sou · H5B374 · 2017-10-04 00:00:00 — Det bör framgå av regleringen att uppgiftslämnande med stöd av 6 kap. 5 § offentlighets- och sekre- tesslagen inte ersätter prövningen av om den nya behandlingen är nödvändig och proportionerlig. Polisdatalagen gäller enligt 1 kap. 2 § vid behandling av personupp- gifter i brottsbekämpande verksamhet vid och Säkerhetspolisen och i polisiär verksamhet vid Ekobrottsmyndig- heten. Den gäller enligt 1 kap. 3 § däremot inte vid behandling av personuppgifter enligt vapenlagen (1996:67), lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister, lagen (2000:344) om Schengens informationssystem, lagen (2006:444) om passagerarregister, lagen (2010:362) om polisens allmänna spa- ningsregister och lagen (2015:51) om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. I 2 kap. finns allmänna bestämmelser om behandling av personuppgifter. För personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga gäller 2 och 3 kap. medan 4 kap. gäller i stäl- let för 3 kap. vid behandling av personuppgifter i särskilda register. Behandling för forensiska ändamål regleras i 5 kap. och behandling av personuppgifter i Säkerhetspolisens verksamhet i 6 kap. Som anges i avsnitt 4.2 måste registerförfattningarna ändras i vissa avseenden med anledning av dataskyddsdirektivet och anpas- sas till brottsdatalagen. Många bestämmelser behöver överhuvud- taget inte anpassas eller endast ändras redaktionellt. Utredningen behandlar de anpassningar och ändringar som är gemensamma för registerförfattningarna i kapitel 5 och 6. De övriga anpassningar som krävs i polisdatalagen behandlas i detta kapitel. Regleringen av Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling i frågor som rör natio- nell säkerhet behandlas i kapitel 14 och 15. 7.1.2Polisdatalagen ges ett nytt namn Utredningens förslag: Polisdatalagen med tillhörande förord- ning ska benämnas polisens brottsdatalag och polisens brotts- dataförordning. Skälen för utredningens förslag: Som framgår av avsnitt 9.1.2 föreslår utredningen att personuppgiftsbehand- ling i den operativa verksamheten ska regleras i två olika register- författningar. Detsamma föreslås för åklagarväsendets och dom- stolarnas personuppgiftsreglering (se avsnitt 11.1.2 och 12.1.3). För att tydliggöra vilka registerförfattningar som ska gälla utöver brottsdatalagen finns det skäl att i så stor utsträckning som möjligt ha enhetliga benämningar på dem. Ett namnbyte får också till effekt att det tydligare framgår att det har gjorts genomgripande förändringar av lagstiftningens struktur med anledning av att brottsdatalagen införs. Polisdatalagen bör därför ges ett nytt namn. Namnet bör knyta an till hur brottsdatalagen benämns. Det bör vara kort och ange för vem författningen gäller och vad den handlar om. Det är enligt utredningens mening inte lämpligt att använda myndighetsbenämningar i namnet på lagen, eftersom den på samma sätt som ska tillämpas av flera myndigheter och namnet blir för långt om alla myndigheter skulle anges. Gemensamt för de myndigheter som ska tillämpa lagen är att lagen ska gälla i deras polisiära verksamhet. Utredningen föreslår därför att lagen ska be- nämnas polisens brottsdatalag. Polisdataförordningen bör i kon- sekvens med det benämnas polisens brottsdataförordning. Som en konsekvens av att lagens namn ändras måste alla hänvis- ningar till den ändras. Utredningens förslag: Polisens brottsdatalag ska gälla utöver brottsdatalagen när 1.Polismyndigheten i egenskap av behörig myndighet behand- lar personuppgifter i syfte att bekämpa eller lagföra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet, 2.Ekobrottsmyndigheten i egenskap av behörig myndighet behandlar personuppgifter i syfte att utreda brott och det inte är fråga om åklagarverksamhet, och 3.Säkerhetspolisen i egenskap av behörig myndighet behandlar personuppgifter i frågor som inte rör nationell säkerhet om uppgifterna behandlas i syfte att bekämpa eller lagföra brott. Lagen ska inte