sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Skälen för utredningens bedömning: För domstolarna kan över- gångsproblem uppstå om ändringarna i domstolsdatalagen träder i kraft före domstolarnas brottsdatalag. Det skulle kunna inträffa om arbetet med att genomföra direktivet drar ut . Som framgår av delbetänkandet bedömer utredningen att det finns viss risk för det och att det därför kan komma att krävas en övergångs- reglering (se SOU 2017:29 s. 655 f.). Domstolsdatalagen föreslås endast innehålla bestämmelser om domstolarnas personuppgiftsbehandling inom dataskyddsförord- ningens tillämpningsområde (se Ds 2017:41 s. 55). om ändringarna i domstolsdatalagen träder i kraft innan domsto- larnas brottsdatalag gör det, kommer det inte att finnas någon registerförfattning för domstolarnas personuppgifts- behandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Då behövs det en övergångsbestämmelse som reglerar vad som ska gälla fram till dess att domstolarnas brottsdatalag träder i kraft. En sådan reglering bör tas in i domstolsdatalagen. Regleringen bör av de skäl som anges i delbetänkandet varken utgå från direktivet eller brotts- datalagen (se SOU 2017:29 s. 657). Den lagstiftning som genomför direktivet och som mejslar ut dess tillämpningsområde kommer nämligen inte att gälla . Eftersom direktivets tillämpningsområde utgör en spegling av det undantag som görs i artikel 2.2 i dataskyddsförordningen bör regleringen i stället utgå från hur tillämpningsområdet formuleras i den artikeln. Övergångsregleringen bör innebära att domstolsdatalagen i dess lydelse före ska fortsätta att gälla tills vidare för den del av domstolarnas personuppgiftsbehandling som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde fram till dess att domstolar- nas brottsdatalag träder i kraft. Dessutom måste det säkerställas att de hänvisningar till personuppgiftslagen som görs i domstolsdata- lagen också fortsätter att gälla. Bestämmelsen bör kunna utformas på följande sätt. Domstolsdatalagen i dess lydelse före och person- uppgiftslagen (1998:204) gäller fortfarande för sådan behandling av personuppgifter som avses i artikel 2.2 d i och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), i den ursprungliga lydelsen. Övergångsbestämmelsen kan upphävas när domstolarnas brotts- datalag träder i kraft. Utredningens bedömning: Anpassningarna av registerförfatt- ningarna medför inga andra konsekvenser än dem som följer av att brottsdatalagen införs och att författningarna därmed får ett delvis annat tillämpningsområde . Skälen för utredningens bedömning: Samtliga registerförfatt- ningar för myndigheterna i rättskedjan ändras i större eller mindre utsträckning till följd av att de föreslås gälla utöver brottsdatalagen. Det innebär framför allt att registerförfattningarna får nya tillämp- ningsområden, som är anpassade till brottsdatalagens. I fortsätt- ningen är det syftet med behandlingen, inte den verksamhet som uppgifterna behandlas i, som är avgörande för om en registerför- fattning är tillämplig. De registerförfattningar som reglerar personuppgiftsbe- handling både inom och utanför brottsdatalagens tillämpningsom- råde renodlas så att de bara reglerar personuppgiftsbehandling inom tillämpningsområdet. Kriminalvårdens, och åklagarväsendets lagstiftning ändras på det sättet. För domsto- larna införs en ny lag (se avsnitt 19.1.2). För övriga myndigheter ändras också tillämpningsområdet för registerförfattningarna. För polisens del flyttas den reglering som gäller för Säkerhetspolisen till en särskild lag. Att tillämpningsom- rådet för brottsdatalagen omfattar upprätthållande av allmän ord- ning och säkerhet påverkar tillämpningsområdena för Polismyndig- heten, , åklagarväsendet och domstolarna. För förtydligas det när myndigheten ska till- lämpa polisens respektive åklagarväsendets brottsdatalag. Även till- lämpningsområdena för och registerför- fattningar påverkas, men det beror på att tillämpningsområdena inte längre knyts till viss