sou · H5B37 · 2017-02-23 00:00:00 — Efter att tingsrätten meddelat dom beslutade hovrätten att målet måste tas om eftersom en av nämndemännen i tingsrätten varit jävig. Efter nya förhandlingar i tingsrätten och hovrätten vardera avgjordes målet slutligt av hovrätten. ”Vår krog och bar” – medhjälp till mord, grovt narkotikabrott m.m.26 Åtta personer åtalades med anledning av en skottlossning med automatvapen inom ramen för en pågående konflikt mellan två kriminella nätverk. Skottlossningen ledde till att två personer dog. Fem av de åtta personerna åtalades också för annan brottslighet, bl.a. grovt narkotikabrott. Förundersökningen omfattade drygt 13 000 sidor. Fem av de tilltalade var häktade med restriktioner under och . De tre övriga tilltalade var häktade med restriktioner om 5–8 månader. Huvudförhandlingen i tingsrätten pågick i under vilka 24 målsägande och 33 vittnen hördes. Kostnaderna för de offentliga försvararna uppgick ärende nr AM-136672-10, mål B 2781-10 och B 2376-12, mål B 8076-13. ärende nr AM 114704-14, tingsrätts mål B 10647-14, Hovrättens för mål B 3777-16. i tingsrätten till och för målsägandebiträdena till . Tre åklagare har i olika omfattning arbetat med förundersökningen 30–av sin arbetstid. Samtliga tre åklagare har arbetat på heltid med ärendet under sammanlagt cirka då huvudförhandlingarna pågick. Hovrättsdomen har när detta skrivs ännu inte vunnit laga kraft. ”1” och ”2” – folkmord och grovt folkrättsbrott27 Förundersökningar inleddes i två separata ärenden på grund av information från om att en i varje ärende utpekad person kunde misstänkas för delaktighet i folkmordet i . Förundersökningen omfattade 5 000–6 000 sidor inför åtal i varje ärende. Ett antal tilläggsprotokoll tillkom i båda ärendena. När åtal väcktes hade de misstänkta varit häktade respektive . Rättegångarna i tingsrätten pågick i båda målen. Cirka 50 personer hördes under respektive rättegång, huvudsakligen genom bevisupptagning i eller från via videolänk. Syn på plats genomfördes av domstolen i båda målen. Båda ärendena har hanterats av två åklagare parallellt. Försvararkostnaderna uppgick i tingsrätten till respektive . Kostnaderna för målsägandebiträden uppgick i tingsrätten till respektive . ”2” är överklagat men inte avgjort av hovrätten när detta skrivs. ”Liquid” – dopningsbrott och smuggling av dopningsmedel28 En person skötte tillsammans med ett antal medhjälpare mottagandet och vidareförmedlingen av dopningsmedel från en leverantör i . Förundersökningen pågick och . Från arbetade 27 personer med ärendet. 27Åklagarmyndighetens ärende nr AM-61604-11, tingsrätts mål B 18271-11, mål B 6659-13 och ärende nr AM-161088-13, tingsrätts mål B-12882-14 mål B 4951-16. 28Åklagarmyndighetens ärende nr ÅM 131660-09, tingsrätts mål B 3192-09, Hovrättens för Nedre mål B 871-11 och B 31-12. frihetsberövades 44 personer, varav flertalet släpptes efter förhör eller en begränsad häktningstid. Två personer var frihetsberövade sammanlagt varav med restriktioner . Förundersökningen omfattade drygt 30 000 sidor. Åtal väcktes mot 70 personer. Rättegången i tingsrätten pågick . Hovrättens prövning omfattade 35 personer. Försvararkostnaderna uppgick till i tingsrätten och i hovrätten. Initialt var flera åklagare inkopplade. Förundersökningsledaren var sysselsatt med ärendet på heltid före åtalsbeslutet. Ytterligare två åklagare var sysselsatta med ärendet på heltid under cirka före åtal. Heltidsengagemangen upphörde när tingsrättsförhandlingen var avlutad efter att åtal hade väckts. ”Taxen” – grova bedrägerier29 Ärendet gällde grova bedrägerier mot kommun –2014. Inom ramen för ett privat hemtjänstföretag tog personer betalt av kommunen för timmar och insatser som inte utförts alternativt inte behövts. Förundersökningen pågick och . Den omfattade inför åtal cirka 30 000 sidor. Huvudmannen satt frihetsberövad . Övriga huvudmisstänkta var frihetsberövade , 4 månader, 3 . Samtliga var belagda med restriktioner. 