sou · H5B389 · 2017-11-16 00:00:00 — I avvaktan på domstolens beslut får åklagaren under de förutsätt- ningar som anges i 27 kap. 9 a och 21 a §§ eller 14 § lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning utfärda en utredningsorder för kvarhållande av försändelse, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller hemlig dataavläsning. Åklagaren ska utan dröjsmål anmäla till domstolen att en utredningsorder har utfärdats. Innan en utredningsorder för husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning utfärdas, får åklagaren enligt 28 kap. 4 § första stycket och 13 § första stycket ansöka om dom- stolens tillstånd till att utfärda utredningsordern. För domstolens handläggning gäller vad som är föreskrivet i eller annan författning för den åtgärd som avses. I paragrafen framgår vissa förfaranderegler. Övervägandena och förslag finns i avsnitt 11.2.4. I första stycket läggs hemlig dataavläsning till bland de utred- ningsåtgärder, som även i övrigt utgörs av andra hemliga tvångs- medel, i andra punkten som kräver domstolsprövning innan åklaga- ren kan utfärda en utredningsorder. Således klargörs att huvudregeln för att utredningsorder om hemlig dataavläsning ska få utfärdas är att domstolen har lämnat tillstånd till åtgärden. I andra stycket regleras undantag från första stycket. Ett tillägg görs där för att klargöra att när det är tillåtet med interimistiska åklagarbeslut om tillstånd till hemlig dataavläsning enligt 14 § lagen om hemlig dataavläsning så är det också möjligt med ett sådant beslut om utfärdande av en utredningsorder om hemlig dataavläs- ning. Det innebär att åklagaren interimistiskt kan utfärda utred- ningsorder om hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 1–3 samt 5 och 6 lagen om hemlig dataavläsning men inte beträffande avläsning eller upptagning av rumsavlyssningsuppgifter. När en utredningsorder för hemlig dataavläsning har utfärdats, ska 16 § andra stycket, 22 § och 23 § första stycket lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning tillämpas. Om en utredningsorder enligt första stycket avser hemlig data- avläsning enligt 2 § första stycket 1–3 lagen (2019:000)om hemlig dataavläsning gäller det som anges i 17 § om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation också för hemlig dataavläsning. I de fall upptagningen sker i ska 23 § andra stycket lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning tillämpas. I bestämmelsen, som är ny, anges vilka särskilda regler i lagen om hemlig dataavläsning som ska tillämpas när en utredningsorder för hemlig dataavläsning har utfärdats i . Övervägandena och för- slag finns i avsnitt 11.2.4. Bestämmelserna i 3 och 5 §§ innebär att samma förutsättningar (1–5, 11 och 12 §§ lagen om hemlig dataavläsning) och förfarande (13–15 §§ och 16 § första stycket samma lag) gäller för att utfärda en utredningsorder av detta slag som när en motsvarande åtgärd vidtas i . Enligt förevarande paragrafs första stycke ska bestämmelserna i 16 § andra stycket, 22 § och 23§ första stycket lagen om hemlig dataavläsning i de fallen tillämpas. Det motsvarar helt vad som enligt gäller enligt 19 § för hemlig kameraövervakning och hemlig rums- avlyssning fast med hänvisningar till lagen om hemlig dataavläsning i stället för till . När det gäller tillämpningen av bestämmelsen hänvisas därför till prop. 2016/17:218 s. 256. I andra och tredje styckena finns särskilda bestämmelser som gäller när det är fråga om en utredningsorder för hemlig dataavläs- ning avseende avläsning eller upptagning av kommunikationsavlyss- nings-, kommunikationsövervaknings- eller lokaliseringsuppgifter. Bestämmelserna motsvarar genom hänvisningar vad som gäller för en utredningsorder om hemlig avlyssning av elektronisk kommuni- kation enligt 17 och 18 §§, dock med hänvisning till lagen om hemlig dataavläsning i stället för till . Se vidare prop. 2016/17:218 s. 254 f. I avvaktan på domstolens beslut enligt 9 § första stycket får åklaga- ren, enligt de förutsättningar som anges