sou · H4B371 · 2017-01-01 00:00:00 — Den ordningen ter sig mer som ett omval än vad som gäller . Praktisk skulle den lösningen dessutom underlätta processen, bl.a. eftersom röstlängden inte ens behövde justeras i fråga om dessa personer. Mot detta måste dock samma fråga ställas som ovan, dvs. hur förhåller sig en ändring till de grundläggande bestämmelserna om rösträtt? gällande ordning innefattar ostridigt en rösträtt vid omval för kategorin av inflyttade personer. Vallagen reglerar visserligen de närmare bestämmelserna om röstlängd. Rösträtten följer dock bl.a. av regeringsformen, om än inte uttryckligen för omvalssituationen. Utredningen konstaterar därmed att systemet inte låter sig justeras i det här avseendet enbart med stöd av överväganden i förhållande till vallagens röstlängdsbestämmelser. Vad som också måste beaktas är hur valdeltagandet skulle påverkas. I betänkande görs bedömningen att det även fortsättningsvis bör strävas efter ett högt och jämlikt valdeltagande. Det är en befogad utgångspunkt som det råder bred politisk enighet om. För den här diskuterade frågan får den viss betydelse. Det måste, enligt utredningen, beaktas att personer som flyttat till omvalsområdet sannolikt har ett större intresse av att rösta än de som har flyttat därifrån. Det skulle kunna få negativa konsekvenser för valdeltagandet. Sådana konsekvenser är inte ett oväsentligt argument i sammanhanget. Därtill är det antagligt att unga personer är en grupp som flyttar oftare än andra. Det är därför troligt att nu aktuella överväganden rör denna grupp i större utsträckning än andra kategorier av väljare i samhället. Sammantaget kan antas att en ändrad ordning i fråga om röstlängder för med sig konsekvenser som inte är oväsentliga för valdeltagandet. Den till synes enkla och på många sätt tilltalande lösningen, att genom en ändring i vallagens bestämmelser om röstlängd förenkla förfarandet och frysa förutsättningarna på väljarsidan vid valdagen, framstår alltså vid närmare granskning i flera hänseenden som problematisk. Utredningen vill särskilt peka på de invändningar som kan riktas mot den lösningen med tanke på värdet av ett högt och jämlikt valdeltagande. Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att en ändrad ordning i fråga om röstlängder är svår att motivera även mot bakgrund av de förenklande syften som en ändring kan uppnå. Slutsatsen blir därför att några särskilda bestämmelser om röstlängd inte bör införas i fråga om omval. 4.3.3Förutsättningarna för att delta i ett omval för partier och kandidater Förslag: Det införs nya bestämmelser i vallagen som innebär –att till ett omval får endast de partibeteckningar användas som deltagit vid det val som omvalet avser och att ett parti kan inte göra en särskild anmälan om deltagande i ett omval (2 kap. 1, 16 och 17 § §), –att ett partis anmälan av kandidater för ett visst val även gäller i händelse av omval i det valet och att nya kandidater inte kan anmälas till omvalet (2 kap. 9 §), –att ett samtycke till kandidatur i ett val även gäller för omval i det valet och att nya samtycken inte kan lämnas (2 kap. 20 §). Allmänna utgångspunkter för valbarhet vid omval Utredningen har även i uppdrag att särskilt analysera och ta ställning till hur bestämmelserna om utövande av rätten att rösta och att delta som kandidat i ett omval bör ändras för att förutsättningarna vid omval ska bli i princip desamma som vid ordinarie val. När det gäller valbarhet och förutsättningarna för deltagande i ett val finns för partier och kandidater bestämmelser i såväl regeringsformen som i kommunallagen och vallagen. I princip gäller att den som uppfyller villkoren för rösträtt är valbar till riksdag, kommun- eller samt till . Enligt 3 kap. 4 § andra stycket regeringsformen kan således endast den som uppfyller villkoren för rösträtt vara ledamot av eller ersättare för ledamot. Enligt 4 kap. 5 § kommunallagen väljs ledamöter och ersättare i fullmäktige bland dem som har rösträtt enligt