sou · H5B345 · 2017-05-31 00:00:00 — Till den del en myndig- het bedriver affärsverksamhet, kan sekretess gälla för uppgift om myndighetens affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att någon som driver likartad rörelse gynnas på myndighetens bekost- nad om uppgiften röjs, enligt 19 kap. 1 § OSL. (Se ovan avsnitt 3.5) Som regel faller sådana uppgifter som avses i den paragrafen in under definitionen i 1 § FHL. För information i offentlig sektor som även skyddas enligt FHL, gäller bestämmelserna i 7 § nuvarande FHL även för offentligt anställda. En arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos arbetsgivaren som hon har fått del av i sin anställning under sådana förhållanden att hon insåg eller borde ha insett att hon inte fick avslöja den, ska enligt 7 § ersätta den skada som uppkommer genom hennes förfarande. Om den skade- görande handlingen äger rum efter det att skadevållaren avslutat sin anställning hos arbetsgivaren är skadeståndsansvaret mer begränsat genom att skadeståndsskyldighet inträder endast om det finns synnerliga skäl. För att ansvar ska inträda krävs till en början att det är fråga om en företagshemlighet som arbetstagaren har fått del av i sin anställ- ning. Hemligheten ska ha sådant samband med anställningen att den 13 Fahlbeck s. 128–130. Skadestånd – artikel 14 omfattas av den lojalitetsplikt som följer av varje anställningsför- hållande. Vidare ska arbetstagaren ha haft någon form av insikt om att informationen inte fick avslöjas. Är arbetsrutinerna, säkerhets- instruktionerna eller liknande utformade på ett sådant sätt att arbetstagaren har insett eller borde ha insett att det var fråga om en företagshemlighet, inträder skadeståndsskyldighet om hon utnyttjar eller röjer hemligheten. Av lojalitetsplikten följer emellertid en längre gående förpliktelse att hemlighålla uppgifter. Lagrådet påpekade att det följer av anställ- ningsavtalet att arbetstagaren är skyldig att iaktta tystnadsplikt i fråga om arbetsgivarens företagshemligheter helt oberoende av om dessa har någon anknytning till arbetstagarens egna arbetsuppgifter.14 För skadeståndsansvar enligt bestämmelsen förutsätts vidare att utnyttjandet eller röjandet sker obehörigen. Tystnadsplikten bryts exempelvis av vittnesplikt i vissa fall (36 kap. 6 § RB) och enligt 22 § MBL om en arbetstagare lämnar över information till en ledamot i styrelsen för sin arbetstagarorganisation.15 Tystnadsplikten bryts även av yttrandefriheten enligt tryckfrihetsförordningen, yttrande- frihetsförordningen och . Dessa undantag behandlas inte närmare i detta kapitel, utan i avsnitt 3.4. Ett annat undantag är arbetstagares kritikrätt, dvs. rätten att offentligt kritisera förhållanden på arbetsplatsen, se avsnitt 3.4.4. Kritikrätten har vuxit fram ur AD:s praxis.16 Bestämmelsen i 7 § första stycket nuvarande FHL har, i egenskap av lex specialis, företräde framför skadeståndslagen. Om det däremot finns bestämmelser i kollektivavtal om arbetstagares ansvar för före- tagshemligheter, ska skadeståndsansvar på grund av brott mot en sådan avtalsbestämmelse bedömas utifrån reglerna i medbestäm- mandelagen i stället för enligt FHL.17 1987/88:155 s. 61. 16För vidare läsning om kritikrätt, se bl.a. Fahlbeck s. 137 f. Skadestånd – artikel 14 Begränsat skadeståndsansvar för tidigare anställda Enligt 7 § andra stycket nuvarande FHL krävs synnerliga skäl för att en tidigare arbetstagare ska bli skadeståndsskyldig för ageranden som skett efter anställningens upphörande. Huvudregeln är att en arbets- tagare som slutat sin anställning är löst från sin lojalitetsplikt och därför har rätt att utnyttja den erfarenhet, yrkesskicklighet och kunnighet som hon förvärvat i sin anställning.18 Även om kunnandet i vissa fall har sådan särskild anknytning till den tidigare arbets- givaren att kunnandet räknas som en företagshemlighet är arbets- tagaren i princip fri att använda detta efter anställningens upp- hörande, om inte