32 personer åtalades. 38 försvarare var förordnade. Förhandlingen i tingsrätten pågick . Försvarkostnaderna uppgick till . Två åklagare arbetade med ärendet under respektive och , varav på heltid under . Ytterligare fyra åklagare arbetade på heltid med ärendet under vardera . Målet är överklagat men inte avgjort av hovrätten när detta skrivs. 29 ärende nr AM 167814-13, tingsrätts mål B 2725-13, mål B9208-16. ”” – grova bedrägerier och bidragsbrott30 Ärendet gällde grova bedrägerier och bidragsbrott mot . Förundersökningen pågick och . Den omfattade inför åtal cirka 22 000 sidor. Inledningsvis häktades 17 personer med restriktioner. De två huvudmännen var häktade med restriktioner och därefter fortsatt häktade utan restriktioner ytterligare . Övriga tilltalade var häktade i cirka en månad. 35 personer åtalades främst för grovt bedrägeri, grovt bidragsbrott och penninghäleri, grovt brott. Huvudförhandlingen i tingsrätten respektive hovrätten pågick i vardera . Försvararkostnaderna uppgick till . Sammanlagt sju åklagare har arbetat med ärendet parallellt under olika tidsperioder. ”Spårvägen” – grova bedrägerier31 Ärendet avsåg grova bedrägerier –2011 mot ett kommunalt bolag i . Förundersökning pågick inför det första åtalet och . Fyra personer satt häktade . I ett huvudmål var tio personer åtalade och ytterligare cirka fem personer åtalades i mål som handlades separat. Huvudförhandlingen i tingsrätten pågick och innefattade förhör med ett 60-tal bevispersoner. ”ATS Assistans” – grova bidrags-, skatte- och bokföringsbrott32 Åtal väcktes mot 17 personer för dels grova bidragsbrott, dels grova skatte- och bokföringsbrott. Förundersökningen pågick under . Den omfattade inför åtal cirka 16 000 sidor. Under huvudförhandlingen tillkom flera tilläggsprotokoll. Huvudförhandlingen i tingsrätten pågick () och i hovrätten (20 för- 30Åklagarmyndighetens ärende nr AM-40900–12, tingsrätts mål B 2700-12, mål B 5912-14. 31Ekobrottsmyndighetens ärende nr EB 3812-10, EB 2779-11, tingsrätts mål B 19132-10, B 5197-11 och B 11926-11, Hovrättens för mål B 3956-12. 32Ekobrottsmyndighetens ärende nr EB 3955-13 m.fl., tingsrätts mål B 4693-12, mål B 2461-13. Två personer satt häktade och tre ytterligare personer . Försvararkostnaderna i tingsrätten uppgick till . ”” – lönegarantibedrägerier33 Åtal väcktes mot 33 personer för grovt bedrägeri och bedrägeri. Mer än 100 poliser, civila utredare och ekonomer arbetade med i förundersökningen som pågick . Av processekonomiska skäl delades huvudförhandlingen i tingsrätten upp i fem delar motsvarande en del för varje inblandat aktiebolag. Därför krävdes inte att en tilltalad deltog de rättegångsdagar då brottsmisstankar och bevisning avhandlades som inte var relevanta för åtalet mot honom eller henne. Huvudförhandlingen i tingsrätten pågick och i hovrätten . ”Kameleont” – sexualbrott via internet34 En person åtalades för grova sexuella övergrepp och grovt förtal via internet mot 68 unga målsäganden. En samordnad förundersökning pågick . Två åklagare arbetade initialt med förundersökningen 30–av sin arbetstid. arbetade åklagarna av sin arbetstid med förundersökningen. Vid arbetade tolv personer med utredningen, varav fem polisutredare/barnförhörsledare. Två offentliga försvarare och cirka trettio målsägandebiträden var förordnade. När åtal väcktes hade den misstänkte varit häktad med restriktioner . Rättegången i tingsrätten pågick i . Samtliga målsägandeförhör upptogs vid personlig inställelse i rätten. Rättegången i hovrätten pågick i . Kostnaderna för de offentliga försvararna uppgick i tingsrätten till och i hovrätten till . Kostnaderna för målsägandebiträdena uppgick i tingsrätten till och i hovrätten till . 33Ekobrottsmyndighetens ärende nr EB-3570-12, mål B 9479-13, Hovrätten över och mål B 2255-14. 34Åklagarmyndighetens ärende nr AM 54226-13, mål B 8098-13, mål B 5801-15. 