sou · H5B379 · 2017-10-16 00:00:00 — Ännu fler, , har en egen smart mobiltelefon och antalet egna surfplattor ökar (figur 3.5). 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 Källa: IIS, Svenskarna och internet 2016. I undersökningen Svenskarna och internet presenteras också siffror över hemmens tillgång till utrustning och även kombinationer av utrustning. Enligt undersökningen har av befolkningen tillgång till dator, smart mobiltelefon och surfplatta, dvs. apparater av alla tre typer, jämfört 2015 (IIS 2016, s. 15 ff.). Den näst vanligaste kombinationen är att ha tillgång till en dator och en smart mobiltelefon hemma, vilket av befolkningen har. av befolkningen har varken dator, smart Medierna och deras användare mobiltelefon eller surfplatta i hemmet. Denna siffra kan relateras till att av befolkningen enligt undersökningen aldrig någonsin använder internet. Äldre är överrepresenterade i denna kategori. Av de som är är s.k. icke-användare. Siffrorna över avsaknaden av tillgång till utrustning för att ta del av internet och icke-användarna säger ingenting om tillgången till traditionella tv- och radioapparater eller användning av radio och tv i dessa hem. Mediebarometern 2016 visar dock att tillgången till vanlig radioapparat och vanlig tv-apparat är högre bland äldre. Av de uppgifter som ligger till grund för Mediebarometerns uppskattning av medieanvändning framgår också att det i befolkningen finns en mycket hög tillgång till utrustning som på något sätt kan användas för att ta del av radio och tv. Andelen av befolkningen i åldersgruppen 9–som har tillgång till minst någon av apparaterna vanlig tv, smart-tv, , Chromecast, surfplatta, smart mobiltelefon, laptop eller stationär dator uppgår till (dnr Komm2017/ 00395-47). Hushållens medieanvändning och deras tillgång till olika typer av utrustning för att ta del av medieutbudet är viktiga aspekter för frågan om det framtida avgiftssystemet. För att få en mer fullständig bild är det därför relevant att också belysa hushållens varierande sammansättning och ekonomiska förutsättningar. SCB producerar statistik över landets hushåll. är statistiken helt registerbaserad och grundad på folkbokföringsregister. folkbokförs personer boende i flerbostadshus på enskilda lägenheter och personer boende i småhus är folkbokförda på en unik fastighet. Personer och bostäder kan med dessa uppgifter som grund kopplas ihop och utgöra grund för statistik över hushållen. Enligt SCB:s statistik finns sammanlagt 4,54 miljoner hushåll i . Hushållens sammansättning kan beskrivas utifrån antalet personer som tillhör ett hushåll och hur stor andel de utgör av landets samtliga hushåll (figur 3.6). Av figuren framgår att andelen ensamhushåll i uppgår till och andelen hushåll med två medlemmar till . De svenska hushållen är för- Medierna och deras användare Som en jämförelse uppgår andelen ensamhushåll på EU-nivå till (2017). Källa: SCB. Hushållens sammansättning kan också beskrivas utifrån olika hushållstyper, t.ex. ensamboende respektive sammanboende med eller utan barn i vissa åldrar (figur 3.7). Som figuren visar uppgår antalet ensamhushåll till cirka 1 717 000, antalet hushåll med sammanboende utan barn till cirka 1 079 000 och antalet hushåll bestående av sammanboende med barn till cirka 852 000. boende utan boende med boende med Källa: SCB. Medierna och deras användare SCB tillhandahåller också statistik över hushållens disponibla inkomst (figur 3.8). Uppgifter visar att medelhushållets disponibla inkomst uppgick till . Lägst inkomst har ensamhushåll () och högst inkomst har hushåll bestående av sammanboende med kvarboende unga vuxna (). barn 0–19 år Källa: SCB. 4Finansiering av public service förr och nu I det här kapitlet redogörs för utvecklingen från den första licensavgiften till den nuvarande radio- och tv-avgiften och dess konstruktion. Därefter beskrivs det nuvarande uppbördssystemet och avgiftskontrollen. Avslutningsvis analyseras betalningsviljan och beskrivs