synnerliga skäl talar mot det.19 Det ska vara fråga om fall då arbetstagaren på ett stötande sätt har missbrukat det för- troende som följer av anställningsförhållandet. Såsom synnerliga skäl får i allmänhet anses att en arbetstagare har tagit anställning hos näringsidkaren i syfte att komma över hemlig information eller då hon under sin anställning har förberett ett överförande av hemlig information till en konkurrerande verksamhet. Likaså kan den omständigheten att företagshemligheten utnyttjats med hjälp av dokumentation i någon form, t.ex. en teknisk förebild, tala för att det föreligger synnerliga skäl. Vidare kan det påverka bedömningen om vederbörande har haft en särskild förtroendeställning hos näringsidkaren, såsom verkställande direktör eller annan hög chefs- position. Även skadans storlek har viss betydelse för bedömningen, nämligen på det sättet att synnerliga skäl knappast kan sägas vara för handen om arbetsgivarens konkurrensförmåga påverkats endast i ringa utsträckning av förfarandet.20 Om den tidigare arbetstagaren utnyttjat företagshemligheter endast vid ett fåtal tillfällen, kan det medföra att synnerliga skäl inte föreligger, och därmed inte heller någon skadeståndsskyldighet enligt FHL.21 I propositionen framhölls att i de fall arbetstagaren själv har utvecklat hemligheten hos sin tidigare arbetsgivare det ofta kan finnas anledning att inte frångå huvudprincipen om att arbetstagare har rätt att fritt utnyttja sin kunskap och erfarenhet.22 19Se Lagrådets yttrande, a. prop. 21AD 2003 nr 61. Skadestånd – artikel 14 Det ska framhållas att bestämmelsen är dispositiv, vilket innebär att arbetsgivare och arbetstagare kan avtala om en tystnadsplikt för arbetstagaren som går längre än som följer av paragrafen och då gälla tystnadsplikt efter anställningens upphörande.23 Avtal om tystnads- plikt för sådant som inte rör företagshemligheter kan inte göras gällande enligt FHL24. Angående avtal om tystnadsplikt hänvisas till avsnittet nedan. Om en tidigare anställd bryter mot en avtalad tyst- nadsplikt avseende tiden efter anställningens upphörande, skulle detta enligt uttalanden i den juridiska litteraturen innebära att det föreligger synnerliga skäl och därmed skadeståndsskyldighet enligt 7 § andra stycket.25 Frågan har dock inte prövats i praxis. FHL innehåller inga regler om förbud mot att en anställd konkur- rerar med sin arbetsgivare, utan detta regleras inom arbetsrätten. Som sagts ovan upphör i princip arbetstagares lojalitetsplikt mot arbetsgivaren när anställningen avslutas. kan det emellertid i privat sektor vara motiverat att utsträcka förbudet mot att arbeta i konkurrerande verksamhet och skyldigheten att iaktta tystnadsplikt till att gälla även efter det att anställningen har upphört. Ett sådant utsträckande av förpliktelser som följer av anställningsavtalet kan ske genom att parterna i anställningsavtalet tar in en s.k. konkurrens- klausul (utsträckt konkurrensförbud) eller sekretessklausul (ut- sträckt tystnadsplikt). En konkurrensklausul har till syfte att hindra en arbetstagare från att ta anställning i verksamhet som konkurrerar med arbetsgivaren eller att i egen regi starta sådan verksamhet efter det att anställningen har upphört. Sekretessklausuler innebär typiskt sett att arbetstagaren även efter avslutad anställning har tystnadsplikt beträffande vissa förhållanden som rör arbetsgivaren. Konkurrens- klausuler och sekretessklausuler kan användas av flera olika skäl, bl.a. för att skydda företagshemligheter. Möjligheten att avtala om konkurrensklausuler begränsas framför allt av 36 och 38 §§ avtalslagen. En arbetstagare är inte bunden av en utfästelse att inte bedriva konkurrerande verksamhet i den mån 24Se SOU 1995:65 sid 183–184 och Fahlbeck s. 292. 