sou · H5B354 · 2017-06-07 00:00:00 — Därutöver uppfattar utredningen att studiehandledning på moders- målet ofta inte ges utifrån elevernas behov utan utifrån tillgängliga resurser. Slutligen uppfattar utredningen att det finns brister i kvaliteten i den studiehandledning som ges, vilket kan ha sin orsak i att det saknas bestämmelser eller nationella riktlinjer om syfte och innehåll. Hur ska fler nyanlända elevernå behörighet till gymnasiet? Rätt till studiehandledning på modersmålet eller det starkaste skolspråket Förslag: En nyanländ elev som mottas i det svenska skolväsen- det i årskurs 7–9 i och grundsärskolan samt i års- kurs 8–10 i specialskolan och vars kunskaper har bedömts ska få studiehandledning på modersmålet om det inte är uppenbart obehövligt. Sådan studiehandledning som ges till nyanlända i årskurs 7–9 i och grundsärskolan samt 8–10 i specialskolan ska syfta till att ge eleven förutsättningar att nå de kunskapskrav som minst ska som uppnås. Studiehandledning enligt första stycket får ges på elevens starkaste skolspråk om det är ett annat än modersmålet. Skälen för utredningens förslag Studiehandledning är som nämnts ovan att betrakta som en stöd- insats och utgör inte ordinarie undervisning. Enligt forskning och studier gjord av skolmyndigheter, se vidare i avsnitt 4.2.10. är det tydligt hur viktig studiehandledning på modersmålet är för nyan- lända elevers språk- och kunskapsutveckling. Med studiehandleda- rens stöd kan eleverna förstå undervisning som annars hade varit för svår. Observationer av studiehandledning som sker i direkt an- slutning till den undervisning som sker i klassrummet visade även att det var möjligt för läraren att stimulera och utmana de nyanlända eleverna. Utredningen uppfattar därför att studiehandledning på modersmålet är den absolut viktigaste insatsen för att förbättra ny- anlända elevers kunskapsutveckling och öka måluppfyllelsen. Som redogjorts för ovan har dock Skolinspektionen under ett flertal år påpekat brister i huvudmännens hantering av studiehand- ledning på modersmålet. Skolinspektionens granskning 2014 visade att studiehandledning inte gavs i tillräcklig omfattning eller av till- räcklig kvalitet för att vara ett stöd i nyanlända elevers kunskapsut- veckling. Dessutom fanns en oklar bild över vad studiehandled- ningen var för något eller ska innehålla, vilket även utredningen har uppfattat i olika intervjuer med huvudmän. Det finns även en öns- Hur ska fler nyanlända elevernå behörighet till gymnasiet? kan från huvudmännen om mer nationellt stöd om studiehandled- ning. I Skolinspektionens senaste rapport har också konstate- rats att tiden för studiehandledning inte fördelas utifrån elevernas behov utan i stället utifrån huvudmannens tillgängliga resurser. Van- ligtvis fick eleverna i de granskade skolorna 1–oavsett behov. Forskningen har också visat att vid övergången till ordinarie undervisning minskade eller upphörde ofta studiehand- ledningen på modersmålet, trots att eleverna uttryckte ett ökat behov av studiehandledning i den ordinarie klassen.24 Utredningen uppfattar mot den bakgrunden att eleverna inte får studiehandledning i den omfattning som de har behov av och att det finns skäl att förstärka rätten till studiehandledning för gruppen nyanlända elever som kommer sent i . De nyanlända elever som påbörjar sin skolgång i i års- kurs 7–9 har enligt statistiken svårast förutsättningar att nå målen med utbildningen och det krävs också en högre språklig nivå för att klara kunskapskraven i de högre årskurserna än i de lägre. Forskare menar att den kritiska ålder för språkinlärning infaller vid 12–. Elever som anländer till efter har svårare att lära sig det svenska språket.25 Statistiken visar också på att andelen elever som får studiehandledning på modersmål i de senare årskurs- erna ökar (se figur 5.1). De nyanlända elever som påbörjar sin skol- gång i årskurs 7–9 ska dessutom t.ex. till skillnad från nyanlända elever som påbörjar sin skolgång på