sou · H5B347 · 2017-06-02 00:00:00 — För- slagen är på intet sätt heltäckande för att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten i grupper med en utsatt ställning på arbets- marknaden, men väl steg på vägen. –undersöka om det går att utöka utbildningarna vid folkhög- skolorna i svenska och samhällsorientering för nyanlända i övre tonåren och unga vuxna, –öka det arbetsplatsförlagda inslaget i yrkesprogrammen. Satsningar på utbildning är nödvändiga för att öka kvalifikationerna för personer som saknar gymnasieutbildning. Att ha en gymnasieut- bildning är i det närmaste en förutsättning för att få jobb på dagens arbetsmarknad. Flera studier visar att andelen utan fullständig gym- nasieexamen har ökat . I avsnitt 4.2 föreslår Kommis- sionen att ämnesbetygen på gymnasiet bör återinföras, vilket också är motiverat av arbetsmarknadsskäl. med flera (2010) har visat att införandet av de nya målrelaterade kursbetygen minskade andelen som tog examen och att effekten var särskilt stor bland elever med svag studiebakgrund. Ett återinförande av ämnesbetyg på gymnasiet kan därför antas minska utslagningen av ungdomar med varierande studiemotivation. Personer som kommer till i högre åldrar () måste också få rimliga möjligheter att tillgodogöra sig gymnasie- kompetens. tillsatte regeringen en utredning med upp- drag att undersöka behovet av förändringar i regleringen av vuxen- utbildningen (dir. 2017:21), huvudsakligen när det gäller vuxenutbildning (komvux) och särskild utbildning för vuxna (särvux). Folkhögskolor är en utbildningsform för vuxenutbildningen inom folkbildningen. I finns det 154 folkhögskolor, 112 av dessa är knutna till olika folkrörelser, ideella organisationer, stiftelser eller föreningar och 42 folkhögskolor drivs av landsting och regioner. togs initiativ till det så kallade Folkhögskolespåret, som finan- Mer jämlika villkor och möjligheter sieras av länsstyrelserna.40 Syftet med projektet är att möjliggöra för landets folkhögskolor att erbjuda boende- och studieformer för en- samkommande ungdomar. Målet är att ungdomarnas väg mot vidare studier eller arbete ska förkortas. Det gäller främst ungdomar i åldrarna . () har 16 län på något sätt del- tagit i arbetet. Regeringen bör ge länsstyrelserna i uppdrag att under- söka om det går att utvidga initiativet att omfatta fler folkhögskolor. Svenska gymnasieelever kan läsa ett yrkesprogram som skolför- lagd utbildning eller som lärlingsutbildning (andelen som går ett yrkesprogram som lärlingar är fortfarande marginell). I den skolför- lagda utbildningen ingår minst 15 veckors arbetsplatsförlagt lärande på samtliga yrkesprogram och på den gymnasiala lärlingsutbildningen ska minst hälften av tiden vara arbetsplatsförlagd. I en granskning av Skolinspektionen (2011) konstateras att det arbetsplatsförlagda inslaget i den skolförlagda utbildningen ofta är bristfälligt organiserat och att många elever inte får det minimum av 15 veckors arbetsplats- förlagt lärande som regelverket föreskriver. Konkret arbetslivserfaren- het men även kontakter är avgörande för inträdet på arbetsmarknaden. Därför är arbetsplatsförlagd utbildning viktig för ung och oprövad arbetskraft. Av denna anledning menar Kommissionen att regeringen bör öka det arbetsplatsförlagda inslaget i yrkesprogrammen. Regeringen och arbetsmarknadens parter bör –fortsätta samtal för att underlätta för särskilt utsatta grupper att ta sig in på arbetsmarknaden, –verka för att effektivisera formerna för validering och därmed ta bort onödiga kvalifikationskrav. – renodla och förenkla formerna för anställningsstöd. Mer jämlika villkor och möjligheter Att underlätta inträdet på arbetsmarknaden för utrikes födda är avgörande för att dessa grupper ska ta sig in på arbetsmarknaden. Givet att den svenska modellen bygger på avtal mellan arbetsmark- nadens parter måste parterna aktivt medverka till att finna lös- ningar för att reducera inträdeshinder. Regeringen tillsammans med parterna bör bl.a. verka för att ta