465–466. Skadestånd – artikel 14 utfästelsen sträcker sig längre än vad som kan anses skäligt. Vid den skälighetsbedömning som enligt dessa bestämmelser ska göras tas hänsyn till å ena sidan vikten av det intresse arbetsgivaren önskar skydda och å andra sidan arbetstagarens intresse av att fritt kunna nyttja sin arbetskraft.26 Vid bedömningen kan även den överenskom- melse som ingicks inom industrisektorn mellan å ena sidan SAF (numera ) och å andra sidan SIF (), SALF (numera Ledarna) och CF (numera Ingenjörer) tjäna som bedömningsgrund.27 Enligt den överenskommelsen bör konkurrensklausuler inte komma i fråga annat än hos ”sådana arbetsgivare, som är beroende av självständig produkt- eller metodutveckling och som genom utvecklingsarbete av angivet slag skaffar sig tillverkningshemligheter eller därmed jäm- förbart företagsspecifikt kunnande, vars yppande för konkurrenter skulle kunna medföra påtagligt men”. överenskommelse innebar omfattande begränsningar av möjligheterna att ta in kon- kurrensklausuler i anställningsavtal.28 Genom Arbetsdomstolens praxis torde det följa att en konkurrensklausul kan tillerkännas bindande verkan även utanför det avtal åsyftade tillämp- ningsområdet om det finns särskilda skäl, framför allt ett berättigat och betydande intresse för arbetsgivaren av klausulen.29 Överens- kommelsen kan dock inte sägas vara bindande rätt utanför avtals- området. Arbetsdomstolen har uttalat att överenskommelsen inte kan användas för att arbetsgivare ska kunna skydda arbetstagares personliga skicklighet, personliga kunskaper och personliga erfaren- het, liksom i regel inte heller mer allmän kännedom om marknads- och branschförhållanden.30 sade upp avtal. Efter för- handlingar har och Förhandlings- och sam- verkansrådet PTK enats om ett nytt avtal om använd- ning av konkurrensklausuler. I avtalet har bl.a. framhållits att kon- kurrensklausuler ska användas restriktivt, men inte begränsas till någon specifik yrkeskategori. Behovet av, och skäligheten i en kon- 26Ds 2002:56 arbetsrätt – för ett föränderligt arbetsliv, s. 330. 27Överenskommelse 1969 angående begränsning av användningsområdet för och innehållet i s.k. konkurrensklausuler i tjänsteavtal, punkt 1. 28Sten Zetræus, Konkurrensklausuler i anställningsavtal i till Hans Stark, 2001, s. 399. 29SOU 2008:63, s. 198–199. Skadestånd – artikel 14 kurrensklausul, ska bedömas efter förhållandena i det enskilda fallet, enligt det nya avtalet. Vidare framhålls att en intresseavvägning ska göras av arbetsgivarens intresse av att företagshemligheter kan behållas i verksamheten och arbetstagares intresse av att fritt kunna utnyttja sina kunskaper och förmågor. Avtalet innehåller också bestämmelser om ekonomisk kompensation för en arbetstagare som efter anställningens slut hindras i sin yrkesutövning på grund av en konkurrensklausul. Avtalet innefattar även bestämmelser om hur lång bindningstid en konkurrensklausul kan ha. Sekretessklausuler är mindre ingripande än konkurrensklausuler såvida att de inte innebär ett förbud att utöva konkurrerande verk- samhet utan endast ett förbud att röja viss information som den anställde fått del av i arbetsgivarens verksamhet. Ofta ingår tystnads- plikt i en konkurrensklausul, men sekretessklausuler kan också vara fristående.31 Utgångspunkten för en sekretessklausul är att avtalsfrihet råder och att de begränsningar som finns framgår av 36 § avtalslagen. Vid en skälighetsbedömning enligt 36 § avtalslagen får emellertid beaktas arbetstagarens intresse av att kunna använda sina kunskaper och erfarenheter på arbetsmarknaden. Vid bestämmande av vilken infor- mation som en sekretessklausul får omfatta, kan såväl överenskom- melsen som gäller konkurrensklausuler och FHL tjäna till ledning.32 Principen måste antas vara att endast information som är knuten till näringsidkaren, dvs. företagsspecifik information, kan omfattas av en sekretessklausul. Avtal som begränsar arbetstagarens användning av egen erfarenhet, yrkesskicklighet och kunnighet, kan förklaras ogiltiga om avtalet strider mot 1 § nuvarande FHL.33 Det är inte möjligt att komma överens om en tystnadsplikt om sådana förhållanden som utgör brott och andra allvarliga missförhållanden och som därmed inte utgör företagshemligheter enligt 1 § FHL.34 Även 2 § nuvarande FHL, som rör obehöriga angrepp, innebär en begränsning av vad en sekretessklausul får omfatta, eftersom det inte går att avtala bort denna bestämmelse. 31Fahlbeck s. 146. 34LU37 s. 45. Skadestånd – artikel 14 Ett avtal om konkurrensförbud eller sekretessförbindelse kan ofta innehålla en bestämmelse om normerat skadestånd, dvs. ett på förhand bestämt belopp eller beräkningsgrund. 7.1.4Skadeståndsansvar i andra fall Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad hon inser eller bör inse har angripits enligt lagen, ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet, enligt 8 § första stycket nuvarande FHL. Detsamma gäller om någon i annat fall uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad hon inser eller bör inse, har röjts i strid med OSL. Bestämmelsen i 8 § är ett komple- ment till skadeståndsbestämmelserna i 5–7 §§ nuvarande FHL och innebär att skadeståndsskyldighet inträder också för den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som en gång tidigare varit föremål för ett obehörigt angrepp enligt lagen och som hon har fått tillgång till i ett senare led. För skadeståndsansvar krävs att mottaga- ren inser eller bör inse att hemligheten utsatts för ett rättsstridigt angrepp och röjandet eller utnyttjandet ha skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. I propositionen nämns som exempel att om en näringsidkare med branschkännedom har anledning att misstänka att ett rättsstridigt förfarande ligger bakom röjandet, bör denne iaktta försiktighet och undersöka förhållandena. I annat fall inte riskerar näringsidkaren att bli skadeståndsskyldig om hon sedan utnyttjar eller sprider den mot- tagna informationen.35 Skadeståndsskyldighet även kan drabba den som i annat fall upp- såtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad hon inser eller bör inse, har röjts i strid med OSL, enligt 8 § andra meningen första stycket. Denna bestämmelse inför- des under riksdagsbehandlingen av lagutskottet. Beträffande oakt- samhetsbedömningen i detta fall anförde lagutskottet att det ligger i sakens natur att den som på begäran får en uppgift från en myndig- het i allmänhet kan förlita sig på att utlämnandet inte strider mot sekretesslagen (nuvarande OSL). I de fall personen själv utövat 1987/88:155 s. 48. Skadestånd – artikel 14 påtryckningar på en offentliganställd för att få ut informationen eller då en offentliganställd på eget initiativ röjer en uppgift för en näringsidkare som mot bakgrund av sin erfarenhet bör förstå att det är fråga om hemlig information, kan emellertid förutsättningar för skadeståndsskyldighet föreligga.36 Enligt paragrafens andra stycke ska ansvar enligt 20 kap. 3 § för brott mot tystnadsplikt inte ådömas någon på grund av överträdelse av första stycket. Regeln i andra stycket till- kom eftersom avsikten inte var att ett röjande i strid med första stycket skulle bestraffas enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.37 Däremot kan ansvar inträda om någon röjer en företagshemlighet som omfattas av sekretess enligt OSL eller någon annan lag. 7.1.5På vilket sätt skiljer sig förutsättningarna för ansvar mellan affärspartners, anställda, före detta anställda och utomstående? Särskilt om gränsdragningen mellan arbetstagare och uppdragstagare För att skadeståndsansvar ska inträda krävs för både affärspartners och arbetstagare att utnyttjande/röjande sker med uppsåt eller av oaktsamhet och att det är obehörigt. Beräkningen av skadeståndet ska ske enligt samma regel (9 § nuvarande FHL) men möjligheten till jämkning är större för en arbetstagare. Huruvida 6 eller 7 §§ tillämpas får störst betydelse i den situationen att den skadegörande handlingen ägt rum i tiden efter det att avtalsförhållandet upphört. För tidigare arbetstagare är skadeståndsansvaret i dessa fall begränsat på det sättet att det krävs