2.1.5Processrätten och stora brottmål Den nya rättsliga miljön med stora mål utmanar processrättens grundläggande principer på flera sätt. Processrätten är inte anpassad för de stora brottmålen. Brottmålsprocessen är för det första mindre flexibel än den skulle behöva vara vid handläggningen av stora brottmål. Vidare bygger nuvarande utformning av åtals- och förundersökningsplikten i stor utsträckning på att alla misstankar utreds, vilket är en orealistisk tanke vid hanteringen av stora brottmål då mycket hårdhänta prioriteringar behöver göras. Dessutom bygger principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration på förutsättningen om ett betydligt mer begränsat processmaterial än vad som är fallet i stora brottmål. Vid ikraftträdande föreställde man sig knappast den utveckling med mycket omfattande processmaterial som har skett. Exempel från hanteringen vid de internationella krigstribunalerna visar att en omprövning av processprinciperna har varit nödvändig35. De negativa effekterna av omfattande och komplexa brottmålsprocesser som pågår är flera. Effektiviteten i brottsbekämpningen riskerar att sjunka. Häktningstiderna och restriktionsanvändningen riskerar att öka. har återkommande fått skarpt formulerad internationell och nationell kritik för vår häktnings- och restriktionsanvändning36. Påfrestningen för de enskilda personer som direkt eller indirekt berörs av brottmålet tilltar. Detta gäller inte minst målsäganden och tilltalade som kan få sina vardagsliv fullständigt förändrade av långdragna rättsprocesser, men även vittnen kan uppleva stor press av att förväntas lämna uppgifter i upprepade förhör efter händelser. 35Jfr Klamberg, ”Mekanismer vid internationella domstolar för att effektivisera och begränsa processernas omfattning ”, bilaga 6 till detta betänkande. 36Jfr särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT), mot tortyr (CAT), dess underkommitté (SPT), FN:s specialrapportör mot tortyr och för barnets rättigheter (barnrättskommittén) samt på nationell nivå t.ex. Från insidan, barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte. för samhället stiger. Särskilt allvarligt är de problem med att upprätthålla en rättssäker prövning som riskerar att uppstå då rättsväsendet ställs inför ett omfattande och därmed svåröverskådligt processmaterial. När stora delar av rättsväsendets resurser allt oftare binds upp i enstaka långdragna processer finns det också en risk att annan brottslighet nedprioriteras på ett sådant sätt att den inte kommer att bli föremål för utredningsåtgärder eller lagföring. En sådan utveckling riskerar att försvaga själva straffsystemets legitimitet. regler utformades med utgångspunkt i ett samhälle som på flera sätt är väsensskilt från dagens. Utvecklingen av stora förundersökningar och mål och de påfrestningar för rättsväsendet och enskilda som är följden har gjort behovet av en reform av brottmålsprocessen mer akut . 2.2En processrätt anpassad även för stora mål Bedömning: En grundläggande förutsättning för en välfungerande brottmålsprocess är att anklagelser om brott prövas inom rimlig tid och med hög kvalitet. Brottmålsförfarandet måste präglas av flexibilitet utan att förutsebarhet och rättssäkerhet går förlorad. En grundläggande förutsättning för en välfungerande brottmålsprocess är att anklagelser om brott prövas inom rimlig tid och med hög kvalitet. Den brottsanklagades rättigheter måste bevakas liksom brottsofferintresset. För att uppnå en på detta sätt effektiv och rättssäker process måste de straffprocessuella reglerna vara ändamålsenligt utformade. Nuvarande rättegångsordning är anpassad för mål av relativt begränsad omfattning. Utvecklingen mot allt större och mer komplicerade förundersökningar och rättegångar ställer nya krav på det processrättsliga regelverket. Stora brottmål kan behöva hanteras på ett annat sätt än mål av mindre omfattning. är det viktigt att inte skapa parallella