sou · H4B321 · 2017-01-01 00:00:00 — Environmental Policy and Household Behaviour: Sustainability and Everyday Life, pp. 69–98. (, UK: Earthscan). McCright, A. M., & Dunlap, R. (2011). The Politicization of Climate Change and Polarization in the American Public's Views of Global , 2001–2010. Sociological Quarterly, 52(2), 155–194. Micheletti, M. (2003). Political Virtue and Shopping: Individuals, Consumerism, and Collective Action (: Palgrave ). Mineur, E. (2007). Towards Sustainable Development. Indicators as a tool of local governance, Doctoral Thesis, , (: ). Mol, A. J. and D. A. (Eds.) (2000). Ecological modernisation around the world: perspectives and critical debates (: ). Murdie, A., and Urpelainen J. (2014). Why Pick on Us? Environmental INGOs and State Shaming as a Strategic Substitute. Nawrotzki, R. (2012). The Politics of Environmental Concern: A Analysis. Organization & Environment, 25(3), 286–307. Nee, V. (2001). Sources of New Institutionalism. I V. Nee and M. C. Brinton (reds.) The New Institutionalism in Sociology, pp. 1– 17 (, CA: ). , M. and K. Eckerberg (reds.) (2007). Environmental Policy Integration in Practice: Shaping Institutions for Learning (: Earthscan). North, D. (1990). Institutions, Institutional Change and Economic Performance (: ). NV (1999:5007). Når vi miljömålen? (: , Report No 5007). Nässén, J. & J. (2015) Attityder till klimatskatter på flygresor och nötkött, I , A., , B., , H. & , M. (red) Fragment. (: ). (1998). Den svenska partirymden. Väljarnas uppfattningar av konfliktstrukturen i partisystemet 1956–1996. Studies in Politics 54. (2014). granskning av miljöpolitik. Environmental Performance Reviews: . (: ). Ostrom, E. (1990). Governing the Commons: the evolution of institutions for collective action (: ). Ostrom, E. (2000). Crowding out citizenship. Scandinavian Political Studies, 23(1): 3–16. Ostrom, E. (2005). (: ). I. and R. Y. (1983). Effects of public opinion on policy. , 77: 175–190. (2004). Environmental Policy Integration: An Introduction. PINTS – Policy Integration for Sustainability Background Paper (: ). L. and A. Wildavsky (1973). Implementation: How Great Expectations in Are Dashed in ; Or Why It's Amazing That Federal Programs Work at All, This Being a Saga of the as Told by Two Sympathetic Who Seek to Build Morals on a (: ). (1990/91:90). En god livsmiljö. Government (: ). (1993/94:111). Med sikte mot hållbar utveckling; genomförande av besluten vid FN’s konferens om miljö och utveckling. Government (: ). (1997/98:45). Government (: ). (1997/98:145) Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart . Government (: ). (2000/01:130). Svenska miljömål–delmål och åtgärdsstrategier.Government (: ). (2001/02:55). Government , : . (2004/05:150). Svenska miljömål–ett gemensamt uppdrag. Government , : . (2005/06:172). Nationell klimatpolitik i global samverkan. Government (: ). (2008/09:162). En sammanhållen klimat- och energipolitik. Government (: ). (2009/10:155) Svenska miljömål – För ett effektivt miljöarbete. Government (: ). (2010/11:40). En reformerad budgetlag. Government (: ). SFS (1974:152). (2005/06:49). Approval of 2005/06:MJU3 (Prop, 2004/05:150: Svenska miljömål–ett gemensamt uppdrag). Parliamentary Decision (: ). Scholz, J. T., and Lubell, L. (1998). Trust and Taxpaying: Testing the Heuristic Approach to Collective Action. , 42 (3): 903–20. Sevä, M. (2015). The decisive role of street-level bureaucrats in environmental management. (Doctoral thesis, ). SFS (1998:808). (1992/93:13). , ett handlingsprogram för nästa århundrade. (: ). (1994/95:120). Miljön – vårt gemensamma ansvar. , (: ). (1996/97:50). På väg mot ett hållbart ekologiskt samhälle. , (: ). (2000/01:38). Hållbara –uppföljning av åtgärder för en ekologiskt hållbar utveckling. , (: ). (2003/04:129). En svensk strategi för hållbar utveckling. (: ). (2013/14:209). om klimat för pengarna. (: ). SNF (2014). Fyra förlorade år för miljön. Granskning av riksdagspartiernas miljöinsatser 2010–2014. (: ). SOU (2000:52). Framtidens miljö – allas vårt ansvar. Betänkande från miljömålskommittén (Utredningar, : ). SOU (2003:31). En hållbar framtid i sikte (, Slutbetänkande från för och Habitat; : ). SOU (2008:24). Svensk klimatpolitik (: ). SOU (2015:43). Vägar till ett effektivare miljöarbete. Slutbetänkande av (: ). Stimson, J. A., M. B. Mackuen och R. S. (1995). , 89(3): 543– 565. (2008) ‘Much ado about nothing?’