågar berätta vad de har iakttagit. 4 Beskrivningen i avsnittet av rättspsykologiska forskningsresultat är hämtad ur det underlag som finns som bilaga till vårt delbetänkande av , och , Några rättspsykologiska reflektioner, SOU 2017:7, bil. Våra överväganden och förslag Det är i många fall en mycket negativ konsekvens av vittnes- plikten att tillvaron för enskilda personer som ska vittna påverkas som ofta är fallet. Detta gäller inte minst i stora brottmål, men effekterna för enskilda förhörspersoner kan vara lika betungande i andra brottmål. Det finns skäl att anta att viljan och förmågan att vittna eller att medverka som målsägande kommer att öka om de former under vilka uppgifterna lämnas är mer rimliga ur den enskildes perspektiv. Tidpunkten och formerna i övrigt för för- hören har då en betydelse. Minskad risk för hot mot förhörspersoner Att vidta åtgärder för att minska hot och annan otillbörlig påverkan mot enskilda personer i brottmålsprocessen är avgörande för att straffprocessen ska fungera också framöver. Om muntlig bevisning kan säkras i ett tidigare skede på ett sådant sätt att den kan användas vid rättegången finns det knappast någon vinst med att efter tid- punkten för förhöret försöka påverka förhörspersonen att ändra sina uppgifter. Det är därför rimligt att förvänta sig att en reform som innebär att tidigare lämnade berättelser kan användas som bevis vid rättegången minskar utrymmet för att utsätta förhörspersoner för otillbörlig påverkan, t.ex. hot, inför huvudförhandlingen. Risken för att förhörspersoner upplever att de är utsatta för en otillbörlig på- verkan bör på motsvarande sätt minska. De muntliga berättelser som domstolen får del av vid huvudförhandlingen skulle därmed också i högre grad vara opåverkade av för tillförlitligheten negativa faktorer. En viktig rättssäkerhetsaspekt vid överväganden om en reform som i högre grad tillåter tidiga berättelser som bevisning är betydelsen av en förutsebar process. En förbättrad förutsebarhet är inte minst en rättssäkerhetsfråga för den misstänkte. Om den misstänkte kan få en tidigare insyn i den bevisning som finns i brottmålet bör detta, oavsett de invändningar som kan finnas i övrigt från försvararhåll, vara en fördel för den misstänktes möjligheter att förbereda och genomföra sitt försvar. Våra överväganden och förslag Färre i häkte och minskad isolering Ambitionen att minska misstänktas isolering under häktning är en högprioriterad rättssäkerhetsfråga för rättsordningen att hantera. Kritiken både internationellt och nationellt mot den svenska häkt- nings- och restriktionsanvändningen har varit hård.5 Den kritik som riktats mot gäller framför allt om- fattande restriktionsanvändning som riskerar att leda till isolering. Det finns anledning att utgå från att en utökad möjlighet att an- vända dokumenterade förhörsberättelser som bevisning skulle kunna bidra till kortare häktningstider och minskad restriktionsanvändning eftersom behovet att skydda bevisningen från yttre påverkan genom häktning med restriktioner kan bli mindre om bevisningen säkras i ett tidigare skede. Storleken på denna effekt är visserligen svårbe- dömd. I stora brottmål med många personer inblandade är det med nuvarande reglering nästan undantagslöst nödvändigt med restrik- tioner. Häktes- och restriktionsutredningen har, inom ramen för sina överväganden om åtgärder för att åstadkomma att färre personer häktas och isoleringen minskar, med hänvisning till vår utredning gjort bedömningen att det finns goda skäl att överväga en moderni- sering och effektivisering av processordningen för att på det sättet skapa bättre möjligheter att bland annat bevissäkra och i rättegångar använda förhörsuppgifter under förundersökningen.6 Även om frågan om färre i häkte och minskad isolering är komp- lex och ställer krav på olika typer av åtgärder, finns det enligt vår uppfattning ändå anledning att utgå från att en förändrad bevis- ordning med större möjligheter att använda tidigt lämnande berättel- ser som bevisning vid rättegångar kommer att ha en betydelse för bedömningen av kollusionsrisken vid häktning. En möjlighet att i ett tidigare