sou · H5B310 · 2017-02-22 00:00:00 — Ytterligare ett problem som har påtalats är att lärosätenas beslut om oredlighet inte kan överklagas. 6.1.5Universitet och högskolor arbetar inte tillräckligt systematiskt med frågor om god forskningssed Lärosätenas arbete kring god forskningssed är viktigt för att förebygga oredlighet i forskning, men det har framkommit att arbetet inte alltid är systematiskt och genomgripande. Till exempel ges utbildning i frågor om god forskningssed till doktorander, men diskussionerna hålls i många fall sedan inte levande under resten av forskarnas karriärer. Det är heller inte helt tydligt vilket ansvar för upprätthållande av god sed som tillfaller den enskilda forskaren, institutionen och arbetsgivaren. I vissa samråd har det framförts att problemet med oredlighet i forskning egentligen är ganska litet och att de mindre allvarliga avvikelserna från god forskningssed sammantaget har större skadeverkningar. Flera personer vi har talat med har också påpekat att det är svårt att dra en gräns mellan avvikelse från god forskningssed och dålig forskning och att en ständig diskussion kring sådana frågor borde föras vid lärosätena. Problem och allmänna överväganden Ytterligare en brist som ofta har påtalats är att det inte sker mer kunskapsspridning och informationsutbyte mellan lärosäten i frågor om god sed och oredlighet i forskning. 6.1.6Oklart syfte med att göra utredningar om oredlighet En fråga som har väckts och som tangerar alla de ovan nämnda problemen är vad syftet egentligen är med att göra en utredning av oredlighet i forskning. Är det framför allt att utpeka ansvar för oredlig forskning, att rätta felaktig forskning eller att förebygga att oredlighet inträffar igen? Svaret är avhängigt av om man främst betonar individuella eller strukturella faktorer som orsak till att oredlighet i forskningen förekommer. Bestämmelserna kring utredningarna kommer att utformas utifrån vilken syn som finns på orsaker till oredlighet och syftet med utredningarna. I detta sammanhang finns det de som hävdar att utredningarna alltför mycket fokuseras kring att peka ut någon skyldig forskare och att man i stället borde fokusera mer på strukturella faktorer som kultur och miljö vid forskningsinstitutionen. 6.2Utgångspunkter för utredningens förslag Som framgått ovan har utredningen uppmärksammats på ett antal problem med den nuvarande ordningen för utredningar av oredlighet i forskning. I kommande delar av betänkandet kommer vi att föreslå lösningar på problemen i den utsträckning vi bedömer att sådana är möjliga. Problemen är av helt olika natur och eventuella lösningar ligger inte alltid inom ramen för vad en sådan här utredning kan föreslå i form av statliga regleringar. En del problem bör snarare hanteras inom forskarsamhället och dess diskussioner kring vetenskapliga och etiska frågor. Nationella lösningar är heller inte alltid tillräckliga eftersom forskningen är en gränsöverskridande verksamhet. Vissa problem skulle därmed behöva adresseras inom ramen för internationellt samarbete. Problem och allmänna överväganden 6.2.1Förslagens huvudsakliga syfte är att värna forskningens tillförlitlighet och kvalitet, allmänhetens förtroende för forskningen samt god forskningssed Utredningens huvudsakliga uppgift har varit att lämna förslag som säkerställer en tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet i forskning. I kommittédirektivet pekas på att det är angeläget att frågor om oredlighet i forskning hanteras på ett sådant sätt att allmänhetens förtroende för forskningen främjas. Utredningen håller med om att ett främjande av allmänhetens förtroende för forskningen är av största vikt. Om allmänhetens förtroende rubbas försvåras den nödvändiga samverkan mellan samhälle och forskning och risken för att information som inte är vetenskapligt underbyggd får en oförtjänt legitimitet ökar. En tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet i forskning syftar förstås också till att