gymnasieskolans språkintroduk- tionsprogram, som huvudregel undervisas i 16 obligatoriska ämnen i enligt skolförfattningarna. Utredningens bedömning är att en stor majoritet av dessa elever har behov av studiehandled- ning på modersmålet. Skälen för den bedömningen gör sig i huvud- sak även gällande för nyanlända elever i grundsärskolan och special- skolan. Utredningen anser därför att utgångspunkten bör vara att alla nyanlända elever i årskurs 7–9 i och grundsärskolan samt 8–10 i specialskolan ska få studiehandledning. Det innebär att dessa elever presumeras ha ett behov av studiehandledning. Enbart i det fall det är uppenbart obehövligt bör den nyanlända eleven stå 24Nilsson och (2013).Welcome to ”: Newly Arrived Students’ Experienves of Pedagogigal and Social Provision in Introductory and Regular . 25Vetenskapsrådet (2012). Flerspråkighet – en forskningsöversikt, rapport 5:2012. Hur ska fler nyanlända elevernå behörighet till gymnasiet? Det kan t.ex. anses uppenbart obehövligt med studiehandledning på modersmålet om eleven redan har så goda språkkunskaper i svenska att eleven utan stödinsatser når de kunskapskrav som minst ska uppnås i varje ämne. Studiehandledning ska kunna ges till nyanlända elever i årskurs 7–9 utan att tillämpa bestämmelserna om särskilt stöd Som beskrivits ovan förutsätter dagens bestämmelser att åtgärds- program utarbetas för majoriteten av nyanlända elever som behöver studiehandledning på modersmålet. Detta är en omfattande admi- nistrativ uppgift för personalen på skolorna och utredningen har också fått signaler om att det brister hos huvudmännen i den han- teringen. Utredningen anser därför att det finns skäl att överväga en annan ordning för de elever som enligt ovan föreslås en förstärkt rätt till studiehandledning. Liksom regeringen anger i prop. 2014/15:45, anser utredningen att nyanlända elever bör ges särskilt stöd när det finns sådana behov, men åtgärder som sannolikt kommer att använ- das i stor utsträckning och är helt ordinära för elever som har ett annat modersmål än svenska samt mottas i det svenska skolväsendet i årskurs 7–9 bör i stället ses som en introduktion till den svenska skolan. Åtgärder inom ramen för särskilt stöd riskerar annars att inte bli sådana särskilda åtgärder som avsetts (prop. 2014/15:45 s. 44). Utredningen anser därför att rätten till studiehandledning för ny- anlända elever i årskurs 7–9 inte bör hanteras inom ramen för reg- leringen för särskilt stöd. Genom att föreslå en rättighet för nyanlända elever som mottas i det svenska skolväsendet i årskurs 7–9 att få studiehandledning på modersmålet om det inte är uppenbart obehövligt uppfattar utred- ningen att den föreslagna insatsen omfattas av nu gällande bestäm- melse i 3 kap. 8 § fjärde stycket skollagen. Den paragrafen anger att bestämmelserna om särskilt stöd inte ska tillämpas, om en elevs stödbehov bedöms kunna tillgodoses genom en åtgärd till stöd för nyanlända och andra elever vars kunskaper har bedömts enligt 12 c §. Däremot innebär förslaget ingen förändring av nuvarande be- stämmelser om studiehandledning på modersmålet i övrigt. Dessa gäller fortsättningsvis för de nyanlända elever som mottas i de tidi- gare årskurserna eller i gymnasieskolan och för elever i övrigt som behöver studiehandledning på modersmålet. Hur ska fler nyanlända elevernå behörighet till gymnasiet? Syftet med studiehandledning till nyanlända Studiehandledning på modersmålet kan, som nämnts ovan, ges antingen i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen eller i form av särskilt stöd. Extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen ska ges om det kan befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska upp- nås (3 kap. 5 a § skollagen). En utredning om särskilt stöd ska göras om eleven, trots stöd i form extra anpassningar, befaras inte nå de kunskapskrav som minst ska uppnås och om en sådan utredning visar att en elev är i behov av särskilt stöd ska sådant stöd ges (3 kap. 8 § skollagen). För