system i straffprocessrätten. Syftet med de förslag vi lämnar är att säkerställa en effektiv och rättssäker prövning av alla brottmål. Den allmänna utgångspunkten för våra överväganden är att brottmålsförfarandet måste präglas av flexibilitet utan att förutsebarhet och rättssäkerhet går förlorad. För att möjliggöra detta är det vår utgångspunkt att parterna bör få ett större ansvar för processen. Detta synsätt förutsätter bl.a. ett större genomslag för parternas positioner när straffprocessens innehåll bestäms. Det förutsätter också en genomtänkt prioritering av rättsväsendets resurser. Dessutom är det en förutsättning att straffprocessen är anpassad till den alltmer genomgripande digitaliseringen i samhället. Om brottmålsprocessen inte begagnar sig av de tekniska möjligheter som finns att tillgå blir prövningen mer tungrodd än som borde vara fallet. För att åstadkomma en bättre straffprocess enligt våra utgångspunkter kan, i enlighet med vad som också uttrycks i våra direktiv, reglerna om åtals- och förundersökningsplikt samt om omedelbarhet, muntlighet och koncentration behöva omprövas i vissa avseenden. 2.3Hur redovisas våra reformförslag? Vårt reformförslag har två delar. Den ena delen rör reglerna om förundersökning och förberedelse i brottmål (straffprocessens ramar). Huvuddelen av detta delbetänkande ägnas åt denna del av reformen. Den andra delen rör reglerna om vilket underlag som domstolen ska grunda sina avgöranden på (domstolens beslutsunderlag i brottmål). Frågan om domstolens beslutsunderlag har redan väckts av regeringen genom utredningens uppdrag att överväga en utökad användning av förhör som dokumenterats under förundersökningen i domstolsprövningen. Vår ambition är att presentera ett fullständigt förslag i denna fråga för regeringen att ta ställning till. Förutom förhörsfrågan omfattar denna del av reformförslaget frågan om utökade skriftliga inslag i domstolens prövning av brottmål. Huvuddelen av de skäl som anges i våra direktiv för en utökad användning av dokumenterade förhör kan anföras för en utökad skriftlighet i domstolen. Flera av de skäl som inom ramen för vårt uppdrag kommer att behöva prövas för och emot en utökad användning av dokumenterade förhör vid rättens prövning har relevans även för frågan om utökade skriftliga inslag i prövningen. De slutsatser som vår analys av förhörsfrågan leder till bör därför utgöra grunden för en analys av utökade skriftliga inslag vid domstolens prövning av brottmål. Frågan om skriftlighet kommer mot bakgrund av detta inte att utvecklas närmare i detta delbetänkande. 3Nuvarande ordning inklusive viss praxis Ramarna för straffprocessen bestäms i stor utsträckning av förundersökningen och åtalet men också av domstolen under förberedelsen av brottmålet och av den misstänktes inställning. Kapitlet innehåller en beskrivning av nuvarande ordning i de avseenden som har betydelse för våra fortsatta överväganden, inklusive uppgifter om praxis i vissa relevanta frågor. 3.2Förundersökningens syften, grundprinciper och ledning Reglerna om förundersökning finns i 23 kap. och kompletterande verkställighetsföreskrifter i förundersökningskungörelsen. Regleringen i är i stor utsträckning av ramkaraktär och i princip begränsad till sådant som berör inskränkningar i enskildas fri- och rättigheter, dvs. tvångsmedelsanvändning och andra rättssäkerhetsfrågor. Skälet till att kapitlet om förundersökning i stor utsträckning saknar detaljreglering är att reglerna måste medge ett visst handlingsutrymme för att de ska vara praktiska tillämpbara vid olika sorters förundersökningar. Förundersökningen har enligt vad som framgår av 23 kap. 2 § RB två huvudsyften. Det ena är att utreda vem som kan misstänkas för det aktuella brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal. Det andra är att förbereda målet så att bevisningen kan presenteras i ett sammanhang i domstolen. Ytterligare syften kan sägas vara att