systemet för medelstilldelning. inleddes rundradiosändningar i . Ett särskilt tillstånd krävdes för att inneha en radiomottagningsapparat och tillståndet meddelades mot att en stämpelavgift betalades. fick Telegrafstyrelsen i uppgift att sköta tillståndsgivningen och året därpå fick styrelsen i uppgift att inkassera avgifter. Stämpelavgiften gjordes om till en licensavgift som innebar en rätt att inneha och använda en radioapparat. De första tv-sändningarna startade och inom det aktuella spridningsområdet infördes en licensavgift för innehav av en televisionsmottagare. utvidgades denna skyldighet till att gälla hela landet. De innehavare som hade både en radioapparat och en tv-appa- rat betalade två olika avgifter. För innehavare av tv-mottagare med tillgång till ljudradio avskaffades den särskilda ljudradioavgiften. Dessa hushåll betalade därefter en allmän mottagaravgift som var knuten till innehavet av en tv-apparat. De som endast hade en radio betalade den särskilda avgiften , då den slopades. introducerades färg-tv-program och ett särskilt färg-tv-tillägg infördes för de som kunde ta emot färg-tv-signalen. Det motiverades med att det var rimligt att de Finansiering av public service förr och nu som kunde ta del av färg-tv-programmen också skulle finansiera merkostnaden som det innebar att producera dessa program. blev tv-avgiften enhetlig för färg-tv-apparater och svartvita mottagare. Skälen var bl.a. att de allra flesta hade färg-tv och tv-program- men gjordes helt i färg. Dessutom skulle det leda till att uppbörden förenklades. 4.2Den nuvarande radio- och tv-avgiften Den nuvarande radio- och tv-avgiften tas ut med stöd av lag (1989:41) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst (avgiftslagen) och avgiftsuttaget är kopplat till innehav av en tv-motta- gare. Alla hushåll och juridiska personer som äger, hyr eller lånar en tv-mottagare ska anmäla sitt tv-innehav och betala radio- och tvavgift till Radiotjänst i (). Radio- och tv-avgiften uppgår till . I budgetpropositionen föreslår regeringen att radio- och tv-avgiften höjs med till fr.o.m. (prop. 2017/18:1, utgiftsområde 17, s. 169). En enda radio- och tv-avgift ska betalas för samtliga tv-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll (3 § avgiftslagen). Enligt motiven till bestämmelsen innebär begreppet hushåll att tvmottagarna ska vara anknutna till innehavarens privata sfär (prop. 1988/89:18, s. 50 f.). Kärnan i hushållsbegreppet är enligt propositionen bostaden. Ett hushåll som har tillgång till mer än en bostad, t.ex. även ett fritidshus, betalar endast en avgift. Enligt uppgifter från RIKAB räknas till ett hushåll de personer som bor och är folkbokförda på samma adress och ingår i familjegemenskapen. Enligt 8 § andra stycket avgiftslagen ska yrkesmässig överlåtelse eller uthyrning i detaljhandeln av tv-mottagare anmälas av överlåtaren respektive uthyraren till RIKAB. När RIKAB till följd av anmälan eller på annat sätt får reda på att någon har en tv-mottagare ska RIKAB, om avgiftsskyldighet föreligger, fatta beslut om detta och skriftligen underrätta den avgiftsskyldige om beslutet (9 § avgiftslagen). Om en avgift inte betalas inom föreskriven tid ska RIKAB skicka ut en betalningspåminnelse. Om avgiften inte betalas inom den tid som har satts ut i påminnelsen Finansiering av public service förr och nu ska den avgiftsskyldige betala en tilläggsavgift. RIKAB:s beslut om att påföra avgifter får verkställas om avgiften är obetald och förfallen till betalning. RIKAB ska även bevaka fordringar enligt avgiftslagen och medge skäligt betalningsanstånd. Enligt () är det cirka 99 000 gäldenärer som har en skuld som avser radio- och tv-avgiften, av totalt 493 000 gäldenärer i KFM:s register. Kostnaden för hanteringen av gäldenärer som har skulder avseende radio- och tv-avgiften uppgår till . Det totala skuldbeloppet till staten avseende radio- och tv-avgiften uppgår till varav avser själva radio- och tv-avgiften och avser KFM:s grundavgifter (dnr Komm2017/00395-48). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att anmäla tvinnehav eller lämnar ofullständiga eller oriktiga uppgifter kan dömas till böter (22 § avgiftslagen). RIKAB gör cirka 40 polisanmälningar i avgiftsärenden vilket leder till ungefär fem fällande domar. I de flesta av dessa fall har penningböter om dömts ut av domstolen. De krav som enligt RIKAB ska vara uppfyllda för att bolaget ska göra en polisanmälan är dock högt ställda. Enligt RIKAB måste en avgiftskontrollant ha gjort ett besök och sett tv-apparaten och den avgiftsskyldige ska därefter vägrat betala avgiften. Enligt 15 § avgiftslagen ska RIKAB ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter, om den som beslutet rör begär det eller skäl annars föreligger. Överklagande av RIKAB:s beslut om omprövning görs till allmän förvaltningsdomstol (21 §). var det 450 ärenden som gick vidare till Förvaltningsrätten i (dnr Komm2017/00395-39). Alla företag, organisationer och myndigheter som äger, hyr eller lånar en tv-mottagare ska betala en radio- och tv-avgift. Grundregeln är att avgift ska betalas även om tv-mottagaren används till annat än tv-tittande vilket även gäller för hushåll. Det är själva innehavet av tv-mottagare som den juridiska personen betalar för. En juridisk person kan omfattas av undantag från avgiftsskyldighet om denna har vidtagit en särskild åtgärd så att mottagaren inte kan användas för att Finansiering av public service förr och nu ta emot tv-program (5 § avgiftslagen). Det kan t.ex. handla om att ta bort kanalväljaren eller plombera antenningången. gäller att en radio- och tv-avgift ska betalas per juridisk person, dvs. per organisationsnummer, oavsett antal tv-mottagare. betalade t.ex. företag en tv-avgift för varje påbörjad grupp om tio mottagare. betalade cirka 41 000 juridiska personer radio- och tvavgift, varav cirka 40 000 var företag. Avgiftsintäkterna från juridiska personer uppgick till totalt 2016. De totala avgiftsintäkterna uppgick till . Till följd av den tekniska utvecklingen och ändrade beteendemönster hos tittare infördes en definition av begreppet tv-mottagare i 2 § avgiftslagen. Lagändringen trädde i kraft och innebär att en tv-mottagare definieras på följande sätt: En tv-mottagare är en sådan teknisk utrustning som är avsedd att ta emot utsändning eller vidaresändning av tv-program, även om utrustningen också kan användas för annat ändamål. Regeringen konstaterade i förarbetena till bestämmelsen att en definition är nödvändig för att de som rent faktiskt tar del av tv-utbudet oavsett distributionssätt även fortsättningsvis ska betala avgift. Vidare ansåg regeringen att det inte är meningsfullt att vare sig i lagen eller i förarbetena definiera utrustningen genom en teknisk beskrivning eftersom tekniken för mottagning av tv är under ständig utveckling (prop. 2005/06:112, s. 91). inledde SVT sändningar av sitt schemalagda programutbud via internet. Introduktionen av linjära webbsändningar medförde, enligt den tolkning av lagstiftningen som gjordes av RIKAB, att även annan teknisk utrustning än traditionella tv-appa- rater, t.ex. datorer med internetuppkoppling, i fortsättningen skulle anses utgöra avgiftspliktiga tv-mottagare. RIKAB:s beslut att avgiftsbelägga internetanslutna datorer överklagades till förvaltningsrätten och därefter till kammarrätten. Båda instanser kom fram till att internetanslutna datorer var avgiftspliktiga. gjorde dock en annan bedömning än underinstanserna som innebar att innehav av datorer med internetuppkoppling inte medför en skyldighet att betala radio- och tv-avgift. Finansiering av public service förr och nu ningsdomstolen fann att datorer med internetuppkoppling inte kan anses vara avsedda att ta emot utsändning eller vidaresändning av tvprogram och att en webbsändning inte kan anses utgöra en utsändning eller vidaresändning i avgiftslagens mening (HFD 2014 ref 33). ökade antalet avgiftsbetalare med 135 000 varav