kommunallagen. För en unionsmedborgare som inte är svensk medborgare gäller som särskild förutsättning att denne är valbar endast om han eller hon i sin hemstat inte förlorat sin valbarhet vid val till (1 kap. 5 § vallagen). Unionsmedborgares valbarhet i det EU-land där de bor följer av såväl artikel 22 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt som artikel 39 och 40 i EU:s rättighetsstadga. Valbarheten styrs även av rådets direktiv /80/EG av om närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare och av rådets direktiv /109/EG av om fastställande av närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid val till för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare, ändrad genom direktiv /1/EU. Gemensamt för medlemsstaterna gäller alltså krav på unionsmedborgarskap men i övrigt varierar villkoren för valbarhet från land till land. Som nämnts tidigare gäller även enligt artikel 3 i det första tilläggsprotokollet till att fördragsstaterna ska med skäliga tidsintervall anordna fria och hemliga val, vilket även innefattar en rätt för envar att kandidera i allmänna val (jfr även artikel 25 om medborgerliga och politiska rättigheter). Rätten att väljas i val eller att delta i det politiska livet är inte absolut utan kan inskränkas, dock under förutsättning att själva kärnan i rättigheterna inte skadas. Vidare gäller att politiska partiers verksamhet och rätten att ställa upp som kandidat inte har ansetts falla under begreppet civila rättigheter enligt artikel 6 i (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 171). Obligatorisk förhandsanmälan av partier Som framgått tidigare (se avsnitt 3.1.7) är det numera obligatoriskt med förhandsanmälan för partier som ska delta i ett val. Endast partier som anmält deltagande kan enligt 3 kap. 7 § regeringsformen få mandat i valet. I vallagen regleras förutsättningarna för att en anmälan till ett val ska registreras. För det första ska enligt 2 kap. 14 och 17 §§ vallagen en anmälan ha gjorts till senast före valdagen. Vid extra val och omval godtas en anmälan som kommer in senare om den inkommit inom från beslutet om valdag. Av anmälan ska det bl.a. framgå vilken beteckning partiet går till val under och vilket slag av val anmälan gäller. Har en anmälan gjorts till ett val gäller den även vid ett eventuellt omval (2 kap. 16 § vallagen). För att anmälan ska kunna registreras får det inte föreligga risk för att den anmälda partibeteckningen förväxlas med någon annan partibeteckning, enligt närmare förutsättningar som ges i 2 kap. 18 § vallagen. Detta prövas av i samband med anmälnings- och registreringsförfarandet. Frågan om det skulle införas krav på förhandsanmälan var föremål för flera lagstiftningsarbeten och framåt. Av central betydelse för övervägandena var då hur lagstiftaren skulle förhålla sig till att göra inskränkningar i principen om den fria nomineringsrätten. Som den sammanfattningsvis beskrivits består den dels av partiernas eget nomineringsförfarande, vilket anses vara en helt intern angelägenhet för partierna, och dels väljarnas rätt att fritt bilda eller rösta på ett parti samt nominera och välja kandidater (se bl.a. SOU 1987:6 s. 125, SOU 1995:143 s. 73 f. och s. 149, prop. 1996/97:70 s. 126, SOU 2001:99 s. 36 och SOU 2012:94 s. 129). Länge framhölls att inskränkningar inte skulle göras i den fria nomineringsrätten och att nackdelarna med dåvarande system, utan offentliga valförberedelser, inte ansågs väga över. Bestämmelser om möjlighet för partierna att registrera sina partibeteckningar infördes som ett sätt att komma till rätta med vissa utnyttjanden av partibeteckningarna. Endast en kandidat, dvs. första namnet på valsedeln, behövde då vara anmäld. Lagstiftningsarbeten ledde senare fram till nuvarande bestämmelser som innebär att partier som valt att registrera sin partibeteckning även ska anmäla samtliga sina kandidater (2 kap. 9 § vallagen). Om inte såväl partibeteckning som samtliga kandidater är registrerade finns