sou · H5B398 · 2017-12-05 00:00:00 — Detta är ett antagande som vinner stöd i vad som angavs i förarbetena till lagändringen om att den inspelade utsagan normalt sett ger ett bättre underlag för domstolens bedömning än en uppläsning ur förundersökningsproto- kollet och att den därför har ett högre bevisvärde än en uppläsning.13 Att berättelser som lämnats utom rätta har och även fortsättningsvis kan förväntas ha en betydelse som bevis i domstolarna tycks alltså numera ha godtagits av lagstiftaren. Rättssäkra förhör utom rätta Frågan är i vilken grad den funktion som domstolen fyller vid dom- stolsförhören kan kompenseras vid förhör utom rätta. Vid en dis- kussion av den frågan finns det en praxis att förhålla sig till. Ett undantag från ordningen att det är domstolen som håller i förhör vars innehåll kan användas som bevisning är som vi nämnt förhör med barn. Även om det inte finns något uttryckligt undantag i lag, har det i praxis godtagits att förhör med barn som dokumenterats med ljud och bild får användas som bevis vid huvudförhandlingen. 2016/17:68 s. 41. Våra överväganden och förslag Med hänvisning till skyddet för barnet, och med stöd i europarätten, har de flesta europeiska länder accepterat en ordning som innebär att barn inte ska behöva infinna sig för förhör i rättssalen. har utsträckt denna ordning till att gälla även vuxna brottsoffer i sexualbrottmål (se avsnitt 5.3.2). För att säkerställa att barnförhören hålls under sådana former att berättelserna kan godtas som bevisning har det på myndighetsnivå tagits fram rekommendationer som bl.a. innebär att åklagare ska planera och närvara vid barnförhören, att särskilda barnförhörsledare ska hålla i förhören och att försvaret ska ges tillfälle att närvara för att ställa frågor vid ett förhörstillfälle.14 Formerna för förhören med barn har med andra ord styrts upp avsevärt i förhållande till vad som gäller förhör under förundersökningen generellt. Detta har varit nödvändigt av hänsyn till barnen, som typiskt sett är mer sårbara än vuxna förhörspersoner, men också för att förhören ska hålla en sådan kvalitet och vara upptagna under så rättssäkra förhållanden att de kan utgöra beslutsunderlag för domstolarna. För- hören hålls av polis och åklagare med medvetenhet om att berättel- serna som lämnas kan komma att användas som bevis vid huvudför- handlingen. Det har med andra ord varit nödvändigt att i så stor utsträckning som möjligt kompensera den garanti för en rättssäker bevisupptagning som domstolen anses utgöra med andra rättssäker- hetsgarantier. Det kan invändas att barnförhören, trots den uppstramning av formerna för förhören som har skett, ändå generellt håller en lägre kvalitet ur bevissynpunkt än vad förhör inför domstol generellt gör. Det kan då tyckas mindre lämpligt att införa en ordning för bevis- upptagning som vi kan anta redan på förhand kommer att leda till sämre bevisning alternativt som inte kommer att användas i praktiken eftersom förhörspersonerna ändå kommer behöva höras i rätten. Bevisvärdet av berättelser ur polisförhör beror på omständlig- heterna i enskilda fall. Detta illustreras t.ex. av ut- talanden i ett mål om ett videoupptaget polisförhör med ett 13-årigt vittne.15 Domstolen uttalade i domen att det aktuella 14Handläggning av ärenden gällande övergrepp mot barn, handbok, , Utvecklingscentrum , , uppdaterad . 15Solna tingsrätts dom , mål nr B 891-15. ändrade sedan tingsrättens ogillande dom, eftersom hovrätten bedömde målsägandeuppgifterna och berät- telserna från två andra vittnen på ett annat sätt än tingsrätten hade gjort, dom Våra överväganden och förslag vittnesförhöret höll en mycket låg kvalitet såväl tekniskt som genomförandemässigt och att det kunde ifrågasättas om så dåliga videoförhör med barn överhuvudtaget borde användas som bevis- ning i tingsrätten. I vart fall är bevisvärdet av ett sådant förhör mycket lågt enligt tingsrätten. I den för åtalet avgörande frågan om vem som hade sparkat