sou · H5B381 · 2017-10-17 00:00:00 — Det finns inte någon definition av äganderätten i lag. Däremot finns en bestämmelse i 2 kap. 15 § regeringsformen om egendoms- skydd. Innebörden av bestämmelsen är att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det all- männa eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. En skogsägare kan därför inte tvingas att avstå sin egendom eller få den pågående användningen av marken inskränkt, om det inte krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den som till förmån för angelägna allmänna intressen tvingas avstå egen- dom eller vars markanvändning inskränks, ska vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Vid inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhets- skäl gäller dock vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning. För skogsägare gäller även en skyldighet att låta allmänheten ha tillgång till naturen, genom den i 2 kap. 15 § regeringsformen grund- lagsskyddade och genom praxis preciserade allemansrätten. betonade regeringen i en skogspolitisk proposition att det delade ansvaret mellan samhället och skogsägarna kräver en tydlighet och långsiktighet beträffande äganderätten. Förändringar av styrmedel som påverkar äganderätten och införs redu- cerar skogsägarnas incitament till långsiktigt hållbart brukande av skogen och skogsmarken. Åtgärder som påverkar fördelningen av ansvar mellan samhälle och skogsägare ska alltid göras först efter en noggrann konsekvensanalys. Regeringen framhöll att det i många fall även finns behov av breda samråd inför sådana åtgärder.27 1974:166, s. 91. 2007/08:108, s. 25. Skogsvårdslagen innehåller bestämmelser om hänsyn till rennäringen. Renskötselrätten innebär en rätt för den samiska befolkningen att bedriva renskötsel inom renskötselområdet (detta omfattar av yta). Rättigheten bygger på urminnes hävd och regleras i rennäringslagen (1971:437). Rennäringen är beroende av stora arealer för renbete, eftersom renarna rör sig mellan olika betes- marker efter årstidsväxlingarna. Vid skötsel av skog ska viss anpassning göras, som uppenbart påkallas med hänsyn till rennäringen. Detta regleras närmare i 31 § skogsvårdslagen. Innan en avverkning inom renskötselns året-runt-marker28 ska den berörda samebyn därutöver beredas tillfälle till samråd (20 § skogsvårdslagen). Samrådet syftar till att lösa de intressemotsätt- ningar som kan finnas mellan brukandet av skogen och rennäringen (se vidare kapitel 9). 3.8Internationella överenskommelser och regelverk 3.8.1Internationella konventioner och principer Det finns ett antal internationella överenskommelser samt regel- verk inom EU som har betydelse för skogsbruket i och som är tillämpliga på skogsbruksåtgärder. I samband med den tidigare omnämnda miljökonferensen i antog FN flera internationella konventioner med koppling till skog och skogsbruk, däribland klimatkonventionen29 och konventionen om biologisk mångfald (CBD)30. Inom ramen för den sistnämnda konventionen har politiskt förbundit sig att stoppa förlusten av biologisk mångfald och som ett led i det- ta till 2020 skydda av land- och vattenområdena. Förlusten av viktiga habitat ska halveras, och om möjligt helt stoppas . 28Vad som utgör renskötselns året-runt-marker framgår av 3 § rennäringslagen. 29Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring, SÖ 1993:13. 