gälla vid personuppgiftsbehandling enligt lagen om belastningsregister, lagen om misstankeregister, lagen om Schengens informationssystem, lagen om passagerarregister eller lagen om elimineringsdatabas. Skälen för utredningens förslag Den nuvarande regleringen behöver anpassas I avsnitt 4.4.1 tar utredningen ställning till att registerförfattning- arna även i fortsättningen ska innehålla bestämmelser om tillämp- ningsområdet och anger övergripande vad som bör gälla för den regleringen. Vidare föreslår utredningen i avsnitt 5.2 att registerför- fattningarna ska gälla utöver brottsdatalagen. Polisdatalagen gäller enligt 1 kap. 2 § för behandling av person- uppgifter i brottsbekämpande verksamhet vid och Säkerhetspolisen och i polisiär verksamhet vid Ekobrottsmyn- digheten. Tillämpningsområdet måste dock anpassas till brottsdata- lagens tillämpningsområde, så att det dels utgår från syftet med behandlingen, dels omfattar den personuppgiftsbehandling som myndigheterna utför inom brottsdatalagens tillämpningsområde och som inte regleras i någon annan lag. Det bör också framgå att lagen endast gäller när myndigheterna agerar i egenskap av behöriga myndigheter, eftersom det är en viktig avgränsning för tillämp- ningsområdet (se SOU 2017:29 s. 159 f.). Polisdatalagen gäller även i Säkerhetspolisens brottsbe- kämpande verksamhet. Som framgår av avsnitt 14.2.2 anser utred- ningen att Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling som rör nationell säkerhet bör regleras i en särskild lag. I detta avsnitt dis- kuteras därför enbart i vilken utsträckning Säkerhetspolisen bör tillämpa polisens brottsdatalag. Polisdatalagen gäller vid behandling av personuppgifter i Polis- myndighetens brottsbekämpande verksamhet. Som framgår av av- snitt 5.4.6 anses lagföring av brott ingå i begreppet brottsbe- kämpning, medan det i brottsdatalagen görs skillnad mellan brotts- bekämpning och lagföring. För att tillämpningsområdet ska täcka det som omfattas av regleringen bör det därför inkludera per- sonuppgiftsbehandling i syfte att bekämpa och lagföra brott. Brottsdatalagens tillämpningsområde omfattar även personupp- giftsbehandling i syfte att upprätthålla allmän ordning och säker- het. har enligt 2 § polislagen i uppdrag att före- bygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten och att över- vaka den allmänna ordningen och säkerheten och ingripa när stör- ningar har inträffat. Som anges i delbetänkandet anser utredningen att det normalt krävs fysisk närvaro på platsen där oordning före- kommer eller riskerar att göra det för att det ska vara fråga om upprätthållande av allmän ordning och säkerhet (se SOU 2017:29 s. 166 f.). För att polisens brottsdatalag så långt möjligt ska täcka all behandling av personuppgifter som omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde bör myndighetens behand- ling av personuppgifter vid upprätthållande av allmän ordning och säkerhet omfattas av tillämpningsområdet. Var gränsen för tillämp- ningsområdet bör gå diskuteras närmare i delbetänkandet (se SOU 2017:29 s. 227 f.). Brottsdatalagens tillämpningsområde omfattar även personupp- giftsbehandling i syfte att verkställa straffrättsliga påföljder. Enligt 3 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197) är Polismyndighe- ten central uppbördsmyndighet och ansvarar för uppbörd av böter oavsett vilken myndighet som har utfärdat ett föreläggande av ord- ningsbot eller ett strafföreläggande. ansvarar även för uppbörd av böter som utdömts av allmän domstol. I departementspromemorian Uppbörd av böter (Ds 2015:5) föreslås att behandling av personuppgifter i verksamhe- ten för verkställighet av bötesstraff ska regleras i en särskild lag – lagen om register över uppbörd av böter. Personuppgiftsbehand- lingen ska enligt förslaget undantas från polisdatalagens tillämp- ningsområde. Promemorian har remitterats och bereds för närva- rande i . Mot den bakgrunden lämnar utredningen inget förslag till hur personuppgiftsbehandling