inget skydd för beteckningen i det valet. I förarbetena anfördes att principen om den fria nomineringsrätten var en viktig del av det svenska valsystemet. Dess betydelse skulle inte underskattas. Emellertid saknades det skäl att anta att en inskränkning i form av frivillig anmälan av kandidater allvarligt skulle påverka t.ex. valdeltagandet. En sådan inskränkning skulle vägas mot de fördelar som systemet medförde i form av ordning vid valen. (Se prop. 1996/97:70 s. 126 f.) författningsutredning drog därefter slutsatsen att väljarens fria nomineringsrätt reellt sett var avskaffad såvitt avsåg de mer inflytelserika partierna genom skyddet partierna erhöll vid registreringen av sina partibeteckningar och anmälda kandidater (se SOU 2001:99 s. 36). Bestämmelserna om obligatorisk förhandsanmälan infördes slutligen . Det anfördes då att väljarna bör ges goda möjligheter att rösta i enlighet med ett rationellt grundat beslut i de frågor som valet gäller. Om deltagande i val måste anmälas i förväg ges väljarna bättre förutsättningar att redan före valdagen värdera de partialternativ som finns. För att en sådan förändring, som innebar en inskränkning i den fria nomineringsrätten, skulle vara godtagbar fick dock regleringen inte medföra några större och mer praktiskt betydelsefulla inskränkningar i väljarnas möjlighet att sent i valprocessen bilda ett parti och delta i val. En viktig utgångspunkt var därför att en anmälan kunde göras i förhållandevis nära anslutning till valdagen. De formella kraven fick inte heller vara alltför betungande för partierna och regleringen fick inte gripa in i partiernas interna nomineringsprocesser eller i övrigt i deras inre liv. Fristen för anmälan sattes mot bakgrund av detta så nära valdagen som möjligt, dvs. (Se prop. 2013/14:48 s. 57 ff.) I tidigare bestämmelser i vallagen fanns en möjlighet för den som hade satts upp som kandidat på en valsedel, men som inte önskade kandidera i valet, att anmäla detta hos (6 kap. 6 § vallag [1997:157]). förde en förteckning över de som gjort en sådan anmälan. På så vis blev väljarna informerade om vilka personer som avböjt inval som kandidaten kunde klargöra sin ståndpunkt. Det följde dock inte någon särskild rättsverkan med en sådan anmälan. Kandidaten kunde alltså ändå bli invald och fick i så fall avsäga sig uppdraget och ställa sin plats till förfogande (se prop. 1987/88:22 s. 48). Därför fick bestämmelsen endast praktisk betydelse i de fall kandidaten fanns på en färdigtryckt valsedel. Bestämmelsen togs bort vid införandet av vallag i samband med överväganden om att då inte införa offentliga valförberedelser eller obligatoriskt samtycke till kandidatur (se prop. 2004/05:163 s. 86 f. och 94). Såväl före som efter det har frågan om stärkt skydd mot ofrivillig kandidatur övervägts i flera lagstiftningsarbeten. Bestämmelserna om obligatoriskt samtycke till kandidatur infördes slutligen (2 kap. 20 § vallagen). har det inte ansetts att de problem som var förknippade med ofrivilliga kandidaturer var av sådant slag att de motiverade en ändring som begränsade den fria Med hänsyn till ändringar av skyddet för den personliga integriteten som skett i regeringsformen och då valsedlar m.m. har fått omfattande spridning genom att de offentliggjorts på internet övervägdes frågan på nytt. Regeringen ansåg därvid att skyddet mot ofrivillig kandidatur borde stärkas genom införande av krav på samtycke (se SOU 2012:94 s. 161 ff. och prop. 2013/14:48 s. 67 ff.). Syftet med regleringen är alltså att skydda enskilda mot att bli ofrivilligt nominerade som kandidater i ett val. Den innebär att skriftliga förklaringar om samtycke ska ha lämnats in till eller före valdagen. Samtycket kan lämnas in av partierna, kandidaterna eller av en väljare som övertygat en kandidat att ställa upp i valet och fått ett samtycke från honom eller henne undertecknat. Om samtycke saknas för en kandidat som tagits upp på en valsedel för ett visst parti, kommer det namnet att betraktas som