bort onödiga formella krav på utbildning för anställning inom vissa sektorer och därmed begränsa sådana krav till de fall när certifiering är absolut nödvändig. I de fall personlig lämplighet eller annan kom- petens kan ersätta formella kvalifikationer är det en vinst för såväl arbetgivare som arbetstagare. har ett par initiativ till nationella trepartssamtal (regeringen och arbetsmarknadens parter) tagits för att underlätta för grupper som har det svårt att ta sig in på arbetsmarknaden, vilket resulterat i yrkesintroduktionsavtalen41 och de så kallade snabbspåren för bristyrken (snabbspåren)42, båda lov- värda initiativ. Vad gäller snabbspåren pekar SNS Konjunkturråd (et al. 2017) dock på brister i implementeringen. Samordningen mellan arbetsgivare, fackförbund och arbetsförmed- lingen på lokal nivå tycks inte ha fungerat. En fungerande infrastruk- tur på lokal nivå är nödvändig för att de avtal som sluts på nationell nivå ska få genomslag. i presenterade förslag om utbildningsjobb för att underlätta inträdet på arbetsmarknaden genom tillfälliga avtal särskilt riktade till nyanlända invandrare (LO 2017). I slutändan är det arbetsmarknadens parter som sluter avtal på arbetsmarknaden och Kommissionen tar inte ställ- ning till LO:s förslag eller vilka möjligheter detta förslag har att fun- gera på lokal nivå, men ser positivt på initiativ riktade mot att öka sysselsättningen särskilt bland nyanlända och utrikes födda från båda parters sida. En annan central aspekt för att underlätta inträdet på arbetsmark- naden för nyanlända och utrikes födda är att effektivisera formerna 41I yrkesintroduktionsanställningar (YA-jobb) kombineras arbete med lärande på arbetsplat- sen. Anställningsformen kräver branschspecifika avtal, en utsedd handledare och en individuell plan för handledningen och lärandet. Anställningstiden är och det ekonomiska stödet ges . 42Ett snabbspår handlar om att i en sammanhållen process erbjuda praktik, språkträning och utbildning. Det är arbetsmarknadens parter och Arbetsförmedlingen som kommer överens om vilka yrken som ska omfattas av ett snabbspår. Snabbspåret består av en kombination av Arbetsförmedlingens olika insatser, som till exempel utbildning i yrkessvenska, praktik, vali- dering, kompletteringsutbildningar och yrkeskompetensbedömning. Den som deltar i ett snabbspår får etableringsersättning eller aktivitetsstöd. Mer jämlika villkor och möjligheter för validering.43 I detta sammanhang är det viktigt att valideringen omfattar yrkeskunskaper och inte bara formell utbildning. I snabb- spåren kombineras exempelvis språkstudier med validering och yrkes- specifik kompletteringsutbildning på arbetsplatser. Det är i linje med tanken om att validering utgör det första steget i en kedja av insatser för att underlätta etableringen, både för att stödja valet av väg och beslut om insatser. Detta ställer emellertid krav på effektivare sam- verkan mellan olika aktörer än vad som varit fallet. Det kan handla om inledande kartläggning, studie- och yrkesvägledning, komplet- terande utbildningsinsatser, praktik m.m. Regeringens valideringsdelegation överlämnade ett delbetänkande om en nationell strategi för validering (SOU 2017:18). I delbetänkandet stakas arbetet för ett överblickbart, sammanhållet och kvalitetssäkrat nationellt system för validering ut. Validerings- delegationens arbete pågår . Kommissionen ser positivt på delegationens arbete och hoppas att strategin kan utgöra ett kraft- fullt verktyg för att stärka kvalitet och tillgång till validering på ett sätt som minskar hindren för inträde på arbetsmarknaden. (2017) framhåller att anställ- ningsstöd för nyanlända, andra utrikesfödda och långtidsarbetslösa är mer effektiva än andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att öka dessa gruppers sysselsättning. Det finns flera olika former av anställningsstöd. De mest använda är nystartsjobb, instegsjobb och särskilt anställningsstöd.44 Trots att ersättningarna i programmen är relativt generösa har det visat sig svårt att få några stora volymer. Det finns flera förklaringar till varför arbetsgivarna inte i högre utsträck- ning än vad som är fallet utnyttjar anställningsstöden. Arbets- har gjort en arbetsgivarenkät om använd- ning av och attityder till anställningsstöd. Enkäten visar bland annat att två tredjedelar av företagen som haft subventionerade anställ- ningar uppger att de velat ta ett socialt ansvar. 