sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Det bör så- ledes göras undantag från sökförbuden även för sådana sökningar. De allmänna förvaltningsdomstolarna får genom undantag i 15 § domstolsdatalagen använda uppgifter om hälsa som sökbegrepp. Det får dock inte göras efter det kalenderår då det slutliga avgörandet i målet eller ärendet fick laga kraft. Ett motsvarande undantag bör finnas i den nya lagen. Det svarar mot domstolarnas behov av att kunna söka på sådana uppgifter. På samma sätt som bör det undantaget emellertid inte omfatta sökningar i mål som handläggs av Migrationsöverdomstolen eller en migrations- domstol (jfr prop. 2014/15:148 s. 59 f.). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör på samma sätt som kunna meddela föreskrifter om använd- ningen av sökbegepp. Utredningens förslag: Direktåtkomst ska få medges 1.en allmän domstol, 2.en allmän förvaltningsdomstol, eller 3.en part eller partens ombud, biträde eller försvarare. Direktåtkomst enligt punkten 3 får endast avse personuppgifter i partens mål eller ärende. Begränsning av direktåtkomst och behörighet och säkerhet vid direktåtkomst ska regleras i förordning. Skälen för utredningens förslag: Enligt 17 § domstolsdatalagen får direktåtkomst endast medges en allmän domstol, en allmän förvalt- ningsdomstol, en hyres- och arrendenämnd eller en part eller par- tens ombud, biträde eller försvarare. I 7–13 §§ domstolsdataförord- ningen preciseras när direktåtkomst är tillåten till äldre avgjorda mål och ärenden, vid överklagande, till rättspraxis och i samband med beredskapsverksamhet. Reglerna om direktåtkomst i domstolsdatalagen och domstols- dataförordningen är resultatet av en avvägning mellan domstolarnas behov och skyddet för enskildas integritet. Den bedömning som gjordes i dessa avseenden vid domstolsdatalagens tillkomst har alltjämt bärkraft och regleringen i den nya lagen bör därför utfor- mas på samma sätt. Det gäller även uppdelningen av bestämmel- serna mellan lag och förordning (se prop. 2014/15:148 s. 64 f.). Hyres- och arrendenämnderna bör inte kunna medges direktåt- komst enligt lagen. De ska som framgår av avsnitt 12.3.1 inte till- lämpa lagen, eftersom de inte handlägger mål eller ärenden i något av de syften som lagen omfattar. Hyres- och arrendenämnderna har inte heller av något annat skäl behov av direktåtkomst till person- uppgifter som behandlas med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör på samma sätt som kunna meddela föreskrifter om begräns- ning av direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet vid sådan åtkomst. Utredningens förslag: Personuppgifter ska få lämnas ut elekt- roniskt på annat sätt än genom direktåtkomst om det inte är olämpligt. Begränsning av möjligheten att lämna ut personuppgifter på sådant sätt ska regleras i förordning. Skälen för utredningens förslag: Enligt 16 § domstolsdatalagen får personuppgifter lämnas ut på medium för automatiserad behand- ling om det inte är olämpligt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om be- gränsning av möjligheten att lämna ut personuppgifter på det sättet (se prop. 2014/15:148 s. 73 f.). Varken brottsdatalagen eller direktivet innehåller bestämmelser om på vilket sätt personuppgifter får lämnas ut. Det finns inget som hindrar att nationell lagstiftning innehåller sådana bestämmel- ser. I avsnitt 5.6.4 föreslår utredningen att uttrycket utlämnande på medium för automatiserad behandling ska ersättas med elektro- niskt utlämnande på annat sätt än genom direktåtkomst. Domsto- larna bör enligt utredningens mening kunna lämna ut handlingar elektroniskt i samma utsträckning som . En bestämmelse som motsvarar 16 § domstolsdatalagen bör därför tas in i den nya lagen och formuleras på samma sätt som i övriga registerförfattningar. Begränsning av möjligheten att lämna ut uppgifter på sådant sätt kan regleras i förordning. Utredningens förslag: Den myndighet som regeringen bestäm- mer ska få meddela