sou · H5B35d2 · 2017-02-01 00:00:00 — ning 883/2004, vilket betyder att han eller hon kan omfattas av den statens hälso- och sjukvårdssystem om det rör sig om bosättnings- baserade förmåner och således ha en heltäckande sjukförsäkring redan genom sin bosättning (och därmed uppfylla ett av kraven på uppe- hållsrätt). 41Äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg och bostadsbidrag regleras i socialförsäkrings- balken. 2005/06:77, s. 145. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner Hälso- och sjukvård är en bosättningsbaserad förmån i . I enlighet med svensk gällande rätt innebär det att en person som folkbokförs får tillgång till subventionerad hälso- och sjukvård. I samband med folkbokföring bedöms en persons uppehållsrätt, och frågan är om han eller hon måste ha en heltäckande sjukför- säkring innan denne kan bli folkbokförd. Migrationsdomstolen har bedömt att kravet på en heltäckande sjukförsäkring ska vara uppfyllt innan uppehållsrätten ska bedö- mas. En person kan därför inte genom folkbokföringen hävda att han eller hon uppfyller kravet på en heltäckande sjukförsäkring. Dock besvarades inte frågan om kravet på en individuellt tecknad sjukförsäkring även skulle gälla efter att en person har blivit folk- bokförd i Sverige.44 De svenska myndigheternas tolkning av tillräckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring Huruvida en person har uppehållsrätt i grundar sig inte på någon prövning eller beslut från en myndighet, utan den enskilde unionsmedborgarens uppehållsrätt bygger på att han eller hon kan visa att villkoren för uppehållsrätt är uppfyllda.45 Bedömningen om huruvida en person uppfyller kravet på till- räckliga tillgångar och heltäckande sjukförsäkring samt om han eller hon kan anses utgöra en belastning för det svenska bistånds- systemet görs först när en person ansöker om en förmån eller vid folkbokföring eftersom ingen myndighet fattar formellt beslut om uppehållsrätt (med undantag för permanent uppehålls- rätt som prövas av ).46 Som nämns ovan får medlemsstaterna inte bestämma något fast belopp för att bedöma tillräckliga tillgångar då beloppet kan variera beroende på den enskildes omständigheter. Beloppet får dock inte 44MIG 2012:15 och MIG 2015:15. Se även Paju, J. (2015). Suveränitetserosion – om påverkan på nationella sociala trygghetsmodeller; särskilt , Tallinna Raamatutrükikoda. 2005/06:77 s. 41–45 och 70–71. 46Detta torde även innebära att det är upp till vårdgivare i samband med vårdtillfälle att göra bedömningen av huruvida en person har tillräckliga tillgångar samt heltäckande sjuk- försäkring. Vissa borde dock kunna omfattas av möjligheten att ansöka om intyg från För- säkringskassan som bestyrker tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård för personer som inte är folkbokförda i , men som omfattas av svensk lagstiftning enligt samordningsbestämmelserna genom EU-rättslig bosättning. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner överstiga respektive medlemsstats beloppsgräns för socialt bistånd.47 I handledning framgår att tillräckliga tillgångar, bör innebära att summan är så pass stor att personen kan leva på den under hela vistelsen. Exempelvis om en person avser att bo i tillsvidare bör summan räcka , då personen kan få perma- nent uppehållsrätt.48 Enligt ska tillräckliga tillgångar bedömas utan att hänsyn tas till om personen kan vara berättigad till andra offentliga bidrag, till exempel barnbidrag eller bostads- bidrag. Även tillgång till kapital kan utgöra tillräckliga medel. Myndigheten understryker att det inte går att lämna ett generellt svar på hur mycket egna medel som krävs, men ett riktvärde kan vara . Av ställningstagande framgår att en sjukförsäkring är heltäckande om den bland annat ersätter nödvändig vård upp till ett riktvärde av eller att det klart framgår att den motsvarar den allmänna sjukförsäkringen i det land som personen flyttat ifrån.49 Enligt kan en unionsmed- borgare i normalfallet uppfylla kravet på heltäckande sjukförsäkring