30Konvention om biologisk mångfald, SÖ 1993:77. Därutöver antogs FN:s s.k. skogsprinciper, och det har inom FN:s ram även skapats ett skogsforum (on , UNFF). Skogsprinciperna är rättsligt icke-bindande principer för global samstämmighet när det gäller ett hållbart brukande och be- varande av skogar. Som har redovisats har FN antagit Agenda 2030 inklusive 17 globala mål för hållbar utveckling. har vidare förbundit sig till flera andra internationella konventioner med tillhörande protokoll samt avtal som berör skogen. Bland dessa märks Cites-konventionen31 om handel med utrotnings- hotade arter och Århuskonventionen.32 Den sistnämnda utgör en central del av denna utrednings uppdrag om allmänhetens rätt till överprövning av miljörelaterade beslut. Århuskonventionen beskrivs mer utförligt i kapitel 14. EU har ingen gemensam skogspolitik även om skogsbruket berörs av EU-lagstiftning inom andra politikområden. Däremot antog EU en skogsstrategi 1998. Syftet med strategin är att den ska bidra till bättre samordning av frågor som rör skog. Med hänvisning till nya utmaningar med koppling till skog och skogsbruk antog EU-kom- missionen en ny skogsstrategi . Den nya strategin är ett icke-bindande ramverk i vilken det betonas att skogen inte bara är viktig för landsbygdens utveckling utan också för miljön och för den biologiska mångfalden, för skogsråvarubaserade industrier, för framställningen av bioenergi samt för arbetet mot klimatföränd- ringarna.33 fortlöpte arbetet med att genomföra den fler- åriga planen för EU:s icke-bindande skogsstrategi. I sin senaste årliga skrivelse till om verksamheten inom EU betonar regeringen att den värnar det nationella självbestäm- mandet i skogsfrågor och noggrant följer nya EU-initiativ och hur 31Cites står för Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and . Citeskonventionen är ett internationellt avtal som reglerar handeln med hotade arter av vilda djur och växter. 32Konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, SÖ 2005:28. 33Meddelande från kommissionen, En ny EU-skogsstrategi: för skogarna och den skogsbaserade sektorn, KOM (2013) 659 final/2. dessa kan påverka svensk skog och skogsnäring. Vidare framhåller regeringen att den generellt verkar för att begränsa EU-insatser som berör skogsområdet. ska subsidiaritetsprincipen re- spekteras för de områden som faller inom EU:s befogenhet. har tillsammans med andra medlemsstater bedrivit aktivt påverkans- arbete i relaterade policydiskussioner, t.ex. om hållbarhetspolitik för bioenergi, och förvaltat och stärkt de möjligheter till kunskaps- och erfarenhetsutbyte samt förbättrad samordning inom EU som skogs- strategin omfattar.34 EU har även utfärdat ett antal förordningar och direktiv som också gäller skogsbruket. Exempel på sådana är timmerförordningen, ramvattendirektivet, fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet.35 har det även pågått förhandlingar om ett för- slag till EU-förordning om utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk.36 För- slaget har genererat viss debatt i om huruvida det kan leda till begränsningar i den nationella bestämmanderätten över skogs- politiken. Som redan har nämnts sammanfattas skogspolitikens två jämställda mål i skogsvårdslagens portalparagraf (1 §). Skogsvårdslagen utgör ett medel för att uppnå dessa mål och innehåller bestämmelser som anger grunderna för hur skog bör skötas. I lagen återfinns olika skyl- digheter som ska säkerställa att skogen brukas på ett sätt som överens- stämmer med de politiska målen. De skyldigheter som anges i skogs- vårdslagen och det ansvar som därmed följer för olika aktörer utgör 2016/17:115 Verksamheten i Europeiska unionen . 35Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 995/2010 av om fastställande av skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på marknaden, och Rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, Europa- parlamentets och Rådets direktiv /147/EG av om bevarande av vilda fåglar respektive Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livs- miljöer samt vilda djur och växter. 36KOM (2016) 479 Förslag till och rådets Förordning om utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (LULUCF). en av de centrala frågeställningarna för denna utredning. I detta av- snitt introduceras skogsvårdslagstiftningen. De olika bestämmelserna redovisas mer utförligt i efterföljande kapitel. 3.9.2Skogsvårdslagen – en kort historik första skogsvårdslag antogs 1903. Det grundläggande syftet med skogsvårdslagen var att säkerställa pro- duktionen av och tillgången till virke samt att förhindra avskogning. Att garantera återbeskogningen var målsättningen för att säkra till- gången till virke . skogsvårdslag (1948:237) an- gavs att skogsmark genom utnyttjande på lämpligt sätt av markens virkesalstrande förmåga skulle skötas så att tillfredsställande eko- nomiskt utbyte vanns och en i huvudsak jämn avkastning erhölls. fördes det in en bestämmelse om miljöhänsyn i skogs- vårdslagen. Det föreskrevs att hänsyn skulle tas till naturvårdens intressen på all mark som berörs av skogsbruk.37 Den nu gällande skogsvårdslagen (1979:429) trädde i kraft den 1 januari 1980.38 I lagen angavs att skogen skulle skötas så att den varaktigt gav en hög och värdefull virkesavkastning och att det skulle tas hänsyn till naturvårdens och andra allmänna intressen vid sköt- seln av skogen. Sedan ikraftträdandet har lagen genomgått en rad förändringar. De mest omfattande beslutades . Miljöfrågorna betonades då mer, och som har beskrivits tidigare infördes två jämställda mål för skogsbruket, produktionsmålet och miljömålet. Ändringarna innebar en betydande avreglering, i första hand när det gällde vissa virkes- produktionsrelaterade åtgärder som exempelvis krav på röjning och avverkning. Även kravet på att det på varje brukningsenhet skulle finnas en skogsbruksplan togs bort. Markägarna fick en större fri- het och ett större ansvar för att bruka sin skog på ett hållbart sätt. En skyldighet som alltjämt finns kvar i skogsvårdslagen efter att flera produktionsrelaterade bestämmelser togs bort, är kravet på att markägaren ska anlägga ny skog efter avverkning (5 § skogsvårds- lagen). 1978/79:110. sammanfördes också ädellövskogslagen (1984:119) med skogsvårdslagen.39 genomgick skogsvårdslagen förändringar till följd av införandet av . Detta eftersom , som har nämnts tidigare, också gäller för verksamheter som omfattas av skogsvårdslagen (se vidare nedan).40 Ytterligare ändringar gjordes 1999 efter en uppföljning av skogs- politiken. Det konstaterades att vare sig skogspolitikens produk- tionsmål eller miljömål hade nåtts, och att vissa förändringar var nöd- vändiga för att målen skulle kunna nås snabbare och mer effektivt. Ändringarna rörde bl.a. en precisering av kraven på återväxtåtgärder och miljöhänsyn.41 ändrades skogsvårdslagens 4 § för att genomföra kraven i EU:s art- och habitatdirektiv samt fågeldirektiv.42 Från ändrades en rad regler i lagen. Bland annat infördes en betoning på skogen som förnybar resurs, och defi- nitionen av skogsmark och skogliga impediment ändrades. Vidare av- skaffades kravet på skogs- och miljöredovisning (i vardagligt tal ofta kallad Smör).43 Bestämmelsen i 19 § om rätt till ersättning vid skada ändrades 2010.44 ändrades skogsvårdslagen även i de delar som gäller skyddsskog45, svårföryngrad skog och fjällnära skog. Kravet på tillstånd för avverkning i skyddsskog och svårföryngrad skog upphävdes och ersattes med ett krav på underrättelse, det som i dagligt tal brukar kallas avverkningsanmälan. Ett antal bestämmelser som fanns i skogsvårdsförordningen flyttades till lagen.46 ändrades vissa bestämmelser i skogsvårdslagen i syfte att underlätta försöksverksamheter och åtgärder som syftar till att bevara och utveckla natur- eller kulturmiljövärden. Vidare ändrades lagen för att ge tillsynsmyndigheten ökade möjligheter att ingripa med förelägganden och förbud mot den som inte följer 1992/93:226. 1997/98:90. 1997/98:158. 2000/01:111. 2007/08:108. 2008/09:214 och prop. 2009/10:162. 45Begreppet skyddsskog användes tidigare i skogsvårdslagen och syftade då på områden i , och län inom vilka särskilda bestämmelser skulle säkerställa att till- räcklig mängd skog växte till skydd mot i första hand sandflykt. 