målsäganden hade vittnet lämnat svävande uppgifter och några följdfrågor hade inte ställts. Vittnesuppgifterna tycks inte ha tillmätts något bevisvärde alls av tingsrätten. Som bl.a. framgår av HD:s praxis och tidigare nämnda granskning av bevisvärderingen i sexualbrottsmål läggs å andra sidan målsägandeuppgifter från polisförhör utan personlig inställelse av förhörspersonen i rätten emellanåt till grund för fällande domar (avsnitt 4.12.2 och 4.14.7). Detta ger stöd för att vissa berättelser vid förhör som har hållits under rättssäkra och ordnade förhållanden och som dokumenterats väl kan tillerkännas ett bevisvärde som är så högt att de kan läggas till grund för domstolens avgörande. Processen att säkra barnförhör som bevisning präglas av många särdrag som följer av att förhörspersonen är just ett barn med be- gränsningar i exempelvis språkutveckling och koncentration. Bevis- värdet av berättelser från barn kan typiskt sett inte jämföras med det förväntade bevisvärdet av berättelser från vuxna. Det kan på goda skäl antas att väl genomförda förhör med vuxna personer i större utsträckning skulle kunna användas som grund för domstolarnas avgöranden. Detta gäller i ännu högre grad om det inte rör sig om huvudbevisning i målet. Hur förhör genomförs i brottmålsprocessen, vare sig det är utom rätta eller inför domstol, har en direkt inverkan på berättelsens bevisvärde. Det är polis och åklagare som ansvarar för utredningens fullständighet. Domstolen dömer över det material som presenteras av parterna. Eventuella brister i beslutsunderlaget, t.ex. förhör som inte håller måttet, ska ytterst leda till att domstolen ogillar åtalet. Rätten måste vid sin bevisvärdering ha goda möjligheter att bilda sig en egen uppfattning om exempelvis vilken information som lämnats till förhörspersonen, om ledande frågor har ställts, i vilket skick förhörspersonen är, i vilken mån det är frågan om en fri berättelse, hur motförhöret har gått till och om någon form av otillbörlig på- , mål nr B 8452-15. Hovrätten nämner inte polisföröret med det 13- åriga vittnet. Våra överväganden och förslag verkan har förekommit. Under förutsättning att rätten ges fullgoda möjligheter att ta del av hur en berättelse har lämnats finns enligt vår mening inte något övertygande skäl ur rättssäkerhetssynpunkt mot att uppgifter också från vuxna förhörspersoner som lämnats utom rätta i ökad utsträckning ska kunna användas som bevisning. Detta gäller i belysning av att beviset kommer att läggas fram vid en muntlig och offentlig förhandling i domstol som parterna kallas till. Att ansvaret för förhörets genomförande ligger på någon annan än rättens ordförande betyder inte att förhören inte kan genomföras med höga rättssäkerhetskrav. 6.4.3Den misstänktes rätt att tiga och att inte medverka Vår bedömning: Den misstänkte bör alltid ha möjlighet att välja att bli förhörd personligen inför domstol. Det betyder inte att tidigare lämnade uppgifter från den misstänkte inte kan användas som bevis. Skälen för vår bedömning Rätten att vara passiv Rätten till en rättvis rättegång enligt omfattar den misstänktes rätt att tiga och att inte medverka i utredningen. Den misstänkte ska inte behöva bidra till utredningen eller bevisningen i målet genom att göra medgivanden eller tillhandahålla för honom eller henne belastande material. Någon lojalitetsplikt med utredningens fortskridande varken kan eller bör förväntas av för- svarssidan vid prövning av en brottsmisstanke. Att den misstänkte har en förklaringsbörda i vissa fall som innebär att passivitet kan hållas emot honom eller henne påverkar inte grundregeln. Utgångs- punkten är således att den tilltalade har ett stort utrymme att vara passiv, taktisk och till och med vilseledande under hela rättsproces- sen utan att det ska leda till att han eller hon bestraffas processuellt.16 16 Jfr och rådets direktiv (EU) 2016/343 av om förstärk- ning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden. Våra