genom att visa upp ett europeiskt sjukförsäkringskort eller någon annan av de intyg utfärdade enligt förordning 883/2004 som styrker att personen omfattas av en annan stats sociala trygghetssystem.50 godkänner europeiskt sjukförsäkringskort som heltäckande försäkring för studenter. I ställnings- tagande framgår att det europeiskt sjukförsäkringskortet inte anses visa att en person har en heltäckande sjukförsäkring som gäller för bosättning utomlands, med undantag för studenter.51 Migrations- överdomstolen har vidare förtydligat att det inte är tillräckligt att göra en jämförelse mellan vad som täcks av den svenska allmänna sjuk- försäkringen och den privata sjukförsäkringen, utan en bedömning av 47Artikel 8.4 i rörlighetsdirektivet. 48Migrationsverket, Handledning för migrationsärenden. Finns på //Styrning-och-uppfoljning/Lagar-och- regler/Handbok-i-migrationsarenden.html. 49Skatteverkets ställningstagande, Uppehållsrätt, version 9, s. 43. 50Socialstyrelsen (2014). Rätten till socialt bistånd för medborgare inom EU/EES-området: en vägledning, artikelnummer: 2014-6-16. 51I ställningstagande framgår att det europeiskt sjukförsäkringskortet inte anses visa att en person har en heltäckande sjukförsäkring som gäller för bosättning utomlands, med undantag för studenter. ställningstagande, Uppehållsrätt, version 9, s. 45. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner alla omständigheter i det enskilda fallet måste göras.52 Exempel på sådana omständigheter kan vara ålder och hälsotillstånd. Avvisning och utvisning från Frågan om avvisning av personer som inte anses ha uppehållsrätt i fattas av och Polismyndigheten.53 Av 8 kap. 9 § UtlL framgår att en EES-medborgare eller en familje- medlem till en EES-medborgare som inte har uppehållsrätt får avvisas efter inresan om han eller hon visar sig utgöra en orimlig belastning för det svenska bistånds- systemet enligt socialtjänstlagen (2001:453). I 8 kap. 10 § UtlL an- ges att EES-medborgare och deras familjemedlemmar som har vistas i mer än och som inte har uppehållsrätt får utvisas om de uppehåller sig i landet men saknar de tillstånd som krävs. Beslut om utvisning fattas av Migrationsverket.54 Frågan är dock hur får kännedom om att en EES-medborgare eller dennes familjemedlem utgör en orimlig belast- ning för det sociala biståndssystemet. torde bedömningarna av huruvida en person är en belastning på det sociala biståndssystemet i huvudsak falla på och . Det finns dock ingen möjlighet för att ex officio informera Migra- tionsverket om enskilda fall som anses utgöra en orimlig belastning för biståndssystemet enligt socialtjänstlagen på grund av rådande sekretessregler.55 Den ordning som gäller medför således att inte kan informeras om aktuella fall inom ramen för och därmed inte kan utreda och bedöma om personerna i fråga ska kunna avvisas eller utvisas från . Det borde även medföra svå- righeter för att bedöma permanent uppehållsrätt. 538 kap. 17 § UtlL. 548 kap. 18 § UtlL. 5526 kap. 1 § offentlighet- och sekretesslagen. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner I enlighet med rörlighetdirektivet kan medlemsstaterna kräva att unionsmedborgare som stannar rapporterar sin närvaro i territoriet inom rimlig tid, eller registrerar sig.56,57 Registreringen har dock ingen direkt betydelse för unionsmed- borgarens uppehållsrätt. införde ett registreringsförfarande för unions- medborgarna. Man angav som skäl att ett sådant förfarande skulle innebära en möjlighet att utöva en individuell utlänningskontroll, göra statistiska bevakningar samt underlätta utfärdandet av olika bevishandlingar, exempelvis uppehållskort. Ett registreringssystem med en ansvarig myndighet bedömdes minska risken att olika myn- digheter skulle göra olika bedömningar. Fram var unionsmedborgare som kom till ålagda att registrera sig hos . Det svenska genom- förandet av rörlighetsdirektivet ifrågasattes dock av Europeiska kommissionen. Mer specifikt ifrågasattes om det var förenligt med rörlighetsdirektivet att en