2009/10:201, bet. 2009/10:MJU28 och bet. 2009/10:CU21. Regeln om att föreläggande eller förbud fick meddelas först sedan myndighetens råd inte följts togs bort.47 Sammantaget bygger alltså skogsvårdslagen på den skogs- politik som beslutades , med de två jämställda målen om pro- duktion och miljö. Skogsvårdslagen anger tillsammans med miljö- balken de grundläggande förutsättningarna för brukandet av skog för att dessa mål ska kunna uppnås. Lagen innehåller olika skyldig- heter och krav som ska uppfyllas av skogsmarkens ägare och, i vissa avseenden, även andra som är verksamma inom skogsbruket. Skogsvårdslagen är en ramlag där normgivningen i betydande ut- sträckning har delegerats genom att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela närmare bestämmelser. Den mer precisa innebörden av flera av skyldigheterna finns därför i skogs- vårdsförordningen och i föreskrifter. Genom skogsvårdslagstiftningen preciseras flera av de krav som staten ställer på skogsbruket. Det har av tidigare avsnitt också fram- gått att lagstiftningen anger minimikraven och speglar inte de skogs- politiska strävandena i sin helhet. För skogsbruket gäller inte endast de skyldigheter som framgår av skogsvårdslagen, skogsvårdsförordningen och föreskrifter. En betydande del av de regler som brukare av skogen har att förhålla sig till finns i annan lagstiftning. Även den övriga lag- stiftning som berör skogsbruket utgör i tillämpliga delar, precis som skogsvårdslagen, ett skogspolitiskt medel. En avverkning kan t.ex. innebära att bestämmelser i såväl skogsvårdslagen, , kulturmiljölagen som artskyddsförordningen är tillämpliga parallellt. Tillsynen över att dessa lagar följs ligger på flera myndigheter: Skogs- styrelsen, länsstyrelserna och i vissa delar även kommunerna. 2013/14:141, bet. 2013/14:MJU27. När skogspolitiken förändrades 1994 beslutades även den nu gäl- lande skogsvårdsförordningen (1993:1096). Förordningen komplet- terar de bestämmelser som finns i skogsvårdslagen och innehåller närmare bestämmelser om anläggning och avverkning av skog på skogsmark. Vidare finns regler för skogliga impediment48, fjällnära skog och ädellövskog, miljöanalys och avgifter. Det finns även en rad bemyndiganden för att meddela föreskrifter t.ex. om samråd med sameby, om hänsyn till naturvården, kulturmiljövården och rennäringen samt om åtgärder i den händelse skog drabbas av insektsangrepp. Skogsvårdslagen och skogsvårdsförordningen anger de yttre ramarna för hur skogen ska skötas och ett stort antal bemyndiganden till att utforma preciseringar i föreskrifter. I samband med avregleringen av skogsvårdslagen betonades vikten av att dessa bemyndiganden inte utnyttjades för att skapa ny, omfattande och komplicerad detaljreglering för skogsägarna.49 De centrala föreskrifterna som gäller tillämpning av skogsvårds- lagen finns i föreskrifter och allmänna råd till Skogs- vårdslagen.50 Föreskrifterna är juridiskt bindande, medan de allmän- na råden endast är vägledande. I föreskrifterna finns t.ex. närmare regler om underrättelser och ansökningar, avverkning och anläggning av skog, åtgärder mot skadliga insekter och hänsyn till naturvård, kulturmiljövård och rennäring.51 48Begreppet skogligt impediment definieras i 2 § skogsvårdslagen och inkluderar improduk- tiv skogsmark och träd- och buskmark. Med improduktiv skogsmark åsyftas sådan skogs- mark som enligt vedertagna bedömningsgrunder inte kan producera i genomsnitt minst en kubikmeter virke per hektar och år. 1992/93:226, s. 38. 