i syfte att verkställa straff bör regleras. är en åklagarmyndighet med ett utökat uppdrag. I myndigheten integreras åklagarverksamheten med den polisiära verksamhet som krävs för att utreda de brott som Eko- brottsmyndigheten har i uppdrag att bekämpa (se prop. 2014/15:63 s. 21 f.). Den operativa verksamheten kan delas in i tre verksam- hetsområden: underrättelseverksamhet, utrednings- och lagförings- verksamhet och brottsförebyggande verksamhet. Huvuddelen av verksamhet består i att utreda brott. Åkla- gare är alltid förundersökningsledare i förundersökningar vid myn- digheten och fattar beslut om lagföring. Personuppgiftsbehandlingen vid regle- ras i både åklagardatalagen och polisdatalagen. Polisdatalagen gäller i den polisiära verksamheten medan åklagardatalagen gäller i den övriga operativa verksamheten. Det har framkommit att det finns osäkerhet om vilket regelverk som ska tillämpas. Enligt utredningens mening bör utgångspunkten för vilket regelverk som ska tillämpas vara densamma när det gäller Eko- brottsmyndigheten som när det gäller och . Den personuppgiftsbehandling som utförs för att fullgöra åklagaruppgifter i utredningsverksamheten bör därför styras av den registerförfattning som gäller för åklagarväsendet. På samma sätt som gäller för förundersökningar som utförs av Polis- myndigheten, oavsett vem som leder förundersökningen, bör den personuppgiftsbehandling som utförs i den övriga utredningsverk- samheten vid regleras i polisens brotts- datalag. används uttrycket polisiär verksamhet för att avgränsa till- lämpningsområdet för polisdatalagen. Det finns ingen definition av vad som är polisiär verksamhet. Sådan verksamhet är vittomfat- tande och berör många sektorer av samhället. Det är därför enligt utredningens mening bättre att regleringen utgår från åklagarverk- samheten vid avgränsningen av tillämpningsområdet, eftersom det är tydligare vad som ingår i åklagarverksamhet än i polisiär verk- samhet. Åklagarverksamhet består av två huvuddelar, brottsutredning och lagföring, men åklagare har även vissa andra författningsregle- rade uppgifter inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Brotts- utredning avser först och främst att åklagare fattar beslut i fråga om huruvida förundersökning ska inledas eller begränsas, läggas ned eller avslutas på annat sätt. Det innefattar också alla beslut som åklagare fattar om åtgärder under en förundersökning, exempelvis om straffprocessuella tvångsmedel eller framställningar till dom- stol. Beslut i samband med att förundersökningar läggs ned eller avslutas på annat sätt, t.ex. genom åtalsunderlåtelse, och uppgifter i samband med besluten ingår således i åklagarverksamheten. Åkla- gare är enligt 22 kap. skyldiga att biträda måls- ägande. Åklagarverksamhet inkluderar även att förbereda och föra olika former av talan som kan föras i ett brottmål i samband med ansvarstalan, t.ex. talan om enskilt anspråk, näringsförbud, rådgiv- ningsförbud eller skattetillägg. Lagföring avser huvudsakligen att utfärda strafförelägganden och besluta om åtal, att föra ansvarstalan och att företräda staten i andra frågor i brottmål. På samma sätt som domstol har åklagare omfattande skyldigheter att expediera beslut när en förundersökning inte inleds, läggs ned eller åtals- frågan avgörs av åklagaren på annat sätt än genom åtal och i sam- band med beslut i fråga om tvångsmedel. Det är dock inte längre möjligt att låta regleringen bygga endast på den verksamhet som personuppgifterna behandlas i. nämnts är syftet med personuppgiftsbehandlingen avgörande för lagens tillämpningsområde. Polisens brottsdatalag bör därför gälla vid personuppgiftsbehandling i syfte att utreda brott, om det inte är fråga om åklagarverksamhet. Vid är det enbart åklagare som fattar beslut om lagföring. Därför bör myndig- hetens personuppgiftsbehandling i det syftet inte regleras i polisens brottsdatalag (jfr avsnitt 11.2). Det bedrivs även underrättelseverksamhet vid