43Med validering avses en strukturerad bedömning och ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person har oberoende av hur de har förvärvats. Validering syftar till att individen ska kunna få en kvalifikation, dvs. ett formellt intyg på att kompetensen motsvarar fastställda och erkända kriterier inom utbildning eller arbetsliv. 44Nystartsjobb riktar sig till personer som varit borta från arbetsmarknaden () och subventionerar arbetsgivaravgiften. Instegsjobb kan fås av nyan- lända invandrare och subventionerar av lönekostnaden (högst per dag), anställningen ska dessutom vara knuten till svenskundervisning genom SFI. Sär- skilt anställningsstöd riktas till personer som har deltagit i jobb- och utvecklingsgarantin, subventionen är av lönekostnaden (dock högst per dag). Mer jämlika villkor och möjligheter till att företag inte anställt med stöd är att de inte tror att de som är stödberättigade har efterfrågad kompetens. Omkring en femtedel av företagen som inte anställt med subvention uppgav att de inte känt till möjligheten. Faktiska och befarade språkproblem tycks vara det främsta hindret för anställningar av invandrare. som tidigare haft subventionerade anställningar och företag som inte haft det skulle bli mer benägna att ha det om Arbetsförmed- lingen tog arbetsgivaransvaret (), enligt enkäten. Detsamma gäller ifall arbetsgivarnas kontakter med Arbetsför- medlingen skulle bli mindre arbetskrävande. Den viktigaste åtgärden för att få företag som inte använt anställningsstöd att göra det är, enligt enkäten, möjligheter till en provperiod innan avtal ingås om en ”normal” anställning med stöd (även företag som anställt med stöd tycker att det är viktigt). Exempelvis skulle Arbetsförmedlingen kunna ta arbetsgivaransvaret vid stödanställningar genom möjligheter till en provperiod före en ”ordinarie” anställning. Om antalet stöd- former reducerades och hela stödsystemet gjordes mer enhetligt skulle dessutom med stor sannolikhet företagen vara mer benägna att använda anställningsstöd. Mot bakgrund av detta stödjer Kommis- sionen Arbetsmarknadsekonomiska rådets slutsats att regeringen särskilt bör prioritera att förenkla formerna för anställningsstöd. Regeringen bör pröva fler alternativa former för särskilda (anpas- sade) arbeten. Som konstateras i avsnitt 4.4 har en stor andel hushåll försörjnings- stöd. För en del personer i dessa hushåll, särskilt äldre långtids- arbetslösa, krävs särskilda anpassade arbeten. Dessa typer av arbeten bör i så hög utsträckning som möjligt inrättas inom ramen för reguljära verksamheter. De särskilda arbetena bör vara meningsfulla för att fungera som en brygga till arbetsmarknaden. För att åstad- komma en högre delaktighet även för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden behöver formerna för särskilda arbeten ut- vecklas. Regeringens tidigare kansli för strategi- och framtidsfrågor diskuterade olika alternativa former av särskilda arbeten (Kansliet för Mer jämlika villkor och möjligheter strategi- och framtidsfrågor 2016). Här finns flera förslag som Kom- missionen bedömer även skulle gynna en mer jämlik hälsa. Reger- ingen har initierat en treårig satsning för sysselsättningsfrämjande insatser genom arbetsintegrerande sociala företag till följd av kansliets arbete, vilket ligger i linje med Kommissionens bedömning om att fler former för särskilda arbeten bör prövas. Inom ramen för detta har fått i uppdrag att i samverkan med Arbetsförmedlingen utarbeta och genomföra ett nationellt program med insatser som stimulerar till att fler arbetsintegrerande