ge den misstänkte insyn i utredningen så att han eller hon kan Nuvarande ordning inklusive viss praxis förbereda sitt försvar effektivt och att enligt 22 kap. 22 § RB klargöra eventuella skadeståndsanspråk37. De grundläggande principerna för förundersökningens genomförande framgår av 23 kap. 4 § RB. En förundersökning ska för det första bedrivas objektivt vilket innebär att förundersökningsledaren och den som biträder honom eller henne ska söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel (objektivitetsprincipen). Bestämmelsen om objektivitet vid brottsbekämpningen syftar ytterst till att säkerställa att ingen oskyldig döms för brott. Det grundläggande synsättet bakom objektivitetsprincipens tillämpning i straffrättskipningen är att allmänintresset – som företräds av polis, åklagare och andra brottsbekämpande myndigheter – inte bara kräver att en brottsling ska fällas till ansvar utan också att inte någon oskyldig straffas38. För att tydliggöra att kravet på objektivitet gäller såväl före som under förundersökningen samt efter att åtal har väckts har bestämmelsen i formulerats om39. Det objektivitetsprincipen ger uttryck för kan formuleras som att om förundersökningsledaren inhämtar viss utredning som visar sig tala till en misstänkts förmån, så får den utredningen inte hållas utanför förundersökningsmaterialet40. Förundersökningsledaren måste också vara uppmärksam på att det i protokollet inte utelämnas uppgifter såsom betydelselösa när de kan vara av betydelse för försvaret. JO har påpekat att förundersökningsledaren måste komma ihåg att han eller hon inte fullt ut kan överblicka vilken information som från försvarets synpunkt kan framstå som betydelsefull41. Utgångspunkten måste därför enligt JO vara att det är den misstänkte och försvararen, inte polis och åklagare, som avgör om en uppgift är av betydelse för försvaret eller inte42. 1994/95:23 s. 73, SOU 2005:84 s. 108. 38SOU 1926:32 s. 70. 2015/16:68. 40SOU 2010:14 s. 60. 41JO 1964 s. 212. 42JO 2007/08 s. 87 (”Fallet ”). Nuvarande ordning inklusive viss praxis Av 23 kap. 4 § RB framgår vidare att förundersökningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet (hänsynsprincipen). Förundersökningen ska också bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (skyndsamhetsprincipen) och om det inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen, ska den läggas ned. Vid beslutsfattande inom ramen för en förundersökning ska även ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna beaktas. Ändamålsprincipen innebär att en regel som tillåter ett ingripande inte får användas för något annat ändamål än vad lagstiftaren har avsett. Detta ändamål framgår normalt av regelns ordalydelse. Behovsprincipen, som är oreglerad, innebär att ett ingripande bara får ske när det finns ett påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Proportionalitetsprincipen innebär att en åtgärd ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Principen anses gälla generellt men är också lagreglerad i framför allt de enskilda bestämmelserna om tvångsåtgärder i rättegångsbalken43. Ett beslut att inleda en förundersökning fattas, enligt 23 kap. 3 § RB, av , Säkerhetspolisen eller åklagaren. Förundersökningen kan inom vissa i lag angivna områden även ledas av eller . Om det är , , eller som har inlett förundersökningen och det rör sig om en sak som inte är av enkel beskaffenhet ska förundersökningsledningen övertas av åklagare så snart någon är skäligen misstänkt för brottet. Den närmare definitionen av vad som utgör brott av enkel beskaffenhet regleras på myndighetsnivå i fördelningscirkulär. Åklagaren ska också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl. Vid bedömningen av frågan om särskilda skäl ska anses föreligga har frågor om kompetens betydelse. En åklagares förundersökningsledarskap är personligt. I de fall förundersökningen leds av , Säkerhetspolisen, 43 Se t.ex. 