sou · H5B349 · 2017-06-02 00:00:00 — föreslår även bestämmelser som innebär att känsliga personuppgifter ska få behandlas för sådana ändamål relaterade till hälso- och sjukvård samt social omsorg som avses i dataskyddsförordningen, under förutsättning att förordningens krav på tystnadsplikt är uppfyllt (SOU 2017:39, avsnitt 10.7.2). Personuppgifter som rör lagöverträdelser föreslår att behandling av personuppgifter som rör fällande domar i brottmål, lagöverträdelser som innefattar brott eller straffprocessuella tvångsmedel som huvudregel ska få utföras endast av myndigheter. Vissa bestämmelser som tillåter andra än myndigheter att behandla motsvarande uppgifter ska föras in i den kompletterande förordningen. I den kompletterande förord- ningen ska även Datainspektionen bemyndigas att meddela ytterli- gare föreskrifter och besluta om sådana behandlingar (SOU 2017:39, avsnitt 11.4). Uppgifter om personnummer eller samordningsnummer föreslås ska få behandlas utan samtycke endast när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identi- fiering eller något annat beaktansvärt skäl. Regeringen ska få med- dela ytterligare föreskrifter om i vilka fall behandling av personnum- mer och samordningsnummer är tillåten (SOU 2017:39, avsnitt 12.4). Begränsningar av vissa rättigheter och skyldigheter i dataskyddsförordningen föreslår med stöd av artikel 23 i dataskydds- förordningen att skyldigheten att ge den registrerade information om och tillgång till de personuppgifter som behandlas inte ska gälla uppgifter som på grund av sekretess eller tystnadsplikt inte får läm- nas ut till den registrerade (SOU 2017:39, avsnitt 13.4.1). Den registrerades rätt att på begäran få information om pågående personuppgiftsbehandling ska inte omfatta uppgifter som behandlas i löpande text som utgör utkast eller minnesanteckning. Undantaget ska dock inte gälla om uppgifterna har lämnats ut till tredje part, om uppgifterna behandlas enbart för arkivändamål av allmänt intresse eller för statistiska ändamål eller, när det gäller utkast, om uppgifter- na har behandlats (SOU 2017:39, avsnitt 13.4.2). Regeringen ska få meddela föreskrifter om ytterligare undantag från vissa av förordningens skyldigheter och rättigheter (SOU 2017:39, avsnitt 13.4.4). gör bedömningen att rätten att göra invändningar inte bör inskränkas genom ett undantag i dataskydds- lagen. Sådana undantag bör i stället övervägas på sektorspecifik nivå, om villkoren för behandling av personuppgifter specificeras genom författning (SOU 2017:39, avsnitt 13.4.3). Arkivändamål av allmänt intresse Enligt bedömning har myndigheter och andra organ som omfattas av arkivlagstiftningen redan enligt gällan- de rätt rättslig grund för behandling av personuppgifter för arkiv- ändamål av allmänt intresse. Vidarebehandling av personuppgifter för arkivändamål av allmänt intresse ska enligt dataskyddsförord- ningen inte anses vara oförenlig med de ursprungliga ändamålen. Nå- gon rättslig grund behöver inte fastställas för sådan vidarebehandling (SOU 2017:39, avsnitt 14.4.2). föreslår att känsliga personuppgifter och uppgifter om lagöverträdelser ska få behandlas om behandlingen är nödvändig för att den personuppgiftsansvarige ska kunna följa föreskrifter om bevarande och vård av arkiv (SOU 2017:39, av- snitt 14.4.3). Vidare föreslås att personuppgifter som behandlas enbart för arkivändamål av allmänt intresse inte ska få användas för att vidta åtgärder i fråga om den registrerade annat än om det finns synnerliga skäl med hänsyn till den registrerades vitala intressen. Denna begränsning ska inte hindra en myndighet från att använda person- uppgifter som finns i allmänna handlingar (SOU 2017:39, av- snitt 14.4.4). Vidare föreslås undantag från vissa av den registrerades rättig- heter (SOU 2017:39, avsnitt 14.4.5). Slutligen föreslås att bestämmelserna i dataskyddslagen om be- handling av personuppgifter för arkivändamål av allmänt intresse i tillämpliga delar också ska gälla andra organ än myndigheter, i den mån organets verksamhet omfattas av offentlighetsprincipen och sekretesslagstiftningen (SOU 2017:39, avsnitt 14.4.6). Den officiella statistiken och annan reglerad statistik framställs av sär- skilt utpekade myndigheter, som genom författning har tilldelats en uppgift av allmänt intresse. Personuppgifter kan enligt Dataskydds- utredningens bedömning samlas in och i övrigt behandlas för detta ändamål, utan samtycke från de registrerade, med stöd av artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen (SOU 2017:39, avsnitt 14.5.2). föreslår en bestämmelse i dataskydds- lagen som möjliggör behandling av känsliga personuppgifter för statistiska ändamål om samhällsintresset av det statistikprojekt där behandlingen ingår klart väger över den risk för otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet som behandlingen kan innebära (SOU 2017:39, avsnitt 14.5.3). Vidare föreslås att personuppgifter som enbart behandlas för sta- tistiska ändamål ska få användas för att vidta åtgärder i fråga om den registrerade bara om det finns synnerliga skäl med hänsyn till den registrerades vitala intressen (SOU 2017:39, avsnitt 14.5.4). föreslår att dataskyddslagen ska innehålla vissa processuella bestämmelser (SOU 2017:39, avsnitt 19.3.3). Om den personuppgiftsansvarige är en myndighet, ska myndighetens beslut avseende behandlingen av personuppgifter i vissa fall få över- klagas av den registrerade till allmän förvaltningsdomstol. Vidare ska det förtydligas i dataskyddslagen att rätten till ersätt- ning enligt dataskyddsförordningen även gäller vid överträdelser av bestämmelser som kompletterar dataskyddsförordningen. bedömer att den registrerades rätt till ett effektivt rättsmedel mot den personuppgiftsansvarige eller biträdet tillgodoses genom möjligheten att föra talan om skadestånd i allmän domstol. föreslår att dataskyddslagen ska träda i kraft och att personuppgiftslagen ska upphöra att gälla. Enligt förslag ska personuppgifts- lagen dock fortfarande gälla i den utsträckning som det i en annan lag eller förordning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till den. Vidare föreslår att äldre föreskrifter, dvs. personuppgiftslagen, personuppgiftsförordningen och föreskrif- ter som har meddelats med stöd av dessa, fortfarande ska gälla för ärenden som har inletts hos Datainspektionen men inte avgjorts före ikraftträdandet. Äldre föreskrifter ska också gälla för överklagande av beslut som har meddelats med stöd av dessa föreskrifter liksom för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. Slutligen föreslår att bestämmelserna om skadestånd i 48 § PUL ska gälla för skada som har orsakats före ikraftträdandet (SOU 2017:39, avsnitt 20.3). Skolväsendet består enligt 1 kap. 1 § skollagen (2010:800) av skolfor- merna kommunal vuxenutbildning, och särskild utbildning för vuxna. I skolväsendet ingår också fritidshem som kompletterar utbildning- en i förskoleklassen, , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan och vissa särskilda utbildningsformer. Skollagen reglerar förutom skolväsendet vissa särskilda utbild- ningsformer och annan pedagogisk verksamhet som bedrivs i stället för utbildning inom skolväsendet (24 och 25 kap. skollagen).  internationella skolor, utbildning vid särskilda ungdomshem, utbildning för intagna i kriminalvårdsanstalt, utbildning vid folkhögskola som motsvarar utbildning i svenska för invandrare, utbildning för barn och elever som vårdas på sjukhus eller annan motsvarande institution, utbildning i hemmet eller på annan lämplig plats, pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritids- hem, öppen fritidsverksamhet, och omsorg under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds (t.ex. s.k. nattis). Dessa uppräknade utbildningsformer ingår således inte i skolväsen- det. Kommunerna ansvarar som huvudregel för att utbildning kom- mer till stånd eller erbjuds de barn, ungdomar eller vuxna som har rätt till utbildning inom