sociala företag startar och växer för att därigenom öka antalet sysselsatta. Ett annat alternativ är att vidareutveckla verksamheten inom till att omfatta fler grupper. För den kommunala sektorn föreslog Kansliet för strategi- och framtidsfrågor att regeringen bör undersöka möjligheten att tilldela kommunerna ett statligt arbetsmarknadspolitiskt anslag kopp- lat till befolkningens storlek i kombination med ett antal sociala fak- torer. Kommunen kan sedan 1) inrätta tjänster i den egna verksam- heten (till vilka Arbetsförmedlingen anvisar personer), eller 2) köpa in tjänster från arbetsintegrerade sociala företag. Detta bedömer Kom- missionen är ett intressant förslag ur ett jämlik-hälsa perspektiv och uppmanar därför regeringen att inleda ett arbete med att se hur en sådan lösning skulle kunna se ut i detalj (se 2016). Åtgärder för en god arbetsmiljö Arbetsmarknaden förändras ständigt till följd av förändringar i vår omvärld och på grund av teknologiska förändringar. Detta påverkar såväl arbetsförhållanden som arbetsmiljö på olika sätt. Ett generellt sett senarelagt arbetsmarknadsinträde kombinerat med längre liv för fler människor skapar ett tryck att arbeta längre för att uppnå den pensionsnivå som tidigare bereddes , som trösklarna för sjukskrivning och sjukersättning tenderar att höjas. Detta minskar den ekonomiska tryggheten för grupper med stora ohälsotal och ökar kraven på en välunderbyggd och kraftfull arbets- marknads- och arbetsmiljöpolitik på nationell och europeisk nivå för att främja ett hållbart arbetsliv som bidrar till en mer jämlik hälsa. Vad gäller arbetsförhållanden och arbetsmiljö ser vi att vissa grup- per är mer utsatta än andra. Det ökar behovet av en nationell upp- följning och utvärdering med hög kvalitet och trovärdighet, som ett Mer jämlika villkor och möjligheter underlag för arbetsmiljöpolitiken, samt att utnyttja de verktyg som staten förfogar över vad gäller utbildning, forskningsstöd, regelarbete, tillsyn och offentlig upphandling. Arbetsmiljölagstiftningen utgår i huvudsak från att arbetsgivaren har kontroll över arbetsmiljön och arbetsplatsen där den anställde arbetar. I en upphandlad verksamhet utformar dock de upphandlande myndigheterna i hög grad förutsättningarna för entreprenörens arbetsmiljö och arbetsmiljöarbete. Offentlig upphandling har en bety- dande volym inom vissa sektorer (infrastrukturprojekt, transporter, städning, måltidsverksamhet m.m.). Upphandling kan därmed vara ett verktyg för att förebygga arbetsskador och ohälsa genom att reducera risker på arbetsplatsen och på så sätt kan offentlig sektor bidra till en bättre arbetsmiljö inom de upphandlade verksamheterna. I kapitel 5.3 diskuteras offentlig upphandling i bredare bemärkelse. Trots de genomgripande förändringar arbetslivet historiskt sett genomgått, med en förskjutning från jordbruk, skogsbruk och till- verkningsindustri till tjänstesektor och serviceverksamhet, kvarstår ogynnsam fysisk belastning som den tydligaste förklaringsfaktorn till sociala skillnader i arbetsrelaterad ohälsa så som den avspeglas i förtida utträde från arbetsmarknaden och i sjukskrivning. Det är också här den största utmaningen finns vad gäller att förena god arbetshälsa med ett förlängt arbetsliv. Även skadlig kemisk expo- nering har en stark socioekonomisk gradient. Psykosociala arbetsmiljöförhållanden bidrar också kraftigt till den arbetsrelaterade sjukligheten, särskilt i kvinnodominerade sektorer av arbetsmarknaden och bidrar sannolikt påtagligt till de skillnader i sjuktal som tillkommit mellan kvinnor och män. har antalet sjukskrivningar i psykiatriska diagnoser ökat och utgör nu av alla pågående sjukskrivningar rapporterade . Statistik från Arbets- miljöverket (2016b) visar att andelen arbetssjukdomar som lett till psykosociala besvär är högre och ökar snabbare bland kvinnor än bland män. Den som invandrat till är i större utsträckning utsatt för de ovan nämnda riskfaktorerna i arbetet och har oftare otrygga an- ställningar, vilket