överväganden och förslag Incitament för den misstänktes medverkan och andra processuella verktyg Processen bygger på en balans mellan olika intressen. Det är lagstif- tarens ansvar att se till att rättsordningen är ändamålsenlig. Lagstif- taren måste därför följa med i utvecklingen av rättstillämpningen och vidta åtgärder om det finns behov för det. Vår uppfattning är, som har framgått av våra överväganden i del- betänkandet, att det med nuvarande utveckling av stora brottmål är nödvändigt att skapa bättre incitament för försvaret att medverka i utredningsarbetet på ett mer aktivt sätt. Det finns enligt vår mening skäl för en sådan utveckling ur såväl effektivitets- som rättssäker- hetssynpunkt. Om den misstänkte har något att vinna på att exem- pelvis lämna vitsordanden i ett tidigare skede än vid huvudförhand- lingen bör det kunna leda till en högre grad av aktivitet från för- svaret. Åklagarens möjlighet att förfoga över påföljdsfrågan är en central komponent i en sådan förändring av processen. Vi ser, på sätt vi har utvecklat, även i övrigt skäl att skapa pro- cessuella förutsättningar för en mer aktiv medverkan från försvaret under hela processens gång. Med en professionell försvararkår finns det enligt vår mening goda förutsättningar för en sådan förändring. Den misstänkte har en rätt att lämna sin berättelse vid rättegången Den misstänkte har en grundläggande rätt att lämna sin berättelse inför rätten vid huvudförhandlingen. En utmaning vid lagföring av brottmål, särskilt stora brottmål med komplex bevisning, är att bygga ett stabilt underlag för rättens bedömning om den misstänkte eller tilltalade ändrar inställning eller lämnar sina uppgifter först i ett sent skede av brottmålets hantering. Eftersom nuvarande rättsordning utgår från att det är de uppgifter som lämnas inför rätten som räknas då målet ska avgöras, förekommer det att misstänkta avstår från att uttala sig överhuvudtaget till dess att allt material finns tillgängligt, ibland först efter åklagarens sakframställan vid huvudförhandlingen. Att tidiga uppgifter från förundersökningen kan komma att åbe- ropas vid rättegångar då den tilltalade ändrar sina uppgifter i rätten följer redan av nuvarande reglering. Något hinder mot att klargöra för rätten att den tilltalade lämnar sin berättelse först vid huvudför- handlingen trots att det funnits möjligheter att förklara sig i tidigare Våra överväganden och förslag skede finns inte heller. Att en sådan uppgift, inom ramen för europa- rättens krav, kan tillerkännas en viss betydelse i värderingen av den tilltalades uppgifter vid huvudförhandlingen framgår bl.a. av dansk rättspraxis (avsnitt 5.2.3). Detta gäller, bedömer vi, sannolikt i högre grad om innehållet i bevisningen är klarlagd i ett tidigare skede än vid huvudförhandlingen. Vår bedömning är att berättelser från misstänkta personer som lämnats före huvudförhandlingen i och för sig bör kunna åberopas som bevisning även i andra fall än då uppgifterna avviker från vad som sagts. Eftersom det rör sig om uppgifter från en brotts- misstänkt person kommer dock formerna under vilka uppgifterna från den misstänkte har lämnats att ha en särskild betydelse för tillåt- ligheten. Den misstänkte kan ha ett eget intresse av att lämna sin berättelse före huvudförhandlingen I situationer då en misstänkt vill lämna information som antingen har betydelse för utredningen av egen brottslighet, vilket kan utgöra förmildrande omständigheter för honom eller henne vid en senare straffmätning, eller information som har betydelse för bedömningen av övriga misstänktas delaktighet skulle den misstänkte kunna ha ett eget intresse av att ett tidigt säkrat förhör med honom eller henne används som bevis vid huvudförhandlingen. En vilja att berätta saker som är känsliga kan exempelvis motiveras av en genuin önskan från den misstänkte att ställa saker till rätta eller en vilja att få ingå i polismyndighetens skyddsprogram. Dessa bevekelsegrunder