unionsmedborgare som kom till kunde bli föremål för två registreringsförfaranden – utöver Migra- tionsverkets registrering kunde det i vissa fall bli aktuellt med folkbokföring hos . Vidare lämnade en skrivelse till med en fråga om registre- ringen i UtlL var i överensstämmelse med rörlighetsdirektivet, eftersom unionsmedborgare fick vända sig till både Migrations- verket för registrering och för folkbokföring.58 Migra- tionsverket föreslog att registreringen i UtlL skulle tas bort med åberopande av att den inte var avgörande för rätten att vistas i landet, inte inverkade på rätten att folkbokföra sig och därmed rät- ten till hälso- och sjukvård. Myndigheten ansåg vidare att registre- ringen endast var till begränsad nytta och ledning för andra myn- digheter då registreringen inte utnyttjades som hjälp för att avgöra en unionsmedborgares uppehållsrätt. anförde även att registreringen inte gav något tillförlitligt underlag för att statistiskt följa inflyttningen av unionsmedborgare. 56Artikel 5.5 i rörlighetsdirektivet. 57Artikel 8 i rörlighetsdirektivet. 58Tillämpningen av EG-direktivet 2004/38 (rörlighetsdirektivet), lämnade förslag till vissa författningsändringar (Ju2007/5661/L7). Uppehållsrätt och tillgång till förmåner slopades kravet på registrering i med bak- grund av det bland annat ansågs vara oklart om registreringsför- farandet stod i överensstämmelse med rörlighetsdirektivet.59 22.4Relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 883/2004 I bestämmelserna i om Europeiska unionens funktions- sätt (EUF-fördraget) återfinns de generella principerna om lika- behandling och unionsmedborgares rätt att flytta och uppehålla sig i en annan medlemsstat. Förordning 883/2004, preciserar närmare principen om likabehandling. Vad avser relationen mellan rörlighetsdirektivet och förord- ning 883/2004 är relationen mellan direktivets uppehållsrätt och en bosättning enligt förordningen särskilt intressant.60 En persons bosättning i enlighet med förordning 883/2004 fast- ställs utifrån en EU-rättslig bosättningsbedömning, där vistelsens varaktighet och kontinuitet samt personens situation är kriterier som har betydelse. Rörlighetsdirektivet har inte någon definition av bosättning. Vidare finns inte någon klar åtskillnad mellan begreppen bosättning och vistelse, utan rätten till att uppehålla sig (och därmed möjligheten att bosätta sig) i en stat gäller för alla personer som flyttar till en annan medlemsstat, men är avhängig krav som är relaterade till tidsperioder samt för icke förvärvsaktiva krav på tillräckliga tillgångar och hel- täckande sjukförsäkring. Även om det framgår att laglig vistelse i en medlemsstat bör tolkas enhetligt utifrån rörlighetsdirektivets bestäm- melser återfinns ingen definition av begreppet vistelse i rörlighets- direktivet. Viss ledning finns dock i skäl 17 till rörlighetsdirektivet, där det framgår att permanent uppehållsrätt (och därmed rätt till perma- nent bosättning) bör föreskrivas för alla unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som har varit stadigvarande bosatta i den mot- 2012/13:120s. 60Relationen mellan rörlighetsdirektivet och förordning 492/2011 är också problematisk. Den belyses närmare i kapitel 10. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner tagande staten i enlighet med villkoren i direktivet under en fort- löpande period av utan att bli utvisade.61 Till skillnad från rörlighetsdirektivet finns det inget uttalat krav om laglig vistelse i förordning 883/2004 och och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009). Det görs inte heller någon hänvisning till rörlighetsdirektivet. Eftersom det inte finns några hänvisningar i rättsakterna till var- andra borde man kunna se dem som helt fristående från varandra. Förordningens bosättningsbegrepp borde därför inte heller påver- kas av rörlighetsdirektivets krav på laglig vistelse. Det är dock inte fullt så enkelt eftersom det finns vissa fråge- tecken gällande förhållandet mellan rättsakterna. Genom att vara bosatt enligt