skolväsendet. Utbildning inom skolväsendet anordnas av såväl det allmänna som av enskilda. Kommunerna kan vara huvudmän för förskola, för- skoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesär- skola, vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och fritidshem. Staten är huvudman för specialskolan och sameskolan samt förskoleklass och fritidshem vid en skolenhet med specialskola och sameskola. Landsting får vara huvudman för gymnasieskola, gymnasiesär- skola, vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna i den utsträckning som anges i skollagen. Enskilda får efter ansökan, som beroende av vilken skolform det är frågan om prövas av (Skolinspektionen) respektive av kommunen där ut- bildningen ska bedrivas, godkännas som huvudmän för förskola, för- skoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesär- skola och fritidshem (2 kap. 5 och 7 §§ skollagen). Till det kommunala ansvaret att tillhandahålla utbildning inom skolväsendet tillkommer uppgifter som har nära koppling till skol- väsendet. Kommunerna har t.ex. ansvar för att bevaka att alla skol- pliktiga barn hemmahörande i kommunen får föreskriven utbildning (7 kap. 21 § skollagen). Kommunerna har dessutom skyldighet att erbjuda eleverna som bor i kommunen skolskjuts under vissa förut- sättningar inom , grundsärskolan och gymnasiesärskolan (t.ex. 10 kap. 32 § och 11 kap. 31 § skollagen). Kommunerna har också ansvar för att lämna bidrag till enskilda huvudmän som tar emot elever hemmahörande i kommunen (t.ex. 8 kap. 21 §, 9 kap. 19 §, 10 kap. 37 §, 11 kap. 36 § och 14 kap. 15 § skollagen). I 23 kap. skollagen finns bestämmelser som reglerar entrepre- nader. En kommun, ett landsting eller en enskild huvudman får med bibehållet huvudmannaskap avtala med någon annan att utföra upp- gifter inom utbildning eller annan verksamhet enligt skollagen (entre- prenad). En grundprincip enligt skollagen är att alla, oberoende av geo- grafisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet. En annan princip är att utbild- ningen inom skolväsendet ska vara likvärdig inom varje skolform och inom fritidshemmet oavsett var i landet den anordnas. Huvudmannen ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmelserna i skollagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av skollagen och de bestämmelser för utbildningen som kan finnas i andra författningar. 4.1.1Skolväsendet för barn och unga Barn som är bosatta i och som inte har börjat i förskoleklass eller i någon utbildning för fullgörande av skolplikten ska av sin hemkommun erbjudas förskola. Barn ska från och med erbjudas förskola i den omfattning det behövs med hänsyn till för- äldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov av familjens situation i övrigt. Från och med höstterminen det år barnet fyller ska förskola erbjudas med ett minsta antal tim- mar . Förskolan ska stimulera barns utveckling och lärande samt erbju- da barnen en trygg omsorg. Verksamheten ska utgå från en helhets- syn på barnet och barnets behov och utformas så att omsorg, ut- veckling och lärande bildar en helhet. Kommunerna ansvarar för att utbildning i förskola kommer till stånd för alla barn i kommunen som ska erbjudas förskola och vars vårdnadshavare önskar det. Även enskilda kan vara huvudman för förskola. Bestämmelserna om förskolan finns främst i 8 kap. skollagen och läroplan för förskolan (Lpfö 98, SKOLFS 1998:16). Varje barn som är bosatt i ska av sin hemkommun erbjudas en plats i förskoleklass från och med höstterminen det år då de fyller . Rättigheten gäller till dess att barnet ska fullgöra sin skolplikt, dvs. då han eller hon ska börja i eller i motsvarande skolform. Förskoleklassen ska stimulera elevers utveckling och lärande och förbereda dem för fortsatt utbildning. Utbildningen ska utgå från en helhetssyn på eleven och elevens behov. Hemkommunen ansvarar för att utbildning i förskoleklass kom- mer till stånd för alla barn i kommunen som önskar sådan. Staten är dock