måste betraktas som helt legitima. För den misstänkte i en sådan situation skulle det dessutom finnas fördelar med att slippa lämna sin fria berättelse i närvaro av de medmisstänkta och att förhöret vid rätte- gången kan begränsas till kompletterande frågor. Den misstänkte kan också vilja lämna sin berättelse före huvud- förhandlingen för att erkänna brott. En beredskap för falska erkän- nanden måste finnas i dessa fall. I den frågan är de slutsatser som drog vid sin utvärdering av de brottmåls- processer som leddes till att dömdes för åtta mord relevanta. Vikten av ett kritiskt förhållningssätt till den misstänktes erkännande och betydelsen av att vidmakthålla de regler som gäller Våra överväganden och förslag för förundersökningens bedrivande utan alltför stor anpassning till den misstänktes person är grundläggande i det avseendet. I en förlängning, beroende på om våra överväganden om straff- processens ramar blir verklighet, kan den misstänktes medverkan i tidiga förhör som sedan kan användas som bevis också komma att motiveras av att han eller hon har ett intresse av att överenskom- melser inför åtal dokumenteras på ett säkert sätt. Förhören skulle i sådana fall ur den misstänktes perspektiv fungera som en garant in- för den vidare handläggningen. 6.5En bevisreform med två delar Vi ser framför oss en bevisreform med två delar. För det första be- dömer vi att det bör införas utökade möjligheter att ta upp berät- telser vid förhör i rätten under förundersökningen eller förberedel- sen av brottmålet på ett sådant sätt att bevisningen kan åberopas vid huvudförhandlingen (avsnitt 6.6). För det andra bedömer vi att det i utökad utsträckning bör vara möjligt att lägga fram berättelser som lämnats vid förundersökningen eller annars utom rätta som bevisning vid huvudförhandlingen (avsnitt 6.7). Den tänkta reformen kommer enligt vår uppfattning att, med bibehållna krav på rättssäkerhet, i tillräcklig utsträckning ta omhand de problem som finns med nuvarande processordning (avsnitt 6.3). Något behov av att överväga en formell möjlighet till bevisupptag- ning utom rätta finns därför inte. Nuvarande ordning utgår från att det är polisers och åklagares uppgift att utreda brott på sådant sätt att underlaget kan läggas till grund för ett åtalsbeslut medan det är domstolens uppgift att bedöma det material som presenteras med anledning av åtalet. Med den utgångspunkten är det naturligt att det är i domstolarna som formella bevisupptagningar ska ske. Att införa en möjlighet till bevisupptagning utom rätta skulle innebära att rollfördelningen i rättsväsendet rubbas. För att överväga en sådan förändring krävs det att det finns ett reellt behov av förändringen. Något sådant behov finns enligt vår mening inte i belysning av de förändringar av processrätten vi föreslår. Vår hållning är vidare att förundersökningsreglerna inte i onödan bör formaliseras med en rad processuella förutsättningar. Det är nämligen svårt att förutse hur enskilda förundersökningar bör be- Våra överväganden och förslag Det måste vara upp till åklagare och poliser att göra bedöm- ningar av vilka åtgärder som är lämpliga under förundersökningen utifrån omständigheterna i enskilda fall. Den snabba teknikutveck- lingen talar också för att reglerna inte är alltför låsta. Den omständigheten att en formell möjlighet att ta upp bevis utom rätta inte kommer att föreslås inom ramen för detta arbete hindrar emellertid inte att berättelser som säkras under förundersök- ningar kan vara användbara som bevisning i domstolarna och till- mätas ett högt bevisvärde. Tvärtom ser vi, som framgår i våra fort- satta överväganden, en stor potential för processen i detta avseende. 