skede säkra sådan bevisning som annars kan komma att på- verkas av den misstänkte bör därför enligt vår mening leda till för- bättringar i den högst angelägna frågan om att minska frihetsberövade personers isolering på häktena. Om bevisning säkras i ett tidigare skede upphör rimligen behovet av att skydda bevisningen i ett tidi- 5Jfr särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT), mot tortyr (CAT), dess underkommitté (SPT), FN:s specialrapportör mot tortyr och för barnets rättigheter (barnrättskom- mittén) samt på nationell nivå t.ex. Från insidan, barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte. 6SOU 2016:52, s. 93. Våra överväganden och förslag Det kan då finnas förutsättningar att häva meddelade restriktioner eller häktningsbeslut. En sådan lagstiftning skulle dess- utom ytterligare understryka betydelsen av att åklagare fortlöpande omprövar behovet av häktning och restriktioner i förhållande till bevisläget i enskilda fall. Slutsats om nyttan med en reform Det finns betydande fördelar för brottmålsprocessen som helhet med en ordning med utökade möjligheter att använda tidigt doku- menterade berättelser som bevisning vid rättegångar. Dessa fördelar bör tas tillvara på ett bättre sätt i straffprocessen. 6.3.4Straffprocessen måste vara anpassad till teknikutvecklingen Tekniska upptagningar ur förundersökningen används redan som bevis Teknikutvecklingen har exploderat då rättegångsbal- ken trädde i kraft. Möjligheterna att med hög kvalitet tekniskt doku- mentera och återge verkligheten har närmast revolutionerats under . använder sig av teknisk dokumentation i all sin dagliga verksamhet, vilket inte minst framgår av den beskrivning från myndigheten som finns i bilaga 2 till detta betänkande. Frågan är vilken betydelse denna tekniska potential har för hur vi bör se på principerna om bästa bevisning och den fria bevisprövningen. En aspekt vid en diskussion om detta är att utvecklingen, oavsett vad vi tycker om saken, redan har inneburit att teknikupptagningar av vad som har skett under förundersökningen i allt större omfatt- ning förevisas vid huvudförhandlingar. Vi befinner oss i en situation som innebär att bevisningen i brottmål i betydande utsträckning växer fram under förundersökningen genom den tekniska dokumen- tation som sker där och som sedan används direkt vid rättegången. Videoupptagningar från övervakningskameror, ljudinspelningar från hemliga avlyssningar och upptagningar från SOS-samtal flyter inte sällan in i rättegången som processmaterial. Våra överväganden och förslag kroppsburna kameror används som bevisning framgår av flera domar utredningen har tagit del av. Inget hindrar att en husrannsakan eller en rekonstruktion som spelats in med ljud och bild åberopas som bevisning, i vart fall inte så länge ljuduppspelningen inte återger en berättelse från en förhörsperson. Mot den beskrivna bakgrunden är Högsta domstolens uttalande i den s.k. balkongdomen om att vad som sker under förundersökningen inte ska betraktas som en del av rättegången delvis redan överspelad (avsnitt 4.14.6). Den allt större betydelse som teknisk bevisning har i brottmåls- processen är bl.a. ett resultat av förekomsten av hot och annan på- verkan mot förhörspersoner. Muntlig bevisning är sårbar. Den på- verkan som kan förekomma mot målsäganden och vittnen i stora brottmål för att de ska ändra sina uppgifter eller avstå från att lämna uppgifter har bidragit till att tekniskt dokumenterad bevisning, som är opåverkbar i det avseendet, har fått en större vikt . Även de långa utredningstiderna i stora brottmål som kan leda till att förhörspersoner vid tiden för huvudförhandlingen inte längre minns sina iakttagelser har gjort det mer vanskligt att förlita sig på muntlig bevisning. Också av det skälet har tekniken fått en större betydelse för brottmålen. Ambitionen att utveckla metoder för att tekniskt säkra bevisning har som en följd av utvecklingen höjts vid myndig- heterna. I såväl den offentliga som privata miljön finns det vidare ett stort antal privata mobiltelefoner och annan teknisk utrustning. Med de flesta mobiltelefoner är det möjligt att högkvalitativt dokumentera med ljud och bild. Detta betyder att i de fall då inte någon myndig- het har dokumenterat en händelse tekniskt, så finns det en högst reell möjlighet att enskilda personer har gjort det med kameran i sin tele- fon. Det finns inte något som hindrar att sådan privat dokumentation används som bevisning, även om bevisvärdet naturligtvis kan variera. Den tekniska förmågan utvecklas Den tekniska förmågan inom ramen för en förundersökning utveck- las . En uttalad målsättning vid exempelvis regleringen av tvångsmedelsanvändning är att lagstiftningen ska vara teknikneutral dvs. oberoende av de eventuellt efterkommande teknikförändringar Våra överväganden och förslag som sker på området. Det är dock tveksamt om processrätten på ett generellt plan har anpassats till teknikutvecklingen. De möjligheter att tekniskt säkra information via exempelvis övervakningskameror, avlyssningar och kroppskameror som redan finns och den tekniska förmåga att dokumentera information som kan förväntas utvecklas innebär att skiljelinjen mellan olika typer av bevis blir allt svårare att avgöra. Om exempelvis en person självmant berättar om något och detta tas upp på en film, vilket kommer att bli allt vanligare, är det svårt att se var- för detta inte ska få användas som bevis även om det till det yttre kan likna ett förhör. Utvecklingen riskerar med nuvarande regel- verk att leda till svåra gränsdragningsfrågor om tillåtligheten av tek- niskt dokumenterad bevisning. Vår hållning är att straffprocessen måste vara anpassad till den alltmer genomgripande digitaliseringen. Om brottsmålsprocessen inte begagnar sig av de tekniska möjligheter som finns att tillgå blir prövningen mer tungrodd än som borde vara fallet. Teknikanvänd- ningen vid brottsutredning och bevisföring bör därför i huvudsak bejakas och inte begränsas mer än nödvändigt. Vidare måste det straffprocessuella regelverket enligt vår mening ta höjd för att tekniken kommer att ta en allt större plats vid brotts- utredning och bevisföring eftersom de tekniska möjligheterna att exempelvis bevissäkra blir bättre. Nya metoder utvecklas fortlöpande vid myndigheterna. Kameraövervakning finns i lokal- trafiken, i taxibilar och på brottsutsatta platser. I ljuset av bl.a. ökande terrorhot är det troligt att teknisk övervakning av allmänna platser kraftigt kommer att öka. Det finns dessutom privata mobilkameror i alla miljöer. Den arsenal av teknisk dokumentation som finns att tillgå numera fanns inte då utarbetades. Även om vissa juste- ringar av regelverket har skett för att uppdatera rättsordningen, av vilka inte minst EMR-reformen har inneburit verkliga förändringar av processprincipernas tillämpning, så har lagstiftaren ännu inte tagit ställning till vad nuvarande och framtida teknisk förmåga att säkra och föra bevisning under förundersökningen bör innebära för brottmålsprocessens grundprinciper. De antaganden om bästa bevi- set som gällt kan behöva omprövas i förhållande till den nya bevismiljön. Våra överväganden och förslag Frågan kan till exempel nu ställas om vad som är skillnaden i principiellt bevishänseende mellan å ena sidan en film från en över- vakningskamera som inhämtats under förundersökningen och å andra sidan ett tekniskt upptaget förhör från förundersökningen. Mot bakgrund av de tekniska möjligheter att dokumentera förhörs- utsagor som finns kan det ifrågasättas om det är motiverat att uppfatta principen om den bästa bevisningen inom ramen för en muntlig och omedelbar processordning på ett sådant sätt att det ena kan användas som bevisning men inte det andra? En konsekvent tillämpning av den fria bevisprövningens princip innebär rimligen att någon åtskillnad inte borde göras mellan övervakningsfilmen och förhörsberättelsen när det gäller möjligheterna att föra bevisning. Frågan är relevant särskilt mot bakgrund av den kunskap som vi numera har tillgång till om att tekniskt upptagna berättelser inte i sig ger ett sämre underlag för tillförlitlighetsbedömningar än berättelser som lämnas vid en personlig inställelse inför rätten. Synen på hur bevisomedelbarhet ska förstås har påverkats av de