obefintligt vid rösträkningen (13 kap. 8 § vallagen). Kravet på samtycke gäller för ett visst val och för den mandatperiod som valet avser. I fråga om omval anfördes särskilt i förarbetena följande. Eftersom partierna har möjlighet att registrera sin partibeteckning och anmäla kandidater inför varje val gäller inte en anmälan om samtycke som lämnas av en kandidat inför ett ordinarie val för den händelse det förordnas om omval. I sådana fall krävs alltså en ny anmälan. (Se prop. 2013/14:48 s. 67, 72 och 94.) En förklaring om samtycke till anmälan av kandidater som avses i 2 kap. 9 § andra stycket vallagen ska anses som ett samtycke till kandidatur. Det krävs alltså inte att kandidaterna både, via partiet, lämnar en förklaring om samtycke till partiets kandidatanmälan och lämnar ett särskilt samtycke till kandidaturen. När det gäller partiernas anmälan av kandidater kan även nämnas att det enligt 2 kap. 12 § vallagen är partierna som ska visa att det finns ett samtycke till att anmäla dem, annars beaktas inte anmälan. Unionsmedborgares kandidatur i Europaparlamentsval För unionsmedborgare som inte är svenska medborgare gäller vid kandidatur till att vissa uppgifter måste lämnas till . Det gäller bl.a. en upplysning om att han eller hon inte kandiderar vid val till i någon annan stat och inte genom ett rättsligt avgörande eller administrativt beslut har förlorat sin valbarhet i sin hemstat (2 kap. 11 § vallagen). Dessutom ska begära upplysningar från den behöriga myndigheten i kandidatens hemstat om huruvida denne har förlorat sin valbarhet där (2 kap. 11 a § vallagen). Om den myndigheten lämnar en upplysning som visar att kandidaten har förlorat sin valbarhet där ska ett partis anmälan av den kandidaten inte beaktas (2 kap. 12 § andra stycket vallagen). En riksdagsledamot får inte lämna sitt uppdrag utan att har medgett det (4 kap. 11 § regeringsformen, jfr 12 kap. 4 § riksdagsordningen). När det gäller behörigheten prövas den av när det finns anledning till det. Om ett val överklagas gäller enligt 3 kap. 12 § andra stycket regeringsformen att den som har valts till riksdagsledamot ändå utövar sitt uppdrag. För det fall valet ändras intar en ny ledamot sin plats så snart ändringen har kungjorts Beträffande val till kommun- och gäller enligt 4 kap. 7 § kommunallagen att om valet till fullmäktige har upphävts och omval har ägt rum upphör uppdragen för de förtroendevalda som har valts av fullmäktige efter det att omvalet har avslutats. När omvalet har avslutats ska fullmäktige förrätta nytt val av förtroendevalda för återstoden av mandattiden. Om valbarheten upphör för en förtroendevald, t.ex. vid flytt till en annan kommun, upphör uppdraget genast (4 kap. 8 § kommunallagen). Valbarhetsvillkoren gäller alltså under hela mandatperioden. Fullmäktige kan dock besluta att en förtroendevald får behålla uppdraget . Vidare ska enligt 4 kap. 9 § kommunallagen fullmäktige befria en förtroendevald från uppdraget när denne önskar avgå. Anmälan och samtycke vid ordinarie val bör gälla vid omval Bestämmelser om valbarhet följer av såväl regeringsformen som kommunallagen och vallagen. har även att följa de EU-direktiv som reglerar detta samt EU:s rättighetsstadga och . Rättigheterna är dock inte absoluta. Principen om den fria nomineringsrätten har, som framgått, tidigare varit central i det svenska valsystemet. Genom bestämmelsen i 3 kap. 7 § regeringsformen samt bestämmelserna i vallagen om obligatorisk förhandsanmälan och samtycke till kandidatur är den numera av begränsad betydelse. Det framträder som mest tydligt i fråga om de etablerade partierna eftersom de i princip uteslutande anmäler och registrerar sina partibeteckningar och samtliga kandidater. Av- görande för att dessa inskränkningar i principen kunde införas var att regleringen inte medförde några större och mer praktiskt betydelsefulla inskränkningar i väljarnas möjlighet att sent i valprocessen bilda ett parti och delta i valet. Fristen för anmälan sattes därför