6.6En utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling 6.6.1Vårt förslag att utöka möjligheten till bevisupptagning i domstol under förundersökning och under förberedelse i brottmål Vårt förslag: Bevis bör kunna tas upp i domstol på yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte (under förundersök- ningen) eller av part i ansvarsdelen (under förberedelsen av brott- målet) om det inte är olämpligt med hänsyn till utredningens/ målets beskaffenhet eller omständigheterna i övrigt. Bevis bör dessutom kunna tas upp i domstol under förundersökningen om det kan få betydelse för frågan om att häva häktning eller restrik- tioner. Ett skyndsamhetskrav ska gälla vid handläggningen i dom- stol. Parterna bör initiera frågan om bevisupptagning men bör inte disponera över frågan om bevisupptagningen ska ske. Vid bevisupptagning med misstänkta under förundersökningen bör rätten under vissa förutsättningar få besluta att medmisstänkta i samma brottmål inte kallas till eller inte får närvara vid samman- trädet för bevisupptagningen. Våra överväganden och förslag Skälen för vårt förslag Nuvarande reglering innehåller en möjlighet att ta upp bevisning i domstol under förundersökningen om det annars finns risk att bevis- ningen går förlorad eller endast med svårighet kan föras vid huvud- förhandlingen. Bevisningen som tas upp under förundersökningen är avsedd att kunna åberopas som bevis vid huvudförhandlingen. Be- stämmelsen är inte inskränkt till att gälla vittnen utan avser i princip även andra bevismedel. Om det rör sig om ett vittnesförhör ska ed avläggas inför förhöret. Förhör efter att åtal har väckts kan ske utom huvudförhand- ling under förberedelsen av ett brottmål med tilltalad, målsägande och vittne om förhörspersonen inte kan infinna sig till huvudför- handlingen, om en inställelse skulle medföra kostnader eller olägen- heter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen eller om det kan antas att det är möjligt att avgöra ett mål utan huvudförhandling. Skäl för en utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling De vinster för brottmålsprocessen som följer med en ordning som tillåter att tidiga berättelser används som bevis talar för att möjlig- heten att ta upp bevisning i domstol före huvudförhandling bör ut- vidgas om det inte finns övertygande skäl som talar emot en sådan utvidgning. En tidig bevisupptagning leder, på det sätt vi har utveck- lat i tidigare avsnitt, till fördelar för brottmålsprocessen som innebär mer tillförlitlig bevisning och därmed bättre förutsättningar för materiellt riktiga domar, minskad press för förhörspersoner, minskad risk för otillbörlig påverkan av förhörspersoner, ökad förutsebarhet i processen och bättre utsikter att minska häktnings- och restriktions- användningen. Även om det, som vi uppfattar det, finns kritik från försvararhåll mot en reform som i ökad utsträckning tillåter tidig bevisupptagning måste det, enligt vår bedömning, vara en fördel för den misstänkte att försvaret i ett tidigare skede av processen får en inblick i handläggningen av brottmålet inklusive den bevisning som Våra överväganden och förslag Att försvaret dessutom inför en rättegång har tillgång till bevisningens innehåll innebär rimligtvis att det finns bättre förut- sättningar att förbereda sitt försvar utan bevismässiga överraskningar under rättegången. Även detta måste betraktas som en fördel för en person som är misstänkt för brott. På motsvarande sätt bör de möj- ligheter att minska häktnings- och restriktionsanvändningen som reformen medför vara en fördel för häktade personer. Av våra direktiv framgår att effektivitetsskäl motiverar uppdraget att överväga en utökad möjlighet att använda berättelser från förhör som tagits upp före huvudförhandlingen som bevis i rättegångar. Det finns alltså en förväntan om att en sådan förändring kan leda till effektivitetsvinster i brottmålsprocessen. Förväntningarna får upp- fattas gälla både kortare handläggningstider och förbättrade möjlig- heter att lagföra de brott som begås. Frågan kan ställas på vilket sätt ett förslag som innebär att domstolsförhöret tidigareläggs i proces- sen skulle leda till vinster i dessa avseenden. Utgångspunkten för nuvarande regler