förordning 883/2004 skulle en icke förvärvsaktiv unionsmedborgare kunna få tillgång till bosättningsbaserade sociala trygghetsförmåner som icke avgiftsfinansierade kontantförmåner samt ha rätt till förmåner vid sjukdom, vilket i sin tur skulle kunna medföra att denne lättare uppfyller kraven på uppehållsrätt enligt rörlighetsdirektivet. De särskilda icke avgiftsfinansierade kontant- förmånerna i förordning 883/2004 har visst inslag av behovspröv- ning och liknar socialt bistånd. Frågan är om en person som beviljas dessa förmåner i sitt nya bosättningsland, kan anses utgöra en belastning för det sociala biståndssystemet som innebär att han eller hon har förverkat sin rätt att vistas i landet enligt rörlighetsdirektivet. Dessa frågor har belysts av i flera domar, som har avgjorts relativt . Dessa domar och dess konsekvenser redogörs för nedan. 61 dom i den förenade målen, Ziolkowski C-424/10 och Szeja C-425/10, ECLI:EU:C:2011:866. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner Det har framhållits att det centrala i resonemang i målet Brey är kategoriseringen av de österrikiska särskilda icke avgifts- finansierade förmånerna som ett socialt bistånd i rörlighetsdirektivets mening. I jämförelse med tidigare praxis har gjort en bre- dare tolkning av begreppet socialt bistånd i Brey-målet, vilket gör att särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner upptagna i bilaga X i förordning 883/2004 kan ses om socialt bistånd. konstaterar emellertid att en utvisningsåtgärd inte ska vara den automatiska följden för att en enskild begär en sådan förmån. Medlemsstaterna måste fortsatt bedöma den specifi- ka bördan som beviljande av förmåner får på systemet i sin helhet. De nationella myndigheterna måste vidare göra en helhetsbedöm- ning av den belastning som beviljandet av förmånen skulle ha på det sociala biståndssystemet mot bakgrund av den enskildes om- ständigheter, innan utvisning kan bli aktuell. Utifrån domstolens resonemang ska således den enskildes per- sonliga omständigheter och situation beaktas, men dessa ska även sättas i relation till det sociala biståndssystem som helhet. Denna fråga ställs på sin spets i Dano-målet. 22.4.2Dano-målet – strikt kontra extensiv tolkning Enligt Verschueren, kan Dano-avgörandet tolkas både strikt och extensivt.62 Enligt den strikta tolkningen av domen kan medlemsstaterna neka förmåner till icke förvärvsaktiva utan uppehållsrätt om de uteslutande har kommit till staten med intentionen att erhålla förmåner. I dessa fall ska ingen proportionalitetsbedömning behöva göras: en person som inte har för avsikt att arbeta utan flyttar till en annan stat enbart i syfte att erhålla förmåner ska inte likabehandlas. Det måste dock vara klargjort att personerna i fråga inte har för avsikt att integrera sig i den nya värdstaten (individens motiv). En inskränkning av den fria rörligheten är i dessa fall legitim eftersom syftet med direktivet är att 62 Verschueren, H. (2015). “Free movement of EU citizens, including for the poor?” 1/2015. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner icke förvärvsaktiva inte ska bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet. En extensiv tolkning av domen innebär att medlemsstaterna kan vägra att utge sociala förmåner (både socialt bistånd och sociala trygghetsförmåner) till alla icke förvärvsaktiva unionsmedborgare som saknar uppehållsrätt (oavsett motiv till vistelse i värdlandet) utan att göra en bedömning om huruvida beviljandet av förmåner utgör en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet. Denna tolkning stödjs av konstaterande att unionsmed- borgare kan kräva likabehandling avseende rätt till förmåner endast om vistelsen i den mottagande medlemsstaten uppfyller villkoren i rörlighetsdirektivet.63 När det gäller frågan om en tillämpning som generellt utesluter icke yrkesverksamma från förmåner strider mot fördragets bestäm- melser,64 uttrycker domstolen i Dano-målet, att även om unions- medborgarskapet är den grundläggande rättsliga