verksamhet utan till vilket syfte person- uppgifterna behandlas för. Förslagen till anpassningar innebär att den generella regleringen i brottsdatalagen till stor del ersätter bestämmelser i registerför- fattningarna, som inte blir lika omfattande som . De kom- pletteras med bestämmelser om sanktionsavgift för överträdelse av bestämmelserna i dem. Terminologin ändras också och görs mer enhetlig. Ett annat led i att göra registerförfattningarna mer enhet- liga är att samla vissa bestämmelser, antingen i ett visst kapitel eller inom kapitlen. Bestämmelserna om föreskrifter anpassas också till den nya regleringen. Anpassningarna medför inga andra konsekvenser än dem som följer av att brottsdatalagen införs. Konsekvenserna av det redo- visar utredningen i delbetänkandet (se SOU 2017:29 s. 647 f.) 19.1.2Två nya lagar men inga nya arbetsuppgifter Utredningens bedömning: Den nya lagen för domstolarnas personuppgiftsbehandling innebär inga nya arbetsuppgifter och ansluter nära till den reglering som finns . Den nya lagen för Säkerhetspolisens behandling av person- uppgifter innebär inte heller några nya arbetsuppgifter. Säker- hetspolisens skyldigheter i egenskap av personuppgiftsansvarig motsvarar till stor del vad som gäller . Vissa av förslagen kommer att innebära förenklingar och förbättringar för Säker- hetspolisen, bl.a. ökade möjligheter till elektroniskt informa- tionsutbyte. Skälen för utredningens bedömning: I kapitel 12 föreslår utred- ningen att det ska införas en ny lag för domstolarnas personupp- giftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde, dom- stolarnas brottsdatalag. Utredningen föreslår i kapitel 14 att det ska införas en ny lag för Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling vid brottsbekämpning och lagföring som rör nationell säkerhet, Säkerhetspolisens datalag. Lagarna ersätter till stor del tidigare lag- Utredningen gör samma bedömning när det gäller konse- kvenserna av de nya lagarna som beträffande brottsdatalagen, näm- ligen att de visserligen innebär förändringar men inte kräver att det inrättas några nya it-system eller leder till några nya arbetsupp- gifter. För domstolarna har utredningen strävat efter lösningar som ligger nära den reglering som kan förväntas gälla för domstolarna när de ska tillämpa dataskyddsförordningens regelverk. Utred- ningen bedömer därför att den nya lagstiftningen inte får några särskilda konsekvenser, utöver dem som hör samman med att man måste tillämpa olika regelverk beroende på för vilket syfte personuppgifterna behandlas. När det gäller Säkerhetspolisen anpassas lagen till myndighetens verksamhet, vilket innebär att myndigheten får en modern och skräddarsydd lagstiftning. Regleringen förefaller bli betydligt mer omfattande än , med det beror på att den ska vara heltäckande och inte hänvisa till annan generell reglering. Vissa av förslagen, framför allt möjligheten att i ökad utsträckning tillhandahålla per- sonuppgifter elektroniskt både genom direktåtkomst och på annat sätt, innebär att Säkerhetspolisens verksamhet kan effektiviseras och lättare möta de ökade kraven på informationsutbyte bl.a. för att bekämpa terrorism. En annan effektivisering är att vissa person- uppgifter får behandlas än , eftersom myndig- heten inte i samma utsträckning behöver avsätta resurser för att fatta beslut om förlängning av den tid under vilka uppgifterna får behandlas. Utredningen föreslår att tillsynen över Säkerhetspolisens per- sonuppgiftsbehandling i huvudsak ska bedrivas på samma sätt som , men tillsynsmyndigheterna får tydligare befogenheter. Som utredningen påpekar i delbetänkandet ligger frågan om ekonomiska konsekvenser av förslagen när det gäller tillsynsverksamheten utan- för utredningens uppdrag (se SOU 2017:29 s. 648). 