sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — enligt förordningen tillämpliga lagen reglerar makarnas förmögen- hetsförhållanden från klassificeringen av en av eller båda makarnas egendom i olika kategorier under äktenskapet och efter dess upplös- ning fram till uppdelningen av egendomen.8 Från förordningens tillämpningsområde undantas skattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor. I artikel 1.2 finns en upp- räkning av en rad frågor som antingen hör till området för makars förmögenhetsförhållanden eller har ett nära samband med detta men som inte omfattas av förordningens tillämpningsområde. Sålunda an- ges att förordningen inte är tillämplig på: makars rättskapacitet eller rättsliga handlingsförmåga, förekomsten, giltigheten eller erkännandet av ett äktenskap, arv efter avliden make, rätten, vid äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap till överföring eller justering makar emellan av ålders- eller sjukpensionsrättigheter som har förvärvats under äktenskapet och som inte har genererat någon pensionsinkomst under äkten- skapet, frågor som rör karaktären hos sakrätter, och registrering i ett register över rättigheter i fast eller lös egendom, inbegripet de rättsliga kraven för sådan registrering, och verk- ningarna av en registrering eller utebliven registrering av sådana rättigheter i ett register. Förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden är tillämplig på förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade part- nerskap (se artikel 1 i förordningen). Begreppet förmögenhetsrättsliga verkningar av ett registrerat partnerskap får anses ha samma innebörd som begreppet makars förmögenhetsförhållanden förutom att det gäl- ler registrerade partnerskap i stället för äktenskap (se artikel 3.1 b). Som redan nämnts i avsnitt 2.3 får begreppet registrerade partners för- mögenhetsförhållanden anses vara synonymt med begreppet förmögen- 8 Se förordningens ingress, punkten 52. hetsrättsliga verkningar av ett registrerat partnerskap. För att underlätta läsningen kommer begreppet registrerade partners förmögenhetsförhål- landen fortsättningsvis att användas i betänkandet. I förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållan- den undantas samma frågor som undantas från tillämpningsområdet i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden (se artikel 1 i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). Förordningarnas sakliga tillämpningsområden är därmed parallella.9 Förordningen om makars förmögenhetsförhållanden innehåller inte några bestämmelser som klargör om förordningen ska tillämpas även på frågor om samkönade makars förmögenhetsförhållanden. Begrep- pet äktenskap definieras inte i förordningen utan i medlemsstaternas nationella rätt (förordningens ingress, punkten 17). Förordningen hindrar därmed inte medlemsstaterna att tillämpa sina egna bestäm- melser om hur ett äktenskap ingås. Förordningen innehåller bestämmelser om att domstolarna i en medlemsstat undantagsvis kan förklara sig obehöriga för det fall de anser att äktenskapet i fråga, enligt medlemsstatens internationella privaträtt, inte erkänns i förfaranden om makars förmögenhetsförhål- landen (artikel 9.1). Bestämmelserna får antas innebära att alla typer av giltigt ingångna äktenskap visserligen omfattas av förordningens bestämmelser men att internationellt behöriga domstolar i en med- lemsstat har en möjlighet att förklara sig obehöriga om äktenskapet inte erkänns i dess internationella privaträtt. Utredningens bedömning är därmed att även frågor om samkönade makars förmögenhetsförhål- landen får anses omfattas av förordningens bestämmelser. Dom- stolarna i en medlemsstat som inte erkänner samkönade äktenskap har dock, som angetts ovan, möjlighet att i undantagsfall förklara sig obe- höriga när en fråga gäller samkönade makars förmögenhetsförhål- landen. 9 Se även ingressen till förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden, punk- terna 18 och 51. Förordningarna är endast tillämpliga på frågor om makars och regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden. Sambors förmögenhets- förhållanden omfattas därmed inte av förordningarna. Det har tidigare förekommit samråd mellan kommissionen och EU:s medlemsstater angående behovet av gemensamma bestämmel- ser på området för sambors förmögenhetsförhållanden.10 Samrådet har dock inte lett till några sådana gemensamma bestämmelser. I kapitel 11 redogör utredningen för sina överväganden och för- slag beträffande vilka internationellt privaträttsliga bestämmelser som bör gälla för sambors förmögenhetsförhållanden med anledning av förordningarnas ikraftträdande. I vilka av EU:s medlemsstater är förordningarna tillämpliga? Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden är tillämpliga i de av EU:s medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet på området för domstols behörig- het, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om internationella pars förmögenhetsförhållanden (artikel 70.2 i för- ordningarna).11 Förordningarna är därmed inte bindande för eller tillämpliga i de medlemsstater som står utanför samarbetet. Enligt artikel 328.1 i fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt (EUF-fördraget) ska dock de fördjupade samarbetena när de upp- rättas vara öppna för samtliga medlemsstater, förutsatt att medlems- staterna tar hänsyn till de eventuella villkor för deltagande som fast- ställs genom beslutet om bemyndigande. De ska också vara öppna vid varje annat tillfälle, under förutsättning att de utöver nämnda villkor tar hänsyn till de akter som redan har antagits inom denna ram. Kom- missionen och de medlemsstater som deltar i ett fördjupat samarbete 10Se grönbok om lagval i frågor om makars förmögenhetsförhållanden, särskilt när det gäller domstols behörighet och ömsesidigt erkännande, den 17.07.2006 KOM(2006) 400 slut- ligt samt svar till kommissionen (diarienummer Ju2006/07618). 11De medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet är , , , , , , , , , , , , , , , , och . bör säkerställa att de främjar deltagande av så många medlemsstater som möjligt. Vilka stater är att betrakta som medlemsstater i förordningarnas mening? De flesta bestämmelser i förordningarna innehåller begreppet med- lemsstat på ett eller flera ställen. Artiklarna 4–19 innehåller t.ex. be- stämmelser som avser att avgöra vilken medlemsstats domstolar som är internationellt behöriga att avgöra en viss fråga om makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Det framgår också av bestämmelserna i artikel 20 att den lag som anvisas som tillämplig lag enligt förordningarna ska tillämpas oavsett om den är en med- lemsstats lag eller inte. Vidare innehåller artiklarna om erkännande och verkställighet (artiklarna 36–57) bestämmelser om vad som gäl- ler för att domar som meddelats i en medlemsstat ska kunna erkän- nas och verkställas i en annan medlemsstat. Förordningarna innehåller ingen definition av begreppet medlems- stat. Klart är att de av EU:s medlemsstater som ingår i det fördjupade samarbetet är att betrakta som medlemsstater i förordningarnas me- ning. Frågan är dock om även de EU-medlemsstater som inte deltar i det fördjupade samarbetet vid tillämpningen av förordningarna är att betrakta som medlemsstater. Det framgår av förordningarnas ingresser att den allmänna mål- sättningen för förordningarna är ett ömsesidigt erkännande av domar som meddelats i medlemsstaterna i frågor rörande makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden.12 I syfte att uppnå denna målsättning ställer förordningarna upp gemensamma bestäm- melser om internationell behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar. Som ovan angetts är förordningarna bindande för de av EU:s med- lemsstater som deltar i det fördjupande samarbetet. Dessa stater ska sålunda tillämpa förordningarnas bestämmelser, varvid goda chanser också finns att uppnå förordningarnas allmänna målsättning om öm- sesidigt erkännande av domar. Några krav på att EU-medlemsstater utanför samarbetet ska tillämpa förordningarnas bestämmelser ställs dock inte, eftersom förordningarna inte är bindande i förhållande till 12 Se förordningarnas ingresser, punkten 53 respektive punkten 55. Länderna utanför det fördjupade samarbetet tillämpar även fortsättningsvis sina nationella bestämmelser på området. För det fall begreppet medlemsstat i förordningarna omfattade även EU-medlemsstater utanför det fördjupade samarbetet skulle do- mar från dessa länder kunna erkännas och verkställas enligt förord- ningarnas bestämmelser utan att förordningarnas bestämmelser tilläm- pats i fråga om internationell behörighet och tillämplig lag. Detta står enligt utredningens mening i strid med förordningarnas allmänna målsättning om ett ömsesidigt erkännande av domar och kan inte ha varit avsikten med det fördjupade samarbetet. Utredningen menar därför att begreppet medlemsstat enligt förordningarna får anses om- fatta endast EU-medlemsstater som ingår i det fördjupade samarbetet. EU-medlemsstater utanför samarbetet måste i stället betraktas som tredje land i förhållande till förordningarna. 4.2.3Förordningarnas tillämplighet i tiden Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden trädde i kraft och ska i sak börja tillämpas . Övergångsbestämmelserna framgår av artikel 69 i båda förord- ningarna. Förordningarna är tillämpliga på rättsliga förfaranden som har inletts, på officiella handlingar som formellt har upprättats eller registrerats och på förlikningar inför domstol som har godkänts eller ingåtts eller därefter (artikel 69.1). I rättelser till förordningarna har punkterna två och tre i artikel 69 ändrats sedan det upptäckts felaktigheter avseende vissa tidsangivel- ser i bestämmelserna.13 Enligt de ändrade bestämmelserna framgår numera att om förfarandena i ursprungsmedlemsstaten inletts före , ska domar som meddelas denna dag eller där- efter erkännas och verkställas i enlighet med förordningarnas kapi- 13 Rättelse till rådets förordning (EU) 2016/1103 av om genomförande av ett för- djupat samarbete på området för domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verk- ställighet av domar i mål om makars förmögenhetsförhållanden samt rättelse till rådets förordning (EU) 2016/1104 av om genomförande av ett fördjupat samarbete på området för domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om förmö- genhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap. Rättelserna finns intagna som bilaga 4 till detta betänkande. Rättelserna är publicerade i EU:s officiella tidning, EUT L 113, 29.4.2017, s. 62. tel IV, så länge de behörighetsregler som tillämpas är förenliga med dem som fastställs i bestämmelserna i förordningarnas kapitel II. Vidare följer av de rättade övergångsbestämmelserna att kapitel III i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden, dvs. bestäm- melserna om tillämplig lag, endast är tillämpliga med avseende på makar som ingår äktenskap eller väljer tillämplig lag på sina förmögen- hetsförhållanden eller därefter. Detsamma gäller för registrerade partner enligt förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden.14 Detta betyder att förordningarnas lag- valsregler under en mycket inte kommer att bli tillämpliga på flertalet äktenskap och registrerade partnerskap. Utred- ningens överväganden beträffande frågan om vilka lagvalsregler som bör gälla för dessa s.k. äldre äktenskap respektive äldre registrerade partnerskap finns i kapitel 15. I artikel 3 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden defi- nieras ett par begrepp som är typiska för den förordningen. Med makars förmögenhetsförhållanden avses en uppsättning regler som rör förmögenhetsförhållanden mellan makar och makars förhål- lande till tredje man, som en följd av äktenskapet eller dess upplösning (se under avsnitt 4.3.1 för exempel). Äktenskapsförord definieras som varje avtal mellan makar eller bli- vande makar varigenom dessa reglerar sina förmögenhetsförhållan- den. Förordningens definition av äktenskapsförord är vidare än defi- nitionen av äktenskapsförord i svensk rätt. Se avsnitt 6.6.1 för en redogörelse av hur förordningens definition av äktenskapsförord förhåller sig till rättshandlingar mellan makar i svensk rätt. I artikel 3 i förordningen om registrerade partners förmögenhets- förhållanden definieras på samma sätt några begrepp som är typiska för den förordningen. Ett registrerat partnerskap definieras som en lagstadgad samlevnads- form mellan två personer, vars registrering är obligatorisk enligt den lagen och vilken uppfyller lagens formella krav i fråga om instiftande. 14 Se artikel 69.3 i båda förordningarna. Med förmögenhetsrättsliga verkningar av ett registrerat partnerskap avses den uppsättning regler som rör partners förmögenhetsförhål- landen, sinsemellan och i förhållande till tredje man, som en följd av partnerskapet eller dess upplösning. Med partnerskapsförord avses varje avtal mellan partner eller bli- vande partner varigenom dessa reglerar de förmögenhetsrättsliga verk- ningarna av sitt registrerade partnerskap. Förordningarna innehåller vidare en rad begrepp som är gemen- samma för båda förordningarna. Den medlemsstat där domen har meddelats, där den officiella handlingen har fastställts eller där förlikningen inför domstolen har godkänts eller ingåtts benämns i förordningarna ursprungsmedlemsstat. Verkställande medlemsstat är den medlemsstat där erkännande och/eller verkställighet av domen, den officiella handlingen eller för- likningen inför domstol begärs. En officiell handling är en handling i en fråga om makars eller regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden som formellt har upp- rättats eller registrerats som en officiell handling i en medlemsstat samt vars äkthet avser den officiella handlingens underskrift och inne- håll, och som har bestyrkts av en offentlig myndighet eller av en annan för detta bemyndigad myndighet i ursprungsmedlemsstaten. I av- snitt 7.2.2 har utredningen kommit till slutsatsen att det i svensk rätt saknas handlingar som faller in under definitionen av begreppet offi- ciell handling i förordningarna (se avsnitt 7.2.2 för en närmare redo- görelse angående detta). Förlikning inför domstol är en förlikning i en fråga som rör makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden, vilken har god- känts av en domstol eller ingåtts inför en domstol under förfarandet. Utredningen har i avsnitt 7.2.2 gjort bedömningen att det i svensk rätt inte heller förekommer förlikningar inför domstol såsom begreppet definieras i förordningarna. Se avsnitt 7.2.2 för en bakgrund till be- greppet och en närmare redogörelse för det. 4.3.1 Domstol och dom Av ingresserna till förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden (punkten 29) framgår att förord- ningarna bör ta hänsyn till de olika system för handläggning av frågor rörande makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhål- landen som tillämpas i medlemsstaterna. Begreppet domstol i förord- ningarna har därför getts en vid definition så att den täcker inte bara rättsliga myndigheter i form av domstolar utan också samtliga andra myndigheter och rättstillämpare som har behörighet i frågor som rör makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden och som utövar rättsliga funktioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en rättslig myndighet (artikel 3.2). För att myndigheter och andra rättstillämpare ska vara att betrak- ta som domstolar enligt förordningarna uppställs till en början krav på opartiskhet och samtliga parters rätt att bli hörda. Vidare fordras att de domar som fattas av den aktuella myndigheten eller rätts- tillämparen, enligt lagen i den medlemsstat där de är verksamma, kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning vid en rättslig myndighet (artikel 3.2 a) och har liknande giltighet och verkan som en dom av en rättslig myndighet i samma fråga (artikel 3.2 b). Klart är att rättsliga myndigheter i såsom de allmänna domstolarna (tingsrätter, hovrätter och ) omfattas av domstolsbegreppet. I utredningens uppdrag ingår dock även att bedöma vilka andra myndigheter och rättstillämpare i som bör likställas med domstol i förordningarnas mening. Enligt förord- ningarnas artikel 3.2 och artikel 64 ska nämligen underrätta kommissionen om vilka dessa andra myndigheter och rättstillämpare är. I avsnitt 13.4 har utredningen gjort bedömningen att bodelnings- förrättare, boutredningsmän i sin roll som bodelningsförrättare och vid summarisk process i mål om betalnings- föreläggande eller handräckning, är att betrakta som domstolar i för- ordningarnas mening. Enligt förordningarna avses med dom varje avgörande om makars eller registrerade partners förmögenhetsförhållanden som har medde- lats av en domstol i en medlemsstat, oavsett dess rubricering, inbegri- pet en domstolstjänstemans beslut i fråga om rättegångskostnader (artikel 3.1 d respektive 3.1 e). Förutom svenska domstolars avgö- randen kommer, enligt utredningens bedömning, även avgöranden meddelade av bodelningsförrättare, boutredningsmän i sin roll som bodelningsförrättare och vid summarisk process i mål om betalningsföreläggande eller handräckning, att ut- göra domar enligt förordningarnas mening (jfr avsnitt 13.4 och av- snittet under rubriken ovan). 4.3.2 Hemvist och domicil Begreppet hemvist förekommer i flera olika sammanhang i de svenska språkversionerna av förordningarna. När det t.ex. gäller fastställande av såväl behörig domstol som tillämplig lag är hemvist ett vanligt före- kommande anknytningskriterium (se bl.a. artiklarna 6, 22 och 26 i förordningarna). I den engelska språkversionen används begreppet habitual och i den franska språkversionen används begreppet résidence habituelle. I de allra flesta fall är hemvistfrågan enkel att avgöra. En person anses i normalfallet ha hemvist där han eller hon har sin bosättning. Det förekommer dock fall där det kan vara svårare att avgöra en per- sons hemvist. Inom den internationella privaträtten finns inget enhetligt hem- vistbegrepp. Innebörden av begreppet hemvist kan skilja sig åt från land till land. Det är inte heller givet att hemvistbegreppet har samma innebörd inom all internationell privaträtt på familjerättens område. Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden hänvisar inte till nationell rätt när det gäller tolk- ningen av begreppet hemvist. Begreppet får därför en autonom EU- rättslig innebörd och det ankommer på att tolka innebörden av begreppet.15 I ett par domar avseende II-förordningen har EU-dom- stolen uttalat att det ankommer på den nationella domstolen att fast- ställa ett barns hemvist mot bakgrund av samtliga faktiska omstän- digheter i det enskilda fallet. Enligt ska begreppet hemvist i artikel 8.1 i II-förordningen tolkas så att det mot- svarar den plats som avspeglar det förhållande att barnet i viss ut- sträckning är integrerat i socialt hänseende och i familjehänseende. Härvid ska hänsyn tas till hur varaktig och regelbunden vistelsen i en 15 Se dom A, C-523/07, EU:C:2009:225, punkt 34. Se även , Svensk inter- nationell privat- och processrätt, 8:e uppl., 2014, s. 139. medlemsstat är, förhållandena för vistelsen, skälen till vistelsen, för- hållandena och skälen till att familjen flyttat till den andra medlems- staten, barnets nationalitet, platsen och förutsättningarna för skol- gången, barnets språkkunskaper samt dess familjeförhållanden och sociala band i denna medlemsstat.16 Vidare förtjänar dom (Swaddling)17, att nämnas, som behandlade frågan om bosättning som i detta sammanhang avsåg stadigvarande bosättning (eng. habitual ). Domen gällde social trygghet18 för migrerande arbets- tagare. fann att en person får anses vara stadigvarande bosatt i den medlemsstat där han eller hon stadigvarande bor och har varaktigt centrum för sina intressen. I detta sammanhang ska enligt särskilt beaktas arbetstagarens familjesituation, an- ledningen till att han eller hon har flyttat, bosättningens längd och huruvida den är sammanhängande, huruvida han eller hon i förekom- mande fall har fast arbete samt arbetstagarens avsikter, såsom de framgår av samtliga omständigheter. Även i arvsförordningen förekommer begreppet hemvist. Det all- männa anknytningskriteriet för fastställande av såväl behörig domstol som tillämplig lag är enligt arvsförordningen den avlidnes hemvist vid sin död (se artiklarna 4 och 21). I likhet med förordningarna om ma- kars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden har begreppet hemvist i arvsförordningen en autonom EU-rättslig inne- börd. I arvförordningens ingress ges viss vägledning för fastställande av hemvist (punkten 23). Den avlidnes hemvist ska sålunda fastställas utifrån en helhetsbedömning av samtliga relevanta omständigheter rörande den avlidnes liv, dels under de år som föregick dödsfallet, dels för dödsfallet. Härvid ska särskilt beaktas hur varaktig och regelbunden den avlidnes vistelse i den berörda staten har varit, förhållandena vid vistelsen samt skälen till denna. I ingressen ges även viss vägledning för bestämmande av den avlidnes hemvist i vissa kom- plicerade fall (punkten 24). 16Se domar A, C-523/07, EU:C:2009:225 och Mercredi mot Chaffe, C-497/10 PPU, EU:C:2010:829. 17Swaddling, C-90/97, EU:C:1999:96. 18Rådets förordning (1408/71) av om tillämpningen av systemen för social trygg- het när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av , se artikel 10 a jämförd med artikel 1 h i nämnda förordning. I vissa artiklar som handlar om verkställighet i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden hänvisas till domicil som anknytningskriterium (artiklarna 43, 44, 49 och 56). När det gäller lokala domstolars behörighet för ansökningar om verkställbarhetsförklaringar anges att den lokala behörigheten ska be- stämmas utifrån motpartens domicil eller utifrån den plats där verk- ställighet ska ske (artikel 44.2).19 För att i samband med förfarandet enligt artiklarna 44–57 fastställa huruvida en part har domicil i den verkställande medlemsstaten, ska domstolen vid vilken talan väckts, tillämpa den medlemsstatens interna lag, dvs. lex fori (artikel 43). Om ansökan om verkställbarhetsförklaring ställs till en svensk domstol, ska alltså frågan huruvida en part har domicil här avgöras enligt svensk rätt. Orsaken till att begreppet domicil används endast i artiklarna om verkställighet är att begreppet är inlånat från artiklarna om verkställig- het I-förordning där begreppet domicile används i den engelska språkversionen (se t.ex. artikel 39.2 i denna förordning). I den svenska språkversionen av artiklarna om verkställighet I-förordning används dock begreppet hemvist. Vid tillämpning av artikel 44 i förordningarna om makars respek- tive registrerade partners förmögenhetsförhållanden och de bestäm- melser som det hänvisas till i den artikeln får begreppet domicil antas ha samma innebörd som det svenska hemvistbegreppet. Det svenska hemvistbegreppet definieras i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynder- skap (IÄL) och i 19 § LIMF. Vid tillämpningen av de två sistnämnda lagarna ska den som är bosatt i en viss stat anses ha hemvist där, om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och omständig- heterna i övrigt får anses stadigvarande. Denna definition av hemvist- begreppet har ansetts vara vägledande inom den svenska autonoma privaträtten, såväl när det gäller frågor om internationell behörighet som när det gäller frågor om tillämplig lag.20 19Även i den engelska språkversionen används ordet domicile i artikel 44.2.