så nära valdagen som möjligt. Vidare fick kraven för en anmälan inte vara för betungande för partierna och regleringen inte gripa in i partiernas interna nomineringsprocesser eller i övrigt i deras inre liv. stadgas det i 2 kap. 16 § vallagen i och för sig att en anmälan om deltagande i val även gäller för omval i det val som anmälan avser. Beträffande samtycke till kandidatur måste dock ett nytt sådant lämnas vid omval. I övrigt ges inga särskilda förutsättningar för omval. Det innebär att förutom de partier som deltog i det ordinarie valet kan nya tillkomma vid ett omval, och därtill kan det förändras vilka kandidater som ställer upp. För väljarna kan det innebära att de i omvalet ska ta ställning till en annan sammansättning av partier och kandidater. På motsvarande sätt kan förutsättningarna ändras även för partiernas och kandidaternas vidkommande genom att de i ett omval kan få andra politiska motståndare än vid det ordinarie valet. Ett system som är så öppet för ändrade förutsättningar kan inte anses fullt ut motsvara vad som betecknas som ett omval i egentlig mening. Systemet har sin grund i den äldre vallagstiftningen där omval i princip betraktades som ett nytt val (se avsnitt 4.3.2). Med den utgångspunkt som utredningen förespråkar, att så långt möjligt samma förutsättningar bör gälla vid omval som vid ordinarie val, bör emellertid endast de partier och kandidater som ställde upp i valet få delta i omvalet. Det skulle innebära att möjligheten att inför ett omval på nytt anmäla partier och kandidater inte ska stå öppen. I praktiken innebär det att fristen för att anmäla deltagande i ett omval sammanfaller med fristen för anmälan om deltagande i det ordinarie valet. Det finns klara fördelar med en sådan ordning. Administrationen kring genomförandet av ett omval skulle minska eftersom exempelvis anmälnings- och registreringsförfarandet skulle utgå ur processen för , liksom den därtill hörande förväxlingsprövningen. Om samma valsedlar kan användas behöver en del praktiska åtgärder kring granskning av korrektur och liknande inte heller hanteras. Det skulle skapa ordning vid omvalen eftersom förutsättningarna redan skulle vara klara vid beslutet om omval. De invändningar som kan riktas mot ett sådant system rör frågor kring den fria nomineringsrätten. Det gäller främst möjligheterna att bilda ett parti och nominera kandidater i ett sent skede och systemets inverkan på partiernas interna nomineringsprocesser och övriga inre angelägenheter. Det har redan genom ändringar bedömts vara möjligt att begränsa den fria nomineringsrätten utan att de grundläggande rättigheterna för valbarhet träds för när. I regeringsformen framgår grunden för rätten att delta i val av 3 kap. 4 §. Med stöd av 3 kap. 7 § regeringsformen har det emellertid öppnats för införande av begränsningar. Där föreskrivs således att mandaten fördelas mellan partier som anmält sitt deltagande i valet i enlighet med bestämmelser som meddelas i särskild lag. De närmare förutsättningarna för den ordningen ges i vallagen. Den ordningen ger enligt utredningens bedömning utrymme för att i vallagen införa särskilda bestämmelser även i fråga om valbarhet vid omval. Vad som därefter måste övervägas är hur en ytterligare begränsning står sig mot den kärna som finns kvar av den fria nomineringsrätten. Vikten av att fristen för anmälan sattes framhölls i lagmotiven vid införandet av kravet på förhandsanmälan. En ändrad ordning skulle i praktiken innebära att tidpunkten för anmälan kommer att infalla väsentligen mycket tidigare för omval. Detta kan förefalla vara en ingripande begränsning i resterna av den fria nomineringsrätten. Utredningen vill dock peka på att det är fråga om att reglera en undantagssituation. I det oönskade läge som ett omval innebär handlar det om att hitta de bästa förutsättningarna för ett effektivt genomförande. Att låsa möjligheterna för nya anmälningar skulle förenkla processen i flera avseenden. Dessutom skulle en sådan ordning