–Energy in : How Intersectoral Policy Coordination Affects Outcomes from EPI in Multisectoral Issues. , 10(4): 381–403 (2003). Tax Morale, Rule Governed Behavior and Trust, 39 Constitutional Political Economy, 14, 119–140. Treier, S., & Hillygus, D. (2009). The Nature of Political Ideology in the Contemporary Electorate. Public Opinion Quarterly, 73(4), 679–703. (2008). Legitimacy and Public Policy: Seeing Beyond Effectiveness, Efficiency, and Performance. , 36(3): 421–443. Wlezien, (1995) The Public as Thermostat: Dynamics of Preferences for Spending, 39(4) 981–1000. Konstitutionella aspekter av ett klimatpolitiskt ramverk – En expertrapport av , Denna rapport kommer i enlighet med uppdraget att analysera de statsrättsliga aspekterna av ett klimatpolitiskt ramverk med särskilt fokus på olika regleringsformers för och nackdelar. Rapporten kommer att inledas med en kortare beskrivning av det konstitutionella systemet i och då framförallt relationen mellan riksdag och regering. Därefter diskuteras vilka olika möjligheter att fastslå ett klimatpolitiskt ramverk som finns. I denna diskussion kommer frågan om bundenhet och kontroll att särskilt analyseras, dvs. vilka effekter respektive val av reglering får rent rättsligt. Avslutningsvis kommer en mer allmän diskussion om hur olika varianter av reglering förhåller sig till den konstitutionella traditionen i . Det konstitutionella systemet i Det konstitutionella systemet i målas upp i regerings- formens (RF) första kapitel. I RF 1 kap. 1 § beskrivs den svenska demokratimodellen som innebär att det är folksuveräniteten som är grunden och att denna förverkligas genom parlamentarism och självstyrelse samt att den offentliga makten utövas under lagarna. Vidare slås det fast i RF 1 kap. 4 § att det är riks- dagen som folkets främsta företrädare och då enligt RF det centrala 1 Jur dr i konstitutionell rätt vid . har till uppgift att stifta lag, besluta om statens inkomster och utgifter samt att granska rikets styrelse och förvaltning. Enligt RF 1 kap. 6 § är det regeringen som styr riket och därmed står under granskning. Detta är den grundläggande bilden av den svenska modellen. är det centrala organet men regeringen styr riket, dock under ansvar inför . är en parlamentarism vilket innebär att om regeringen inte har förtroende kan den tvingas att avgå. Således behöver en regering vara lyhörd för önskemål, särskilt om regeringen inte har en majoritet i att stödja sig mot. Vad gäller frågan hur regeringen ska styra riket finns det få svar att finna i RF. I RF 6 kap. finns regler om regeringsbildning och regeringens sammansättning. Om detta kan sägas att utser en statsminister efter varje val och att hen därefter utser övriga statsråd. Det är således statsministern som är den centrala personen i regeringen vilket inte minst framkommer i RF 6 kap. 9 § där det regleras att om statsministern entledigas eller dör ska samtliga statsråd entledigas. Det innebär att om en misstroende- förklaring mot statsministern vinner gehör i ska hela regeringen entledigas. Själva regeringsarbetet regleras i RF 7 kap. och inte heller den regleringen är särskilt utförlig. Det konstaterars i RF 7 kap. 1 § att det ska finnas ett regeringskansli som ska biträda regeringen och att det i ingår olika departement. Det sägs dock ingenting om vilka departement som ska finnas eller hur regerings- kansliet ska vara organiserat. Ärendenas beredning och avgörande regleras i RF 7 kap. 2–7 §§. Där slås fast att behövliga upplysningar och yttranden ska inhämtas, dvs. att förslagen ska på remiss. Ett regeringsärende ska avgöras