Ekobrottsmyn- digheten. Den verksamheten leds och utförs dock av Polismyn- digheten. Polisens brottsdatalag ska tillämpas på den behandlingen, på samma sätt som vid annan personuppgiftsbehandling som Polis- myndigheten utför. Säkerhetspolisen ska enligt 13 § förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen bistå vid polisverksamhet som leds av om myndigheten i ett enskilt fall begär det och det inte finns särskilda skäl mot det. Säkerhetspolisen ska också lämna tekniskt biträde och annan hjälp till i den utsträckning som myndigheterna kommer överens om. När Säkerhetspolisen lämnar sådant biträde omfattas personuppgifts- behandlingen av brottsdatalagens tillämpningsområde, om det inte rör nationell säkerhet (se SOU 2017:29 s. 177). Enligt 30 § förordningen (2014:1102) med instruktion för får chefen för operativa avdelningen i samråd med biträdande säkerhetspolischefen i ett enskilt fall be- stämma att en förundersökning eller annan liknande uppgift i den brottsbekämpande verksamheten ska lämnas över till Säkerhets- polisen för fortsatt handläggning. Syftet med bestämmelsen är bl.a. att jävssituationer ska kunna undvikas (se prop. 2013/14:110 s. 400). När Säkerhetspolisen med stöd av ett beslut enligt den paragrafen genomför en förundersökning eller utför någon annan uppgift som normalt skulle utföras av och som omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde bör Säkerhets- polisen tillämpa den lagen (se SOU 2017:29 s. 177). För del kompletteras brottsdatalagen av polisens brottsdatalag och polisens brottsdataförordning. Säkerhetspolisen biträder eller övertar en arbetsuppgift från Polis- myndigheten bör Säkerhetspolisen därför tillämpa samma regle- ring. Säkerhetspolisen bör således tillämpa polisens brottsdatalag i frågor som inte rör nationell säkerhet, om personuppgifterna be- handlas i syfte att bekämpa eller lagföra brott. Frågan är då vad som bör gälla när Säkerhetspolisen biträder andra myndigheter i deras brottsbekämpning. föreskrivs det i 6 kap. 1 § 6 polisdatalagen att personuppgifter får behandlas om det behövs för att Säkerhetspolisen ska lämna tekniskt biträde till , , eller . Den personuppgiftsbehandling som avses rör i huvudsak tekniskt biträde avseende verkställighet av vissa hemliga tvångsmedel (se SOU 2012:44 s. 146 f.). Säkerhetspolisens roll vid sådant biträde kan närmast liknas vid att vara personuppgiftsbi- träde. Det är den myndighet som fått tillstånd till att använda tvångsmedlet som anger vilka personuppgifter som ska behandlas och hur de får användas. Det är då också logiskt att det är den myn- dighetens registerlagstiftning som ska tillämpas. För att det ska vara tydligt att Säkerhetspolisen även i fortsättningen ska lämna tekniskt biträde till de angivna myndigheterna bör det införas en bestämmelse om det i myndighetens instruktion. Lagen ska inte gälla vid behandling i vissa register Enligt 1 kap. 3 § polisdatalagen gäller lagen inte vid behandling enligt vapenlagen, lagen om belastningsregister, lagen om miss- tankeregister, lagen om Schengens informationssystem, lagen om passagerarregister, lagen om polisens allmänna spaningsregister och lagen om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Som konstateras i avsnitt 4.4.1 är det inte möjligt att reglera all personuppgiftsbehandling inom brottsdata- lagens tillämpningsområde i polisens brottsdatalag. Den bör därför på samma sätt som inte gälla vid behandling av personupp- gifter som regleras särskilt i andra författningar. Undantag bör dock endast göras för personuppgiftsbehandling som skulle ha om- fattats av lagens tillämpningsområde om någon särreglering inte fanns. Vid samråd med den utredare som har i uppdrag att anpassa författningar på området för allmän ordning och säkerhet har det framkommit att utredaren anser att bestämmelserna om person- uppgiftsbehandling i vapenlagen kompletterar dataskyddsförord- ningen. Utredningen gör ingen annan bedömning. Personuppgifts- behandling enligt vapenlagen bör