huvudman för förskoleklasser vid specialskola eller sameskola. Enskilda kan vara huvudman för fristående förskoleklass. Huvud- regeln är att dessa ska vara öppna för alla elever som ska erbjudas ut- bildning i förskoleklassen. Utbildningen får dock begränsas till att avse elever som är i behov av särskilt stöd för sin utveckling. Dessa skolor benämns ibland fristående resursskolor. Bestämmelser om förskoleklasserna finns huvudsakligen i 9 kap. skollagen och läroplanen för , förskoleklassen och fri- tidshemmet (SKOLFS 2010:37). För barn gäller normalt skolplikt från och med höstterminen det kalenderår de fyller till utgången av vårterminen det nionde året därefter. Skolplikten ska som huvudregel fullgöras i eller i någon av de i skollagen angivna motsvarande utbildningsfor- merna, t.ex. grundsärskola, specialskola eller sameskola. , som ska vara avgiftsfri, har nio årskurser och ska ge eleverna kunskaper och värden samt utveckla elevernas förmåga att tillägna sig dessa. Utbildningen ska utformas så att den bidrar till per- sonlig utveckling samt förbereder eleverna för aktiva livsval och ligger till grund för fortsatt utbildning. Utbildningen ska även främja allsi- diga kontakter och social gemenskap och ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Kommunerna ansvarar för att utbildning i kommer till stånd för alla som enligt skollagen har rätt att gå i och som inte fullgör sin skolgång på annat sätt. Huvudregeln är att fristående grundskolor ska vara öppna för alla elever som har rätt till utbildning i . Utbildningen får dock begränsas till att avse t.ex. elever som är i behov av särskilt stöd. Dessa skolor be- nämns ibland fristående resursskolor. Bestämmelser om finns huvudsakligen i 10 kap. skollagen, skolförordningen (2011:185) och läroplanen för grund- skolan, förskoleklassen och fritidshemmet. Grundsärskolan är ett alternativ till för elever som inte bedöms kunna nå upp till kunskapskrav därför att de har en utvecklingsstörning. Syftet är att ge alla elever med utveck- lingsstörning en för dem anpassad utbildning som ger kunskaper och värden och utvecklar elevernas förmåga att tillägna sig dessa. Utbild- ningen ska utformas så att den bidrar till personlig utveckling, för- bereder eleverna för aktiva livsval och ligger till grund för fortsatt utbildning. Utbildningen ska främja allsidiga kontakter och social gemenskap och ge en god grund för aktivt deltagande i samhällslivet. Frågan om mottagande i grundsärskolan prövas av hemkommunen. Grundsärskolan, som är avgiftsfri, ska ha nio årskurser. Inom grundsärskolan finns en särskild inriktning som benämns tränings- skola, som är avsedd för elever som inte kan tillgodogöra sig hela eller delar av utbildningen i ämnen. Hemkommunen ansvarar för att utbildning inom grundsärskolan kommer till stånd för alla som har rätt att gå i grundsärskolan och inte fullgör sin skolgång på annat sätt. Fristående grundsärskolor ska vara öppna för alla elever som har rätt till utbildning i grundsär- skolan. Utbildningen får dock begränsas till att avse t.ex. elever som är i behov av särskilt stöd. Dessa skolor benämns ibland fristående resursskolor. Bestämmelser om grundsärskolan finns huvudsakligen i 11 kap. skollagen, skolförordningen och läroplanen för grundsärskolan (SKOLFS 2010:255). Barn och ungdomar som på grund av sin funktionsnedsättning eller andra särskilda skäl inte kan gå i eller grundsärskolan ska tas emot i specialskolan om de är dövblinda, har en synnedsätt- ning och ytterligare funktionsnedsättning, är döva, är hörselskadade eller har en grav språkstörning. Frågan om mottagande i specialskola prövas av Specialpedagogiska skolmyndigheten. Specialskolan ska ge dessa barn och ungdomar en utbildning som är anpassad till varje elevs förutsättningar och som så långt det är möjligt motsvarar den utbildning som ges i . Special- skolan, som är avgiftsfri, ska ha tio årskurser. Utbildningen i specialskolan anordnas av Specialpedagogiska skol- myndigheten och