uppskattningsvis 125 000 var sådana där dator låg till grund för avgiften. RIKAB återgick efter domen till den tidigare tillämpningen av lagen och återbetalade de medel, , som de inte haft lagligt stöd att ta in. RIKAB bildades när beslutade att flytta ansvaret för uppbörden av tv-avgiften från . har RIKAB även ansvaret för förvaltningen av avgiftsmedlen som placeras på ett räntebärande konto, det s.k. rundradiokontot, i . Förvaltningsansvaret innebär bl.a. likviditetsplanering och redovisning samt bedömningar av rundradiorörelsens intäkts- och kostnadsutveckling. RIKAB:s uppdrag regleras i särskilda avtal med staten.1 RIKAB ägs gemensamt av SR, SVT och UR, med proportionerna , respektive . RIKAB har 120 heltidsanställda och cirka 120 timanställda (kvällar och ) i . Härutöver finns cirka 60 deltidsanställda avgiftskontrollanter på olika orter i . Verksamheten i RIKAB finansieras genom att de tre programföretagen avstår en viss del av sina avgiftsmedel till RIKAB. erhöll RIKAB från programbolagen (RIKAB 2017b). 1 Avtal mellan staten och Radiotjänst i () och Avtal mellan staten och Radiotjänst i om förvaltning av rundradiomedlen (). Finansiering av public service förr och nu RIKAB ska bedriva avgiftskontroll enligt avtalet mellan staten och RIKAB. I verksamheten ska ingå kampanjer mot avgiftsskolk, särskild avgiftskontroll i enlighet med föreskrifterna i avgiftslagen och medverkan vid undersökningar av avgiftsskolkets omfattning. RIKAB bedriver avgiftskontrollen på flera olika sätt. De hushåll som inte betalar radio- och tv-avgiften kontaktas per telefon, genom brevutskick eller genom kontrollanter som besöker hushållen. RIKAB har uppgett för kommittén att det har blivit svårare för kontrollanterna att bedriva avgiftskontroll eftersom antalet hushåll som har en tv-apparat har minskat . RIKAB upplever också att det finns en större ovilja bland hushållen att öppna dörren för kontrollanten. Utifrån uppgifter från tv-handlare om personer som köper eller hyr en tv-mottagare kontaktar RIKAB de som inte har anmält tvinnehav. Även de som har flyttat och inte anmält tv-innehav kontaktas av RIKAB. Enligt en undersökning av företaget , på uppdrag av RIKAB, ansåg 40–av de tillfrågade att det nuvarande avgiftssystemet är bra eller mycket bra. Inställningen var generellt något mer positiv bland äldre i gruppen 60–och mer negativ bland yngre i gruppen 18–. Över tid har RIKAB noterat en sjunkande kunskap om radio- och tv-avgiften bland allmänheten, särskilt bland yngre. RIKAB har också märkt att allt fler vill se avgiften som en typ av abonnemang som går att säga upp även om man har en tv. Som framgått i kapitel 3 minskar både den totala nyförsäljningen av tv-apparater och hushållens tillgång till tv-apparater i hemmet. Enligt statistik från () uppgick antalet hushåll 2016 till cirka 4 536 000. Antalet inbetalda radio- och tvavgifter från hushåll var, enligt RIKAB, cirka 3 472 000 (figur 4.1). Det innebär att cirka en miljon hushåll eller motsvarande av hushållen inte betalar radio- och tv-avgift. Enligt de undersökningar som redovisas i kapitel 3 har mellan av hushållen tillgång till tv. Det finns en viss diskrepans mellan Finansiering av public service förr och nu definitionerna tv-hushåll och avgiftsskyldigt hushåll. De som har lagliga skäl till att inte betala radio- och tv-avgiften är t.ex. de som bor i s.k. särskilda boendeformer och studenter folkbokförda hos föräldrar.2 Av de hushåll som har tillgång till tv och är avgiftsskyldiga är det således mellan som inte betalar radio- och tvavgift, dvs. skolkar från avgiften. Enligt RIKAB uppgår avgiftsskolket till . Om avgiftsskolket skulle uppgå till , vilket motsvarar cirka 350 000 hushåll, så skulle det innebära ett bortfall på i avgiftsinkomster baserat på den nuvarande nivån på radio- och tv-avgiften, dvs. Skulle avgiftsskolket i stället uppgå till mellan skulle inkomstbortfallet uppgå till . Fotnot: –2019 är en prognos från RIKAB baserad på utvecklingen av antalet