vid ett regeringssammanträde och minst fem statsråd ska medverka för att regeringen ska kunna ta beslut. Det ska föras protokoll och för att besluten ska äga giltighet krävs att stats- ministern, eller annat statsråd på regeringens vägnar, skriver under beslutet. Det var ett medvetet val av grundlagstiftaren att reglera minimalt kring regeringsarbetet. Enligt förarbetena var det en ”allmän utgångs- punkt […] att man visar återhållsamhet med att binda regeringens arbetsformer i grundlag”.2 Tanken bakom detta är att skapa ett flexibelt system som ska kunna anpassas efter omständigheterna, exempelvis om det är fråga om enparti-, koalitions- eller samlings- regering.3 En annan bakomliggande tanke var att varje regering skulle ha möjlighet att forma regeringsarbete och organisationen efter den politik som den regeringen vill driva. Ett exempel på detta är departementsstrukturen som förändras utifrån politiska prioriteringar. Det finns dock vissa undantag från detta där regeringens handlingsutrymme beskärs något genom att särskilda formkrav föreskrivs eller en viss reaktion krävs av regeringen. Exempelvis måste regeringen förhålla sig till rapporter och avge ett yttrande till (RO 9 kap. 19 §). Det mest omfattande är dock Bugetlagen (2011:203) som ger detaljerade beskrivningar av vad budgetenen måste innehålla och vad regeringen behöver göra. Gemensamt för dessa regleringar är dock att de föreskriver hur regeringen ska göra, inte vad. Med andra ord formen och inte innehållet. Regeringen fattar beslut i två huvudtyper av ärenden, styrelseärenden och förvaltningsärenden. Med styrelseärenden menas beslut som tas utifrån regeringens uppgift att styra riket.4 Det handlar om propositioner, internationella överenskommelser, förordningar, mm. Förvaltningsärenden är i stället beslut som tar utifrån regeringens uppgifter som landets högsta myndighet för förvaltningsärenden.5 Det handlar om beslut om utnämningar, tillstånd, dispenser, överklaganden, m.m. Något bör sägas om den interna beredningen och även om den är sparsamt reglerad och till viss del förändras utifrån regeringens sammansättning finns det en kärna i beredningen som blivit praxis. Enligt RF 7 kap. 2 § föreligger ett remisstvång vid beredningen av ett regeringsärende. Detta gäller alla typer av regeringsärenden, dvs. även förvaltningsärenden.6 Det är upp till regeringen att besluta formerna för remissen och vilka som ska få möjlighet att inkomma 1973:90 s. 179. 3Holmberg, E, Stjernquist, N, , M, , M & , G, Grundlagarna – Regeringsformen successionsordningen riksdagsordningen, 3 u, Juridik, s. 332 f. 4Holmberg & Stjerquist, s. 337. 6Holmberg & Stjernquist, s. 327. Det normala är en skriftlig remissomgång men det förekommer även så kallade remissmöten, där berörda parter bjuds in till ett möte vid vilket de får tillfälle att lämna synpunkter, och underhandskontakter. Dessa varianter av remissbehandling har kritiserats av både lagrådet, KU och revisorer.7 KU har dock konstaterat att regleringen i RF inte är absolut utan enligt ordalydelsen ska upplysningar inhämtas när de är ”behövliga”.8 Ärendena bereds inom departementen och om en fråga berör flera olika departements verksamhetsområde är det aktuellt med samråd mellan departementen och i förekommande fall även gemensam beredning utifrån regleringen i förordningen (1996:1515) med instruktion för 15 §. Bakgrunden till detta är regeringens kollektiva ansvar för beslutsfattandet (RF 7 kap. 3 §). Eftersom regeringen inte är en förvaltningsmyndighet är den inte heller bunden av Förvaltningslagen (1986:223) där det fastslås i 1 § att lagen endast gäller förvaltningsmyndigheterna. Trots detta är tanken att förvaltningslagen så långt som möjligt ska följas av regeringen.9 Enligt Gula boken – handläggningen av ärenden i (Ds 1998:39) gäller följande: Trots att regeringen inte är en förvaltningsmyndighet i förvaltningslagens mening är det viktigt att man även i regerings- ärenden följer de principer som förvaltningslagen ger uttryck för. Ett par av dessa (objektivitets- och kommunikationsprinciperna) har för övrigt en viss motsvarighet i regeringsformens allmänna regler om saklighet och opartiskhet och om hur regeringsärenden skall beredas (1 kap. 9 § och 7 kap. 2 § regeringsformen). prövar också vid sina årliga granskningar av regeringen att förvaltningsärenden handlagts i enlighet med gällande förvaltnings- rättsliga principer. Det som har sagts nu om förvaltningslagens tillämning hos regeringen gäller både ärenden som regeringen prövar som första och enda förvaltningsinstans och ärenden som regeringen prövar efter överklagande. Prövningen av ett överklagande omfattar också frågan 7Se t. ex. lagrådets yttrande i prop. 1993/94:52 och yttrande 1997/98:RR3. Se även 2006/07:KU20 s. 180 ff som diskuterar beredningen av regeringsärenden och konstaterar att skriftligt remissförfarande bör vara huvudregeln. 8KU 2008/09:KU10 s. 46. 1973:90 s. 287 där det konstateras att utgångspunkten är att handläggningen av regeringsärenden ”i tillämpliga delar [ska] följa samma principer som enligt förvaltningslagen skall gälla för underordnade myndigheter.” om den lägre instansen har följt de formella krav på handläggningen som finns i bl.a. förvaltningslagen.10 När det gäller själva beslutsfattandet inom regeringen finns det inte heller någon särskild reglering utöver att minst fem statsråd måste vara närvarande (RF 7 kap. 4 §). Hur beslutsfattandet går till är upp till varje regering att komma överens om. Bakgrunden till detta ligger i själva parlamentarismen. utser en statsminister som i sin tur utser regeringen. Eftersom det är statministern som är den centrala figuren i regeringen kan hen sparka och utse nya statsråd om de sittande väljer att inte hålla med. Denna situation har gjort att beslutsregler ansetts vara överflödiga.11 Regeringen styr riket och är ansvarig inför . Det är detta som är basen för relationen mellan riksdag och regering. lägger sig, som visats ovan, inte i hur regeringen styr riket utan har i stället en kontinuerlig kontroll av regeringsarbetet. Denna sker dels genom själva lagstiftningsprocessen där reger- ingens förslag granskas på olika sätt, dels genom kontrollmakt som regleras i RF 13 kap. I RF 13 kap. finns flera olika granska regeringen. Enligt RF 13 kap. 1 § ska KU granska regeringsärendenas hand- läggning och statsrådens tjänsteutövning. Enligt RF 13:3 kan KU beslut om åtal mot ett statsråd som grovt åsidosatt sin tjänsteplikt. RF 13:4 ger möjlighet att rikta en misstroendeförklaring mot ett statsråd eller hela regeringen och därmed tvinga fram dennes avgång. Dessutom kan alla riksdagsledamöter ställa frågor och inter- pellationer till statsråden enligt RF 13:5. Avslutningsvis finns det två självständiga organ som granskar regeringen, JO och Riks- revisionen. Det är det konstitutionella ansvaret som är påtryckningsmedel. Så längre regeringen styr riket på ett sätt om stämmer överens med grundlag och annan lag spelar det ingen roll hur den gör den. Skulle regeringen gå utöver vad den får göra kan markera exempelvis via KU eller, som sista utväg, genom en misstroendeförklaring. Utöver denna politiska granskning finns det även en rättslig kontroll av regeringen som utövas av domstolarna. 10Ds 1998:39 s. 14 f. 11Se även , s. 340 f. olika sätt, dels genom rättsprövning av regeringsbeslut som rör enskilda, dels genom normprövning enligt RF 11 kap. 14 §.12 Rättsprövningen innebär att en enskild överklagar regeringens beslut till domstol för att få en prövning av om regeringens beslut har rättsligt stöd eller inte. Normprövningen innebär att domstolen har rätt att åsidosätta en norm (lag eller förordning) om denna skulle strida mot en överordnad norm (grundlag eller lag). Exempelvis skulle en domstol kunna vägra att tillämpa en förordning om domstolen anser att denna strider mot en lag eller grundlag. Lagreglering av ett klimatpolitiskt ramverk I denna del kommer jag att diskutera olika aspekter av en lagreglering av ett klimatpolitiskt ramverk. Vilka olika