51Skogsstyrelsen har även utfärdat föreskrifter om en gemensam inlämningsfunktion för skogsägare (SKSFS 2014:12), om genetiskt modifierade skogsträd (SKSFS 2008:4 och 5), om samråd enligt 12 kap. 6 § (SKSFS 2013:3), om skogsodlingsmaterial (SKSFS 1998:2 och 2002:2) samt om olika former av stöd (SKSFS 2008:3, 6 och 7). Vidare har kungjort en förordning från regeringen i sin författningssamling som gäller gränserna för fjällnära skog (SKSFS 1991:3). Det har redan nämnts att gäller parallellt med skogs- vårdslagen. innehåller allmänna hänsynsregler och andra regler som i flera avseenden kan vara tillämpliga i samband med olika skogsbruksåtgärder. Det gäller bl.a. regler om skydd av områ- den, dikning i skogen och om skogsbruksåtgärder som kan påverka naturmiljön. En bestämmelse i om samråd som verk- samhetsutövare som bedriver skogsbruk och måste förhålla sig till är 12 kap. 6 §. I denna paragraf slås det fast att den som ska bedriva en verksamhet eller utföra en åtgärd som väsentligt kan komma att ändra naturmiljön är skyldig att anmäla detta för samråd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om att det inom landet eller en del av landet alltid ska göras en anmälan för samråd i fråga om särskilda slag av verksamheter eller åtgärder som kan medföra skada på natur- miljön. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om vilka uppgifter en anmälan ska innehålla. Även förordningar som har antagits med stöd av kan innehålla bestämmelser som kan vara aktuella för skogsbruket. Det gäller exempelvis förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m., förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel, förordningen (1998:904) om anmälan för samråd, förordningen (2002:1086) om utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön, miljötillsynsförordningen (2011:13) samt artskyddsförord- ningen (2007:845). Artskyddsförordningen innehåller bl.a. bestäm- melser om fridlysning av vilda djur och växter som lever i skogen, vilket kan påverka vilka åtgärder som får vidtas på och i skogsmarken. I kulturmiljölagen (1988:950) och kulturmiljöförordningen (1988:1188) finns bestämmelser om skydd och vård av kulturmiljön. Många läm- ningar från forna tider finns i skogen, och dessa måste visas akt- samhet och hänsyn. Lagen (2014:1009) om handel med timmer och trävaror (den s.k. tim- merlagen) kompletterar EU:s timmerförordning52, och syftar till att motverka handel med olagligt avverkat virke och trävaror från sådant virke inom EU. Dessa bestämmelser berörs närmare längre fram i betänkandet. Virkesmätningslagen (2014:1005) och förordningen (2014:1006) om virkesmätning innehåller regler för att säkerställa en fungerande virkesmarknad. I växtskyddslagen (1972:318) och förordningen (2006:817) om växtskydd m.m. finns regler om åtgärder för att förhindra spridning av växtskadegörare. Dessa regler kan vara tillämpliga vid skador på skog, som uppkommer till följd av insektsangrepp eller angrepp av skadesvampar. I detta avsnitt introduceras några av de aktörer som förekommer inom det svenska skogsbruket. Med hänvisning till utredningens direktiv ligger beskrivningens tyngdpunkt på de aktörer som kan tänkas vara aktuella när det gäller de ansvarsfrågor som följer av de skyldigheter som är fastslagna i skogsvårdslagen. Därutöver ges en kortfattad introduktion till de myndigheter som utövar tillsyn över att dessa skyldigheter följs. 52 och rådets förordning (EU) nr 995/2010 av om fastställande av skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på marknaden. I många av skogsvårdslagens paragrafer pekas skogsmarkens ägare ut som ansvarig för att fullgöra vissa skyldigheter. för- delades den produktiva skogsmarken på följande ägarkategorier: fanns det drygt 329 500 skogsägare i Sverige.54 Antalet brukningsenheter (ägda av fysiska personer) var knappt 230 000. Av dessa klassades en fjärdedel som utboägda, del- vis utboägda och närboägda.55 Ungefär en tredjedel av de enskilda skogsägarna är medlemmar i en skogsägarförening. Skogsägarföreningarna hade vid utgången av 2013 drygt 111 000 medlemmar med en sammanlagd areal om . De fyra största skogsägarföreningarna, Södra, Mellanskog, Norrskog och Norra skogsägarna är anslutna till bransch- organisationen . Ett begrepp som ofta förekommer i samband med enskilt skogs- ägande är familjeskogsbruk. Detta är en term som lanserades av de 53 , Skogsstatistisk årsbok 2014, Källa: , Lantmäteriet, bear- betat av . 