i 27 kap. 9 a och 21 a §§ eller 14 § lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning, besluta att erkänna och verkställa en utredningsorder för kvar- hållande av försändelse enligt 27 kap. 9 § , hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller hemlig dataavläsning. I paragrafen regleras frågor om interimistisk beslutanderätt för åklagaren beträffande erkännande och verkställande av en utred- ningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.4. I bestämmelsen görs ett tillägg som innebär att åklagaren, liksom är fallet vid övriga hemliga tvångsmedel utom hemlig rumsavlyss- ning, får meddela interimistiskt beslut att erkänna en utrednings- order för hemlig dataavläsning. Hänvisningen sker till 14 § lagen om hemlig rumsavlyssning vilket innebär att erkännande och verkställig- het av en utredningsorder får ske interimistiskt för hemlig data- avläsning enligt 2 § första stycket 1–3 samt 5 och 6 lagen om hemlig dataavläsning men inte beträffande avläsning eller upptagning av rumsavlyssningsuppgifter. Vid verkställighet av en utredningsorder för hemlig dataavläsning behöver upptagningar eller uppteckningar inte granskas enligt 23 § första stycket lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning. Upptagningar och uppteckningar som finns kvar i efter det att ärendet har avslutats hos åklagaren och bevismaterialet har överlämnats med stöd av 38 eller 40 §, får bevaras endast om detta är tillåtet enligt 23 § första stycket lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning. I fråga om underrättelse till enskild gäller 36 § andra stycket med tillämpning av 23 § andra stycket lagen (2019:000) om hemlig data- avläsning. När en utredningsorder för hemlig dataavläsning avser en åtgärd enligt 2 § första stycket 1–3 lagen (2019:000)om hemlig dataavläsning tillämpas vid verkställighet vad som föreskrivs om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation i 34 §. Vid verkställighet av hemlig dataavläsning enligt 34 § 1 får upp- tagning eller uppteckning inte göras i och 23 § andra stycket lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning ska inte tillämpas. Om åklagaren med stöd av 10 § har meddelat en verkställbarhetsförklaring, får verkställighet ske först efter det att domstolen har fastställt för- klaringen. Vid verkställighet enligt 34 § 2 tillämpas första och andra styckena. I paragrafen, som är ny, regleras vad som gäller för verkställighet av en utredningsorder för hemlig dataavläsning. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.4. Bestämmelsens första och andra stycke motsvarar vad som gäller för verkställighet av en utredningsorder för hemlig kameraövervak- ning och hemlig rumsavlyssning enligt 37 §, se kommentaren till den bestämmelsen i prop. 2016/17:218 s. 287. Innebörden av första meningen i första stycket är att upptagningar eller upptagningar inte behöver granskas på samma vis som om det hade varit fråga om verk- ställighet av hemlig dataavläsning efter ett svenskt tillstånd till åtgär- den enligt lagen om hemlig dataavläsning. Det hänger samman med att det är den brottsbekämpande myndigheten i den stat där utred- ningsordern har utfärdats som har kunskaperna om vilka uppgifter som är relevanta för den pågående utredningen. Därför tillämpas i stället den statens bestämmelser om granskning. Undantaget från granskningsskyldigheten gäller emellertid inte sådan granskning som t.ex. avser att avbryta åtgärden om avlyssningsförbud råder eller uppgifterna är skyddade enligt beslagsförbudsregeln, se 21 och 22 §§ lagen om hemlig dataavläsning och jämför kommentaren till 36 § i prop. 2016/17:218 s. 286. I första styckets andra mening finns en regel som i huvudsak motsvarar det som föreslås ska gälla enligt 4 kap. 28 c § tredje stycket andra meningen lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, se kommentaren ovan till den bestäm- melsen. Skillnaden mot den bestämmelsen är bestämmelserna som reglerar när överlämnande av upptagningar och uppteckningar får ske (38 och 