varianter av lagstiftning är möjlig och vad innebär olika typer i form av rättslig bundenhet. Mycket av diskussionen kommer att fokuseras på betydel- sen av hur lagtexten utformas och vilka resultat olika formuleringar får. Inledningsvis kan det vara bra att klargöra några rättsliga begrepp som kommer att användas i texten nedan. När jag talar om ”rättstillämparen” handlar det om den som har att tillämpa och tolka en lagregel. Det kan vara en myndighet, en domstol eller i förekommande fall regeringen. Med rättslig bundenhet menar jag att en regel skulle kunna vara möjlig att utkräva via en domstols- prövning. Något bör sägas om lagstiftningsprocessen och vilka steg ett eventuellt förslag behöver passera innan det är dags för beslut i . Det första steget är att regeringen måste komma överens om ett förslag att lägga fram till . Detta förslag ska remissbehandlas (RF 7 kap. 2 §) och passera lagrådet (RF 8 kap. 20–22 §§) innan det skickas till . Väl i ska det utskottsbehandlas innan det läggs fram i kammaren för beslut. Det går att konstatera att regeringen med nuvarande parlamentariska 12 Normprövning kan även ske av myndigheter enligt RF 12 kap. 10 § men det är mycket ovanligt. situation behöver stöd av fler partier för att ett eventuellt lagförslag ska gå igenom i . Olika typer av lagregler Det finns flera olika sätt att dela in lagregler på utifrån vad de reglerar och hur de utformas. Det handlar om att på olika sätt kategorisera olika regleringar utifrån dess syfte och funktion. Detta görs med olika samlingsnamn av vilka jag kommer att beröra några för det klimatpolitiska ramverket relevanta. Målsättningsstadgan- den som är en särskild kategori kommer jag att beröra särskilt nedan. Lagregler kan grovt delas in i två huvudkategorier, ”vad-regler” och ”hur-regler”.13 En vad-regel stipulerar vad rätten ska innehålla eller vad rättstillämparen, dvs. den som har att tillämpa lagen, ska göra, exempelvis vissa mål som ska uppnås. En hur-regel visar i stället hur rätten ska utövas eller hur rättstillämparen ska agera. För att göra en koppling till den aktuella frågan kan en vad-regel säga vilka klimatmål som ska uppnås, exempelvis ett fossilfritt . Hur-regeln berättar därefter hur detta ska uppnås, exempelvis genom årliga uppföljningar och beslut. Det är med andra ord hur-regeln som ger någon direktiv att agera och då också den regel som är lättast att utkräva ansvar för. Ett annat sätt att dela upp dessa regler är att tala om mål- respektive processregler. Målregler motsvarar då vad, eller vilka mål som ska uppnås, och processregeln beskriver hur detta ska uppnås. Den sistnämnda kan även benämnas handlingsregel.14 Ett målsättningsstadgande är en reglering som sätter upp olika mål för den offentliga verksamheten utan att vara rättsligt bindande. Den brukar inledas med ”Det allmänna ska verka för…” eller dylikt och det handlar om att visa på en färdriktning snarare än att peka på slutdestinationen. Ofta följs ett målsättningsstadgande upp med 13Se t. ex. , Regeringsformens målsättningsstadganden, FT 1984 s. 289–303, s. 289. 14Strömberg, H, Normgivningsmaken, s. 24 f. konkretiserande lagstiftning som på olika sätt ska leda till att målet uppfylls. Målsättningsstadgandet får då i stället fungera som tolkningsdata i tolkningen av de mer konkreta lagreglerna. En enskild lag brukar inte sällan inledas med en så kallad portalparagraf som är tänkt att visa syftet med lagen och fungera som en hjälp vid tolkning av lagens olika regleringar. Det kan ses som en variant av målsättningsstadgande och denna typ av regel brukar inledas med ”Bestämmelser i denna lag syftar till…” eller något liknande. Ett exempel på detta går att finna i (MB) 1 kap. 1 §. En portalparagraf brukar i likhet med målsättningsstadganden inte anses som rättsligt bindande men fungerar som stöd vid tolkningen av resterande reglering. Med andra ord kan rättstillämparen använda portalparagrafen vid tolkningen av en specifik regel i lagstiftningen för att se till att syftet med