lagändringar som genomfördes inom ramen för EMR-reformen och som innebär att lagstiftaren redan har godtagit att tekniskt dokumenterade förhör kan jämställas med förhör vid en personlig inställelse. En annan sak är vilket värde en berättelse som tagits upp med ljud och bild har som bevis i en domstol. Den frågan avgörs av flera faktorer. Det kan då exempelvis ha betydelse i vilket syfte förhöret har hållits, hur förhöret är ordnat och om försvaret har tillåtits att ställa frågor till förhörspersonen eller inte. 6.3.5Tidiga berättelser är ofta det bästa beviset Vissa berättelser finns bara tillgängliga Viss typ av information finns i praktiken bara tillgänglig vid ett givet tillfälle i brottmålsprocessen för att sedan försvinna. Denna informa- tion kännetecknas av att den ger en ögonblicksbild i något avseende. Ska informationen säkras måste det alltså ske vid det givna tillfället. Det handlar ofta om uppgifter i ett akut skede. Ett exempel är skador efter en misshandel som sedan läker. Men det finns också muntlig information från enskilda personer som har dessa särdrag. Ett exempel är innehållet i larmsamtal i akuta skeden. Ett annat är en Våra överväganden och förslag tidig redogörelse från en målsäganden i ett relationsvåldsärende. Det kan också handla om vittnen inom ramen för gängkriminalitet som kan vara villiga att lämna uppgifter i ett initialt skede för att därefter dra sig undan vidare kontakter med rättsväsendet. I ärenden med en mer utbredd s.k. ”tystnadskultur” kan förståelsen för att redan läm- nade uppgifter inte kan användas vid en rättegång vara låg. Som en följd av detta kan på motsvarande sätt benägenheten att ställa upp vid ett vittnesförhör i domstol vara begränsad. Oavsett hur dessa olika typer av berättelser skulle klassificeras som bevis, skriftliga eller muntliga, så har de gemensamt att de finns tillgängliga bara . Antingen säkras de då på ett sätt som gör att de kan användas som bevis eller så går de förlorade. Det finns ett samband mellan färsk bevisning och tillförlitlig bevisning Kunskapen om vilka faktorer som har betydelse för möjligheten att erhålla tillförlitliga uppgifter i förhörssituationer är betydligt bättre än då regleringen om muntliga och omedelbara förhör infördes i . vet vi att det saknas vetenskapligt stöd för antagandet att berättelser som lämnats inför rätten genom en personlig inställelse leder till mer tillförlitlig bevis- ning.7 Faktorer som enligt rättspsykologisk forskning underlättar för förhörspersoner att ge korrekt, dvs. tillförlitlig, information ur min- net är framför allt en god planering inför förhöret, ett vänligt och öppet bemötande av förhörspersonen, en möjlighet för förhörs- personen att berätta fritt om händelsen och att förhöret avslutas på ett positivt och framåtsyftande sätt.8 Att förhöret hålls i en lugn miljö utan störande inslag, att förhörsledaren är tydlig med vilka förut- sättningar som gäller för förhörets genomförande och att han eller hon lyssnar aktivt utan att avbryta när förhörspersonen letar i min- net innebär att förutsättningarna förbättras ytterligare. 7Sara , CCTV, Live and Videotapes: How Presentation Mode Affects the Evaluation of Witnesses. 2008, Doktorsavhandling. 8Pär , och , Några rättspsykologiska reflek- tioner, SOU 2017:7, bil. Våra överväganden och förslag En faktor som har särskild betydelse för förutsättningarna att erhålla korrekta minnesbilder är tidpunkten för förhöret. Utsagor från ett tidigt förhör är typiskt sett mer tillförlitliga eftersom de lämnas i närmare anslutning till den iakttagelse de avser beskriva och dessutom är mindre lika påverkade av vad andra människor har sagt eller vad som framkommit exempelvis i media. Undantaget från denna regel är traumatiserade målsäganden som kan behöva bearbeta traumat för att maximera förutsättningarna att minnas och berätta. Att en färskare utsaga är en mer tillförlitlig utsaga, gäller dock bara om mål- säganden eller vittnet har erbjudits goda förutsättningar att faktiskt plocka fram sina minnesbilder dvs. om förhören i övrigt har hållits på ett bra sätt. Den klassiska glömskekurvan illustrerar två grundläggande