därför inte längre anges bland undantagen. Eftersom lagen (2010:362) om polisens allmänna spa- ningsregister har upphört att gälla bör hänvisningen till den tas bort. Som framgår av avsnitt 16.2 anser utredningen att Polismyn- dighetens behandling av personuppgifter i tillträdesförbudsregistret bör regleras i polisens brottsdatalag. Hänvisningen till den lagen bör därför också tas bort. Enligt lagen om elimineringsdatabas får föra ett register över dna-profiler i syfte att stärka kvaliteten i den forensiska verksamheten med dna-analyser. Både dna-profiler som inte kan hänföras till en identifierbar person och dna-profiler från prov som har tagits med stöd av 28 kap. rätte- gångsbalken från en misstänkt jämförs med dna-profilerna i elimi- neringsdatabasen innan de läggs in i spårregistret respektive utred- ningsregistret eller dna-registret. Syftet med det är att säkerställa att sökningar i registren inte ger felaktiga resultat på grund av att kontaminerade dna-profiler har registrerats. I delbetänkandet konstaterar utredningen att behandling av dna- profiler i elimineringsdatabasen är en verksamhet som är oupplös- ligt förbunden med hantering av de övriga dna- registren. Den regleringen bör därför omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde (se SOU 2017:29 s. 190 f.). Med hänsyn till att elimineringsdatabasen inte får användas för att utreda brott ansåg regeringen att regleringen av den inte passade in i polisdatalagen, eftersom den lagen gäller i den brottsbekämpan- de verksamheten (se prop. 2013/14:110 s. 456). Utredningen anser att det alltjämt finns goda skäl att reglera databasen särskilt, dels för att regleringen av både provtagning och personuppgiftsbehand- ling ska vara samlad i en författning, dels för att markera att per- sonuppgifterna i databasen rör andra än personer med anknytning till brott och brottslig verksamhet och inte får användas i brottsbe- kämpningen. Behandling som utförs enligt lagen om Polismyndig- hetens elimineringsdatabas bör därför undantas från polisens brottsdatalags tillämpningsområde. Utredningens förslag: ska vara personupp- giftsansvarig för den behandling av personuppgifter som utförs vid myndigheten och för den behandling som myndigheten ut- för vid i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. ska vara personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför i syfte att utreda brott. Säkerhetspolisen ska vara personuppgiftsansvarig för den be- handling av personuppgifter som myndigheten utför. Skälen för utredningens förslag: är enligt 2 kap. 4 § polisdatalagen personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför och den behandling som utförs i polisiär verksamhet vid . Att även fortsättningsvis bör vara personupp- giftsansvarig för den behandling av personuppgifter som utförs vid den egna myndigheten är självklart, liksom att Säkerhetspolisen bör vara personuppgiftsansvarig för den behandling som myndigheten utför enligt lagen. Vem som bör vara personuppgiftsansvarig för den behandling som utförs vid är däremot inte lika självklart. Frågan har länge varit föremål för diskussion. Ekobrottsmyn- digheten har i olika lagstiftningsärenden framfört att myndigheten bör vara personuppgiftsansvarig för all den behandling av person- uppgifter som utförs vid myndigheten, eftersom det inte är möjligt att dela upp personuppgiftsansvaret beroende på vem som hanterar personuppgifterna eller vilket it-system som används (se prop. 2009/10:85 s. 92 f. och prop. 2013/14:110 s. 447 f.). är enligt 2 kap. 3 § åklagardatalagen per- sonuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som utförs vid myndigheten enligt åklagardatalagen. När Ekobrottsmyndig- heten inrättades var myndigheten även personuppgiftsansvarig för personuppgiftsbehandlingen i den polisverksamhet som bedrevs vid myndigheten. Myndigheten omfattades däremot inte av den tidigare gällande polisdatalagens (1998:622) tillämpningsområde, eftersom den är en åklagarmyndighet. giftsbehandling