sou · H5B359 · 2017-06-20 00:00:00 — Vidare innebär den marknadsföringsrättsliga regleringen som utredningen föreslår, vilken kommer att redogöras för i kapitel 7, att produkt- erna kommer att omfattas bl.a. av det särskilda måttfullhetskravet samt de särskilda restriktioner i fråga om marknadsföring gentemot barn och unga som föreskrivs i 7 kap. 1 § alkohollagen. Mot bakgrund av de beskrivna ändringsförslagen, samt den möjlighet har att utfärda föreskrifter och, då det föreligger synnerliga skäl, att genom föreskrifterna utforma förbud, bedömer utredningen att regleringen av de produkter som avses i detta kapitel bör fungera på ett tillfredsställande sätt samt vara tillräcklig för att uppnå målen för den svenska alkoholpoliti- ken. Utredningen kan inte heller se några EU-rättsliga hinder mot en sådan reglering. Reglerna om marknadsföring i alkohollagen avser alkoholdrycker. Alkohollagen saknar specifika krav för hur marknadsföring av alko- holhaltiga preparat ska vara utformad, däremot är de generella reg- lerna i marknadsföringslagen (2008:486) tillämpliga. Vad gäller de allra flesta alkoholhaltiga preparat avsedda för förtäring vållar detta inte några egentliga problem. Avsaknaden av specifika regler har dock i fråga om alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel visat sig innebära att dessa preparat i praktiken kan marknadsföras på ett sätt som kraftigt avviker från de regler som gäller för marknadsföring av alkoholdrycker. marknadsfördes t.ex. alkoholhaltig glass med tydliga referenser till välkända drinkar på reklampelare utomhus.1 Det saknas även särskilda regler om sponsring i alkohollagen. Utredningen har fått i uppdrag att beträffande sponsring av idrotts- evenemang och idrottsklubbar, liksom annan sponsring som kan innebära särskild risk för att barn och ungdomar exponeras för alkoholreklam, bedöma om det finns skäl att tydliggöra vad som ska vara tillåtet och i sådant fall föreslå en lämplig reglering.2 Utred- ningen har inte uppfattat sitt uppdrag i denna del som att det om- fattar att göra en övergripande översyn av sponsringen i fråga om alkoholdrycker. Under avsnitt 7.2 redogörs för generella begrepp och rättsliga utgångspunkter gällande marknadsföring. Avsnitt 7.3 beskriver de specifika regler och riktlinjer som finns om marknadsföring av alko- 2016:80 s. 5. I 7.4 ges en kortare sammanfattning av nuvarande rättsläge beträffande marknadsföring av alkoholhaltiga preparat. 7.5 behandlar behovet av marknadsföringsrättslig reglering avse- ende alkoholhaltiga preparat som ur konsumtionssynpunkt är att jämställa med alkoholdrycker eller annars kan antas användas som berusningsmedel. I 7.6 redogörs för utredningens överväganden samt förslag till reglering. Avslutningsvis behandlar avsnitten 7.7 och 7.8 sponsring och innehåller en kort beskrivning av nuvarande rättsläge samt överväganden kring vad som är möjligt och lämpligt att göra i fråga om reglering. Enligt 3 § marknadsföringslagen, förstås med marknadsföring reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja av- sättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare. Någon begränsning av marknads- föringslagens (MFL) tillämpning i fråga om vilka medier som an- vänds vid marknadsföring har inte gjorts. Marknadsföringslagen är därmed tillämplig även på till exempel marknadsföring som före- kommer på internet.3 Av 2 kap. 1 § 1 punkten regeringsformen (RF) framgår att var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Av andra stycket framgår att tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen gäller i fråga om tryckfrihet och motsvarande frihet att yttra sig i radio, tv 3 Jfr bl.a. MD 2000:8 och MD 2010:30. och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en data- bas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. Av 2 kap. 20 § RF framgår att yttrandefriheten får begränsas genom lag. I 21 § samma kapitel stadgas att begränsningar enligt 20 § får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. 