ställningen, finns villkor och begränsningar i förordning 883/2004 och rörlighetsdirek- tivet. Domstolen gör alltså en strikt bedömning utifrån de sekundär- rättsliga reglerna utan att göra en fördragskonform tolkning. I det efterföljande Garcia-Nieto-målet ställdes frågan av den nationella domstolen om fördraget utgjorde ett hinder mot att ute- sluta icke förvärvsaktiva i de fall det föreligger en verklig anknyt- ning till värdstaten och särskilt till värdstatens arbetsmarknad. I både Garcia-Nieto och det senare Alimanovic-målet har det funnits kopplingar till arbetsmarknaden i värdlandet. Frågeställ- ningen besvarades dock inte av . Frågan kvarstår därför hur man ska se på gruppen av icke yrkesaktiva personer som har en koppling till arbetsmarknaden, men en relativt svag sådan. I Alimanovic-målet gjordes en strikt tolkning av arbetstagarbegrep- pet utifrån rörlighetsdirektivet. Å andra sidan finns exempel på av- göranden där inte gjort en sådan strikt tolkning utan frångått arbetstagarbegreppet i rörlighetsdirektivet och i stäl- let tillämpat arbetstagarbegreppet i EUF-fördraget. Det gäller till exempel Saint Prix-målet, som rörde en kvinna som blev föräldra- ledig, en period innan barnets beräknade nedkomst. 63EU-domstolens dom , C- 333/13, ECLI:EU:C:2014:2358, punkten 69. 64EU-domstolen har i tidigare rättspraxis konstaterat att det var i strid mot artikel 18 i EUF- fördraget att inte bevilja en unionsmedborgare socialt bistånd. dom Grzelczyk C- 184/99, ECLI:EU:C:2001:458. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner konstaterade att hon kunde behålla sin arbetstagarstatus under för- utsättning att hon återupptog arbete inom skälig tid efter att barnet hade fötts. 22.4.3Kommissionen mot – avgörandet i Den extensiva tolkningsmöjligheten av som berörts ovan indikerar att det skulle kunna vara möjligt att godta ett nationellt krav på uppehållsrätt även vad avser åtkomsten till renodlade sociala trygghetsförmåner. har belysts i överträdelseärendet, Kommissionen mot där icke-brittiska medborgare underkas- tades en prövning av om de var lagligt bosatta i samband med pröv- ningen av rätt till vissa förmåner. Europeiska kommissionen menade att en persons bosättning bestäms utifrån de faktiska omständig- heterna, med särskild hänsyn till där personen har sitt intresse- centrum. Tolkningen kunde således inte påverkas av bestämmelserna var därmed, enligt ning 883/2004 där laglig vistelse inte är ett krav för att ses som bo- satt enligt förordningens regler om tillämplig lagstiftning. Europe- iska kommissionen menade vidare att resultatet annars kunde bli att ingen stat kommer att vara ansvarig för att betala ut vissa, som i denna talan, familjeförmåner trots att den berörda personen bor i en medlemsstat. Europeiska kommissionen menade dessutom att vill- koret är direkt diskriminerande enligt artikel 4 i förordning 883/2004 eftersom det bara tillämpades på andra än brittiska medborgare. Det som skiljer detta mål från Brey, , García-Nieto och Alimanovic är att i förevarande mål rör det sig om en familjeför- mån, en traditionell socialförsäkringsförmån, och inte en särskilda icke avgiftsfinansierad kontantförmån. Frågorna har prövat är om ett nationellt krav på laglig bosättning är förenligt med förordning 883/2004 som ett kompletterande villkor för bosättning. Den andra frågan handlade om konsekvensen av att endast icke-brittiska medborgare under- kastas en prövning av uppehållsrätt, och om det kan anses diskri- minerande att kontrollera om sökanden är lagligt bosatt i samband med prövningen av rätt till vissa sociala trygghetsförmåner. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner konstaterar i domen att förord- ning 883/2004 inte bestämmer de närmare materiella villkoren för rätt till förmåner utan det är i lagstiftaren i varje medlemsstat som fastställer dessa villkor. Vad avser frågan om kontrollen av uppe- hållsrätt är diskriminerande finner att Storbritan- niens rättfärdigande av villkoret, att skydda de offentliga finanserna och för att säkerställa att förmåner betalas ut till de som har till- räcklig anknytning till staten, är godtagbart. Domstolen anser vid den efterföljande bedömningen dock att de brittiska myndigheter- nas kontroll av uppehållsrätten är indirekt diskriminerande, men att denna kontroll ändå kan anses uppfylla kravet på proportionalitet eftersom den inte sker systematiskt vid varje ansökan utan enbart i tveksamma fall. Den går därför inte utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa finanserna skyddas.65 I , som kännetecknar utvecklingen av det sub- stantiella unionsmedborgarskapet, slog fast att den som vistades lagligen i en stat hade rätt till likabehandling vad gäller de sociala förmånerna. Domstolen fann i avgörandet att det utgjorde otillåten särbehandling att av medborgare från andra medlemsländer kräva intyg om uppehållstillstånd för rätt till vårdnadsbidrag för barn, när sådant inte avkrävdes de egna medborgarna. I de senare rättsfall som följde, där icke förvärvsaktivas rätt till likabehandling ifråga om förmåner ytterligare etablerades, var inte uppehållsrätten ifrågasatt. Personerna ifråga vistades enligt nationell rätt lagligen i landet.66 EU- domstolen uttalade vidare att nuvarande artikel 21 i EUF-fördraget om fri rörlighet för unionsmedborgare har direkt effekt och att alla begränsningar av den fria rörligheten skulle prövas i ljuset av proportionalitetsprincipen. Rörlighetsdirektivet, som kodifierar denna rättspraxis, tydliggör under vilka förutsättningar en person vistas lagligen i landet och fastslår en princip om likabehandling. Arbets- tagare har i princip rätt till uppehåll och likabehandling utan in- skränkningar. En icke yrkesaktiv har krav på tillräckliga tillgångar för 65EU-domstolens mål, Kommissionen mot Förenade och Nord- , C-308/14, ECLI:EU:C:2016:436. 66Se dom , C-85/96, ECLI:EU:C:1998:217. Uppehållsrätt och tillgång till förmåner att inte bli en orimlig belastning för det sociala biståndssystemet i värdlandet för att principen om likabehandling ska gälla fullt ut. EU- domstolens senare rättspraxis får anses ha genomgått ett paradigmskifte genom en striktare tolkning gentemot icke yrkes- aktiva unionsmedborgare. I ljuset av denna utveckling av unionsmedborgarskapet kom för- ordning 883/2004, när den antogs, att utvidga personkretsen till att omfatta i princip alla unionsmedborgare då dess artikel 2 stadgar att alla som är medborgare i en medlemsstat ”[…] och som är bosatta i en medlemsstat och som omfattas eller har omfattats av lagstift- ningen i en eller flera medlemsstater […]” omfattas av förordningens regler. Förordning 883/2004 innefattar dock inte någon möjlighet att göra åtskillnad mellan ekonomiskt aktiva och icke förvärvsaktiva unionsmedborgare som följer av rörlighetsdirektivet. Gällande relationen mellan förordning 883/2004 och rörlighets- direktivet och icke förvärvsaktivas rätt till fri rörlighet och lika- behandling, kan det tyckas utifrån senare avgöranden att det är rörlighetsdirektivet som får anses vara avgörande för vill- koren och möjligheterna att fritt röra sig och uppehålla sig i en annan medlemsstats territorium. En sådan övergripande slutsats kan emeller- tid inte dras då den är förenad med alltför många förbehåll. Det man åtminstone kan konstatera i förordningens bosätt- ningsbegrepp begränsats gentemot de icke förvärvsaktiva eftersom godtagit uppehållsrätt för att få del av särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner. Detta är dock inte helt i överens- stämmelse med förordningens artikel 70 som slår fast att de sär- skilda icke avgiftsfinansierade är undantagna export men utgår vid bosättning.67 I Brey-målet menar att det måste göras en hel- hetsbedömning av den belastningen på systemet som beviljandet av förmåner kan ha på det nationella systemet. Detta skulle till exem- pel kunna göras genom att medlemsstaten i fråga samlar in upp- gifter om hur stor andel av förmånstagarna som är unionsmedbor- gare med ålderspension från en annan medlemsstat och som skulle