sam- band mellan minnesprestation och tid.9 För det första visar denatt det mest dramatiska som sker vad gäller vårt minne sker under de timmar som följer närmast efter den händelse vi tagit del av. Det mesta vi glömmer kring en händelse glömmer vi () efter händelsen. Det är därför det är så viktigt att förhöra målsägande och vittnen så nära inpå den kritiska händelsen som möjligt. För det andra visar kurvan att vår minnes- förlust planar ut . En konsekvens av detta är att det inte spelar någon större roll om ett vittne förhörs 20 eller efter den kritiska händelsen. En annan faktor som rör betydelsen av tidpunkten för förhöret är att ju längre tidsintervall det går mellan en observation av en kritisk händelse och ett förhör, desto högre risk är det för att olika faktorer kommer att påverka de ursprungliga minnesbilderna. Den kanske viktigaste faktorn är det som betecknas ”social påverkan”, som syftar på de situationer då vårt minne påverkas av vad andra, exempelvis andra vittnen, berättar om samma händelse. Rättspsykologisk forsk- ning visar att social påverkan är mycket vanligt och det är en av de allra starkaste påverkansfaktorerna. Två skäl till varför vårt minne är så känsligt för social påverkan är att det finns en utbredd tendens att betvivla det egna minnet och att tro att andra minns bättre än vad man själv gör samt att vi i rättsliga sammanhang ofta är måna om att 9 Beskrivningen om glömskekurvan och påverkansfaktorer i detta avsnitt är hämtad ur underlag till utredningen av , och , Några rätts- psykologiska reflektioner, SOU 2017:7, bil. Våra överväganden och förslag prestera väl och att vi då tar till de olika informationskällor som finns tillgängliga. Om minnesbilderna av en originalhändelse är oklara och fragmenterade, så öppnas dörren för social påverkan ännu mer. Dom- stolar missbedömer inte sällan betydelsen av sådana faktorer efter en händelse som kan påverka en iakttagares minnesbild.10 Det är vår uppfattning att denna i förhållande till rättegångsbal- ken nyvunna kunskap om hur minnet fungerar och hur tillförlitliga uppgifter bäst kan uppnås borde ges ett större genomslag i bevis- regleringen. Nuvarande grundantagande i om hur bevisning bör läggas fram motiveras av ambitionen att tillförsäkra domstolarna den bästa bevisningen. Den kännedom om betydelsen av tidiga förhör i frågan om tillförlitlighet som finns påver- kar emellertid, menar vi, hur principen om det bästa beviset bör för- stås. Det borde därför finnas ett större utrymme i brottmålsproces- sen än det gör att se berättelser som lämnas tidigare i processen, dvs. före huvudförhandlingen, som det bästa beviset. Det finns redan här skäl att understryka att det vi säger om tidiga berättelsers värde som bevisning är inte att ju tidigare berättelser som kan användas som bevisning desto bättre oberoende av om- ständigheterna i enskilda fall. Minnesbilden av en händelse är som framgått tydligast i omedelbar anslutning till händelsen och mest opåverkad ju tidigare förhöret kan hållas. Vid vilken närmare tid- punkt en berättelse bäst lämnas i ett brottmål avgörs emellertid i en- skilda fall bl.a. av hur långt utredningsarbetet har hunnit. Det kan be- höva hållas andra förhör innan förhöret med den person vars berät- telse ska användas som bevisning hålls. Vissa sakomständigheter kan behöva redas ut inför förhöret för att rätt frågor ska kunna ställas. Det kan redan i ett tidigt skede stå klart att det finns flera misstänkta i ärendet och det kan av det skälet finnas anledning att avvakta med förhöret. De bevismässiga fördelar som tidigt lämnade berättelser otvivel- aktigt har inverkar, menar vi, i högsta grad på möjligheterna att upp- fylla processrättens syfte att säkerställa materiellt riktiga domar. Detta gäller alldeles särskilt i de stora, långdragna och komplexa brottsutredningar som ligger i fokus för vårt uppdrag. En förutsättning för en förändring i enlighet med den kunskap om tidiga berättelser som finns är att förändringen kan 10 , Bevisvärdering av utsagor i brottmål (2006), s. 104 f. Våra överväganden och förslag genomföras med fortsatt högt ställda krav på rättssäkerhet.