54Med skogsägare (fysiska personer) avses i statistiken den som själv eller tillsammans med någon äger produktiv skogsmark. 55 När brukningsenheten har en (1) ägare klassas den som utboägd om skogsägaren bor i en annan kommun än den där brukningsenheten är belägen och närboägd om skogsägaren bor i samma kommun som brukningsenheten är belägen. När brukningsenheten har flera ägare klassas den som utboägd om samtliga ägare bor i en annan kommun än den där bruknings- enheten är belägen, närboägd om samtliga ägare bor i samma kommun som bruknings- enheten är belägen och delvis utboägd om minst en ägare bor i en annan kommun än den där brukningsenheten är belägen. europeiska skogsägareorganisationerna och som syftar på enskilt ägande inom familjen och släkten. Övriga privata ägare är t.ex. , bysamfällighe- ter, häradsallmänningar med flera. äger närmare skogsmark spridd över hela landet. I finns ett antal större privata aktiebolag som äger skogs- mark. Bland de större aktörerna kan följande nämnas SCA är största privata markägare med skogsmark, varav är produktiv skogsmark.56 Bergvik skog ägde vid utgången av 2016 skogsmark varav var produktiv skogs- mark.57 Holmen äger drygt en miljon hektar produktiv skogsmark i . Holmenkoncernens skogar förvaltas av Holmen skog.58 SCA och Holmen är tillsammans med flera andra privatägda aktie- bolag inom skogsnäringen medlemmar i branschorganisationen . är ett aktiebolag som är helägt av svenska staten. Bolaget är största skogsägare med en areal om , varav produktiv skogsmark, vilket är cirka 14 pro- cent av skogsmark. äger ingen egen industri utan betecknar sig som en oberoende virkesleverantör. Huvuddelen av bolagets virkesleveranser kommer från egen skog, även om Svea- skog också köper virke från privata markägare. Staten äger också av landets skogsmark genom statliga myndigheter som exempelvis (), Fortifika- 56SCA, årsredovisning 2016. 57Bergvik skog, Årsredovisning 2016, s. 5. 58Holmen, Årsredovisning 2016, s. 14. SFV förvaltar mark, en sjundedel av yta. Den största delen är vidsträckta fjäll, myrar och skogar längs fjällkedjan, men av den mark som SFV förvaltar är indelad för skogsbruk.59 Även kommuner äger skogsmark och har ofta ett betydande in- flytande över hur skogsbruk bedrivs i de tätortsnära skogsområden som utnyttjas för olika former av rekreation. Genom sitt planmono- pol har kommuner också möjlighet att styra markanvändningen i den egna kommunen. Som framgår av det föregående avsnittet äger och förvaltar statliga myndigheter skogsmark. Det är emellertid ofta i deras roll som till- synsmyndigheter som de utövar inflytande över hur skogsbruket bedrivs i . I det följande introduceras några av de centrala myn- digheter som berörs av frågor med koppling till skogsbruket och som förekommer på flera ställen i detta betänkande. Det torde redan ha framgått att har en central roll i den svenska skogssektorn. är en förvaltningsmyn- dighet under regeringen med uppgift att verka för att landets sko- gar sköts så att de skogspolitiska målen uppnås.60 Enligt myndighetens instruktion ska Skogstyrelsen utöva tillsyn och ansvara för inventering, uppföljning och utvärdering av hur landets skogar sköts i förhållande till målen för skogspolitiken. Vidare ska bedriva rådgivning och informera om hur landets skogar bör skötas för att de skogspolitiska målen ska nås. Utöver detta ska myndigheten verka för att generationsmålet för miljöarbetet och de miljökvalitetsmål som har fast- ställt nås och vid behov föreslå åtgärder för miljöarbetets utveck- 59www.skogssverige.se/skog/fakta-om-skog/vem-ager-sveriges-skogar (). 60Verksamheten regleras av Förvaltningslagen (1986:223), Myndighetsförordningen (2007:515), Förordning (2009:1393) med instruktion för samt aktuellt regleringsbrev. ling, samordna uppföljning, utvärdering och rapportering i fråga om miljökvalitetsmålet Levande skogar.