23 § i kapitlet förtydligar vilka begränsningar som får göras gällande yttrandefrihet (och informa- tionsfrihet). Bland annat får friheten att yttra sig i näringsverk- samhet begränsas. Detta innebär t.ex. att det är möjligt att reglera kommersiell reklam. Begränsningsregeln medger dock inte möjlig- het till ingrepp i reklam som är av opinionsbildande karaktär. Tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) är de grundlagar som ger skydd för tryck- och yttrandefriheten för människor i . TF avser tryckt skrift och YGL radio, tele- vision och vissa andra tekniska överföringar och upptagningar (se 1 kap. 1 § i respektive grundlag). Ett betänkande innehållande lag- förslag med ändringar i såväl TF som YGL har remissbehandlats och bereds i Regeringskansliet.4 Mediegrundlags- kommitténs utredningsuppdrag innebar bl.a. att göra en språklig och strukturell översyn av TF och YGL i syfte att göra dem så tydliga och lättillämpade som möjligt samt att göra en omfattande översyn av grundlagsskyddet enligt den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL. Kommittén uttalade bl.a. att man ansåg att kopplingen till traditio- nella medier för att få automatiskt grundlagsskydd bör behållas. Andra medier har dock även i fortsättningen möjlighet att ansöka om utgivningsbevis och därigenom få grundlagsskydd för sin data- basverksamhet. 4 SOU 2016:58, Ändrade mediegrundlagar, . Med tryckfrihet förstås enligt 1 kap. 1 § TF varje svensk med- borgares rätt att, utan hinder, ge ut skrifter. De skrifter som om- fattas av tryckfriheten är sådana som har framställts i tryckpress och sådana som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopier- ing eller något annat liknande tekniskt förfarande. Det finns även ett krav på spridning i 1 kap. 6 § TF, där det anges att en tryckt skrift ska vara utgiven för att ”anses som sådan”. Enligt 1 kap. 1 § första stycket YGL är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en data- bas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Det finns även ett motsvarande krav på spridning vad gäller tekniska upptagningar som det gör för skrifter. Enligt 1 kap. 10 § YGL är grundlagen tillämplig på tekniska upptagningar som är utgivna, dvs. sådana som har läm- nats ut för att spridas till allmänheten genom att t.ex. säljas. YGL bygger på tanken att det skydd TF ger det tryckta ordet också, så långt det är möjligt, ska ges även andra medier. Tryck- och yttrandefriheten är dock inte utan inskränkningar. För att skyddet i TF och YGL ska tillämpas är det inte tillräckligt att de formella kraven har tillgodosetts, dvs. att viss teknik har an- vänts och att det aktuella massmediet spritts. Det finns vissa ytterli- gare förutsättningar som ska vara uppfyllda, vilka tar sikte på yttran- denas innehåll och som kommer till uttryck i flera undantag från grundlagarnas tillämpningsområden. När hänsyn har tagits till dessa undantag framträder det materiella tillämpningsområdet för TF och YGL.5 Det finns två slag av undantag; dels sådana som är uttryckligen inskrivna i TF och YGL, dels oskrivna undantag som har sin grund främst i en tolkning av grundlagarnas innebörd och syfte. Utred- ningen kommer här att redogöra för de undantag som blir aktuella i fråga om marknadsföring av alkohol.6 Det finns i 1 kap. 9 § TF ett antal uttryckliga undantag från grund- lagens exklusiva tillämpningsområde. Undantagen ger möjlighet för att i lag uppställa förbud mot vissa typer av kommersiella 5Se bl.a. SOU 2016:58 s. 154 ff. 6Jfr bl.a. a.a. s. 155 ff. annonser bl.a. i samband med marknadsföring av alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror (första punkten). Bestämmelsen i TF tilläm- pas även på YGL:s område enligt 1 kap. 12 § YGL. När det gäller radioprogram7 föreskrivs även i en särskild bestämmelse i 12 § andra stycket om möjligheter att i lag meddela föreskrifter om för- bud eller villkor när det gäller kommersiell reklam och s.k. spons- rade program.8 Det finns även undantag från grundlagarnas tillämpningsområde utifrån en tolkning av innebörden och syftet med tryck- och ytt- randefriheten. En sådan tolkning blir framför allt aktuell på straff- rättens område och i fråga om den kommersiella reklamen. Syftet med grundlagsskyddet anges i 1 kap. 1 § i såväl TF som YGL. Där anges att grundlagarna tillförsäkrar medborgarna rätt att i de skyddade medierna uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst, till säkrande av ett fritt menings- utbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konst- närligt skapande. Med utgångspunkt i dessa bestämmelser går det, enligt rådande synsätt, att fastställa vilket bruk av tryck- och yttrandefrihet som TF och YGL är tänkta att omfatta. Om ett visst yttrande inte om- fattas av grundlagarnas