regleringen får fullt genomslag. Den har med andra ord en mer konkret koppling till rättstillämpningen än ett målsättnings- stadgande som mer ger generellt riktlinjer till det allmänna. I förarbetena talas om skillnaden mellan ”ska-regler” och ”bör- regler” där målsättningsstadganden ska ses som ”bör-regler” och därmed inte vara rättsligt bindande.15 De ska i stället ses som grundläggande värderingar avsedda att vara styrande för den offentliga verksamheten.16 Ett tydligt exempel på ett målsättningsstadgande återfinns i RF 1 kap. 2 §. Det framgår tydligt i förarbetena att det inte är fråga om en rättsligt bindande regel utan den i stället ”ger uttryck för vissa särskilt viktiga principer för samhällsverksamhetens inriktning”.17 Det framgår även uttryckligen i förarbetena att RF 1 kap. 2 § inte kan bli föremål för rättslig kontroll utan efterlevnaden av stadgandet ska i stället bli föremål för politisk kontroll.18 Däremot sägs det att stadgandet kan få rättslig betydelse som tolkningsdata vid tillämpning av andra regler.19 Vad detta innebär är dock oklart. 15Se t. ex. SOU 1975:75 s. 184. 16Nyman, O, Regeringsformens målsättningsstadganden, FT 1984 s. 289–303, s. 289. Jmf även SOU 2008:15 s. 454 och prop. 2009/10:80 s. 188 som menar att tanken med målsättningsstadganden är att fungera som anvisningar till det allmänna att verka i en viss riktning. 2001/02:72 s. 15. 18SOU 1975:75 s. 184. Se även prop. 2001/02:72 s. 15 f. 2001/02:72 s. 16. Utgångspunkten är med andra ord att RF 1 kap. 2 § primärt är riktad till lagstiftaren och det är framförallt i lagstiftningsarbetet som hänvisningar görs till målsättningsstadgandet.20 Det före- kommer dock att både JO och JK hänvisar till stadgandet när de granskar den offentliga maktutövningen.21 Dessutom har () i ett avgjort fall uttryckligen hänvisat till RF 1 kap. 2 § avseende barns rättigheter.22 Det finns således tecken som tyder att den rättsliga synen på målsättningsstadganden håller på att förändras. En orsak till den förändrade synen på denna typ av lagreglering kan vara att den svenska rättstillämpningen blir alltmer influerad av den EU-rättsliga metoden i takt med att blir alltmer integrerad i den svenska lagstiftningen. använder sig regelbundet av preambeln till en lagstiftningsakt i tolkningen av enskilda stadgande i den lagstiftningsakten. I preambeln slås ofta syftet med lagstiftningen fast i termer som kan liknas vid ett målsättningsstadgande. Det är detta som domstolen sedan använder i sin tolkning.23 Frågan är således vilken roll målsättningsstadganden kan komma att få . Att fastslå att en regel inte är rättsligt bindande är dock tveksamt då en lagregel alltid är ett uttryck för lagstiftarens vilja och kan komma att användas på något sätt i rättstillämpningen.24 Sen kan utformningen av en enskild rättsregel vara sådan att det är svårt för en enskild att åberopa den i domstol. Ett möjligt scenario som lyfts fram när det gäller stadgandet i RF 1 kap. 2 § är att den kan komma att få betydelse i och med den ändrade lydelsen av RF 11 kap. 14 § om normprövning. En lagregel som står i strid med grundlagens målsättningsstadgande skulle kunna komma att åsidosättas med stöd av lagprövningsregeln.25 På samma sätt kan en rättsregel komma att tolkas konformt med ett målsättningsstadgande vid eventuella normkonflikter. 20Se t. ex. SOU 2014:59 s. 82. JO 2009/10 s. 398. 22NJA 2014 s. 307. 23Se t. ex. Lenaerts, K & , J A, To of the EU Is: Methods of Interpretation and Court of , EUI Working Papers 2013/9 s. 7. För ett konkret exempel på när domstolen använder denna metod se mål C-236/09. 24Warnling-Nerep, W, , A & Reichel, J, Statsrättens grunder, Juridik, 2011, s. 43 f. 25Wenander, H, En princip om internationell öppenhet – 1 kap. 10 § regeringsformen och socialförsäkringsrätten, FT 2011 s. 537–561, s. 551. Andra typer av regleringar I denna del kommer jag att presentera och diskutera de andra typer av reglering som skulle kunna vara aktuella när det kommer till ett klimatpolitiskt ramverk.