reglerades, förutom i förordningen (2006:937) om behandling av personuppgifter inom åklagarväsendet, i person- uppgiftslagen. För att skulle kunna bedriva kriminalunderrättelseverksamhet ändrades den tidigare gällande polisdatalagen (1998:622) och gjordes från till- lämplig på polisverksamheten i myndigheten (Övergångsbestäm- melserna till polisdatalagen m.m., prop. 2002/03:144, s. 15 f.). Då- varande blev personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling vid som utför- des med stöd av polisdatalagen. Personuppgiftsansvarig definieras i 1 kap. 6 § brottsdatalagen som den behöriga myndighet som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter. Enligt förarbetena till den nu gällande polisdata- lagen bör huvudregeln vara att den myndighet som utför själva be- handlingen också ska ha personuppgiftsansvaret för den. Rege- ringen ansåg dock att någon förändring av personuppgiftsansvaret vid inte var motiverad när polisdatalagen infördes (se prop. 2009/10:85 s. 93). Inte heller när åklagardata- lagen infördes gjordes någon ändring (se prop. 2014/15:63 s. 45). leder underrättelse- och spaningsverksamhe- ten vid de polisoperativa enheterna vid . Även om personuppgiftsbehandlingen utförs vid Ekobrottsmyn- digheten är det som leder den verksamheten och som därigenom bestämmer ändamålen med och medlen för be- handlingen. bör därför även i fortsättningen vara personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som ut- förs i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet vid . Däremot är det Ekobrottsmyn- digheten som genomför brottsutredningarna och som därigenom bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen. Polis- myndigheten har ingen praktisk möjlighet att fullgöra personupp- giftsansvaret i den verksamheten. Så som personuppgiftsansvarig definieras i brottsdatalagen bör därför pekas ut som personuppgiftsansvarig för den behandling som myn- digheten utför i syfte att utreda brott enligt polisens brottsdatalag (se avsnitt 7.2.1 och 11.2). 7.2.3En bestämmelse om hur lagen är uppbyggd Utredningens förslag: Polisens brottsdatalag ska innehålla en bestämmelse om hur lagen är uppbyggd. Skälen för utredningens förslag: I avsnitt 5.3.5 föreslår utred- ningen att registerförfattningarna inte längre ska innehålla bestäm- melser om hur lagarna är uppbyggda, om det inte finns särskilda skäl för det. Alla kapitel i polisdatalagen gäller inte för all personuppgiftsbe- handling inom tillämpningsområdet. Personuppgiftsbehandling i vissa register och i den forensiska verksamheten kommer även i fortsättningen att regleras i särskilda kapitel på grund av att bara delar av lagen ska vara tillämpliga. Vidare är det bara vissa kapitel som gäller för och Säkerhetspolisen. Det behöver därför tydliggöras vad som gäller för dem och hur lagens kapitel förhåller sig till varandra. Bestämmelsen om lagens upp- byggnad bör således behållas men anpassas till hur Säkerhetspoli- sens personuppgiftsbehandling regleras (se avsnitt 14.2.2) och de strukturella förändringar som föreslås i kapitel 5. 7.3Grundläggande bestämmelser om behandling 7.3.1Tillåtna rättsliga grunder och behandling för nya ändamål Utredningens förslag: Personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift i syfte att 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, 2.utreda eller lagföra brott, 3.upprätthålla allmän ordning och säkerhet, eller 4.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Arbetsuppgiften ska framgå av en bindande unionsrättsakt eller av en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket rege- ringen uppdragit åt myndigheten att ansvara för en sådan upp- gift. Det ska framgå genom en hänvisning att personuppgifter som behandlas med stöd av lagen ska få behandlas för nya ända- mål enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Skälen för utredningens förslag En bestämmelse som ersätter brottsdatalagens bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling