sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — De flesta som blir medlemmar i en arbetslöshetskassa ett givet år, kommer först att betala elva månads- avgifter innan de kan uppfylla villkoren för inkomstrelaterad ersätt- ning, vilket generellt inte ansetts vara en anledning att skydda dessa från inbetalningar som inte ger något försäkringsskydd. Vidare hindrar åldersgränsen, som den är formulerad , även personer i icke gränsöverskridande situationer från att byta arbetslöshetskassa, om de till exempel byter yrke eller bransch efter 64-årsdagen. Då kan situationen uppkomma att en person som vid fyllda byter bransch eller yrke, till en bransch eller yrke som inte omfattas av sin arbetslöshetskassas verksamhetsområde, att personen enligt 102SOU 2011:74, s. 31–32. 103SOU 2011:74, s. 87. 104SOU 2011:74, s. 87. Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer 37 a § LAK får uteslutas ur sin arbetslöshetskassa på grund av bristande anknytning till verksamhetsområdet. Detta gäller som personen också är förhindrad att byta arbets- löshetskassa till en där anknytning till verksamhetsområdet före- ligger. Åldersgränsen är således utformad på ett sådant sätt att den gäller för fler än just de som inte hinner upparbeta rätt till inkomstrelaterad ersättning. Sammanfattningsvis anser jag därför att det finns få goda skäl att behålla åldersgränsen i dess nuvarande form. Jag anser att det inte heller finnas skäl att avvakta vidare utredning, då två separata utredningar behandlat frågan. Även Nordiska ministerrådets ämbetsmannakommittéer har behandlat frågan i en rapport105. För att regelverket för arbetslöshetsförsäkringen ska vara tydligt och transparent, och lätt att förstå och att tillämpa, anser jag att fördelarna med att ta bort åldersgränsen för alla väger tyngre än fördelarna med att behålla den och särreglera ett undantag för rör- liga arbetstagare. Jag förespråkar därför att 64-årsgränsen tas bort, till förmån för en annan åldersgräns. Det finns tre andra åldersgränser i regelverket kring arbets- löshetsförsäkring. Åldersgränsen då rätten till dagpenning upphör, åldersgränsen då ett medlemskap automatiskt avslutas samt ålders- gränsen vid då grundbeloppet tidigast kan lämnas. Rätten till dagpenning upphör enligt 22 § före den månad då den arbetslöse fyller . Medlemskapet i arbetslöshets- kassan upphör däremot först den dag medlemmen fyller , enligt 36 § LAK. Då medlemskapet i arbetslöshetskassan främst syftar till att få tillträde till den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen, finns det egentligen ingen anledning för en person att bli medlem efter att rätten till dagpenning upphört. Jag bedömer därför att in- träde i en arbetslöshetskassa inte bör beviljas efter att rätten till ersättning helt upphört, med nuvarande regler kring pensionsåldern och med hänvisning till arbetslöshetskassornas ändamål enligt 3 § LAK. Även PSFU avsåg i sitt förslag, som enbart gällde en annor- lunda åldersgräns för personer vars rätt till arbetslöshetsförmån be- dömdes med stöd av förordning 883/2004, att relatera åldersgränsen 105 (2012): Gränshinder i på social- och arbetsmarknads- området, ÄK-A/ÄK-S, Nord 2012:002 Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer till tidpunkten då rätten till dagpenning upphör.106 Jag tycker det därför vore naturligt att senast möjliga dag för inträde i en arbets- löshetskassa knyts till dagen då rätten till dagpenning helt upphör enligt 22 § fjärde stycket . Alternativet är att knyta åldersgränsen för inträde till den andra åldersgränsen som förekommer i lagstiftningen, den tidpunkt då medlemskapet i en arbetslöshetskassa automatiskt upphör enligt 36 § LAK, det vill säga den dag medlemmen fyller . Fördelen med det alternativet är att det blir en mycket tydlig åldersgräns, nämligen 65-årsdagen. Nackdelen med det förslaget är att det inne- bär att en person kan ges inträde i en arbetslöshetskassa 65-årsdagen, och automatiskt uteslutas enligt 36 § LAK innan första avgiftsinbetalningen hunnit göras eller kanske ens fakture- rats. Ett inträde i arbetslöshetskassan efter den tidpunkt då rätten till ersättning helt upphört kan heller aldrig ligga till grund för rätt till ersättning, oavsett sammanläggning av perioder. I praktiken är det dock en mycket kort tidsrymd som skiljer de båda alternativen åt, och det är troligen mycket få personer som skulle välja att gå med i en arbetslöshetskassa samma månad som de fyller , om de informeras om att deras rätt till ersättning då redan upphört. Då ett förslag om ett borttagande av 64-årsgränsen till förmån för en åldersgräns som innebär att rätten till inträde i en arbets- löshetskassa ska gälla till och med dagen före den dag då medlems- kapet upphör utan uppsägning redan föreligger, avstår jag dock från att lämna ett eget förslag i denna del.107 Ett annat alternativ, som hade varit intressant att utreda vidare, är att helt ta bort åldersgränsen, vilket också PSFU påpekade i sitt delbetänkande108. HFD uttalade tydligt i sin dom RÅ 2008 ref. 90 att medlemskapet i sig är en föreningsrättslig fråga. Frågan uppstår då varför en person inte skulle kunna vara medlem, även om med- lemskapet i sig inte medförde en möjlighet till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Jag har tidigare övervägt att uttryck- ligen förbjuda medlemskap i en arbetslöshetskassa vid arbete utom- lands som inte omfattas av den svenska arbetslöshetsförsäkringens 106SOU 2011:74, s. 88. 108SOU 2011:74, se till exempel s. 87. Tillgång till svensk arbetslöshetsförsäkring i gränsöverskridande situationer Jag valde i stället att föreslå en konstruktion där försäkringsskyddet och vem det omfattar tydliggörs i lagstift- ningen, och att därmed implicit tillåta medlemskap under arbete som inte omfattades av försäkringsskyddet men tydliggöra att detta inte omfattades av försäkringsskyddet. Givet det vägvalet, framstår det som rimligt att även pensionärer som passerat åldersgränsen för rätt till ersättning skulle kunna tillåtas att vara medlemmar i en arbetslöshetskassa. Som beskrivs i avsnitt 24.2.1 öppnar den danska arbetslöshets- försäkringen upp för senior-medlemskap, till en billigare penning och utan försäkringsskydd, i sina arbetslöshetskassor. Arbetslöshets- kassorna i har dock några uppgifter utöver försäkrings- skyddet, såsom hjälp till att hitta rätt arbete, varför ett medlemskap i dansk arbetslöshetskassa utan rätt till försäkringsskydd har mer innehåll än motsvarande medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa under nuvarande reglering av arbetslöshetskassornas verksamhet. Det skulle ändå kunna finnas situationer när en person skulle se viss nytta med sitt medlemskap. Det gäller till exempel en person med koppling till den finska arbetslöshetsförsäkringen, som under arbete här i vill skydda sin rätt till inkomstrelaterad ersättning genom medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa. Då man i kan uppbära inkomstrelaterad ersättning som längst till utgången av den kalendermånad man fyllt , om man inte går i ålderspension , tillåter de finska arbetslöshetskassorna inträde innan en person fyller . Ett totalt borttagande av åldersgräns vid inträde innebär dock att försäkringsskyddet måste vara tydligare reglerat, vilket jag också tidigare anfört behövs av flera anledningar. Det innebär också att åldersgränsen när en person automatiskt utesluts ur en arbetslös- hetskassa109 behöver ses över. Jag anser därmed att ett totalt bort- tagande av åldersgräns vid inträde, eller en kraftigt höjd åldersgräns för inträde, bör utredas tillsammans med en större genomlysning av hela arbetslöshetsförsäkringslagstiftningen (se avsnitt 24.4.1). 109 36 § LAK säger att medlemskapet upphör den dag medlemmen fyller . 25Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 25.1Allmänt om hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen samt läkemedelsförmånslagen Av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) (HSL) framgår att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) (FOL) och stadigvarande vistas inom . Enligt förarbetena till hälso- och sjukvårds- lagen skulle med bosättning avses detsamma som i den då gällande folkbokföringsförordningen.1 Folkbokföringsförordningen har ersatts med FOL och det får antas att denna numera är vägledande i fråga om bosättning och tillgång till hälso- och sjukvård.2 Enligt 3 c § HSL ska även erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som, utan att vara bosatta i , har rätt till vård- förmåner i vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)3. Detsamma ska gälla för dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken (2010:110) (SFB) och som omfattas av nämnda förordning. Enligt denna paragraf anses en i bosatt person som lämnar landet för att studera i en annan stat fortfarande vara bosatt i så länge som han eller 1981/82:97, s. 115. 2SOU 1993:115 s. 250. 3EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES hon genomgår en studiestödsberättigande utbildning eller har utbild- ningsbidrag för doktorander.4 Vidare framgår av 3 c § HSL att vården ska erbjudas av det lands- ting inom vars område personen i fråga är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbetslös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbetssökande. I den utsträckning familje- medlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom och moderskap enligt vad som följer av den nämnda för- ordningen, ska familjemedlemmarna erbjudas vård av samma lands- ting. Om familjemedlemmarna är bosatta i , gäller dock 3 §. Tillgång till sådan vård är begränsad till de vårdförmåner som omfattas av förordning 883/2004. Av 4 § HSL framgår att ett landsting ska erbjuda hälso- och sjukvård åt dem som behöver omedelbar vård och vistas inom utan att vara bosatta där. Regeringen har lagt fram en ny proposition (2016/17:43) om en ny hälso- och sjukvårdslag som föreslås träda i kraft . Den nya lagen syftar till att göra regelverket överskådligare, tydligare och mer lättillgängligt samt mer i enlighet med inten- tionen om en målinriktad ramlag. Nuvarande lydelse i 3 § och 3 c § föreslås ersättas av 8 kap. 1 och 2 §§. Dock förblir båda paragra- ferna i sak oförändrad. Gällande tandvård framgår av 5 § tandvårdslagen (1985:125) (TvL) att varje landsting ska erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom . Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt 16 § FOL och stadigvarande vistas inom . Även i övrigt ska verka för en god tandhälsa hos befolkningen. Med bosatt avses att en person är folkbokförd. 4 Studenter som inte är folkbokförda i men vars behöriga stat är inom , EU/EES eller har tillgång till nödvändig vård i (till patientavgift). Studenter från EU/EES och har tillgång till sådan vård om de kan visa upp ett gällande europeiskt sjukförsäkringskort (EHIC). Icke nödvändig vård bekostas av den enskilde. Studenter från andra länder än de ovan nämnda har inte tillgång till subventionerad vård i utan måste bekosta den med egna medel. Dock finns vissa undantag i de bilaterala avtal som har undertecknat. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES Av 5 a § samma lag framgår att även ska erbjuda en god tandvård åt dem som, utan att vara bosatta i , har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom enligt vad som följer av för- ordning 883/2004. Detsamma ska gälla för den som avses i 5 kap. 7 § första stycket SFB och som omfattas av nämnda förordning. Tand- vården ska i dessa fall erbjudas av det landsting inom vars område per- sonen är förvärvsverksam eller, när det gäller en person som är arbets- lös, det landsting inom vars område denne är registrerad som arbets- sökande. I den utsträckning familjemedlemmar till dessa personer har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom, enligt vad som följer av den nämnda förordningen, ska de erbjudas tandvård av samma lands- ting. Om familjemedlemmarna är bosatta i gäller dock 5 §. Vidare framgår av 6 § TvL att om en person som vistas i lands- tingskommunen utan att vara bosatt där behöver omedelbar tand- vård, ska landstingskommunen erbjuda sådan tandvård. Kostnaden för tandvård för den enskilde är beroende av behand- ling och vårdgivare, men också av den enskildes ålder samt hälso- och sjukdomstillstånd. Barn och ungdomar har avgiftsfri tandvård till och med det år då de fyller . Som regel betalar vuxna personer, som inte har en sjukdom eller en funktionsnedsättning som medför risk för försämrad tandhälsa, sin tandvårdsbehandling med egna medel (se vidare nedan). Detta kan jämföras med hälso- och sjukvård, där vård- tagare betalar en mycket liten del av sin behandling genom patient- avgifter. Enligt 5 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd utgår stö- det om patienten, när tandvårdsåtgärden påbörjas, är försäkrad för bosättningsbaserade förmåner enligt 4 och 5 kap. SFB, eller utan att vara bosatt här har rätt till förmåner som följer av förord- ning 883/2004. Stödet, som regleras i lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd, består av tre delar. Den första delen är liktydig med det allmänna tandvårdsbidraget som syftar till att stimulera till förebyggande tandvård. Det allmän- na tandvårdsbidraget är för perso- ner och för övriga personer som fyllt , och får användas . Bidraget kan användas som delbetalning vid ett tandvårdsbesök hos Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES valfri tandläkare eller tandhygienist, eller som delbetalning vid så kallad abonnemangstandvård.5 Den andra delen i det generella stödet är ett skydd mot höga kostnader. Grundtanken är att vårdtagaren alltid betalar en viss andel av kostnaden, men för dem som drabbas av höga kostnader utgår en relativt stor subvention. Fri prissättning gäller för vårdgivarna, men för att beräkna storleken på högkostnadsskyddet används en referens- prislista över alla tandvårdsåtgärder, vilken fastställs av . Ersättning lämnas för tandvårdsåtgärder där summan av referenspriserna upp- går till . Om summan överstiger blir den statliga ersättningen för den överskjutande delen . Den tredje delen är ett särskilt tandvårdsbidrag som ska kunna lämnas för tandvård till personer som när tandvårdsåtgärden påbör- jas har en sjukdom eller en funktionsnedsättning som medför risk för försämrad tandhälsa. 25.1.3Lag om läkemedelsförmåner m.m. I lagen om läkemedelsförmåner m.m. (2002:160) (läkemedelsför- månslagen) finns bestämmelser om läkemedelsförmåner, prisregle- ring av varor som ingår i förmånen och andra därmed samman- hängande frågor. Av 4 § läkemedelsförmånslagen framgår att rätt till förmåner enligt denna lag har: (1) den som är bosatt i , och (2) den som, utan att vara bosatt här, har rätt till vårdförmåner i vid sjukdom eller moderskap enligt vad som följer av förordning 883/2004. Det- samma ska gälla för den som avses i 5 kap. 7 § första stycket SFB och som omfattas av nämnda förordning. I regeringens proposition (2016/17:43) om en ny hälso- och sjuk- vårdslag föreslås ändringar i denna paragraf. Dock ändras inte ovanstående i sak.6 5Abonnemangstandvård är ett sätt att fördela sina tandvårdskostnader . 2016/17:43, s. 43. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 25.1.4Tillgång till vårdförmåner i Europeiska kommissionen har uppmärksammat svårigheter rörande tillgång till svensk hälso- och sjukvård (till patientavgift) för per- soner som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka är behörig stat, men som inte är folkbokförda i landet. finns det dock möjlighet för personer som inte är folkbokförda i , men som omfattas av svensk lagstift- ning enligt samordningsbestämmelserna, att ansöka om ett intyg från som bestyrker tillgång till svensk vård (till patientavgift). intyg kan utfärdas till den som bor eller den som bor och arbetar i . Intyget ger tillgång till sjukvård, läkemedel och sådan tandvård som landstingen ansvarar för inom det allmänna sjukvårdssystemet. Tillgång till sådan vård ges endast till dem i denna grupp som kan visa upp ett intyg i samband med vård. Landstingen får ersättning av för hälso- och sjukvård som ges med stöd av intyget.7 25.2Grund för tillgång till vårdförmåner i Utifrån unionsrätten är min bedömning att landstingen är, enligt 3 c § HSL, 5 a § TvL samt 4 § punkt 2 läkemedelsförmånslagen, skyl- diga att erbjuda vård (till patientavgift) till personer som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004 och för vilka bedöms som behörig stat genom arbete eller EU-rättslig8 bosättning, men som inte är folkbokförda i landet. Bakgrunden till detta ställnings- tagande redovisas nedan. 25.2.1Arbete som grund för rätt till vårdförmåner Enligt artiklarna 11.1 och 11.3 a i förordning 883/2004 om tillämplig lagstiftning omfattas en arbetstagare av arbetsstatens lagstiftning (lex loci ), och endast en medlemsstat är behörig stat. Om det exempelvis är arbetsstatens som är behörig enligt förordningen kan inte den staten avsäga sig behörigheten i förhållande till arbetstagare 7Detta med stöd av förordning (2013:711) om ersättningar för vissa vårdkostnader i inter- nationella förhållanden och de ändringar som trädde i kraft . 8Europeiska unionen (EU). Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES som inte är bosatta på grund av att den medlemsstatens lagstiftning enbart är tillämplig för bosatta. loci laboris-principen gäller således även om en arbetstagare är bosatt i en annan stat. När medlemsstaterna fastställer villkoren för rätten eller skyldigheten att ansluta sig till ett nationellt system för social trygghet har de en skyldighet att följa bestämmelserna i . Enligt EU-dom- stolens rättspraxis kan inte bosättningskrav uppställas från arbets- statens sida eftersom detta skulle leda till att principen lex loci skulle förlora sin innebörd.9 Gällande tillgång till förmåner har förvärvsaktiva personer även rätt till full likabehandling vad gäller sociala förmåner enligt och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen (förordning 492/2011). Enligt rätts- praxis i Caves Krier Frères Sàrl-målet är ett bosättningskrav i princip olämpligt vad gäller migrerande arbetstagare och gränsarbetare efter- som dessa, genom sitt arbete, i princip har blivit tillräckligt integre- rade i samhället för att kunna åberopa principen om likabehandling med arbetstagare som är medborgare respektive bosatta i medlems- staten.10 Begreppet ”sociala förmåner” har tolkats extensivt av EU-dom- stolen och avser alla förmåner, med eller utan koppling till ett anställningsavtal, som i allmänhet tillerkänns statens egna arbets- tagare.11 Även gränsarbetare omfattas av förordning 492/2011 och ska likabehandlas vad gäller rätten till sociala förmåner. Sociala för- måner enligt förordning 492/2011 är bredare än sociala trygghetsför- måner i förordning 883/2004 och kan omfatta även sådana förmåner som inte täcks av artikel 3 i förordning 883/2004. Jag anser sammantaget att det utifrån den ovan redogjorda unions- rätten får anses klarlagt att arbetstagare som omfattas av person- kretsen i förordning 883/2004 och där är behörig stat, bör utifrån arbete i landet ha rätt till vårdförmåner (till patientavgift). Detta gäller även de som inte är folkbokförda. 9EU-domstolens dom i /89 , ECLI:EU:C: 1990:183, punkterna 20-22. 10EU-domstolen dom i Caves Krier Frères Sàrl, C- 379/11, ECLI:EU:C: punkt 53. 11EU-domstolens dom i Even, C-207/78, ECLI:EU:C:1979:174, punkt 22. SOU 2017:05 Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES 25.2.2EU-rättslig bosättning som grund för rätt till vårdförmåner I enlighet med förordning 883/2004 ska en person som inte omfat- tas av arbetsstatens lagstiftning omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där denne är bosatt (lex loci domicilii). I det fall är behörig stat ska bedömningen huruvida en icke förvärvsaktiv person, som inte kan folkbokföras i landet, omfattas av det svenska hälso- och sjukvårdssystemet göras genom en EU-rättslig bosättningsbedömning. I artikel 1 j i förordning 883/2004 definieras bosättning som den ort där den enskilde är stadigvarande bosatt. Stadigvarande bosatt är ett EU-rättsligt begrepp som innebär att bedömningen av en persons bosättning ska göras utifrån var den en- skilde har sitt varaktiga centrum för sina intressen. Kriterierna för att bedöma varaktigt centrum för en persons intressen har utvecklats i rättspraxis och kodifierats i artikel 11 i och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009)12 (se vidare kapitel 19). Icke förvärvsaktiva, som omfattas av personkretsen i förord- ning 883/2004 och för vilka är behörig stat, bör enligt min mening utifrån fasställd EU-rättslig bosättning här i landet ha rätt till vårdförmåner (till patientavgift) även om de inte är folkbok- förda. Detta ställningstagande är i linje med nuvarande administra- tiv praxis. Är tillämpningen av folkbokföringen i strid mot likabehandlingsprincipen? Likabehandling innebär att personer i gränsöverskridande situatio- ner som omfattas av förordning 883/2004 bör ha samma rättigheter och skyldigheter i fråga om de sociala trygghetsförmånerna som medborgare i den behöriga staten. Den svenska folkbokföringen gör förvisso ingen skillnad på vem det är som folkbokförs, utan personer som flyttar till folkbokförs efter samma regler. Den svenska folkbokföringen som 12 EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. Tillgång till svensk hälso- och sjukvård i gränsöverskridande situationer inom EU/EES sådan är förenlig med unionsrätten utan det handlar om hur den har används eller används som ett indirekt krav för tillgång till hälso- och sjukvård för migrerande personer, och även i viss mån i bedömningen av rätten till att omfattas av andra sociala trygghets- system. Att behöva vara bosatt i betydelsen folkbokförd i för tillgång till hälso- och sjukvård borde i vissa fall kunna utgöra en indirekt diskriminering eftersom detta krav främst utesluter migrerande personer (både yrkesaktiva och icke yrkesaktiva) i olika gränsöverskridande situationer som har flyttat från en annan med- lemstat till . Att ha mer restriktiva krav för migrerande per- soner i olika gränsöverskridande situationer än för individer som inte befinner sig i en gränsöverskridande situation (exempelvis personer som bor och arbetar i ) kan anses strida mot likabehand- lingsprincipen. Som framgår av skäl 16 i förordning 883/2004 är det inom gemenskapen i princip inte berättigat att göra rättigheter som rör social trygghet avhängiga av de berörda personernas bosätt- ningsort. Den svenska folkbokföringen utesluter migrerande arbetstagare, som förvisso har uppehållsrätt i , men har planerat en kortare anställningstid () i . Folkbokföringen ute- sluter även icke förvärvsaktiva utan uppehållsrätt eftersom de inte kan bli folkbokförda. När det gäller kravet på uppehållsrätt kan folk- bokföringen utgöra en indirekt diskriminering för icke förvärvsaktiva som är EU-rättsligt bosatta i enligt förordning 883/2004 efter- som de endast kan anses som bosatta i folkbokföringslagens mening om de tecknar en sjukförsäkring som täcker hälso- och sjukvård i (samt uppfyller övriga krav på att beviljas uppehållsrätt).