bedrivs vid flera skolenheter. Det finns fem regio- nala specialskolor och tre riksskolor som finns vid fyra skolenheter. Bestämmelser om specialskolan finns huvudsakligen i 12 kap. skollagen, skolförordningen och läroplanen för specialskolan samt för förskoleklassen och fritidshemmet i vissa fall (SKOLFS 2010:250). Grundsärskolans kursplaner får tillämpas för en elev i specialskolan om eleven har en utvecklingsstörning och elevens vårdnadshavare lämnar sitt samtycke (12 kap. 8 § skollagen). Sameskolan ska ge en utbildning med samisk inriktning som i övrigt motsvarar utbildningen i årskurserna 1–6 i . Sameskolan, som är avgiftsfri, ska ha sex årskurser. Därefter går eleverna vidare till . Barn till samer får gå i sameskolan. Även andra barn får gå i sameskolan om det finns särskilda skäl. anordnas av Sameskolstyrelsen och bedrivs vid fem skolor. Bestäm- melser om sameskolan finns huvudsakligen i 13 kap. skollagen, skol- förordningen och läroplanen för sameskolan samt för förskoleklassen och fritidshemmet i vissa fall (SKOLFS 2010:251). Fritidshemmet utgör en för eleverna frivillig verksamhet som kom- pletterar utbildningen i förskoleklassen, och motsva- rande skolformer. Fritidshemmet ska erbjuda eleverna en menings- full fritid samt stimulera deras utveckling och lärande. Utbildningen ska utgå från en helhetssyn på eleven och elevens behov. Hemkommunen ansvarar för att eleverna erbjuds fritidshem. Sta- ten ska dock erbjuda utbildning i fritidshem för elever i specialskola och sameskola. Enskilda får efter ansökan godkännas som huvudmän för fritidshem. Fritidshem ska erbjudas till och med vårterminen det år då eleven fyller . Från och med höstterminen det år då eleven fyller får öppen fritidsverksamhet erbjudas i stället för fritidshem. Bestäm- melser om fritidshemmet finns huvudsakligen i 14 kap. skollagen och läroplanen för , förskoleklassen och fritidshemmet (SKOLFS 2010:37). För ungdomars vidareutbildning efter fullgjord skolplikt i grund- skola eller motsvarande finns den, som huvudregel, treåriga gymna- sieskolan. Huvudmän för gymnasieskolan, som ska vara avgiftsfri, är kommuner, landsting eller enskilda. Gymnasieskolan ska ge eleverna en grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier på högskolenivå samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhälls- livet. Utbildningen kan fullgöras dels vid nationella program, som är yrkesprogram eller högskoleförberedande, dels vid introduktions- program och vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år. Det finns 18 nationella program, varav 12 är yrkesförberedande och 6 är högskoleförberedande, och 5 introduktionsprogram för elever som inte är behöriga till ett nationellt program. För ungdomar med ett svårt rörelsehinder får de kommuner som regeringen beslutar anordna speciellt anpassad utbildning (gym- nasieskola med Rh-anpassad utbildning) i sin gymnasieskola. För dessa utbildningar gäller särskilda bestämmelser. Riksgymnasier med Rh-anpassad utbildning finns inom den kommunala gymnasieskolan i , , och . kommun får i sin gymnasieskola anordna utbildning för döva och gravt hörselskadade från hela landet (Riksgymnasiet för döva och hörselskadade). Huvudregeln är att huvudmannen för fristående gymnasieskola ska ta emot alla ungdomar som har rätt till den sökta utbildningen i gymnasieskolan. Mottagandet till en viss utbildning får dock begrän- sas till att avse t.ex. elever som är i behov av särskilt stöd. Dessa sko- lor benämns ibland fristående resursskolor. Bestämmelser om gymnasieskolan finns huvudsakligen i 15– 17 a kap. skollagen, gymnasieförordningen (2010:2039) och läropla- nen för gymnasieskolan (SKOLFS 2011:144) samt examensmål för gymnasieskolans nationella program (SKOLFS 2010:14). Gymnasiesärskolan riktar sig till ungdomar vars skolplikt har upp- hört och som inte bedöms ha förutsättningar att nå upp till gymna- sieskolans kunskapskrav därför att de har en utvecklingsstörning. Gymnasiesärskolan ska ge elever med utvecklingsstörning en för dem anpassad utbildning som ska ge en god grund för yrkesverk- samhet och fortsatta studier samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Hemkommunen prövar frågan om en sökande tillhör målgruppen. Utbildningen i gymnasiesärskolan består av nationella och individuella program. Varje kommun ansva- rar för att alla ungdomar i kommunen som tillhör gymnasiesärsko- lans målgrupp erbjuds utbildning av god kvalitet i gymnasiesärsko- lan. Även landsting och enskilda kan vara huvudmän för gymna- siesärskolan. Bestämmelser om gymnasiesärskolan finns huvudsak- ligen i 18 och 19 kap. skollagen, gymnasieförordningen och läropla- nen för gymnasiesärskolan (SKOLFS 2013:148). I skollagen anges att det för eleverna i förskoleklassen, , grundsärskolan, sameskolan, specialskolan, gymnasieskolan och gym- nasiesärskolan ska finnas elevhälsa (2 kap. 25 § skollagen). Kravet gäller såväl offentliga som fristående skolor. Elevhälsan ska omfatta medicinska, psykologiska, psykosociala och specialpedagogiska insat- ser. Elevhälsan ska främst vara förebyggande och hälsofrämjande. Elevernas utveckling mot utbildningens mål ska stödjas. För medicinska, psykologiska och psykosociala insatser ska det finnas tillgång till skolläkare, skolsköterska, psykolog och kurator. Vidare ska det finnas tillgång till personal med sådan kompetens att elevernas behov av specialpedagogiska insatser kan tillgodoses. Varje elev i , grundsärskolan och specialskolan ska erbjudas minst tre hälsobesök som innefattar allmänna hälsokontrol- ler. Varje elev i sameskolan ska erbjudas minst två hälsobesök som innefattar allmänna hälsokontroller. Eleven ska dessutom mellan hälsobesöken erbjudas undersökning av syn och hörsel och andra begränsade hälsokontroller. I gymnasieskolan och gymnasiesärsko- lan ska minst ett hälsobesök som innefattar en allmän hälsokontroll erbjudas. Elever får vid behov anlita elevhälsan för enkla sjukvårds- insatser. Eleverna i , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska ha tillgång till skolbiblio- tek (2 kap. 36 § skollagen). Kravet på att elever ska ha tillgång till skolbibliotek gäller för såväl offentliga som fristående skolor. Skol- biblioteken är en pedagogisk resurs för undervisning och skolarbete. Av 1 § bibliotekslagen (2013:801) framgår att skolbibliotek ingår i det allmänna biblioteksväsendet. 4.1.2Särskilda utbildningsformer för barn och ungdomar enligt 24 kap. skollagen I 24 kap. skollagen finns bestämmelser om bl.a. internationella sko- lor, utbildning vid särskilda ungdomshem, utbildning för barn och elever som vårdas på sjukhus eller en institution som är knuten till ett sjukhus och utbildning i hemmet eller på annan lämplig plats. Med en internationell skola avses enligt skollagen en skola där utbildningen inte följer en sådan läroplan som avses i 1 kap. 11 § skollagen, utan ett annat lands läroplan eller en internationell läro- plan och som i första hand riktar sig till elever som är bosatta i för en begränsad tid. Skolinspektionen prövar ansökningar från enskilda om att få god- kännas som huvudman för en internationell skola på grundskolenivå. Vidare kan Skolinspektionen efter ansökan av en kommun besluta att kommunen får vara huvudman för en internationell skola på grundskolenivå. Hemkommunen för en elev i en internationell skola på grundskolenivå ska, om inte hemkommunen och huvudmannen är samma kommun, lämna bidrag till huvudmannen för skolan. Ett barn får fullgöra sin skolplikt i en internationell skola på grundskolenivå om huvudmannen har godkänts eller fått medgi- vande av Skolinspektionen och barnet t.ex. är bosatt i eller har gått i skola utomlands och vill avsluta sin utbildning i . Internationella skolor på gymnasienivå med enskild huvudman behöver enligt gällande rätt inte godkännas av Skolinspektionen, men för att få rätt till bidrag från elevernas hemkommuner krävs att huvudmannen ansökt om och av Skolinspektionen förklarats berät- tigad till bidrag.