föreskrifter om tillgången till personupp- gifter, om begränsning av möjligheten att lämna ut personupp- gifter elektroniskt och frågor som hör samman med det och om möjligheterna till sökning. Innan myndigheten utfärdar föreskrifter i frågor som berör särskilda risker för intrång i den personliga integriteten ska den samråda med Datainspektionen. Det ska regleras i förordning. Skälen för utredningens förslag I domstolsdatalagen finns det ett flertal bestämmelser där det anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter i en viss fråga. När det gäller föreskriftsrätt skiljer sig regleringen för domsto- larna från vad som gäller för övriga myndigheter i rättskedjan. har genom bestämmelser i domstolsdataförord- ningen rätt att utfärda föreskrifter som rör behandling av person- uppgifter. Domstolarnas nuvarande verksamhetsstöd för handlägg- ning av mål och ärenden, , utvecklas och tillhandahålls av i myndighetens egenskap av tekniskt serviceorgan åt domstolarna och är gemensamt för alla domstolar. Någon mot- svarighet till den rollen finns inte för de andra myndigheterna i rättskedjan. har även i fortsättningen behov av att kunna meddela föreskrifter för domstolarna för att säkerställa att person- uppgiftsbehandlingen i gemensamma it-system uppfyller författ- ningskraven på bl.a. säkerhet. Föreskriftsrätten bör avse tillgång till personuppgifter, begränsning av möjligheten att lämna ut person- uppgifter elektroniskt och frågor om behörighet och säkerhet vid sådant utlämnande. Föreskriftsrätten bör också omfatta begräns- ning av sökning och de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställighet av den nya lagen och förordningen. Det innebär att kommer att ha samma föreskriftsrätt som . Utredningen föreslår i avsnitt 5.3.9 att det ska tas in en generell bestämmelse i brottsdataförordningen som föreskriver att den per- sonuppgiftsansvarige vid tilldelning av behörighet, utöver behovet av uppgifterna, särskilt ska beakta utbildning och erfarenhet. Den bestämmelsen ska tillämpas av domstolarna. Den är däremot inte tillämplig på , eftersom verket inte är en behörig myndighet och inte heller personuppgiftsansvarig för behand- lingen. Föreskriftsrätten bör därför på samma sätt som komp- letteras med motsvarande reglering om vad som ska beaktas vid till- delning av behörighet. Samråd inför utfärdande av föreskrifter Som framgår av avsnitt 5.7 är de brottsbekämpande myndigheterna skyldiga att samråda med eller ge Datainspektionen tillfälle att yttra sig innan föreskrifter utfärdas i frågor som berör särskilda risker för intrång i den personliga integriteten. som har föreskriftsrätt enligt domstolsdataförordningen har ingen sådan samrådsskyldighet. Även om inte är personuppgiftsansvarig för behandling av personuppgifter som utförs enligt brottsdatalagen eller den nya lagen har verket genom sin föreskriftsrätt en roll som motsvarar t.ex. när den utfärdar föreskrifter. Därför bör även vara skyldig att samråda med Datainspektionen innan verket meddelar sådana föreskrifter. Utredningens förslag: Sanktionsavgift ska få tas ut av den per- sonuppgiftsansvarige vid överträdelse av bestämmelser om till- låten rättslig grund för behandling och om sökbegränsningar. Sanktionsavgiften ska bestämmas till och högst . Skälen för utredningens förslag: I delbetänkandet konstaterar ut- redningen att tillsyn kommer att kunna utövas över domstolarnas personuppgiftsbehandling men att regeringsformens skydd för självständigheten i dömande verksamhet ska beaktas. Till tillsyns- myndighetens befogenheter hör enligt 5 kap. 7 § första stycket 4 brottsdatalagen att kunna besluta om sanktionsavgift enligt 6 kap. brottsdatalagen. De överträdelser som enligt brottsdatalagen kan leda till att sanktionsavgift tas ut är bl.a. bestämmelser om hur per- sonuppgifter får behandlas (se SOU 2017:29 s. 506 f.) Reglerna om sanktionsavgift i brottsdatalagen gäller vid överträ- delse av bestämmelser i den lagen. Som framgår av avsnitt 5.4.2 anser utredningen att sanktionsavgift också bör kunna tas ut vid överträdelse av vissa bestämmelser i registerförfattningarna. Det gäller bestämmelser som ersätter, preciserar eller kompletterar be- stämmelser i brottsdatalagen som kan föranleda sanktionsavgift. Överträdelse av vissa bestämmelser i den nya lagen bör av samma skäl kunna föranleda sanktionsavgift. Det som bör kunna föranleda sanktionsavgift är överträdelse av bestämmelser om tillåtna rättsliga grunder för behandling. Enligt brottsdatalagen är det möjligt att ta ut sanktionsavgift vid överträ- delse av sökförbudet avseende känsliga personuppgifter. För dom- stolarna kommer dock det sökförbudet inte att gälla. Utredningen föreslår i stället i avsnitt 12.5 särskilda bestämmelser om sökförbud för domstolarna som inte bara gäller känsliga personuppgifter. Överträdelse av de bestämmelserna bör kunna leda till att sank- tionsavgift tas ut. Det finns dock inte skäl att föreskriva att sank- tionsavgift får tas ut om någon överträder bestämmelser om tillåtna Det beror på att en sådan sökning automatiskt blir en överträdelse av det generella sökförbudet, vilket kan föranleda sanktionsavgift. Det bör framgå av en bestämmelse i den nya lagen i vilka fall det är möjligt att ta ut sanktionsavgift. Som konstateras i avsnitt 5.4.2 är de överträdelser som kan för- anleda sanktionsavgift enligt registerförfattningarna av den arten att det är fråga om allvarligare överträdelser. Det gäller även de överträdelser som bör kunna leda till sanktionsavgift enligt den nya lagen. Sanktionsavgift bör därför tas ut med och högst . Sanktionsavgift bör av de skäl som anges i avsnitt 5.4.2 endast kunna tas ut av den personuppgifts- ansvarige. I 6 kap. 3 § tredje stycket, 4 och 5 §§ brottsdatalagen finns det bestämmelser om hur sanktionsavgiften ska bestämmas och i 6 kap. 6 och 7 §§ om vad som gäller i fråga om beslut om sanktionsavgift. Den nya lagen föreslås gälla utöver brottsdatalagen. Det innebär enligt utredningens mening att handläggnings- och verkställighets- reglerna i brottsdatalagen gäller även i de fall där sanktionsavgiften fastställs med stöd av en bestämmelse i den nya lagen. Några be- stämmelser om handläggningen behövs därför inte. Utredningens förslag: Bestämmelsen om skadestånd i brotts- datalagen ska tillämpas på motsvarande sätt vid behandling av personuppgifter i strid med den nya lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Skälen för utredningens förslag: Enligt 7 kap. 1 § brottsdatalagen ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för den skada och kränkning av den personliga integriteten som behandling av personuppgifter i strid med brottsdatalagen, eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den, har orsakat (SOU 2017:29 s. 532 f.). Rätten till skadestånd vid skada och kränkning bör gälla även när personuppgifter behandlas i strid med det nya regelverket. Det bör därför framgå att 7 kap. 1 § brottsdatalagen ska tillämpas på motsvarande sätt vid behandling av personuppgifter i strid med den nya lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den (jfr avsnitt 5.4.3). Utredningens förslag: I lagen ska det framgå att det finns be- stämmelser om överklagande i brottsdatalagen. Sådana beslut av en hovrätt, en tingsrätt eller en förvalt- ningsrätt, som får överklagas enligt brottsdatalagen, överklagas till kammarrätt. Beslut av en kammarrätt överklagas till . Prövningstillstånd ska inte krävas. Beslut som eller Högsta förvaltningsdom- stolen fattar i egenskap av personuppgiftsansvarig får dock inte överklagas. Skälen för utredningens förslag Inga bestämmelser om överklagande i den nya lagen Brottsdatalagen innehåller generella bestämmelser om överklagan- de. I 7 kap. 2 § brottsdatalagen föreskrivs att beslut i fråga om rät- telse eller komplettering, radering eller begränsning av behand- lingen av personuppgifter, som har meddelats av en myndighet i egenskap av personuppgiftsansvarig, får överklagas till allmän för- valtningsdomstol. Detsamma gäller beslut att inte lämna informa- tion på begäran av en registrerad, att ta ut avgift för att lämna infor- mation eller att inte medge omprövning av ett automatiserat beslut. I 7 kap. 3 § finns en särskild bestämmelse om dröjsmålstalan. Även beslut med stöd av den paragrafen får överklagas. Enligt 7 kap. 4 § får tillsynsmyndighetens beslut enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till den överklagas till allmän för- valtningsdomstol. I 7 kap. 5 § föreskrivs att andra beslut än de nu nämnda inte får överklagas (se SOU 2017:29 s. 537 f.). I 19–22 §§ domstolsdatalagen finns det bestämmelser om över- klagande. I avsnitt 5.4.4 konstaterar utredningen att det inte längre behövs några bestämmelser om överklagande i de övriga register- författningarna. Det beror på att frågan om vilka beslut som har fattats av de behöriga myndigheterna i egenskap av personuppgifts- ansvariga som får överklagas regleras uttömmande i brottsdatala- gen. Den nya lagen bör av samma skäl inte reglera möjligheterna att överklaga. Av tydlighetsskäl bör det dock finnas en hänvisning till brottsdatalagens bestämmelser om överklagande. Enligt 7 kap. 2 § brottsdatalagen ska som nämnts beslut som en myndighet fattar i egenskap av personuppgiftsansvarig överkla- gas till allmän förvaltningsdomstol. För att förhindra att förvalt- ningsdomstolarna överprövar sina egna beslut eller högre instansers beslut behövs det en särskild regel om instansordningen i den nya lagen. På samma sätt som bör en förvaltningsrätts beslut över- klagas till kammarrätt och en kammarrätts beslut till Högsta för- valtningsdomstolen. Beslut av en tingsrätt eller en hovrätt bör också överklagas till kammarrätt (jfr prop. 2014/15:148 s. 93 f.). Kammarrätten blir därmed första instans. Något krav på pröv- ningstillstånd bör därför inte gälla (se prop. 2014/15:148 s. 94). Den särskilda instansordningen bör framgå av den nya lagen. Av tydlighetsskäl bör det också framgå att beslut som Högsta domsto- len eller har fattat i egenskap av per- sonuppgiftsansvarig inte får överklagas. Utredningens förslag: Begränsningar avseende sökning och direktåtkomst i fråga om slutligt avgjorda mål och ärenden be- höver inte tillämpas förrän . Skälen för utredningens förslag: I 3–5 och 13 §§ domstolsdata- förordningen begränsas möjligheten till sökning i och direktåt- komst till slutligt avgjorda mål och ärenden. Till dem finns det övergångsbestämmelser i punkten 2 som föreskriver att bestäm- melserna om sökbegränsning och direktåtkomst till slutligt avgjor- da mål och ärenden ska tillämpas första gången . Utredningen föreslår motsvarande reglering i avsnitt 12.5.2, 12.5.3 och 12.6.1. Frågan är om det bör finnas övergångsbestäm- melser till den nya regleringen som motsvarar dem som finns i punkten 2 . Enligt uppgift från finns det fortfarande behov av övergångsbestämmelser för att verksamhetsstöden ska hinna anpassas. Det finns inget som hindrar att övergångsbestämmelser till bestämmelserna om sökning tas in i den nya lagen, eftersom direktivet inte ställer några krav på sökbegränsning. Detsamma gäl- ler övergångsbestämmelser om direktåtkomst. Det bör därför tas in motsvarande övergångsbestämmelser i den nya regleringen. Behovet av övergångsbestämmelser i övrigt och frågan om ikraftträdande behandlas i kapitel 18. 13Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården 13.1Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården behöver anpassas I kriminalvården ingår myndigheten och övervak- ningsnämnderna. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården gäller enligt 1 § vid behandling av personuppgifter i kriminalvårdens verksamhet i fråga om vissa personkategorier, bl.a. den som är föremål för personutredning, häktad eller dömd till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om sam- hällstjänst. Kriminalvården får enligt 3 § behandla personuppgifter bara om det behövs för vissa särskilt angivna ändamål, däribland att fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning och att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets övriga myndigheter behöver. Lagen, som enligt 2 § gäller utöver personuppgiftslagen, inne- håller även bestämmelser om personuppgiftsansvar (4 §), behand- ling av känsliga personuppgifter (5 §), direktåtkomst (6 §), gallring (7 §) och utlämnande av uppgifter för rättsstatistiken (9 §). I fråga om rättelse och skadestånd gäller personuppgiftslagens bestämmel- ser (8 §). Lagen innehåller särskilda bestämmelser om omprövning och överklagande (12–16 §§). Merparten av regleringen finns emel- lertid i förordningen (2001:682) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Även annan reglering av personuppgiftsbehandling är i viss ut- sträckning tillämplig i Kriminalvården. Det gäller bl.a. patientdata- lagen (2008:355), som gäller när Kriminalvården bedriver hälso- och sjukvård. Kriminalvårdens lagstiftning avviker i många avseenden från den modernare lagstiftning som gäller för övriga myndigheter i rätts- kedjan. De andra registerförfattningarna har tillkommit , medan kriminalvårdens registerlagstiftning tillkom bara efter personuppgiftslagen. Den har inte setts över materiellt . Kriminalvårdens lagstiftning har en annan lagteknisk struktur än övriga registerförfattningar. Den gäller utöver personuppgiftslagen. Lagen är inte som de andra registerförfattningarna indelad i kapitel och består endast av 16 paragrafer. Större delen av regleringen finns i stället i den till lagen hörande förordningen. Den ordningen kan ifrågasättas mot bakgrund av det utökade grundlagsskyddet i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Grundlagsskyddet tar sikte på integritetsintrång i form av övervakning och kartläggning som görs utan samtycke. Det ligger i sakens natur att viss verksamhet på häkten och kriminalvårdsanstalter kan omfattas av grundlagsskyd- det, t.ex. teknisk övervakning eller registrering av personuppgifter. Det är dock endast betydande intrång som omfattas av grundlags- skyddet (se En reformerad grundlag, prop. 2009/10:80, s. 171 f.). Vad det närmare innebär är inte helt klart. I förarbetena pekas bl.a. på att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och sär- skilt känsligt innehåll normalt ska regleras i lag (se prop 2009/10:80 s. 183). Det krävs därför en närmare bedömning av i vilken ut- sträckning de register som Kriminalvården för kan fortsätta att i sin helhet regleras i förordning. Utredningen återkommer till det i avsnitt 13.4. Under de som förflutit efter tillkomsten av krimi- nalvårdens registerlagstiftning har förutsättningarna för verksam- heten på häkten och kriminalvårdsanstalter förändrats avsevärt. Brottsligheten har ändrat karaktär. Ändringarna i påföljdsystemet, särskilt möjligheten att avtjäna fängelsestraff med fotboja, medför Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården att de som verkställer fängelsestraff i anstalt generellt sett avtjänar straff för tyngre kriminalitet än . Även demografiska faktorer påverkar hur verksamheten på häkten och i kriminalvårds- anstalter bedrivs. Kriminalvården måste t.ex. vid placering av in- tagna ta större hänsyn än tidigare till sådana faktorer som organise- rad brottslighet och tillhörighet till olika kriminella grupperingar. Vidare har synen på hur registerlagstiftning för myndigheterna inom rättskedjan bör utformas och vad som bör regleras i lag re- spektive förordning ändrats. Modernare registerlagstiftning bygger inte i samma utsträckning på en detaljerad uppräkning av vilka per- sonuppgifter som får behandlas. Mot den bakgrunden behöver kriminalvårdens registerlagstift- ning enligt utredningens mening ses över och moderniseras. Det finns t.ex. fördelar om den kan ges en struktur och ett innehåll som i större utsträckning liknar övriga registerförfattningar, vilket ut- vecklas i avsnitt 13.4.2. Även om utredningen nu föreslår vissa för- ändringar som ett led i anpassningen till brottsdatalagen, krävs det en total översyn av kriminalvårdens registerlagstiftning för att kri- minalvården ska kunna behandla personuppgifter på ett ändamåls- enligt sätt. Utredningen föreslår därför ingen ny lag, trots att alla bestämmelser ändras och lagen får en ny utformning. I kapitel 4 behandlas behovet av ändringar i myndigheternas registerförfattningar. Anpassningar och ändringar som är gemen- samma för registerförfattningarna behandlas i kapitel 5. De ytter- ligare ändringar som bör göras i lagen om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården med tillhörande förordning behand- las i detta kapitel. En annan utredare har i uppdrag att anpassa den del av kriminal- vårdens registerlagstiftning som ligger utanför brottsdatalagens till- lämpningsområde till dataskyddsförordningen (Ju 2016:G). 13.1.3Två olika registerlagar för kriminalvården Utredningens förslag: Lagen och förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ska bara innehålla be- stämmelser om personuppgiftsbehandling inom brottsdata- lagens tillämpningsområde. De ska benämnas kriminalvårdens brottsdatalag respektive kriminalvårdens brottsdataförordning. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Skälen för utredningens förslag Den nuvarande regleringen renodlas Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården reglerar huvudsakligen personuppgiftsbehandling inom brottsdata- lagens tillämpningsområde, men även till viss del inom dataskydds- förordningens. Utredningen redovisar i delbetänkandet sin syn på när brottsdatalagen är tillämplig på verksamhet inom kriminalvår- den (se SOU 2017:29 s. 191 f., 214 f. och 217 f.). Om man skulle behålla en samlad reglering för kriminalvårdens personuppgiftsbe- handling skulle den därför till största delen gälla utöver brottsdata- lagen, men skulle i övrigt komplettera dataskyddsförordningen med tillhörande lagstiftning. Ett alternativ är att dela upp regle- ringen i två separata regelverk – ett för brottsdatalagens tillämp- ningsområde och ett för dataskyddsförordningens. Som anges i av- snitt 9.1.2 är strukturen med olika registerförfattningar för en myndighets olika verksamheter ingen nyhet. Den nya dataskyddsregleringen gör det nödvändigt att dela upp regleringen av kriminalvårdens personuppgiftsbehandling på ett annat sätt än . Det skulle i och för sig vara möjligt att göra alla nödvändiga ändringar i den befintliga regleringen. Lösningen med två separata regleringar blir emellertid enligt utredningens mening tydligare och lättare att tillämpa. Den del av kriminalvårdens per- sonuppgiftsbehandling som ligger inom brottsdatalagens tillämp- ningsområde bör regleras i den befintliga registerförfattningen eftersom den till största delen rör häktning och straffverkställighet. De bestämmelser i kriminalvårdens registerförfattningar som tar sikte på frågor som ligger utanför brottsdatalagens tillämpnings- område bör därför upphävas. Utredningen har samrått om den lös- ningen med den utredare som har i uppdrag att anpassa kriminal- vårdens registerförfattningar till dataskyddsförordningen. Registerförfattningen ges ett nytt namn Eftersom endast den del av kriminalvårdens personuppgiftsbehand- ling som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska reg- leras i lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvår- den, bör det övervägas om namnet på lagen ska bytas. Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården som anges i avsnitt 7.1.2 finns det anledning att byta namn på registerförfattningarna inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Namnet bör knyta an till hur brottsdatalagen benämns. Det bör vara kort och ange för vem författningen gäller och vad den rör. Övriga registerförfattningar föreslås få namn där ordet brotts- datalag ingår. En nackdel med det är att det då inte framgår att lagen gäller för behandling av personuppgifter vid straffverkställig- het.