oredlighet ska upptäckas och att felaktiga forskningsresultat ska dras tillbaka eller rättas, vilket i sin tur bidrar till ökad tillförlitlighet och kvalitet i forskningen. Brister i forskningens tillförlitlighet och kvalitet kan få mycket negativa konsekvenser för samhället och enskilda individer. I direktivet påpekas att det är allvarligt om forskningsresultat som bygger på fusk eller annan oredlighet i forskning har publicerats och resultaten ligger till grund för föreskrifter och policyutformning eller för hur processer, metoder och produkter utformas. Negativa konsekvenser är särskilt tydliga när det gäller medicinsk forskning men gäller även andra forskningsområden. Ytterligare ett syfte med att ha en tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet i forskning, där risken för oredliga forskare att bli upptäckta och fällda är stor, är att förebygga uppkomsten av oredlighet. Utredningen har också haft i uppgift att utreda vissa frågor kring god forskningssed. En tydlig och rättssäker hantering av misstänkt oredlighet i forskning anser vi är en del i upprätthållandet av god forskningssed. Problem och allmänna överväganden Utifrån värnandet av forskningens kvalitet och tillförlitlighet, allmänhetens förtroende för forskningen samt god forskningssed som grundläggande utgångspunkter och med beaktande av de problem som har anförts ovan har utredningen uppställt följande målbilder och ramar för hur de uppmärksammade problemen bäst bör lösas: En större enhetlighet och likabehandling gällande utredningar av misstänkt oredlighet i forskning bör eftersträvas. Objektivitet och likabehandling är gemensam värdegrund för statsförvaltningen. Om oredlighet i forskning av olika forskningsutförare prövas på väldigt olika sätt och grunder trots liknande situationer, bör det därför åtgärdas. Rättssäkerhetsaspekter bör övervägas särskilt. Oredlighet i forskning bör dock inte kriminaliseras. är det forskarsamhället självt (genom lärosätena) som hanterar frågor om oredlighet i forskning och dess definitioner. En kriminalisering av oredlighet i forskning skulle innebära ett väsensskilt annat sätt att se på dessa frågor genom att utredningarna i stället inte bara helt skulle övertas av andra aktörer såsom polis, åklagare och domstolar utan även att bedömningarna skulle flyttas från ett akademiskt och vetenskapligt sammanhang till en juridisk straffrättsbedömning. Utredningen anser inte att ett sådant förfaringssätt är nödvändigt eller önskvärt. Processerna kring utredningar, beslut och konsekvenser gällande oredlighet i forskning bör förtydligas. Förändringsförslag bör vara balanserade. Forskningsutförare bör inte fråntas uppgifter från sin egen verksamhet eller detaljregleras i någon större utsträckning än vad som kan bedömas som nödvändigt. Systemet bör så långt möjligt utformas så att forskningsutförare ser positivt på förändringarna. Det förebyggande arbetet kring god forskningssed bör uppmärksammas särskilt. Ett nytt system för utredningar av misstänkt oredlighet i forskning bör inte bli helt olikt de system som finns i våra grannländer. 7En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet Utredningen har haft i uppgift att göra en översyn av verksamheten vid för oredlighet i forskning vid och vid behov föreslå en ny ändamålsenlig organisation för oberoende utredningar av oredlighet i forskning, med beaktande av de krav på tydlig ansvarsfördelning, rättssäkerhet och effektivitet som utgör grunden för organisering av statlig verksamhet. Översynen av verksamheten vid för oredlighet i forskning vid redovisades i avsnitt 4.4. I detta kapitel övervägs och föreslås en ny ändamålsenlig organisation för oberoende utredningar av oredlighet i forskning. 7.1Alternativ för en förändrad organisation för utredningar av oredlighet i forskning Utifrån översynen av dagens reglering av hur misstänkt oredlighet i forskning ska utredas och de problem som har påtalats är utredningens slutsats att det behövs vissa förändringar i organisationen för utredningar av misstänkt oredlighet, för att systemet ska ge bättre förutsättningar för tillförlitlighet och rättssäkerhet. Enligt utredningen finns tre huvudsakliga alternativ för sådana förändringar som bygger på tre ganska olika synsätt gällande vem som bör ha ansvar för vad i utredningarna. Det första alternativet är att behålla den nuvarande organisationen med Expertgruppen för oredlighet i forskning som en rådgivande instans, men att föreskriva mer detaljregleringar så att forskningsutförarnas utredningar blir mer enhetligt genomförda. En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning nativet innefattar ungefär samma synsätt som att det i huvudsak är forskningsutförarnas ansvar att utreda alla misstankar om oredlighet i forskning, men att en nationell instans kan biträda forskningsutförarna i detta ansvar, om forskningsutförarna begär det. Det andra alternativet är att införa en överklagandenämnd som överprövar forskningsutförarnas utredningar och beslut om oredlighet i forskning. Även det alternativet innebär att det är forskningsutförarnas ansvar att utreda misstankar om oredlighet i forskning men att de kan få möjlighet till biträde i utredningarna av en nationell instans. Den nationella instansen kommer i så fall endast att ha en överprövande roll av forskningsutförarnas utredningar när utredningarna väl har genomförts. Det tredje alternativet är att ett fristående organ ges i uppdrag att pröva alla fall av misstankar om oredlighet i forskning. Alternativet innebär en förändring i förhållande till det nuvarande systemet genom att utredningsansvaret för misstankar om oredlighet i forskning flyttas från forskningsutförarna till det fristående organet. I följande avsnitt diskuteras mer ingående för- och nackdelar med dessa tre alternativ. Därefter presenterar utredningen sina överväganden och förslag om vilken modell som bör väljas. 7.1.1Alternativ 1 – Det nuvarande systemet behålls med vissa kompletteringar Detta alternativ betonar forskningsutförarnas självständighet. Forskningsutförarna ansvarar för utredningarna av oredlighet men regelverket skärps så att hanteringen blir mer enhetlig. Expertgruppen för oredlighet i forskning får även fortsättningsvis en rådgivande roll. Genom att helt utgå från den befintliga ordningen kan organisationsmässiga konsekvenser av förändringsförslag hållas så små som möjligt, vilket bl.a. innebär mindre ingrepp i forskningsutförarnas verksamheter och lägre kostnader för administrativa förändringar. Expertgruppen för oredlighet i forskning har även arbetat med utredningar av oredlighet i forskning och därmed fått en särskild kompetens och erfarenhet i frågorna. Om man utgår från den En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning gällande ordningen går Expertgruppens kompetens och erfarenhet inte förlorad, jämfört med om förändringsförslagen blir mer organisatoriskt långtgående. Om det befintliga systemet behålls kommer ett nationellt organ även fortsättningsvis att bara ha en slags rådgivande uppdragsroll i förhållande till forskningsutförarna. Detta gör det svårare för organet att få en mer auktoritär roll vid utredningar om oredlighet i forskning, vilket i sin tur försvårar möjligheterna att skapa större enhetlighet vid bedömningar av oredlighet i forskning. Den rådgivande rollen försvårar också möjligheterna för en forskare att kunna få prövat ett fällande beslut om oredlighet i forskning, eftersom organet bara är rådgivande i förhållande till forskningsutföraren och inte är mer självständigt i sina utredningar och beslut. En rådgivande roll innebär också att det saknas skäl för vem som helst att kunna anmäla misstänkta oredligheter direkt till organet och försvårar därmed möjligheten att göra ett utredande organ mer tillgängligt för allmänheten. 7.1.2Alternativ 2 – Utredningar av oredlighet i forskning görs överklagbara till en särskild överklagandenämnd Detta alternativ innebär att det införs en överklagandenämnd som kan överpröva forskningsutförarnas utredningar om oredlighet i forskning. Ett sådant alternativ är organisationsmässigt inte helt främmande för t.ex. de statliga universiteten och högskolorna, eftersom en del frågor redan har brutits ut från dem på liknande sätt. Organisationen för överklagandefrågor till eller är exempel på sådana ordningar, där man har bedömt att vissa frågor bör brytas ut till bedömning i en särskild ordning. Med ett sådant alternativ är det alltjämt forskningsutföraren som utreder och fattar besluten kring frågor om oredlighet i forskning, men besluten kan sedan överklagas till den nya överklagandenämnden. En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning är Expertgruppens för oredlighet i forskning yttranden ställda till de statliga universiteten och högskolorna, eftersom Expertgruppen är rådgivande till dem avseende frågan om oredlighet i forskning. Det medför att en enskild individ eller individer kan anses ansvariga för fel utan att ha någon reell möjlighet att kunna få en bedömning överprövad. Om t.ex. en efterföljande arbetsrättslig åtgärd inte beslutas efter en bedömning om att oredlighet i forskning föreligger, t.ex. för att en forskare är anställd av lärosätet eller av någon annan anledning, kommer frågan om oredlighet i forskning inte alls att prövas av någon domstolsinstans, t.ex. inom ramen för en arbetsrättslig ordning. Bristen på en tydlig möjlighet att överklaga ett beslut redan i anslutning till en utredning om oredlighet i forskning, är olycklig och bör hanteras (överklagandefrågor övervägs mer ingående i kapitel 13). Eftersom frågor om oredlighet i forskning kan vara svåra och komplicerade kan ett behov av överklagande lösas genom att forskningsutförarnas beslut om oredlighet i forskning görs överklagbara till en överklagandenämnd bestående av experter.1 Ett problem som har påtalats med det nuvarande systemet är att lärosätena i vissa fall anser sig ha svårigheter med att utreda oredlighet i forskning. Ett system med en överklagandenämnd löser då inte sådana problem. I stället blir de problemen egentligen ännu större, eftersom lärosätena då helt berövas möjligheten att inhämta ett yttrande och få hjälp med utredningarna från en nationell instans. Förutom den praxis som den nya överklagandenämnden med tiden skulle avge, medför ett överklagandesystem i sig inte heller någon större enhetlighet i kring processer för och definitioner av oredlighet i forskning. gäller att det är lärosätena själva som avgör vad oredlighet i forskning är samt hur misstankar om oredlighet ska hanteras. För en större enhetlighet i dessa frågor har bl.a. en 1 Utredningen finner i 13 kap. att en överprövning av ett beslut om oredlighet i forskning bör bli möjligt. En överklagandenämnd hade då varit ett alternativ till en sådan överprövning. krav på en rättvis rättegång kan godta även andra prövningsorgan än domstolar. T.ex. har ansetts som en sådan domstol (HFD 2015 ref 6). En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning nationellt gällande definition av begreppet oredlighet i forskning efterfrågats. En sådan nationellt gällande definition framstår emellertid som ologisk, om det ändå är den lokala forskningsutföraren som har det fulla ansvaret för utredningar av misstankar om oredlighet i forskning. Någon större enhetlighet kan därför inte förväntas med detta alternativ. Att enbart fokusera en organisation kring överklagandefrågor ger inte heller utrymme till reglering av de minst lika viktiga frågorna kring förebyggande åtgärder mot oredlighet i forskning. 7.1.3Alternativ 3 – Ett nationellt organ får en mer tydlig och självständigt utredande roll av oredlighet i forskning Det tredje alternativet är att göra det nationella utredande organet mer tydligt fristående och oberoende från forskningsutförarna än vad som är fallet . Det bör ske genom att organet ges i uppdrag att utreda alla misstankar om oredlighet i forskning. Forskningsutförarna ska då inte längre ha ansvaret för att utreda misstankar om oredlighet i forskning. Det kan ibland behövas vissa särlösningar för att myndigheter och/eller befattningshavare inte ska ”utreda sig själva”. T.ex. gäller att vissa arbetsrättsliga prövningar av högre befattningshavare vid statliga arbetsgivare inte genomförs av myndigheten själv såsom arbetsgivare, utan i stället görs av den oberoende . Denna ordning tillkom för att bäst kunna garantera opartiskhet och tillförlitlighet i sådana arbetsrättsliga bedömningar och då det ansågs finnas risk för att allmänheten annars skulle kunna vara kritisk till en ordning där arbetsrättsliga beslut mot t.ex. en högre chef avgörs av chefens kolleger. Enligt utredningen kan dagens ordning där de statliga universiteten och högskolorna egentligen utreder sig själva avseende misstankar om oredlighet i forskning till viss del kritiseras med liknande utgångspunkter, i vart fall från allmänhetens synpunkt. Krav på opartiskhet och trovärdighet pekar då på att dagens ordning bör förändras på liknande sätt. Med tanke på att lärosätena vill värna sina En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning varumärken och sina forskningsbidrag, kan trovärdigheten av ett lärosätes prövning riskera att bli ifrågasatt av allmänheten, även om prövningen är fullt sakligt korrekt genomförd. Detta utgör enligt utredningen i sig starka skäl för ett nationellt utredningsorgan med en mer självständig och fristående roll från lärosätena än vad som är fallet . Ett mer fristående organ som utreder oredlighet i forskning medför också större tydlighet vad gäller avgränsningen mellan organets roll och ansvar och forskningsutförarnas roll och ansvar än vad som gäller beträffande lärosätena och Expertgruppen för oredlighet i forskning. har också tidigare principiellt ifrågasatt den rådande ordningen från ett rättssäkerhets- och förtroendeperspektiv, där det i praktiken blir upp till varje lärosäte att avgöra när ett yttrande ska inhämtas från Expertgruppen. Utredningen anser att sådana oklarheter är negativa för såväl inblandade forskare som för förtroendet för forskningen. En klarare avgränsning är därför viktig för systemets tydlighet. Värnandet av forskningens kvalitet och trovärdighet samt rättssäkerheten är enligt utredningen därför ytterligare starka skäl för att bilda ett sådant mer fristående utredande organ med en klarare reglering. Ett annat grundproblem som har utpekats är att hela hanteringarna av oredlighet i forskning måste blir mer enhetliga. Detta problem hänger samman med att definitionen av oredlighet i forskning inte är nationellt gällande, utan formulerad av varje lärosäte för sig. En nationell definition av oredlighet i forskning framstår av den anledningen som viktig. För att bäst kunna säkerställa en enhetlig hantering av en sådan nationell definition bör även utredningarna också helt göras av en fristående nationell instans snarare än av lärosätena själva. Om alla fall av misstänkt oredlighet i forskning ska utredas av en nationell myndighet kommer den myndigheten också att ha lättare för att upparbeta en kompetens på området än vad de enskilda forskningsutförarna har som bara behandlar enstaka fall, och kanske även med mellanrum. Att ett oberoende organ utreder misstankar om oredlighet kan medverka till att det skapas en öppnare kultur kring frågor om god sed och oredlighet i forskning. Kunskap kan också spridas på ett bättre sätt, vilket i förlängningen bör medverka till minskad oredlighet och ökat förtroende för forskningen. En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning De statliga universiteten och högskolorna ska sköta sina egna verksamheter och andra myndigheter ska som en utgångspunkt inte blanda sig i de verksamheterna. Det finns en viss risk för att en större organisationsförändring kan uppfattas negativt av lärosätena, med bl.a. åberopande av deras autonomi. De statliga universiteten och högskolorna har emellertid även i andra delar blivit fråntagna beslutanderätt där det har bedömts att en mer central handläggning är bättre, t.ex. vad gäller . Någon fullständig autonomi eller självständighet från staten avseende utformning av verksamhetsformer och uppdrag etc. föreligger därför inte heller för de statliga universitetens och högskolornas del. En annan nackdel är att det finns risk för att lärosätena kan förlora kompetens på området. Lärosätena är ansvariga för att värna vetenskapens trovärdighet och god forskningssed och en viktig del därav ligger i arbetet med att bl.a. utreda misstänkt oredlighet. Att skapa en helt ny myndighet för utredningar av misstankar om oredlighet i forskning kan också medföra såväl större kostnader för omorganisation som mer permanenta ökade administrationskostnader än vad t.ex. alternativ 1 skulle göra. 7.1.4En nationell myndighet för prövning av oredlighet i forskning bör inrättas Utredningens förslag: Oredlighet i forskning ska prövas nationellt av en statlig myndighet. Enligt utredningen framstår alternativ 3, där misstankar om oredlighet i forskning ska prövas nationellt av en statlig myndighet, som det bästa alternativet. Ett sådant system kan bäst tillförsäkra att alla prövningar av oredlighet i forskning hanteras på ett opartiskt och trovärdigt sätt, vilket ytterligare stärker kvaliteten och trovärdigheten i forskningen såväl nationellt som internationellt. Systemet kan också, med en tillhörande nationell definition av oredlighet i forskning, bäst bidra till en större enhetlighet i av bedömningar om oredlighet i forskning. Vare sig alternativ 1, att behålla systemetet med vissa kompletteringar, eller alternativ 2, där forskningsutförarnas ut- En nationell nämndmyndighet för prövning av oredlighet i forskning redningar av oredlighet i forskning görs överklagbara till en särskild överklagandenämnd, kan enligt utredningen tillförsäkra motsvarande enhetlighet och trovärdighet, och bör därför inte väljas. Att alternativet med en överklagandenämnd inte heller möjliggör för lärosätena att få hjälp med svårare utredningar och prövningar utan i stället helt tar bort en sådan möjlighet, talar också mot det alternativet. Utredningen bedömer därmed att alternativ 3 framstår som det mest lämpliga alternativet och att det därför ska införas en hanteringsordning där en fristående nationell instans övertar ansvaret från forskningsutförarna att pröva alla misstankar om oredlighet i forskning. Den föreslagna ordningen innebär att forskningsutförarna kommer att ha ansvar för att hantera andra avvikelser från god forskningssed än de som anses utgöra oredlighet i forskning. Exakt vad som ska utredas på nationell nivå av den nationella instansen respektive på lokal nivå av forskningsutförarna blir avhängigt av hur oredlighet i forskning definieras. Utredningen föreslår en sådan definition i kapitel 8. Det föreslagna systemet skulle kunna få till konsekvens att forskningsutförarna förlorar viss kompetens kring utredningar av oredlighet i forskning, som skulle kunna tas tillvara inom arbetet med att främja god forskningssed. Vi bedömer dock att den kompetens som ändå behöver finnas hos forskningsutförarna kring god forskningssed och hantering av andra avvikelser från sådan sed än oredlighet är tillräcklig. Forskningsutförarnas roll i det tänkta systemet beskrivs vidare i avsnitt 10.2.3 som handlar om respektive forskningsutförarnas roll i utredningarna av misstänkt oredlighet, och i avsnitt 14.3.1 som behandlar forskningsutförarnas hantering av andra avvikelser från god forskningssed. I vissa andra länder är utredningsorganet för oredlighet i forskning privaträttsligt och inrättat på initiativ av forskningsutförarna själva. Utredningen bedömer dock att det mest lämpliga för svenska förhållanden är att ett sådant organ är statligt. De nationella organ för utredning av misstankar om oredlighet i forskning som har funnits i , expertgrupp och Expertgruppen för oredlighet i forskning vid , har haft sin placering inom statliga myndigheter.