en elev i och de obligatoriska skolfor- merna gäller att det särskilda stödet ges på det sätt och i den omfatt- ning som behövs för att eleven ska ha möjlighet att nå de kunskaps- krav som minst ska uppnås (3 kap. 7 § skollagen). Eftersom studiehandledning på modersmålet är en stödinsats en- ligt gällande författningar bör samma utgångspunkt göra sig gällande vid studiehandledning till nyanlända elever, även om bestämmelser- na om särskilt stöd inte tillämpas. Utredningen föreslår därför att studiehandledning på modersmål som ska ges till nyanlända elever i årskurs 7–9 ska syfta till att ge eleverna möjlighet att nå de kunskaps- krav som minst ska uppnås. Det innebär att den studiehandledning som eleven ska få enligt föreslagen bestämmelse bör utgå från elevens stödbehov och lärarens planerade undervisning utifrån kursplanen och kunskapskraven i ämnet. Detta förutsätter, enligt utredningens uppfattning, dels ett samarbete mellan ämnesläraren och studie- handledaren, dels att studiehandledaren har kunskaper i kursplaner och kunskapskrav i de ämnen som hen handleder i. Studiehandledning ska kunna ges på elevens starkaste skolspråk Enligt nu gällande bestämmelser får en elev som undervisats på ett annat språk än sitt modersmål före sin ankomst till ges studiehandledning på det språket i stället för modersmålet under förutsättning att eleven ska erbjudas modersmålsundervisning och om det finns särskilda skäl (se 5 kap. 4 § andra stycket skolförord- ningen). Utredningen kan konstatera att flerspråkighet inte är ovanligt hos elevgruppen nyanlända elever. Det finns t.ex. nyanlända elever Hur ska fler nyanlända elevernå behörighet till gymnasiet? som har varit på flykt och därmed fått en stor del av sin skolgång i ett annat land än hemlandet och på ett annat språk än modersmålet. För dessa elever kan det språket utgöra det språk som eleven har utvecklat ett skolspråk och som eleven bäst utvecklar sina kunskaper i. Som nämnts i avsnitt 4.2.6, är skolspråk det språk- bruk som eleverna möter i skolans undervisning i olika ämnen. För att varje enskild elev ska få så bra förutsättningar som möjlighet att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås i varje ämne anser ut- redningen därför att studiehandledning till nyanlända i årskurs 7–9 bör kunna ges på elevens starkaste skolspråk om det är ett annat än modersmålet. Det innebär också att studiehandledning kan ges på svenska om det t.ex. skolgång i , bedöms vara elevens starkaste skolspråk. 6Elevernas utveckling mot kunskapskraven I utredningens uppdrag ingår att utreda hur såväl elever med god skolbakgrund som elever med kort skolbakgrund kan ges bättre förut- sättningar att uppnå behörighet till gymnasieskolans nationella pro- gram. Utredningen har vidare att analysera hur den individuella kun- skapsutvecklingen kan synliggöras när kunskapsnivån ännu inte mot- svarar ett godkänt betyg utan att lärarnas administrativa börda ökar. I detta kapitel beskriver utredningen bl.a. gällande bestämmelser om betyg och kursplaner med tillhörande kunskapskrav och vilka svårigheter i tillämpningen av dessa som finns när det gäller ny- anlända elever. Vidare beskrivs vilka krav som ställs på lärare i arbetet med nyanlända elever och vilka fortbildningsinsatser som lärare kan behöva. I kapitlet framgår också utredningens förslag. Så som redogjorts för i avsnitt 3.6 så har nyanlända elever generellt betydligt svårare att nå behörighet till gymnasieskolans nationella program och lägre meritvärde (se mer om meritvärde i avsnitt 3.6.2). /16 vad det av de nyinvandrade elever- av eleverna med okänd bakgrund2 som uppnådde behörighet till gymnasieskolans nationella program. 