om bevisupptagning i dom- stol före huvudförhandling är att den person som lämnar sin berät- telse vid en tidig bevisupptagning inte ska behöva inställa sig vid rättegången. Förhöret som genomförs före huvudförhandlingen kommer i regel att ersätta ett förhör vid domstol. Någon dubblering avses i normalfallet inte behöva ske. Detta skulle gälla även fortsätt- ningsvis. De svårigheter vid handläggningen som vittnens och andra förhörspersoners oanmälda utevaro innebär vid inte minst stora rättegångar skulle därmed kunna minska. En reform enligt vårt för- slag skulle vidare ofta föra med sig den effektivitetsvinsten att fler förhör som hålls tidigare i brottmålsprocessen kommer att kunna hållas utan att förhörspersonerna behöver påminnas om vad de har sagt tidigare genom uppläsningar av nedtecknade utsagor. Förhören skulle av det skälet kunna förväntas bli både mer strukturerade och genomföras än många av de förhör som hålls vid rättegångar. De effektivitetsvinster avseende handläggningen som kan förvän- tas av en utökad möjlighet till bevisupptagning i domstol har annars enligt vår bedömning till stor del att göra med att brottmålsproces- sen i högre grad kommer att kunna låsas fast successivt genom bevisupptagningen. Om det i ett tidigare skede än vid huvudförhand- lingen finns en klar bild av vad bevisningen innehåller kan för- undersökningen i högre grad fylla sitt syfte att förbereda brottmålet Våra överväganden och förslag så att det kan presenteras koncentrerat inför rätten. På motsvarande sätt kan bevisupptagning under förberedelsen fylla denna funktion. Bevisuppgifter vid åtal kommer sannolikt kunna anges mer stringent. Möjligheterna för domstolarna att planera och genomföra samman- hållna rättegångar skulle förbättras när bevisningens innehåll i högre grad är fastlagt när åtal väcks. Att bevisningen tas upp successivt skulle enligt vår uppfattning även leda till bättre förutsättningar att bedriva förundersökningsarbetet skyndsamt eftersom det går att utgå från att de uppgifter som lämnas vid en bevisupptagning under förundersökningen kommer att kunna ingå i domstolens besluts- underlag. Överraskningar i processen kan därför minimeras. I vilken grad de tidiga bevisupptagningarna skulle påverka den praxis med omfattande kompletteringar av förundersökningen efter åtal som stör och förlänger dagens rättegångar är mer svårbedömt. Det är visserligen, bedömer vi, befogat att förvänta sig att komplet- teringarna, i vart fall när reformen har etablerat i rättspraxis, kommer att minska eftersom bevisningens innehåll i högre grad kommer vara fastlagt när åtal väcks. Den misstänkte eller tilltalade som har tagit del av bevisningens innehåll bör kunna avge inställning i olika frågor i ett tidigare skede än vid rättegången. Den tilltalade skulle också i vissa fall få det svårare att förklara varför en besvärande omständig- het som framkommit vid en bevisupptagning inte har bemötts i ett tidigare skede. Inget hindrar emellertid att den misstänkte även fort- sättningsvis väljer att lämna nya eller ändrade uppgifter vid rätte- gången som nödvändiggör kompletteringar av förundersökningen. En ambition med vårt arbete om en bättre hantering av stora brottmål är att införa flera verktyg i processrätten som sammantaget kan bidra till att minska överraskningsmomenten under brottmålets handläggning. I den ambitionen spelar vårt förslag om en utökad möjlighet att använda tidiga berättelser som bevis en roll. Vår upp- fattning är dock att det i första hand är andra åtgärder än en reform med tidig bevisupptagning som kan påverka problemet med kom- pletteringsinflationen i domstolarna. Det handlar, på sätt vi utvecklat i vårt delbetänkande, inte minst om nya processuella verktyg för att på olika sätt låsa fast innehållet i parternas positioner stegvis under brottmålets handläggning t.ex. genom att införa tydligare regler om hur slutdelgivning ska gå till.17 17 SOU 2017:7. Våra överväganden och förslag