19.1.3Modernisering av vissa författningar Utredningens bedömning: Förslagen till moderniseringar och förtydliganden bör leda till förenklingar för myndigheterna. Skälen för utredningens bedömning: Utöver nödvändiga anpass- ningar till det nya dataskyddsregelverket föreslår utredningen som nämnts att registerförfattningarna i större utsträckning görs enhetliga. Om regleringen överensstämmer underlättar det infor- mationsutbytet mellan myndigheterna, vilket är ett av syftena med dataskyddsdirektivet. När det gäller polisdatalagen flyttas dels bestämmelserna om tillträdesförbudsregistret, dels de bestämmelser om personupp- giftsbehandling som finns i polislagen till polisens brottsdata- lag. Registerförfattningen blir därmed mer heltäckande och regle- ringen mer enhetlig. Vissa bestämmelser om personuppgiftsbehandling i tullagen och lagen om gräns mot ett annat land inom Europeiska unio- nen flyttas på motsvarande sätt till brottsdatalag. För de brottsbekämpande myndigheterna ändras vissa bestäm- melser om hur gemensamt tillgängliga uppgifter får behandlas så att de blir mer funktionella. I andra bestämmelser förtydligas vilka krav som ställs på behandlingen, vilket gör lagstiftningen mer transparent och lättillämpad. Dessutom moderniseras bestämmel- serna om utlämnande på medium för automatiserad behandling i de brottsbekämpande myndigheternas registerförfattningar. Person- uppgifter ska få tillhandahållas på det sättet om det inte är olämp- ligt, vilket underlättar elektronisk kommunikation. Kriminalvårdens registerlag får en betydligt modernare utform- ning. Regleringen görs mer generell och lättillämpad. Bestämmel- serna om säkerhetsregistret lyfts av integritetsskäl upp i lag. Detalj- regler rensas bort ur både lagen och förordningen. Utredningen bedömer att förslagen skapar en tydligare och mer transparent lag- stiftning, men behovet av en genomgripande materiell översyn av regleringen kvarstår. I kriminalvårdens registerförfattning finns det särskilda bestämmelser om överklagande och om omprövning. Utredningen föreslår i avsnitt 13.6.3 och 13.6.4 att de ska upphävas, liksom även den särskilda forumregel som finns. Ändringarna kan komma att påverka Förvaltningsrätten i marginellt, eftersom det inte kan uteslutas att de leder till att domstolen får något fler mål. Utredningen bedömer dock att förändringen inte kommer att öka belastningen på domstolen annat än mycket obetydligt, mot bak- grund av att överklagandena varit så få att det inte gått att få fram några statistiska uppgifter om dem. Utredningens bedömning: Anpassningarna av registerförfatt- ningarna medför inga extra kostnader för berörda myndigheter. Eventuella merkostnader är inte större än att de ryms inom befintliga ekonomiska ramar. Eftersom tillsynen över Säkerhetspolisens personuppgiftsbe- handling ska bedrivas på i huvudsak samma sätt som leder förslagen i den delen inte till några merkostnader. Förslagen till moderniseringar ger utrymme för viss effektivi- sering. Skälen för utredningens bedömning: Förslagen i detta betän- kande innebär inga skyldigheter för myndigheterna att inrätta nya it-system. Några kostnader för det bör således inte beräknas med anledning av förslagen. Förslagen medför, av de skäl som anges i delbetänkandet, inte heller några ökade kostnader i övrigt för behö- riga myndigheter utöver vad som kan krävas för utbildning av per- sonalen angående den nya lagstiftningen. I delbetänkandet gör ut- redningen bedömningen att kostnaderna för utbildning ryms inom befintliga ekonomiska ramar (se SOU 2017:29 s. 649 f.). Utred- ningen gör samma bedömning beträffande de förslag som läggs fram . När det gäller tillsynen över Säkerhetspolisen konstaterar ut- redningen att den i huvudsak bör bedrivas på samma sätt som . Förslagen bör därmed inte leda till några merkostnader. Förändringen beträffande överklagande av Kriminalvårdens be- slut ger så marginella effekter att de ryms inom befintliga ekono- miska ramar. Förslagen till moderniseringar ger utrymme för viss effektivise- ring. Det gäller särskilt utökade möjligheter att kommunicera elek- troniskt. Det är dock svårt att bedöma effekterna av förslagen i dessa delar. 19.2.2Konsekvenser för kommuner, landsting och enskilda Utredningens bedömning: Förslagen medför inga ökade kost- nader för kommuner och landsting eller för enskilda. Skälen för utredningens bedömning: I detta betänkande behand- las inga frågor som direkt berör kommuner och landsting, utöver den prövning som utredningen föreslår i avsnitt 6.4. Den innebär att innan en personuppgift behandlas för ett nytt ändamål ska en prövning göras av om behandlingen för det nya ändamålet är nöd- vändig och proportionerlig. Den prövningen ska göras av alla som ska tillämpa brottsdatalagen, vilket innebär att den även ska göras av aktörer som verkställer exempelvis vårdpåföljder. Förslaget i den delen kan dock inte antas påverka dem ekonomiskt, eftersom pröv- ningen ersätter den finalitetsprövning som ska göras enligt person- uppgiftslagen. Förslagen syftar, i likhet med förslagen i delbetänkandet, till att stärka integritetsskyddet för enskilda och att ge dem bättre möjlig- heter att kunna kontrollera hur deras personuppgifter behandlas. Förslagen förväntas inte leda till några kostnadsökningar för en- skilda. Visserligen föreslår utredningen i de nya lagarna att de per- sonuppgiftsansvariga i vissa fall ska kunna ta ut avgift för informa- tion som begärs, men det är i situationer där den enskilde alltför ofta återkommer med begäran om information. Den personupp- giftsansvarige kan då ge den enskilde informationen mot avgift i stället för att avslå begäran. 19.3Konsekvenser för det brottsförebyggande arbetet Utredningens bedömning: Förbättrat dataskydd och moderna författningar ger möjlighet till ökat informationsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter, vilket är positivt för det brottsförebyggande arbetet. Förslagen förväntas inte få några direkta effekter på brottsligheten. Skälen för utredningens bedömning: Förslagen kan inte förväntas få några direkta effekter på brottsligheten, eftersom det handlar om en administrativ reform. Som utredningen framhåller i delbetän- kandet kan däremot ett ökat informationsutbyte inom och mellan medlemsstaterna få positiv effekt på det brottsförebyggande arbetet. Utredningens bedömning: Förslagen förväntas inte få några andra konsekvenser. Skälen för utredningens bedömning: Förslagen får inte några samhällsekonomiska konsekvenser eller några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Förslagen får inte heller några kon- sekvenser för jämställdheten eller andra sådana konsekvenser som avses i 14 § kommittéförordningen (1998:1474) eller 7 § förord- ningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 20.1Förslaget till Säkerhetspolisens datalag (2018:000) 1 kap. Allmänna bestämmelser I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.2.3, anges syftet med lagen. Syftet är att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättig- heter i samband med behandling av personuppgifter och att säker- ställa att Säkerhetspolisen kan behandla och utbyta personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt. Paragrafen motsvarar 1 kap. 1 § brotts- datalagen (2018:000). Paragrafen reglerar, tillsammans med 3 §, lagens tillämpningsom- råde. Den behandlas i avsnitt 14.2.2, 14.3.1 och 14.3.2. I första stycket anges att lagen gäller vid behandling av person- uppgifter som rör nationell säkerhet i Säkerhetspolisens brottsbe- kämpande och lagförande verksamhet. Vad som är en personupp- gift och behandling av personuppgifter definieras i 9 §. I Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet ingår att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och att ut- reda brott. Den lagförande verksamheten syftar till att ställa per- soner till ansvar för brott. All verksamhet vid anses i någon mån vara brottsbekämpande (se prop. s. 480 f.). I avsnitt 14.3.1 utvecklas vad som avses med uttrycken brottsbekämpande och lagförande verksamhet. Lagen gäller endast vid behandling av personuppgifter som rör nationell säkerhet. Nationell säkerhet behöver inte alltid avse en- bart säkerhet. En fråga som rör nationell säkerhet