40 §§ förevarande lag). Beträffande dessa bestämmelser se prop.2016/17:218 s. 287 och 288 f. I andra stycket sker en hänvisning till att det som gäller enligt 36 § andra stycket ska gälla beträffande underrättelse till enskild. Bestäm- melserna i 27 kap. 31–33 §§ , till vilka den angivna bestämmelsen hänvisar och föreskriver vissa avsteg ifrån, blir vid hemlig dataavläsning tillämpliga först genom en hänvisning i 23 § andra stycket den lagen. För att tydliggöra att 27 kap. 31–33 §§ rätte- gångsbalken ska tillämpas enligt bestämmelserna i lagen om hemlig dataavläsning, se t.ex. 25 § den lagen, görs i förevarande bestämmelse en hänvisning till 23 § andra stycket lagen om hemlig dataavläsning. I övrigt är ingen annan tillämpning av avsedd än vad som gäller vid hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning. I tredje och fjärde styckena finns särskilda bestämmelser om vad som gäller när det är fråga om hemlig dataavläsning för kommunikations- avlyssnings-, kommunikationsövervaknings- och lokaliseringsuppgif- ter. Genom hänvisningar och bestämmelsens ordalydelse tillämpas då motsvarande som vid verkställighet av utredningsorder för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, se vidare prop. 2016/17:218 s. 284 ff. Hänvisningar sker till dock till lagen om hemlig dataavläs- ning i stället för till . Innehållet i de hänvisade bestämmelserna är dock motsvarande. Det som anges om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation i 12–15 §§ tillämpas även för hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 1–3 lagen (2019:000) om hemlig dataavläsning. I paragrafen, som är ny, finns dels bestämmelser om underrättelse till en annan medlemsstat, dels förutsättningarna för att tillåta en annan medlemsstats avläsning på svenskt territorium, vem som är behörig att pröva tillståndsfrågan och tidsfrister. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.4. Enligt bestämmelsen ska det som gäller enligt lagen om europeisk utredningsorder för hemlig avlyssning av elektronisk kommuni- kation gälla när hemlig dataavläsning avser avläsning eller upptagning av kommunikationsavlyssnings-, kommunikationsövervaknings- eller lokaliseringsuppgifter. Se därför kommentarerna till befintliga bestämmelser i prop. 2016/17:218 s. 299 ff. Särskilt yttrande av experten Integritet - en rättighet som åtnjuter skydd Genom Lissabonfördraget blev Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna rättsligt bindande. Stadgan har samma rättsliga status som fördragen. I en gemensam förklaring anger med- lemsstaterna att stadgan bekräftar de grundläggande rättigheter som garanteras av (skyddet av den personliga integriteten och privatlivet regleras i artikel 8) och som följer av de konstitutionella traditioner som är gemensamma för medlems- staterna. Det kan i det sammanhanget konstateras att den personliga integriteten och privatlivet dessutom åtnjuter skydd enligt artikel 12 i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och i FN:s kon- vention om medborgerliga och politiska rättigheter, resolution , liksom i praxis, EU- domstolens praxis samt i regeringsformen. Att skyddet för den personliga integriteten och privatlivet upp- rätthålls är såväl ett enskilt intresse, som ett samhällsintresse. Över- vakning genom hemliga tvångsmedel innebär ett integritetsintrång för den enskilde. Men, övervakning utgör ett intrång i de rättsstatliga och demokratiska värden som den personliga integri- teten ska skydda. Personlig integritet utgör ett villkor för att män- niskor ska kunna utöva sina demokratiska rättigheter och därmed en förutsättning för det demokratiska samhället. Ett samhälle, där den personliga integriteten beskärs, riskerar att förlora sin demokratiska värdegrund, som bygger på allas fria och kritiska deltagande i debatten. Denna värdegrund förutsätter att människor i allmänhet inte upplever sig övervakade och registrerade. Skyddet är också en gräns för statens maktutövning och kan därför inte uppvägas av kontroll. Det finns