gör att åtgärder för att upprätta rimliga arbets- villkor och en säker arbetsmiljö blir särskilt viktiga för hälsa, lång- siktig försörjning och integrering med avseende på etnicitet. Mer jämlika villkor och möjligheter Förstärkt uppföljning och utvärdering av arbetsförhållanden och arbetsmiljö Regeringen bör inrätta ett nationellt arbetsmiljöcentrum. Arbets- miljöcentrets huvudsakliga uppgift bör vara att: 1) med expertis och kunskapsförmedling i ökad utsträckning anpassa och nyttig- göra befintlig kunskap, samt 2) i samverkan med arbetsmarkna- dens parter utveckla konkreta målsättningar för den nationella arbetsmiljöstrategin. En god arbetsmiljö kan antas förebygga ohälsa kopplad till arbetet. I regeringens arbetsmiljöstrategi 2016 till 2020 anges att arbetsmiljön ska förebygga ohälsa och olycksfall samt motverka att människor lämnar arbetslivet (skr. 2015/16:80). Uppföljning och utvär- dering med hög kvalitet och trovärdighet är i detta sammanhang en viktig förutsättning, liksom ett ökat statligt engagemang vad gäller utbildning, forskning, regelarbete och tillsyn. Mot bakgrund av att har en internationellt sett liten statlig inblandning och detalj- reglering på arbetsmarknaden, är det också viktigt att dialogen mellan staten och arbetsmarknadens parter kontinuerligt utvecklas. För- ändringen i anställningsvillkor behöver följas kontinuerligt med av- seende på effekter på försörjning, delaktighet och hälsa, särskilt för sårbara grupper. Branscher med låg organisationsgrad bland anställda kan här vara särskilt angelägna att uppmärksamma eftersom den nordiska modellen förutsätter betydande ansvarstagande och insatser från arbetsmarknadens parter. För att stärka uppföljningen och utvärderingen av arbetsför- hållanden och arbetsmiljö bör ett nationellt centrum inrättas för kun- skap om och utvärdering av arbetsmiljön. Regeringen tillsatte 2015 en utredning med uppdrag att föreslå hur ett nationellt centrum för samling och spridning av kunskap och forskningsresultat om arbets- miljö och för utvärdering av arbetsmiljöpolitik. Utredningen över- lämnade sitt betänkande (SOU 2017:28). I betänkandet föreslås att centrumet ska ha ett löpande bevakningsuppdrag för kun- skapsutveckling inom arbetsmiljöområdet. Utredningen anser att arbetsmiljöcentret ska vara en organisation med både kunskapsspri- dande och utvärderande uppdrag samt med uppdrag att representera internationellt. Utredningen har övervägt vilken eller vilka Mer jämlika villkor och möjligheter befintliga myndigheter som skulle kunna lämpa sig för centrumets verksamhet, och lägger två alternativa förslag. Det ena att ett natio- nellt centrum för kunskapsspridning om och utvärdering av arbets- miljö skulle kunna placeras på som en särskild inrättning med egen instruktion. Det andra förslaget är att en ny myndighet för kunskap om och utvärdering av arbetsmiljö inrättas. Kommissionen anser att det senare förslaget är att föredra då det finns skäl att anta att en ny myndighet säkerställer en självständig roll och långsiktighet avseende ett komplext uppdrag och genomförandet av det. För att verksamheten i allmänhet och utvärderingsuppdraget i synnerhet ska kunna bedrivas på ett så självständigt och effektivt sätt som möjligt behöver organisationen ha rätt förutsättningar. En själv- ständig roll gentemot andra aktörer är särskilt viktigt med tanke på utvärderingsuppdraget. Förutsättningarna att agera självständigt gentemot andra myndigheter är bättre om verksamheten bedrivs i en ny myndighet än inom en befintlig myndighet. Stärkt kompetensförsörjning – kunskapsförmedling, forskning, utveckling och utbildning –stärka forskning, utveckling och utbildning på arbetsmiljö- området genom att säkra kompetensförsörjning, forskning och utveckling för företagshälsovården, –stärka utbildningar i arbetsmiljö och hälsa för nyckelpersoner inom arbetsmiljöarbetet. En sammanhållen arbetsmiljöpolitik förutsätter en stabil kompetens- försörjning, forskning och utveckling samt