innebörd och syfte blir dessa inte tillämpliga. Yttrandet ligger då utanför det materiella tillämpningsområdet. Det brukar t.ex. anses att marknadsföring, som exempelvis annonser, i kommersiell verksamhet som har ett kommersiellt syfte och rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avser en näringsidkares affärsverksamhet eller där tillhandahållna varor, faller utanför det materiella tillämpningsområdet.9 Det här medför bl.a. att rent kom- mersiell reklam i grundlagsskyddade medier underkastas bestäm- melserna i marknadsföringslagen (2008:486).10 7Vad som sägs i YGL om radioprogram gäller enligt 1 kap. 3 § YGL förutom program i ljud- radio även program i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor samt innehållet i vissa offentliga uppspelningar ur en databas. 1990/91:64, s. 113 uttrycker tydligt att det är sponsrade program som avses i bestäm- melsen. 1970:57 s. 65 ff., även bl.a. NJA 2001 s. 319. Se även Axberger, H-G, Yttrande- frihetsgrundlagarna, andra upplagan, 2014, s. 60, som bl.a. skriver ”Det finns tyvärr ingen uttrycklig regel där denna grundprincip framgår, vilket gör att det ganska ofta uppkommer gränsdragningsproblem.” 10Se bl.a. SOU 2016:14 och SOU 2016:58. I artikel 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventio- nen) finns bestämmelser om rätten till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Artikeln hindrar dock inte en stat att kräva till- stånd för radio-, televisions- eller biografföretag (artikel 10.1). Yttrandefriheten som föreskrivs i konventionen får underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga, bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten, före- byggande av oordning eller brott och till skydd för hälsa eller moral (artikel 10.2). Att en inskränkning ska vara nödvändig i ett demo- kratiskt samhälle innebär att inskränkningen ska vara proportioner- lig i förhållande till det syfte som motiverar inskränkningen. En avvägning får alltså göras mellan å ena sidan den enskildes intresse av yttrandefrihet och å andra sidan det enskilda eller allmänna intresse som motiverat ingreppet. Om ingreppet vid en sådan avvägning fram- står som rimligt kan det anses nödvändigt i ett demokratiskt sam- hälle.11 Yttrandefriheten gäller också i näringsutövning även om man i fråga om reklam och marknadsföring tillåter mer långtgående in- skränkningar i syfte att skydda konsumenter och konkurrenter mot vilseledande påståenden och mot etiskt tvivelaktiga marknads- föringsmetoder.12 I förarbetena samt senare kommentarer till 1 kap. 9 § TF anges hur begreppet kommersiell annons ska förstås.13 För det första ska det vara fråga om en framställning som kan sägas ingå i en annons, t.ex. tidningsannonser och reklammeddelanden på affischer och i broschy- 11Jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, 2015, s. 465. 12A.a., s. 506. 1973:123 s. 46 f. Bestämmelserna och begreppet har senare kommenterats av Lag- rådet; se prop. 1999/2000:111 bilaga 4 s. 67 f. Redaktionell text omfattas inte av undantaget. För det andra ska annonsen vara kommersiell. I detta ligger att annonsen utgör ett medel för marknadsföring av en vara. Meddelandet ska alltså vara sådant att det av innehållet framgår att meddelandet är avsett att främja avsättningen av varan. I begreppet kommersiell ligger även att annonsmeddelandet ska avse en näringsidkares verksamhet eller en vara som tillhandahålls i verksamheten, dvs. det ska ha rent kommersiella förhållanden till föremål. Med kommersiell annons menas alltså huvudsakligen ett av annonsören betalt meddelande. Undantaget omfattar som nämnts inte redaktionell text. Annonsen ska syfta till försäljning av de nämnda produkttyperna. Att annonsen är kommersiell i annat hän- seende är inte tillräckligt. Om en annons härrör från någon annan än den som har ett kommersiellt intresse av att främja avsättningen av varan utgör annonsen inte en kommersiell annons. Marknadsföring av alkoholhaltiga drycker och alkoholhaltiga preparat är inte harmoniserade områden inom EU, med det finns gemensamma regler som är allmänna till sin karaktär och som gäller oberoende av varutyp, exempelvis beträffande vilseledande och jämförande reklam och otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare mot konsumenter.14 För marknadsföring i samband med bland annat e-handel finns vissa bestämmelser i det s.k. e-handelsdirektivet.15 E-handelsdirektivet syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att säkerställa den fria rörligheten för informa- tionssamhällets tjänster mellan medlemsstaterna (artikel 1.1). För att uppnå detta mål sker genom direktivet ”tillnärmning” av medlems- 14Europaparlamentets och rådets direktiv /114/EG av om vilse- ledande och jämförande reklam och och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärs- metoder). 15Europaparlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden. staternas lagstiftning på området. Av punkten 9 i ingressen klargörs att direktivet inte är avsett att påverka nationella grundläggande regler och principer som rör yttrandefrihet. E-handelsdirektivets bestämmelser tar, beträffande marknadsföring, enbart sikte på onlinemarknadsföring vari icke begärd e-post är särskilt undantaget från tillämpningsområdet. Genom lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra infor- mationssamhällets tjänster har e-handelsdirektivet införts i svensk rätt. Enligt lagens 3 § har en tjänsteleverantör med en annan etabler- ingsstat än inom EES rätt att, utan hinder av svenska regler inom det samordnade regelområdet, tillhandahålla tjänstemottagare i informationssamhällets tjänster; den s.k. ursprungslands- principen. Syftet med ursprungslandsprincipen är att en tjänsteleve- rantör som är etablerad inom gemenskapen ska kunna erbjuda sina tjänster i hela gemenskapen, utan att behöva ta reda på eller beakta de krav som ställs på verksamheten eller tjänsterna i alla medlems- staterna. Det ska i stället räcka med att tjänsteleverantören i dessa frågor, som omfattas av det s.k. samordnade området, iakttar lagen i den stat där han eller hon är etablerad. E-handelsdirektivet påver- kar således vilken princip, ursprungslandsprincipen eller effektlands- principen, som är tillämplig vid marknadsföring på internet.16 En domstol eller annan myndighet får enligt e-handelsdirektivet med stöd av lag vidta en åtgärd som begränsar den fria rörligheten för en it-tjänst, om det är nödvändigt för att skydda bl.a. folkhälsan. Åtgärden måste vara riktad mot en bestämd tjänst som skadar eller allvarligt riskerar att skada till exempel folkhälsan och stå i rimlig proportion till det intresse som skall skyddas. Det finns också gemensamma EU-regler kring förbud mot på- ståenden om bland annat hälso- och näringseffekter för alkohol- drycker på förpackningar eller i marknadsföringen av livsmedel.17 Även när det gäller marknadsföring på den audiovisuella mark- naden finns gemensamma minimiregler inom EU. För att under- lätta för tv-sändningar mellan medlemsländerna antogs det 16I tillämpas normalt ”effektlandsprincipen” på marknadsföringen; se vidare under avsnitt 7.2.5. Effektlandsprincipen innebär att man tillämpar den lagstiftning som gäller i landet där effekten av marknadsföringen visar sig. 17Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1924/2006 av om näringspåståenden och hälsopåståenden om livsmedel. s.k. TV-direktivet.18 ersattes detta av AV-direkti- vet.19 Ändringen grundade sig på en ny definition av audiovisuella tjänster, oavsett sändningsteknik. AV-direktivet reglerar tv-sänd- ningar och beställ-tv-tjänster etablerade i andra EU-medlemsstater. Direktivet bygger på principen om fri rörlighet för tv-sändningar, där tillsynen ska ske utifrån regleringen i det land tv-sändningen kommer ifrån, dvs. ursprungslandsprincipen (även benämnd sändar- landsprincipen). Direktivet innehåller minimiregler om bl.a. kom- mersiella meddelanden som innebär att medlemsstaterna får före- skriva att leverantörer av medietjänster under deras jurisdiktion ska följa mer detaljerade eller striktare regler inom de områden som samordnas inom direktivet, förutsatt att dessa regler överensstäm- mer med unionsrätten. I direktivet finns även bestämmelser om ett samarbetsförfarande och möjligheter för en medlemsstat som tar emot tv-sändningar att under vissa omständigheter vidta åtgärder mot programföretag som etablerat sig i andra medlemsstater i syfte att kringgå en striktare lagstiftning.20 beslutade Europeiska kommissionen om ett förslag till revidering av AV-direktivet21. Förslaget syftar till att förenkla och modernisera direktivet med hänsyn till den tekniska utvecklingen och ändrade konsumtionsmönster. I förslaget föreslås en utvidgning av direktivets tillämpningsområde till att omfatta audiovisuella tjänster med användargenererat material s.k. video- 18Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television. Direktivet utvidgades till att även omfatta beställtjänster genom och rådets direktiv /65/EG av om ändring av rådets direktiv /552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television. 