avgifter (en minskning med cirka 20 000 avgifter). Källa: Uppgift från RIKAB (dnr Komm2017/00395-45). Av Rundradiorörelsens delårsredovisning för framgår att antalet radio- och tv-avgifter har minskat med cirka 28 000 (per ) jämfört med det genomsnittliga antalet 2 Enligt RIKAB:s bedömning är ca 150 000 tv-hushåll undantagna från avgiftsplikt. Finansiering av public service förr och nu avgifter (RIKAB 2017c). Detta är en större minskning än vad RIKAB har prognosticerat (se figur 4.1). I Rundradiorörelsens samlade ekonomi redovisar RIKAB en minskning av antalet avgifter med 21 000 i förhållande innan (RIKAB 2017a). Antalet radio- och tv-avgifter minskade med 56 000 jämfört med året innan, vilket motsvarade en minskning . Rundradiorörelsens resultat för uppgår till cirka -. Det ackumulerade resultatet för rundradiorörelsen har försämrats från 2015 till -2016 (RIKAB 2017c). Inför varje ny tillståndsperiod fattar ett riktlinjebeslut om medelstilldelningen till programföretagen för kommande period. Grundprincipen är att de ekonomiska förutsättningarna för programföretagen ska ligga fast under hela tillståndsperioden. fattar även årliga beslut om medelstilldelningen för till SR, SVT och UR på basis av regeringens förslag i budgetpropositionen . Beslutet utgår från riktlinjebeslutet inför perioden, vilket i princip innebär att det inte ska ske någon årlig prövning av medelstilldelningen, men i praktiken har detta skett ändå vid olika tillfällen (se vidare nedan). Som grund för regeringens förslag till lämnar programföretagen enligt anslagsvillkoren ett budgetunderlag till (). Underlaget ska innehålla redovisningar av den genomförda verksamheten och av programföretagens planer för verksamheten. En redovisning av RIKAB:s verksamhet ska också bifogas budgetunderlaget. Medelstilldelningen till programföretagen har räknats upp med undantag då uppräkningen uppgick till . räknades programföretagens medel upp enligt ett s.k. SR-index som avspeglade utvecklingen av löner och priser i samhället inom områden som motsvarar programföretagens kostnadsbild. En förutsättning för en 2-procentig uppräkning av medelstilldelningen enligt nu gällande riksdagsbeslut är att antalet radio- och tv- Finansiering av public service förr och nu avgifter inte minskar i någon större omfattning. Regeringen gjorde bedömningen att det minskade antalet avgifter (se ovan) inte var av större omfattning och att de av angivna förutsättningarna för uppräkningen därmed var uppfyllda (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 17, s. 154). Trots att ett underskott har ackumulerats på rundradiokontot kan den beslutade medelstilldelningen fullföljas eftersom radio- och tv-avgifterna betalas in kvartalsvis i förskott, som RIKAB för över medel till programföretagen . Radio- och tv-avgiften finansierar även viss verksamhet vid Myndigheten för press, radio och tv (MPRT). Detta har skett då MPRT bildades och och tv, som tidigare hade varit en egen myndighet, inordnades som ett särskilt beslutsorgan i myndigheten. finansierades nämndens verksamhet delvis genom radio- och tv-avgiften. anvisades från rundradiokontot till budgetens inkomstsida. Motsvarande medel anslås på förvaltningsanslaget för MPRT. Intäkterna från radio- och tv-avgiften har tidigare fördelats mellan programföretagen enligt en särskild fördelningsnyckel, nämligen till SVT, till SR och till UR. Under både innevarande tillståndsperiod (2014–2019) och under tidigare tillståndsperioder har dock särskilda tilldelningar till programföretagen gjorts. En särskild tilldelning gjordes t.ex. till SVT för att kompensera för merkostnader till följd av regeringsbeslutet att upplåta det s.k. 700 MHz-bandet för andra ändamål än tv-sänd- ningar. Extratilldelningen uppgick till (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 17, s. 154 f.). Förutom att det har skett tillfälliga förstärkningar till programföretagen har det även fattats beslut om neddragning av medelstilldelningen. Regeringen konstaterade följande i förslaget till statsbudget för /96 (prop. 1994/95:100, bil. 12, s. 136): I rådande ekonomiska läge, då det ställs krav på omfattande minskningar av den statliga konsumtionen, är det naturligt att motsvarande krav ställs även på de radio- och tv-företag som finansieras med offentligrättsliga avgifter. De avgiftsfinansierade radio- och tv-bolagen bör därför åläggas ett besparingskrav som motsvarar det som ställs på den statliga konsumtionen. Regeringen ansåg att resurserna till programföretagen skulle vara lägre i fasta priser 1998 än enligt beslut för Finansiering av public service förr och nu 1995 och att minskningen skulle fördelas jämt över åren med början 1995. Denna besparing innebar en nivåsänkning med (prisläge) (SOU 2000:55, s. 329). beslut om medelstilldelning meddelas genom regeringens anslagsvillkor till programföretagen. Anslagsvillkoren beslutas av regeringen som myndigheternas regleringsbrev. Av anslagsvillkoren framgår bl.a. hur stora belopp som ska tilldelas företagen enligt beslut, liksom vissa ekonomiska, verksamhetsmässiga och organisatoriska förutsättningar samt redovisningskrav. RIKAB betalar ut medlen till programföretagen med en tolftedel . Det förslag till finansieringssystem som kommittén lämnar ska enligt direktiven vara förenligt med , bl.a. konkurrens- och statsstödsreglerna. I detta kapitels första del beskrivs det internationella ramverk som den nationella regleringen av public service-verk- samheten måste förhålla sig till. I direktiven nämns också att kommittén ska beakta erfarenheter från andra länder. I linje med det redogörs i kapitlets andra del för hur finansieringen av public service har utformats i olika länder. 5.1Public service i ett internationellt sammanhang Som har framkommit i tidigare kapitel har det skett stora förändringar inom radio- och tv-sektorn . Avskaffandet av sändningsmonopolen, tillkomsten av nya aktörer och den snabba tekniska utvecklingen har på ett genomgripande sätt förändrat konkurrensvillkoren på området. I ljuset av dessa förändringar har det utvecklats en omfattande rättspraxis framför allt på europeisk nivå för hur de medieföretag som verkar i allmänhetens tjänst ska förhålla sig till andra marknadsaktörer. har public service fortfarande en stark ställning i det rättsliga ramverket som garant för mångfalden i medieutbudet. 5.1.1En stark ställning i det rättsliga ramverket På en grundläggande nivå inom Europeiska unionen garanteras oberoendet för radio- och tv-sändningar genom den allmänna princip om yttrandefrihet som följer av artikel 10 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grund- läggande rättigheterna, och som är en allmän rättsprincip som EU:s domstolar värnar om.1 En viktig del av den EU-rättsliga ramen för tv-sändningar är också det s.k. AV-direktivet2 som ställer krav på medlemsstaterna att upprätthålla fri mottagning och fri vidaresändning av transnationella tv- och beställ-tv-tjänster. Public service-tjänsternas stora betydelse erkänns i . I ett protokoll till Amsterdamfördraget (Amsterdamprotokollet) anges att radio och tv i allmänhetens tjänst har ett direkt samband med de demokratiska, sociala och kulturella behoven i varje samhälle och med behovet att bevara mångfalden i medierna (EGT C 340, 10.11.1997). Vidare nämns att de fördragsslutande parterna har enats om följande tolkningsbestämmelser: Bestämmelserna i om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall inte påverka medlemsstaternas behörighet att svara för finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst i den utsträckning som denna finansiering beviljas radio- och TV-organisationerna för att de skall utföra det uppdrag att verka i allmänhetens tjänst som har tilldelats dem, utformats och organiserats av varje medlemsstat och i den utsträckning som finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset, varvid kraven på att utföra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst skall beaktas.