1 I begreppet nyinvandrade ingår enbart folkbokförda elever. Nyinvandrade elever är födda utomlands, har båda föräldrarna födda utomlands, och – har kommit till . För mer information om begrepp se avsnitt 2.3. Elevernas utveckling mot kunskapskraven Det var nästan 3 700 elever (3,) i årskurs 9, /16 som inte fick godkända betyg (A–E) i något ämne alls. Majo- ritet av dessa elever, drygt 2 500, är elever med okänd bakgrund. Vidare är drygt 350 av dessa nyinvandrade elever, cirka 80 är elever som har invandrat före skolstart eller under årskurs 1–5 och strax över 700 är elever som är födda i nyinvandrade elever som uppnår godkända betyg i alla ämnen, /16 i årskurs 9, varierar kraftigt utifrån vilket år eleven har invandrat. Av eleverna som invandrat under årskurs 8 och 9 uppnår av de nyinvandrade eleverna godkänt i samtliga ämnen (se tabell 3.1 i avsnitt 3.6.3). Nyinvandrade elevers ämnesresultat skiftar stort från som lägst godkända i ämnet svenska som andraspråk, till 95 pro- cent godkända i ämnet modersmål. Det är av eleverna som klarar godkänt i bild och slöjd. Svåraste ämnet efter svenska som andraspråk för nyinvandrade elever är engelska där en- dast uppnår godkänt. För nyinvandrade elever är engelsk- an även det ämne som det skiljer sig mest i resultat, vid jämförelse med gruppen elever med svensk bakgrund, när det gäller andel elever som uppnår godkänt betyg. Därefter följer ämnena samhällskunskap och historia. Det är en mycket liten andel elever med okänd bakgrund som uppnår godkända betyg i ett ämne förutom i modersmål och moderna språk. Det sistnämnda ämnet har dock endast 137 elever läst. I dessa två ämnen uppnår av eleverna godkända betyg. Sedan sker ett stort hopp till bild och slöjd där cirka tre av tio får godkänt betyg. Det ämne som minst andel elever med okänd bak- grund uppnår godkända betyg i, , är svenska som andra- spåk. Det är drygt en av tio som får godkänt i något av de samhälls- orienterade- och naturorienterade ämnena. 2I gruppen med okänd bakgrund finns elever som inte har fått något personnummer. Att personnummer saknas kan bero på att eleven inte blivit folkbokförd i som t.ex. asyl- sökande. 3Skolverket (2016). PM: Slutbetyg och statistik ur tabeller. Elevernas utveckling mot kunskapskraven 6.3Gällande bestämmelser om betyg och kunskapskrav 6.3.1Läroplan, kursplan och kunskapskrav Regeringen beslutar om läroplaner för , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan. Läroplanen innehåller följande tre delar. •Skolans värdegrund och uppdrag •Övergripande mål och riktlinjer för utbildningen Kursplanerna utgår från de övergripande mål som rör kunskaper i läroplanens andra del. Kursplanerna anger vilka ämnesspecifika kun- skaper eleverna ska ges möjlighet att utveckla genom undervisningen i de olika ämnena. Kursplanerna innehåller respektive ämnes syfte och centrala innehåll. Till varje kursplan hör kunskapskrav. Sammanfattningsvis beskrivs under ämnets syfte varför ämnet finns i skolan med utgångspunkt i skolans övergripande uppdrag såsom det anges i läroplanens första del. Det anger vad undervis- ningen ska syfta till, dvs. vilka kunskaper eleverna ska ges möjlighet att utveckla genom undervisningen. Det centrala innehållet anger vad som ska behandlas i undervis- ningen. Där framgår också i vilka årskurser olika delar av innehållet ska behandlas. Det centrala innehållet är indelat i kunskapsområden som tillsammans täcker centrala delar av ämnet. För samtliga ämnen finns en progression i innehållet som vidgas och fördjupas genom årskurserna. Det centrala innehållet anger inte hur mycket tid som ska ägnas åt olika delar av innehållet. Detta är något som läraren måste avgöra utifrån den aktuella elevgruppen och med stöd av kunskaps- kraven. Det är inte möjligt att utelämna eller flytta delar av det centrala innehållet till andra årskurser än vad som anges i kursplan- en. Däremot finns det utrymme för läraren att tillsammans med eleverna välja till ytterligare innehåll inom ramen för ämnet. Kunskapskraven utgår från de förmågor som sammanfattas i ämnets syfte och det centrala innehållet och beskriver vilket kunn- ande som krävs för godtagbara kunskaper i vissa årskurser och för olika betyg. Till grund för konstruktionen av kunskapskraven har Elevernas utveckling mot kunskapskraven gjort vissa antaganden om undervisningstid i respektive ämne.4 Kursplanerna är utformade för årskurs 1–3, 4–6 och 7–9 och kun- skapskrav finns som huvudregel för i årskurs 3, 6 och 9. 