emellertid, under vissa i konventioner och lag angivna villkor, möjlighet att göra inskränkningar i rättighetsskyddet. En grundläggande förutsättning är att intrånget måste vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. Ett behov måste föreligga och åtgärden måste förväntas bli effektiv. Därtill måste den vara proportionerlig i förhållande till syftet. Dessa krav följer av EU:s stadga om de grund- läggande rättigheterna, , regeringsformen och tydlig praxis från och för mänsk- liga rättigheter. Det innebär att en avvägning, mellan det befogade kravet på effektiv brottsbekämpning och upprätthållande av rätts- trygghet för medborgaren, å den ena sidan och det lika befogade kravet på upprätthållandet av den enskildes rättssäkerhet och integri- tet å den andra, måste göras. Denna avvägning kan komma att utfalla olika . Hemliga tvångsmedel skulle ur ett brottsbekämpningsperspektiv kunna användas utan begränsning, inte bara vid brottsutredning, utan också i preventivt underrättelsesyfte. Det är lätt att se nytto- effekter, såväl i det enskilda fallet, som generellt. Det är emellertid inte liktydigt med att det föreligger ett reellt behov av sådana åtgär- der. Till detta anknyter problemet att effektiviteten är svår att defi- niera och mäta, något som i sin tur medför svårigheter i proportiona- litetsavvägningen. En obegränsad användning av hemliga tvångsmedel är därför inte förenligt med grundläggande rättigheter skyddade i lag och konventioner.1 Krav på analys av behov, effektivitet och proportionalitet Inledningsvis vill jag i detta sammanhang hänvisa till vad tidigare anfört i yttrande rörande behovs-, effektivitets- och proportionalitetsprincipen vid hemlig dataavläsning och andra 1 Se remissyttrande över betänkandet Hemliga tvångs- medel mot allvarliga brott (SOU 2012:44), över delbetänkandet En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen (SOU 2009:1), samt över betänkandet Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användandet av hemliga tvångsmedel, m.m. (SOU 2006:98), liksom den kritik som Lagrådet anförde i sitt yttrande såväl (prop. 2013/14:237) som avseende fortsatt giltighet av en tidsbegränsad bestämmelse i inhämtningslagen. tvångsmedel, vilket alltjämt äger giltighet.2 När det gäller frågan om det finns ett behov av att införa hemlig dataavläsning delar jag utred- ningens analys och slutsats att det, på de av de brottsbekämpande myndigheterna anförda skälen, föreligger ett behov som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom hemlig dataavläsning. Till grund för denna slutsats lägger jag det faktum att lagstiftaren genom t.ex. inhämtningslagen, preventivlagen och i under vissa förutsättningar godtagit hemlig informationsinhämtning i under- rättelseverksamhet och under förundersökning. Mycket av den information som med hjälp av nuvarande hemliga tvångsmedel tidigare kunnat inhämtas har dock av i utredningen redovisade skäl kommit att reduceras väsentligt. Således finns ett behov av att tillåta hemlig dataavläsning. Jag delar likaså utredningens bedömning att hemlig dataavläsning skulle vara effektiv, i det enskilda fallet, då en sådan åtgärd skulle komma att användas. Det har emellertid från de brottsbekämpande myndigheternas sida understrukits att hemlig dataavläs- ning i likhet med hemlig rumsavlyssning är tekniskt mycket kom- plicerad och mycket resurskrävande. Detta har uppgivits innebära att hemlig dataavläsning, i likhet med hemlig rumsavlyssning, endast skulle komma att användas i mycket begränsad utsträckning. I ljuset av det stora behov som uppges föreligga på grund av att en stor mängd information som tidigare kunde inhämtas med befintliga hemliga tvångsmedel, av en rad olika skäl, är tillgänglig, ifrågasätter jag om tvångsmedlet hemlig dataavläsning skulle vara effektivt i strikt mening. Till detta kommer att risken finns att de personer och miljöer som skulle komma att bli föremål för hemlig dataavläsning snabbt skulle utveckla tekniker för att för- hindra att informationsinhämtningen genom dataavläsning, på samma sätt som skett med traditionell avlyssning, skulle ge effektivt resultat. Detta sagt kan jag godta utredningens analys och slutsats när det gäller effektiviteten. Jag delar dock inte utredningens analys och slutsatser när det gäller proportionalitetsavvägningen. Proportionalitetsprincipen är en erkänd rättsprincip i och i . Den är lagfäst bland annat 2 Se remissyttrande över promemorian Tvångs- medel för att förebygga eller förhindra allvarlig brottslighet (Ds 2005:21). Se även Advokat- samfundets remissyttrande över delbetänkandet Tillgång till elek- tronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38). i regeringsformen, polislagen, , liksom i Europa- konventionen och EU:s rättighetsstadga. Den följer därtill av och praxis. Principen äger generell giltighet vad gäller avvägningen mellan allmänna och enskilda intressen. Den betyder att statens metoder ska vara propor- tionerliga i förhållande till det berättigade ändamål som den avser att uppnå. I all synnerhet gäller detta i fråga om viktiga principer till skydd för den enskilde. När det allmänna intresset kolliderar med det grundläggande integritetsskyddet är statens handlingsutrymme särskilt begränsat. I en rättsstat ska den enskilde åtnjuta skydd mot statens maktutövning. Proportionalitetskravet innefattar en sådan begränsning. bekräftade detta såväl i ogiltigför- klarandet av datalagringsdirektivet som i den s.k. Tele2-domen.3 Domstolen fastslog här att unionsrätten inte alltid tillåter intrång i privatlivet, ens om syftet i sig är godtagbart. Det krävs mer. Det krävs att åtgärden är nödvändig och att den vid en övergripande bedömning ryms inom statens handlingsutrymme. Min slutsats är därför att utredningens förslag om införande av hemlig dataavläsning inte är proportionerligt. Sammanfattningsvis finner jag utifrån princi- utgångspunkter inte utredningens förslag vara godtagbart. Rättssäkerheten i teknikens våld I den digitala utvecklingen har teknikimperativet blivit styrande. Det leder till en maktförskjutning från till regeringen och rätts- tillämparen.4 Vidden av integritetsintrånget kan nämligen utvidgas utan att lagstiftningen förändras. Det blir en s.k. tillämpningsglid- ning. Polisens basstationstömningar är ett sådant exempel. Det- samma gäller olika molntjänster. Teknikutvecklingen riskerar där- med att leda till att legalitetskravet åsidosätts. I detta hänseende är särskilt bestämmelserna i 17 och 19 §§ i den föreslagna lagen om hemlig dataavläsning av intresse. 3Se avgörande i de förenade målen C-293/12 och C-594/12 samt dom i de förenade målen C-203/15 och C-698/15. 4Se , För din och andras säkerhet – Konstitutionella proportionalitetskrav och Säkerhetspolisens preventiva tvångsmedel, 2013, Skrifter från juridiska institutionen vid , nr. Hemlig dataavläsning erbjuder i det närmaste obegränsade tek- niska möjligheter att övervaka människor i realtid. De avgränsningar som utredningsförslaget anvisar utgör dock enligt min mening inte tillräckligt skydd varken för den enskildes rättssäkerhet eller integri- tet. De stora avgränsnings- och tillämpningsproblem som den före- slagna bestämmelsen i 5 § innebär erfordrar en vidare analys. Här- utöver finns behov av ytterligare utredning. Ett sådant exempel är hur det överhuvudtaget ska vara praktiskt möjligt att kunna tillämpa begränsningarna i 4 § tredje stycket i den föreslagna lagen om hemlig dataavläsning. Som historien visat tillkommer lagstiftning inte sällan för ett ändamål, men utvidgas till att omfatta andra ursprungligen inte avsedda ändamål. Exemplen är många. När ett tvångsmedel eller annan övervakning väl har införts, är det jäm- förelsevis enkelt att utvidga tillämpningsområdet allt eftersom. För- slaget att ge de brottsbekämpande myndigheterna tillgång till vad som inhämtas genom signalspaning är bara ett av många exempel. Detsamma gäller när hemlig tvångsmedelslagstiftning införs ”på prov” och regelmässigt blir permanentad. Risken för ändamåls- glidning är uppenbar och kontrollen riskerar till följd av den kom- plicerade tekniken att bli inget annat än en chimär. Särskilt om Säkerhetspolisens särskilda uppdrag att förhindra brott Intrånget i den personliga integriteten grundar sig vid underrättelse- verksamhet inte på någon misstanke mot en enskild person, utan på riskbedömningar om brottslig verksamhet . krävdes att det fanns särskild anledning anta att en specifik person skulle kunna göra sig skyldig till de uppräknade brotten. Utgångspunkten nu är i stället nyttan som inhämtningen kan ha för den preventiva verksamheten. Inhämtningen är inte som tidigare kopplad till vissa brott utan till visst straffvärde. Enligt inhämtnings- lagen får uppgifterna hämtas in om de är av särskild vikt för att före- bygga, förhindra, eller upptäcka brottslig verksamhet för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Sådana bedöm- ningar riskerar, i en annan politisk kontext än den som vi lever i , att grundas på allt från etnicitet, religiös inriktning, sexuell läggning till politisk inriktning. Att i underrättelseverksamhet tillåta preven- tiva metoder på det sätt som lagstiftningen numera medger är redan det ett avsteg från erkända och tillämpade rättsstatliga principer. De brottsbekämpande myndigheternas (utöver Säker- hetspolisen) behov får i underrättelseverksamheten, anses tillgodo- sett genom befintlig lagstiftning och de förslag som presen- terats i delbetänkandet av Utredningen om datalagring och , Datalagring – brottsbekämpning och integritet (SOU 2017:75). Att härutöver tillåta hemlig dataavläsning i underrättelsesyfte är därför enligt min mening inte proportionerligt när det gäller de brotts- bekämpande myndigheterna i allmänhet. När det gäller Säkerhets- polisen kan enligt min mening dock en annan bedömning göras. Terrorism och IT-attacker är exempel på reella hot mot vårt samhälle och den demokratiska rättsstaten. Säkerhetspolisen har härvidlag ett särskilt ansvar att förhindra att terrorattentat och andra allvarliga brott mot rikets säkerhet äger rum. Detta uppdrag skiljer sig på ett avgörande sätt från den öppna polisens. Säkerhetspolisens uppdrag tar därför till övervägande del sikte på underrättelseverk- samhet i syfte att förhindra allvarliga brott. Detta framgår bland annat av användningen av preventiva tvångsmedel. Det är i princip endast Säkerhetspolisen som använder sig av denna möjlighet. Den öppna polisen har enligt uppgift från regeringens skrivelse till riks- dagen endast vid ett fåtal tillfällen erhållit domstols tillstånd enligt preventivlagen.5 Lagstiftaren har dock inte velat göra åtskillnad mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen, när det gäller möjlig- heterna till tvångsmedelsanvändning. Det tycker jag är olyckligt. Om hemlig dataavläsning överhuvudtaget ska kunna uppfylla kraven på proportionalitet måste, enligt min mening, tvångsmedlet exklusivt förbehållas Säkerhetspolisen vid misstanke om mycket allvarlig brottslighet som utgör hot mot rikets säkerhet och som har ett straff- minimum eller förväntat straffvärde på fängelse eller mer.6 Detta erfordrar dock ytterligare analys och utredning. 5Se Regeringens skrivelse 2016/17:69 Redovisning av användningen av hemliga tvångsmedel . 6Se remissyttrande över betänkandet Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott (SOU 2012:44) och det särskilda yttrande jag avgav i sam- band med den utredningen. Materiella synpunkter på lagstiftningen Jag vill utöver vad som anförts ovan, även framhålla några materiella synpunkter på den föreslagna lagstiftningen. Hemlig dataavläsning är enligt förslaget ett eget hemligt tvångs- medel som ska beslutas av domstol och införas . Avsikten är dock att det inte ska gå längre, när det gäller den information som ska kunna inhämtas, än vad som är fallet med befintliga tvångsmedel. Hemlig dataavläsning är emellertid ett tvångs- medel som enligt min mening innebär särskilda integritetskränk- ningar för den enskilde och som i flera hänseenden går betydligt längre än övriga hemliga tvångsmedel.