i något av våra grannländer kan t.ex. vara av den karaktären att den även indirekt berör nationella säkerhet, exempelvis vid gräns- överskridande terrorism. I 6 § upplyses om att Säkerhetspolisen i vissa fall ska tillämpa brottsdatalagen och polisens brottsdatalag i stället för denna lag. Behandling av personuppgifter i intern och administrativ verksam- het ligger utanför lagens tillämpningsområde. Av andra stycket framgår att lagen i tillämpliga delar gäller vid behandling av personuppgifter när myndighe- ten har övertagit en arbetsuppgift som rör nationell säkerhet från Säkerhetspolisen. Det innebär att det som sägs i lagen om Säker- hetspolisen då i stället gäller . Enligt 15 § förord- ningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen får biträ- dande säkerhetspolischefen i samråd med chefen för operativa avdelningen, trots den ansvarsfördelning som annars gäl- ler mellan myndigheterna, bestämma att en förundersökning eller annan uppgift i den brottsbekämpande verksamheten ska lämnas över till för fortsatt handläggning. Enligt 28 § förordningen (2014:1102) med instruktion för ska myndigheten också bistå vid polisverksamhet som leds av Säkerhetspolisen, om Säkerhetspolisen i ett enskilt fall begär det och det inte finns särskilda skäl mot det. ska vidare, i den utsträckning som myndigheterna kommer överens om, lämna tekniskt biträde och annan hjälp till Säkerhetspolisen. Det får avgöras i det enskilda fallet om biståndet eller biträdet är av den arten att lagen ska tillämpas. Enligt tredje stycket gäller inte lagen (2018:000) med komplette- rande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning när person- uppgifter behandlas enligt denna lag. Paragrafen, som motsvarar 1 kap. 3 § brottsdatalagen (2018:000), begränsar lagens tillämpningsområde huvudsakligen till helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter, men även viss behandling omfattas. Vad bestämmelsen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 671. Förhållandet till annan reglering Paragrafen anger hur regleringen i lagen förhåller sig till lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete med tillhörande förordning. Paragrafen, som motsvarar nuvarande 1 kap. 4 § polis- datalagen (2010:361), behandlas i avsnitt 14.5.1. Av paragrafen framgår att det i de nämnda författningarna finns särbestämmelser om behandling av personuppgifter som följer av internationella överenskommelser. Exempel på en sådan överens- kommelse är Prümrådsbeslutet. Om det i de nämnda författning- arna finns bestämmelser som avviker från förevarande lag, ska de tillämpas i stället. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.5.1, klargör att bestämmel- serna i lagen inte ska tillämpas om det skulle inskränka Säkerhets- polisens skyldighet enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen att lämna ut personuppgifter. Paragrafen har utformats efter mönster av 8 § första stycket personuppgiftslagen (1998:204). Den innebär t.ex. att Säkerhetspolisen inte kan vägra att ta fram och lämna ut upp- gifter i enlighet med tryckfrihetsförordningens bestämmelser med hänvisning till att personuppgifterna inte får behandlas enligt 2 kap. 1 §. Offentlighetsprincipen innebär dock inte någon skyldighet att lämna ut uppgifter elektroniskt. Enligt 2 kap. 19 § får personupp- gifter bara lämnas ut elektroniskt på annat sätt än genom direkt- åtkomst om det inte är olämpligt. Vidare måste det prövas om sek- retess hindrar utlämnande. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.2.1 och 14.3.3, upplyses om att Säkerhetspolisen ska tillämpa brottsdatalagen och polisens brottsdatalag med tillhörande förordningar vid behandling av per- sonuppgifter i frågor som inte rör nationell säkerhet. Det framgår av 1 kap. 1 § första stycket 3 polisens brottsdatalag (2010:361). I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.5.2, regleras personupp- giftsansvaret. Personuppgiftsansvarig definieras i 1 kap. 9 §. Skyl- digheterna som personuppgiftsansvarig regleras i 5 kap. I första stycket, som motsvarar nuvarande 6 kap. 5 § första stycket polisdatalagen (2010:361), föreskrivs att Säkerhetspolisen är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför. Det gäller även den personuppgiftsbe- handling som utförs av personuppgiftsbiträden som myndigheten anlitar. Eftersom i vissa fall ska tillämpa lagen före- skrivs det i andra stycket att myndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling som myndigheten utför när den tillämpar lagen. I tredje stycket regleras personuppgiftsansvarets omfattning. Be- stämmelsen motsvarar 3 kap. 1 § brottsdatalagen (2018:000). Vad personuppgiftsansvaret innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 698 f. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.5.2, reglerar gemensamt per- sonuppgiftsansvar. Paragrafen motsvarar 3 kap. 21 § brottsdata- lagen (2018:000). Vad bestämmelsen innebär utvecklas i SOU 2017:29 s. 715. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.5.3, definieras olika uttryck som används i lagen. Definitionerna stämmer, med undantag för definitionerna av tillsynsmyndighet och tredjeland, överens med dem som finns i 1 kap. 6 § brottsdatalagen (2018:000). Uttrycken förklaras i SOU 2017:29 s. 672 f. Med tillsynsmyndighet avses den myndighet som regeringen utser att enligt lagen utöva tillsyn över personuppgiftsbehandling. Defi- nitionen behandlas i avsnitt 15.3. Tredjeland definieras som en stat som inte är medlem i Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som inte heller på grund av avtal med Europeiska unionen har en mot- svarande ställning. Förutom medlemsstaterna i EU är det , , och som inte är tredjeland i lagens mening. Definitionen behandlas i avsnitt 14.17.1. Lagens tillämpning på uppgifter om juridiska personer I paragrafen anges vilka bestämmelser i lagen som gäller för be- handling av uppgifter om juridiska personer. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.5.4. Uppräkningen i paragrafen av bestämmelser som ska gälla vid behandling av uppgifter om juridiska personer motsvarar nuvarande 1 kap. 6 § polisdatalagen (2010:361). 2 kap. Behandling av personuppgifter Tillåtna rättsliga grunder för behandling av personuppgifter Paragrafen reglerar tillsammans med 2 och 3 §§ de tillåtna rättsliga grunderna för behandling av personuppgifter. Den behandlas i av- snitt 14.6.3. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 1 § polisdata- lagen (2010:361). Personuppgifter får enligt första stycket behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift i vissa särskilt angivna syften. Bestämmelsen bildar den yttre ramen för när behandling av personuppgifter är tillåten. Att ordet nödvändigt används i stället för behövs innebär ingen ändring i sak. Enligt punkten 1 a–c får personuppgifter behandlas i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som inne- fattar brott mot rikets säkerhet, terrorbrott eller tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott med rasistiska eller främlingsfientliga motiv. Brott mot rikets säkerhet brukar anses innefatta bl.a. sådana brott som avses i 18 och 19 kap. . Med terrorbrott avses brott mot lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslig- het i vissa fall och lagen (2010:299) om straff för offentlig upp- maning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Med uttrycket förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet avses framför allt Säkerhetspolisens underrättelseverk- samhet. I sådan verksamhet samlas information in, analyseras och bearbetas i syfte att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet när det ännu inte finns misstankar om att något konkret brott har begåtts (se prop. 2009/10:85 s. 318). Om det finns misstankar om ett konkret brott kan personuppgifter behandlas för att utreda brottet enligt punkten 2. I punkten 1 ingår bl.a. myndighetens kartläggning och kontroll av personer, företeelser och annat som kan belysa riskerna för brott av nu aktuellt slag.