6.3.2Betyg i och motsvarande skolformer Bestämmelser om betyg för de olika skolformerna i skolväsendet finns dels i skollagen, dels i de förordningar som reglerar de olika skolformerna. Skolförordningen (2011:185) innehåller bestämmel- ser som kompletterar skollagen när det gäller , grundsär- skolan, specialskolan och sameskolan. Bestämmelser för skolområdet finns även i Statens skolverks författningssamling SKOLFS. Allmänna bestämmelser om betyg finns i 3 kap. skollagen. I grund- skolan, grundsärskolan, specialskolan och sameskolan ska betyg sättas i den utsträckning och form som följer av skollagen eller annan för- fattning. Rektorn ska se till att betyg sätts i enlighet med skollagen och andra författningar och eleverna ska informeras om de grunder som tillämpas vid betygssättningen (3 kap. 13–15 §§ skollagen). Betyg sätts i slutet av varje termin Även tidpunkten för betygssättningen regleras i skollagen. I t.ex. ska betyg sättas i slutet av varje termin från och med årskurs 6 i alla ämnen som eleven har fått undervisning i. Om under- visningen i naturorienterande ämnen och samhällsorienterande ämnen i huvudsak varit ämnesövergripande fram till och med slutet av årskurs 6, får rektorn dock besluta att ett sammanfattande betyg ska sättas för dessa respektive ämnen i årskurs 6 i . I språkval sätts betyg från och med årskurs 7 i , om eleven har fått undervisning i ämnet under terminen (10 kap. 15 och 16 §§ skollagen). 4 (2009). Redovisning av uppdrag om att utarbeta nya kursplaner och kunskaps- krav för och motsvarande skolformer m.m. Elevernas utveckling mot kunskapskraven När ett betyg sätts innan ett ämne har avslutats, ska betygssätt- ningen bygga på en bedömning av de kunskaper som eleven in- hämtat i ämnet till och med den aktuella terminen (se t.ex. 10 kap. 19 § skollagen). Vid bedömningen ska elevens kunskaper i årskurs 6 ställas i relation till de kunskaper en elev ska ha uppnått vid betygs- tillfället i förhållande till kunskapskraven i årskurs 6 och efter års- kurs 6 ska elevens kunskaper ställas i relation till de kunskaper en elev ska ha uppnått vid betygstillfället i förhållande till kunskaps- kraven i årskurs 9 (se t.ex. 10 kap. 19 § skollagen). Som betyg ska någon av beteckningarna A, B, C, D, E eller F användas i , specialskolan och sameskolan. Högsta betyg betecknas med A och lägsta godkända betyg med E. Betyg för icke godkänt resultat betecknas med F. Detsamma gäller för en elev i grundsärskolan som har läst ett ämne enligt kursplaner. När det gäller grundsärskolans ämnen används inte beteckningen F och för den elev som inte uppnår kraven för betyget E ska betyg inte sättas i ämnet. Vidare ska betyg i grundsärskolan endast sättas om eleven eller elevens vårdnadshavare begär det. Om det i grund- skolan, specialskolan eller sameskolan saknas underlag för bedömning av en elevs kunskaper i ett ämne på grund av elevens frånvaro, ska betyg inte sättas i ämnet (10 kap. 17 och 18 §§, 11 kap. 19–21 §§, 12 kap. 17 och 18 §§ och 13 kap. 18 och 19 §§ skollagen). Att kunskapskrav ska finnas för betygen A–E regleras i skolför- ordningen (6 kap. 7 §). Det är som har meddelat före- skrifter om vilka kunskapskrav som ska gälla för bl.a. ämnen, samiska, grundsärskolans ämnen och ämnesområden samt för vissa ämnen i specialskolan (SKOLFS 2011:19, 2011:23, 2011:29 och 2011:57). Det finns preciserade kunskapskrav för tre av betygen A, C och E. Med ett kunskapskrav avses hela beskrivningen av ett betygssteg. Det finns inga preciserade kunskapskrav för B och D (6 kap. 2 § skol- förordningen). Lärare ska enligt läroplanen vid betygssättningen utnyttja all tillgänglig information om en elevs kunskaper i förhållande till kun- skapskraven och allsidigt utvärdera dessa kunskaper. Den informa- tionen kan bestå av olika bedömningsunderlag