synnerliga skäl för ansvar. För uppdrags- tagare/affärspartners finns inte någon motsvarande inskränkning. I praktiken kan denna skillnad mellan uppdragstagare och arbetstagare få mindre genomslag, på så sätt att arbetstagare med tillgång till känsliga uppgifter om företaget kan åläggas förlängd tystnadsplikt i avtal, se avsnitten som behandlar konkurrens- och sekretessavtal. Huruvida det är fråga om en arbetstagare eller uppdragstagare får betydelse också i fråga om rättegångsordningen. Vid talan om skade- 36LU37 s. 51. Skadestånd – artikel 14 ståndsansvar enligt 6 § förs talan enligt RB. En tvist mellan arbets- givare och arbetstagare eller tidigare arbetstagare om skadestånd för angrepp mot företagshemlighet ska – oavsett om skadestånds- yrkandet grundas på FHL eller på bestämmelser i kollektivavtal – som regel handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Detta gäller dock inte om målet gäller skadestånd i anledning av brott och talan förs i samband med åtal för brottet. Vad gäller då i fråga om sådana arbetstagare som är anställda hos ett företag – uthyrningsföretaget – men utför arbete hos ett annat företag – inhyrningsföretaget?38 Dessa anställda omfattas inte av nuvarande 7 § om de röjer eller utnyttjar en företagshemlighet hos inhyrningsföretaget eftersom de inte är anställda där. Inte heller är de uppdragstagare eftersom uppdragsavtalet är ingånget mellan inhyrningsföretaget å ena sidan och uthyrningsföretaget å den andra. På grund av uttalanden i förarbetena står det klart att skadestånds- skyldighet enligt nuvarande 6 § ska drabba den som är part i en affärsförbindelse även om det är en anställd hos denne som har missbrukat förtroendet.39 utredning bedömde att inhyrd personal som är anställd i ett uthyrningsföretag med vilket inhyr- ningsföretaget har ett avtal, inte blir personligen ansvarig gentemot inhyrningsföretaget för skada som uppkommer genom röjande eller utnyttjande av företagshemligheter på ett olovligt sätt. I kontrakts- förhållanden gäller nämligen i allmänhet ett oinskränkt principal- ansvar. Däremot kan ett sådant handlande medföra skadestånds- skyldighet för den anställde i ett uthyrningsföretaget gentemot den egna arbetsgivaren på grund av avtal eller på grundval av arbets- rättsliga eller allmänna skadeståndsbestämmelser. Enligt 4 kap. 1 § skadeståndslagen är arbetstagaren ansvarig för skada som hon vållar genom fel eller försummelse i tjänsten endast i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn till handlingens beskaffenhet, arbets- tagarens ställning, den skadelidandes intresse och övriga omständig- heter. För att regeln ska bli tillämplig krävs att det är fråga om fel eller försummelse som begås i tjänsten. Den gäller alltså inte när en arbetstagare handlar som privatperson eller för annans än arbets- givarens räkning. 38Termen ”inhyrningsföretag” är hämtad ur Fahlbeck s. 248. 1987/88:155 s. 63. Skadestånd – artikel 14 Särskilt om styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag Skadeståndsbestämmelserna i aktiebolagslagen ska tillämpas beträffande styrelseledamöter i aktiebolag, inte bestämmelserna i Bestämmelser om skadeståndsansvar för styrelseledamöter m.fl. i aktiebolag återfinns i 29 kap. aktiebolagslagen (ABL). En styrelse- ledamot som när hon fullgör sitt uppdrag uppsåtligen eller av oakt- samhet skadar bolaget ska ersätta skadan, enligt 29 kap. 1 §. Utgångs- punkten vid oaktsamhetsbedömningen är att styrelseledamoten ska iaktta den omsorg som krävs av en syssloman i allmänhet.40 Enligt 11 § lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för privatanställda ska, om inte annat anges i lagen, vad som är före- skrivet i annan lag eller författning om styrelseledamot och styrelse- suppleant i ett företags styrelse tillämpas på arbetstagarledamöter och suppleanter för sådan ledamot. En arbetstagare som är styrelse- representant är, liksom andra styrelseledamöter i bolaget, skyldig att visa lojalitet och