tillgång till validerade metoder. Tillgången till god företagshälsovård, för såväl förebyggan- de arbetsmiljöarbete som anpassning av arbetet till den enskildes förutsättningar, är en fråga där en tydlig strategi och utvärdering be- höver utvecklas. Prioritet bör ges till högriskbranscher. Nordiskt arbetsliv har i ett internationellt perspektiv präglats av höga krav, men också av god kontroll (handlingsut- rymme) för den anställde. Mer jämlika villkor och möjligheter tenderat att öka, som kontrollen minskat (et al. 2017; 2015; 2006), vilket ger en obalans som påtagligt ökar såväl fysisk som psykisk ohälsa. Att återställa denna balans är viktigt, inte bara för jämlik hälsa, utan också för välfärds- systemens kompetensförsörjning och kostnader. För välfärdssektorn innebär detta att uppdrag, arbetsvillkor och kvalitet på välfärdstjäns- terna måste integreras i strategiska val avseende finansiering, styr- system (inklusive utvärdering) och driftsformer. För att öka balansen mellan krav och kontroll i arbetet bör reger- ingen avsätta medel för arbetsplatsnära forskning och utveckling med systematisk prövning av modeller. För att åstadkomma ett effektivt arbetsmiljöarbete på arbetsplatserna behöver företagshälsovården stärkas genom säkrad kompetensförsörjning, där en tillräcklig dimen- sionering av utbildningarna för de olika personalkategorierna är avgö- rande. I ett första steg bör staten säkra kompetensförsörjning, samt verka för metodutveckling och forskning inom företagshälsovården. Därefter bör det utvärderas om tillgången till företagshälsovård för- ändrats så att det finns en rimlig täckning av högriskbranscher och högriskyrken. Utöver detta krävs forskning och utveckling samt tillgång till validerade metoder. Företagshälsovården bör ses som ett multidisciplinärt kunskapsområde och försörjas av forskning, utvär- dering och utveckling för sitt specifika behov och sina frågeställ- ningar. Brist på tillräcklig branschspecifik kunskap inom företags- hälsovården är ett problem för det förebyggande arbetsmiljöarbetet i vissa branscher. Lösningar för detta bör diskuteras mellan de berörda branschorganisationerna och företagshälsovårdsbranschen. Reger- ingen bör överväga att initiera ett centralt trepartsorgan för arbets- livsfrågor med deltagande från centrala departement (enligt 187, artikel 4.3) för att ge en fastare ram kring de trepartssamtal som redan förs och för att underlätta departementsövergripande lösningar. Exempel på områden där departementsövergripande lösningar är angelägna gäller företagshälsovårdens kompetensförsörjning (utbild- ningsplatser samt relevans i utbildning vid landsting, respektive uni- versitet och högskolor), kvalitetssäkring av obligatoriska medicinska kontroller, införande av obligatoriska arbetsmiljökurser för civil- ingenjörer och civilekonomer (en gemensam ståndpunkt från par- terna för att höja blivande chefers kompetens om arbetsmiljöfrågor), finansiering av arbetsplatsnära forskning och utveckling, samt åter- införande av obligatorisk kurs i arbetsmiljö på yrkesinriktade utbild- Mer jämlika villkor och möjligheter Ett sådant organ skulle också kunna täcka upp för de brister som påtalades i Företagshälsovårdsdelegationens slutbetänkande (SOU 2011:79). För ett fungerande systematiskt arbetsmiljöarbete på arbetsplat- serna behöver vidare arbetsmiljökunskaperna bland nyckelpersoner förbättras. Detta gäller såväl arbetsgivarens som skyddsombudens kunskap. Arbetsmiljökurser i utbildningar som riktar sig till personer i chefspositioner är en åtgärd som dessutom stöds av arbetsmark- nadens parter. Skyddsombudens utbildning har försvagats sedan statsbidragen försvann 2007 vilket bör åtgärdas, antingen genom ett återinförande av statsbidrag eller genom arbetarskyddsavgift (arbets- miljöavgift). –inrätta en nationell mätdatabas för skadliga kemiska faktorer i arbetslivet, –utreda gränsvärden för fysisk belastning, –utvärdera effekterna av föreskriften om organisatorisk och social arbetsmiljö.