bidra till att uppnå det som bör anses eftersträvansvärt, dvs. att genomföra ett omval i verklig mening och inte ett nytt val. Vid införandet av kravet på förhandsanmälan för partierna vid ordinarie val bedömdes motsvarande begränsningar inte stå i konflikt med respekten för partiernas inre angelägenheter. Detta torde gälla även för begränsningar vid omval. Någon påverkan på valdeltagandet i negativt hänseende kan för övrigt inte heller förutses med en sådan ordning. Slutsatsen blir alltså att det bör införas regler som innebär att möjligheten att inför ett omval på nytt anmäla partier och kandidater inte ska stå öppen. Enligt nuvarande bestämmelser behöver ett samtycke till kandidatur lämnas på nytt inför ett omval. Som en följd av den av utredningen förordade ordningen, att det till ett omval inte kan anmälas kandidater eller registreras partibeteckningar särskilt, ska kandidaternas samtycken till att ställa upp i val även gälla eventuella omval i det valet. Vilka kandidater som är valbara Även om utgångspunkten enligt vallagstiftningen bör vara att ett omval ska hållas på så lika förutsättningar som möjligt som det ordinarie valet hinner förutsättningarna i verkligheten dock självfallet ändras mellan val och omval. Detta gäller inte minst kandidaternas valbarhet. Ett kandidatnamn på en valsedel ska anses obefintligt vid den slutliga rösträkningen bl.a. om kandidaten inte är valbar (13 kap. 8 § första stycket 1 vallagen). Vid omval kan det därför komma att finnas valsedlar som upptar kandidater som inte kan utses, exempelvis kandidater som har flyttat från omvalskretsen. En kandidat kan också ha blivit invald i en annan valkrets (se avsnitt 4.3.6). Även vid ett omval måste alltså en viss valbarhetsprövning göras. Det gäller även den särskilda valbarhetsprövning som krävs för kandidatur till enligt 2 kap. 11–12 §§ vallagen. Frågan är om det på något sätt behöver tydliggöras för väljarna vilka kandidater som är aktuella för personval. Utredningen konstaterar att effekten att vissa kandidater inte kommer att kunna utses egentligen finns när en kandidat nomineras i mer än en valkrets. Frågan om rätten att kandidera i flera valkretsar vid riksdagsvalet har övervägts bl.a. i samband med att vallag antogs. Då ansågs det inte finnas skäl att införa några begränsningar. Det anfördes att det måste ankomma på partierna att vid sina nomineringar ta rimlig hänsyn till väljarnas behov av tydlighet beträffande kandidaturerna och effekterna av personvalet. (Se SOU 2004:111 s. 222 och prop. 2004/05:163 s. 92 f.) Vid ett omval kommer det dock att bli än mer tydligt att vissa kandidater inte kan utses. Utredningen ansluter sig dock här till de bedömningar som gjorts i tidigare lagstiftningsarbeten, dvs. att det som utgångspunkt är partierna som får ta hänsyn till väljarnas behov av tydlighet beträffande kandidaturerna vid ett omval. Utredningen föreslår alltså en ändrad ordning som innebär att inga nya partier eller kandidater kan anmälas till omvalet. Även fortsättningsvis ska gälla att en tidigare anmälan till det ordinarie valet även gäller vid ett eventuellt omval. Dock kompletteras bestämmelserna i 2 kap. 16 och 17 §§ vallagen med den begränsningen att ett parti inte kan anmäla deltagande särskilt till ett omval. I 2 kap. 1 § vallagen tas även in en hänvisning till 16 §. Som en följd av den ordningen kommer en nyregistrerad partibeteckning inte kunna användas vid ett omval. Vidare anges i 2 kap. 9 § vallagen i en ny bestämmelse att ett parti inte kan anmäla kandidater särskilt till ett omval. I 2 kap. 20 § vallagen anges att ett samtycke inte kan lämnas särskilt till ett omval och att samtycke till kandidatur även gäller vid omval av det valet. Med de föreslagna lagändringarna i fråga om partier och kandidater följer ett effektivare omvalsförfarande som ger bättre förutsättningar att hålla omval . Detta förutsätter dock att valtekniska tidsfrister är satta så att de inte motverkar ett snabbt genomförande av omvalet.