24 kap. 1 § tredje stycket RB och 27 kap. 1 § tredje stycket RB. Nuvarande ordning inklusive viss praxis eller är behörigheten delegerad till vissa befattningshavare inom myndigheten. Förundersökningsledaren har, enligt vad som framgår av 1 a § FUK, ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och objektivt så att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara samt ge dem som biträder utredningen behövliga direktiv för arbetet. Det är helt enkelt förundersökningsledarens ansvar att de beslut och prioriteringar som sker inom ramen för en förundersökning leder till en förundersökning som uppfyller grundprinciperna för genomförandet. I förundersökningsledarens uppdrag ingår enligt 22 kap. 2 § andra stycket RB att i vissa fall underrätta målsäganden om möjligheten att framställa enskilt anspråk. En rad beslutsbefogenheter är kopplade till förundersökningsledarskapet enligt bestämmelser i olika författningar44. Vissa uppgifter är förbehållna åklagare, bl.a. åtgärder som kräver en framställan till domstol45. Förundersökningsledarskapet brukar beskrivas som odelbart. JO har ansett att det inte är förenligt med förundersökningsledarens helhetsansvar att organisera arbetet på sådant sätt att en åklagare, sida vid sida med den åklagare som är förundersökningsledare, fattar beslut om exempelvis tvångsmedel46. Det finns enligt JO däremot inget som hindrar att en assisterande åklagare tillfälligt träder in i rollen som förundersökningsledare när den ursprungligt utsedde förundersökningsledaren har förhinder. Det finns inte heller något hinder mot att det under ledning av olika förundersökningsledare bedrivs förundersökningar mot en viss person avseende skilda brott. Att förundersökningsledningen i ett sådant fall lämpligen bör samordnas för att lagföra brotten är en annan sak47. Regeringen bedömde att det inte bör införas en reglering om att två eller flera åklagare tillfälligt ska kunna dela på ledningen av en förundersökning48. Ett av skälen som angavs för denna bedöm- 44Behörigheten att självständigt besluta om tvångsmedel som exempelvis hämtning till förhör (6 § FUK), beslag (27 kap. 4 § RB), husrannsakan (28 kap. 4 § RB) samt kroppsvisitation och kroppsbesiktning (28 kap. 13 § RB) kan särskilt nämnas. begäran att rätten utser sakkunnig eller meddelar editionsföreläggande rörande skriftliga bevis eller allmänna handlingar 23 kap. 14 § RB. 46JO 2006/07 s. 59. 47JO 1998/99 s. 84. 2015/16:68 s. 37. Nuvarande ordning inklusive viss praxis ning var att ett rättsligt ansvar för förundersökningsledaren är en nödvändig förutsättning för att straffrättskipningens roll- och ansvarsfördelning ska fungera. Som skäl mot att införa regler om ett delat förundersökningsledarskap framhölls risken för att den enskildes rättssäkerhetsintressen inte tas tillvara och för ett sämre utredningsresultat. Ett delat förundersökningsledningsansvar bedömdes dessutom riskera att försvåra för den externa tillsyn och kontroll som exempelvis JK och JO bedriver. Även om domstolar normalt inte hanterar brottmål före det att åtal har väckts kan ett mål anhängiggöras vid en domstol under pågående förundersökning för förordnanden av målsägandebiträde eller offentlig försvarare eller för ställningstaganden avseende något straffprocessuellt tvångsmedel i enlighet med vad som närmare regleras i 24–28 kap. . Då domstolen ger tillstånd till användning av tvångsmedel, får domstolen också ett kontrollansvar över att förundersökningen bedrivs tillräckligt skyndsamt. I svensk rätt gäller obligatorisk åtalsplikt och en därmed sammanhängande förundersökningsplikt. Den obligatoriska åtalsplikten regleras i 20 kap. 6 § RB och innebär att åklagare, om inte något annat är stadgat, ska väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Utgångspunkten är att åklagaren är skyldig att väcka åtal om bevisningen vid en objektiv bedömning är sådan att en fällande dom kan förväntas i domstol.