19Europaparlamentets och rådets direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmel- ser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster. Syftet var att modernisera, mjuka upp och förenkla lagstift- ningen om audiovisuellt innehåll. 20Här kan noteras att Myndigheten för press, radio och tv, biträdd av , har underrättat och om att åtgärder i enlighet med artikel 4 i AV-direktivet kan komma att vidtas mot programföretagen genom ansökan om påförande av särskild avgift för överträdelse av bestämmelsen om att program inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka alkohol- drycker och genom talan om förbud mot marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter i kommersiella annonser i tv-program. Innan sådana åtgärder vidtas inväntas dock kommis- sionens fastställelse om åtgärderna är förenliga med unionsrätten. 21Förslag till ändring av direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fast- ställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster, mot bakgrund av ändrade marknadsförhållanden, KOM (2016) 287 final. I det ursprungliga förslaget saknas reglering av alkoholreklam när det gäller dessa tjänster. anser dock att de regleringar som avser videodelningsplattformer även bör om- fatta alkoholreklam.22 /2017 har förslaget behandlats i rådet och . Det är utskottet för kultur och ut- bildning () som är ansva- rigt utskott i parlamentet. Andra utskott, som t.ex. utskottet för rättsliga frågor () har fått yttra sig och föreslå ändringar av kommissionens förslag till direktiv.23 beslutade ansvarigt utskott om att påbörja förhand- lingar med övriga institutioner angående det betänkande som anta- gits av utskottet.24 Utredningen kommer att återkomma till denna process i slutbetänkandet. Som konstaterats i kapitel 3 och 5 är en av de grundläggande frihet- erna inom EU rätten till fri rörlighet för varor.25 Eventuella restrik- tioner eller förbud mot försäljning som är tänkta att ske genom lag- stiftning måste därför bedömas enligt de regler som finns i EUF- fördraget. I första hand är det artikel 34, som avser förbud mot kvantitativa restriktioner, och artikel 36, som innehåller undantags- möjligheter från artikel 34 av hänsyn till tvingande samhällsintressen, som blir aktuella. Av praxis framgår att förbud 22Se , Faktapromemoria 2015/16:FPM101, Ändringar i direktivet om audio- visuella medietjänster (), s. 6. 23Det kan noteras att i det förslag till ändringar som lämnats av utskottet för rättsliga frågor föreslås att man i artikel 9.3 ska använda uttrycket ”alkoholhaltiga produkter” i stället för ”alkoholhaltiga drycker”, som i det ursprungliga förslaget. Bestämmelsen handlar om hur man ska kunna minska minderårigas exponering för audiovisuella kommersiella meddelanden. I svensk översättning lyder förslaget: ”Medlemsstaterna och kommissionen ska uppmuntra ut- veckling av självreglering och samreglering avseende olämpliga audiovisuella kommersiella med- delanden avseende alkoholhaltiga produkter. Sådan självreglering och samreglering bör använ- das för att på ett effektivt sätt minska minderårigas exponering för audiovisuella kommersiella meddelanden avseende alkoholhaltiga produkter, till exempel ett förbud mot kommersiella meddelanden avseende alkoholhaltiga produkter under de tider då det är som mest troligt att barn exponeras för audiovisuella medietjänster.” 24Se ärendets gång och de moment som ingått och som är planerade: www.europarl. europa.eu/oeil/popups/ficheprocedure.do?lang=en&reference=2016/0151(OLP)#tab-0 25Artikel 28 EUF-fördraget. mot viss marknadsföring är ett exempel på en åtgärd som skapar problem för den fria rörligheten.26 I har det länge funnits konsumentskyddande lagstiftning på marknadsföringsområdet. infördes en lag om otill- börlig marknadsföring.27 Marknadsföringslagen (2008:486), MFL, trädde 2008 och genomför ett flertal EU-direktiv.28 De centrala direktiven brukar benämnas direktivet om otillbörliga affärs- metoder (2005/29 EG) och direktivet om vilseledande och jämför- ande reklam (2006/114 EG).