har därmed också skyldighet att iaktta diskretion om förhållanden vars röjande kan föranleda skada för bolaget. Skadeståndet kan jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt, enligt 29 kap. 5 § ABL. Om flera ska ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har jämkats för någon av dem. I 10–13 §§ samma kapitel finns bestämmelser om preskriptionstid. Huvudregeln är att talan mot bl.a. styrelseledamot om skadestånd på grund av beslut eller åtgärd under ett räkenskapsår ska väckas senast från det att års- redovisningen för räkenskapsåret lades fram på bolagsstämman. I vissa fall, exempelvis om det har lämnats felaktiga eller ofullständiga uppgifter till bolagsstämman om den skadeståndsgrundande hand- lingen, medges längre preskriptionstid. Denna är dock längst från utgången av det räkenskapsår då de beslut eller åtgärder som talan grundas på fattades eller vidtogs. Angående FHL:s räckvidd konstaterade utredning att lagen inte är tillämplig när en styrelseledamot obehörigen avslöjar eller utnyttjar en företagshemlighet som hon har fått del av igenom sitt uppdrag.41 Den slutsatsen drogs med hänvisning till att riks- 1997/98:99 s. 184. 41SOU 2008:63 s. 208 f. Skadestånd – artikel 14 dagens lagutskott uttalat att FHL inte är tillämplig när styrelse- representanter och skyddsombud m.fl. avslöjar hemliga uppgifter som de fått del av i denna egenskap.42 Om en styrelseledamot obehörigen avslöjar eller utnyttjar en företagshemlighet som hon har fått del av i denna egenskap, kan ansvar enligt FHL alltså inte ut- krävas. Däremot kan vederbörande ha ådragit sig skadestånds- skyldighet enligt ABL, om skadan orsakats uppsåtligen eller av oakt- samhet vid fullgörande av uppdraget. ABL ger rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada, men ersättningsnivån motsvarar ändå inte den som gäller enligt FHL, eftersom ABL saknar föreskrifter om allmänt skadestånd. Vidare är de mer restriktiva reglerna om pre- skriptionstid, talerätt etc. i ABL tillämpliga, vilket typiskt sett torde minska bolagets möjligheter att kompenseras för liden skada.43 Utredningen delar uppfattningen betänkande i denna del. Kan FHL tillämpas i ett senare led? I 8 § nuvarande FHL föreskrivs skadeståndsansvar för den som upp- såtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad han eller hon inser eller bör inse, har angripits enligt den lagen. Angreppet kan ha skett genom företagsspioneri eller olovlig befattning med företagshemlighet, alternativt innebära ett sådant obehörigt röjande eller utnyttjande som kan föranleda skade- ståndsansvar enligt nuvarande 6 eller 7 §. Enligt utredning innebär lagtexten i 8 § att ett obehörigt röjande av en företags- hemlighet från en styrelseledamot till en utomstående person inte är ett sådant angrepp som gör att en skadeståndstalan kan föras enligt FHL mot en mottagare som i ond tro utnyttjar/röjer den hemliga informationen.44 Styrelseledamoten har nämligen inte angripit före- tagshemligheten enligt just FHL. Utredningen delar uppfattningen betänkande i denna del. 42LU30 s. 39 och LU37 s. 43. Se även Fahlbeck s. 247. 43SOU 2008:63 s. 209. 44SOU 2008:63 s. 210. Skadestånd – artikel 14 En revisor ska granska bolagets årsredovisning, bokföring och styrel- sens och verkställande direktörens förvaltning. Revisorn utses av bolagsstämman, men är inte en del av bolagsledningen. De uppgifter om bolaget som en revisor tar del av, tar hon del av i förtroende och med tystnadsplikt. Revisorn kan bli skadeståndsskyldig vid oakt- samhet i uppdraget, exempelvis om hon inte ser till att brister i styrelsens rutiner för tillsynen av verksamheten rättas till, enligt 29 kap. 2 § ABL. En revisor är ersättningsskyldig enligt samma grun- der som gäller för bl.a. styrelseledamöter enligt ABL. Oaktsamhets- bedömningen för en revisor ska göras utifrån de krav som rimligen kan ställas på en revisor. Föreskrifter om tystnadsplikt för revisorer finns i ABL och i revisorslagen (2001:883).