och det är viktigt att dokumentationen har en koppling till kunskapskraven. Elevernas utveckling mot kunskapskraven Både i forskning och i bestämmelserna kring bedömning och betygssättning lyfts vikten av att eleverna förstår grunderna för bedömningen och betygssättningen (3 kap. 15 § skollagen ).5 Betyg när ett ämne avslutas och slutbetyg När ett ämne har avslutats ska betyget bestämmas med hjälp av be- stämda kunskapskrav (10 kap. 20 § skollagen). Om det finns sär- skilda skäl får det vid betygssättningen bortses från enstaka delar av de kunskapskrav som eleven ska ha uppnått vid årskurs 6 eller 9. Med särskilda skäl avses funktionsnedsättning eller andra liknande personliga förhållanden som inte är av tillfällig natur och som utgör ett direkt hinder för att eleven ska kunna nå ett visst kunskapskrav (10 kap. 21 § skollagen). I de fall där ett icke godkänt betyg sätts i ett avslutat ämne ska en skriftlig bedömning av elevens kunskaps- utveckling i ämnet ges. Av bedömningen får också de stödåtgärder som har vidtagits framgå. Om det inte kan sättas betyg i ett avslutat ämne med anledning av att det saknas underlag för bedömning av en elevs kunskaper i ämnet på grund av elevens frånvaro får de stöd- åtgärder som har vidtagits framgå av beslutet (10 kap. 22 § skol- lagen). För en elev som har skolplikt ska slutbetyg utfärdas när skol- plikten upphör. En sådan elev som därefter har slutfört den högsta årskursen har rätt att få ett nytt slutbetyg. För en elev som inte har skolplikt ska slutbetyg utfärdas när eleven har slutfört den högsta årskursen (6 kap. 14 § skolförordningen). Slutbetyget ska vidare inne- hålla uppgifter om den högsta årskurs som eleven har genomgått och om de senaste besluten om elevens betyg. Betyg som har satts innan ett ämne avslutats ska inte ingå i slutbetyget (6 kap. 15 § skolför- ordningen). har med stöd av ett bemyndigande i 6 kap. 23 § skol- förordningen meddelat ytterligare föreskrifter om bl.a. utformningen av slutbetyg. 5 (2010). The role of formative assessment in effective learning environment och (2011). Kunskapsbedömning i skolan – praxis, begrepp, problem och möjligheter. Elevernas utveckling mot kunskapskraven Det finns inga särskilda bestämmelser om betygssättning av nyanlän- da elever. Trots att en nyanländ elev kan börja sent på terminen gäller att eleven ska få betyg i de ämnen som hen har fått under- visning i, även om undervisningen varit mycket begränsad. Det kan innebära att en lärare har lite eller ingen information alls om elevens kunskaper i ett ämne. Det underlag som läraren fått genom under- visningen kan vara det enda material läraren har att tillgå för att göra en bedömning av elevens kunskaper. Om eleven utifrån det under- laget uppvisar godkända kunskaper i de delar av kunskapskraven som underlaget omfattar ska läraren sätta E i betyg och i annat fall ska läraren sätta F i betyg. En elev som kommit sent på terminen, men som deltar i under- visningen, ska inte få ett streck i betyg. Ett streck kan sättas i de fall en lärare saknar underlag för att bedöma en elevs kunskaper på grund av att eleven varit frånvarande från skolan (se t.ex. 10 kap. 18 § skollagen). En streckmarkering signalerar att eleven inte har deltagit i undervisningen och är även en indikator på hur skolan har lyckats i sin uppgift att främja elevers närvaro. För elever som går ut årskurs 9 förutsätter skol- författningarna att eleven har fått undervisning i alla obligatoriska ämnen. Vid utformningen av slutbetyget ska alla dessa ämnen ingå om den enskilde eleven inte haft ett beslut om anpassad studiegång som innebär att eleven inte läst ett eller flera ämnen. 6.4.1Olika tolkningar och problem med betygsättning för nyanlända elever Enligt är det många lärare som upplever att det är proble- matiskt att sätta betyg när en elev som är nyanländ till efter- som lärarna inte alltid hinner få så mycket underlag för betygsättning. Svårigheterna gäller i synnerhet nyanlända elever med okänd bakgrund.