sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — Till den äktenskapliga förmögenhets- rätten anses dock typiskt sett höra indelningen av makars egendom i olika kategorier för vilka det under äktenskapet gäller särskilda be- stämmelser om rådighet, förvaltning och skuldansvar samt bestäm- melser som är bestämmande för det materiella utfallet vid en bodel- ning eller en motsvarande uppgörelse enligt utländsk lag.13 Normalt är det enkelt att avgöra om en fråga ska kvalificeras såsom avseende makars, registrerade partners eller sambors förmögenhets- förhållanden eller såsom tillhörande någon annan rättslig kategori. kan dock gränsdragningsproblem uppstå. Ett sådant gränsdrag- ningsproblem kan uppstå angående avtal som makarna, de registrerade partnerna eller samborna ingår mellan varandra. Avtal kan angå t.ex. förmögenhetsförhållandena i äktenskapet men de kan också vara av allmänt förmögenhetsrättsligt slag. Mellan de båda huvudgrupperna går inte något helt tydlig gräns. Ett avtal kan också betraktas delvis som ett familjerättsligt avtal och delvis som ett förmögenhetsrättsligt. Ett exempel på det är ett bodelningsavtal genom vilket makarna i större utsträckning än de familjerättsliga bestämmelserna medger har överfört egendom från den ena maken till den andra.14 Vidare kan det som även nämnts ovan uppkomma gränsdrag- ningsproblem i förhållande till bestämmelserna om underhåll, när en make i samband med skilsmässa ska utge ett engångsunderhåll till den andra maken enligt bestämmelserna i någon utländsk lag. Oklar- heter kan då uppstå om beloppet ska betraktas som ett engångs- underhåll och följa bestämmelserna om underhåll eller om det avser en sådan utjämning av makarnas förmögenhetsförhållanden som ska följa bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden. EU-dom- stolen har när det gäller tillämpningen av underhållsförordningen slagit fast att begreppet makars förmögenhetsförhållanden omfattar alla egendomsförhållanden som är en direkt följd av äktenskapet eller 12Bogdan, Svensk internationell privat- och processrätt, 8:e uppl., 2014, s. 57. 1989/90:87 s. 34 f och Högsta domstolens domar i mål nr T 1861-15 och T 2415-15. 1989/90:87 s. 34 f. av dess upplösning.15 Enligt ska vid gränsdragningen mellan makars förmögenhetsförhållanden och underhåll beaktas det särskilda ändamålet med betalningsförpliktelsen. Om den är avsedd att möjliggöra för en make att klara sig själv eller om makarnas behov och medel har beaktats vid beräkningen, avser förpliktelsen under- hållsskyldighet. Då den endast är avsedd att fördela tillgångarna mel- lan makarna rör den däremot makarnas förmögenhetsförhållanden.16 När det gäller frågan om hur domstolarna ska få kännedom om utländsk rätt ordnar i allmänhet ena parten med detta. Utländsk rätt kan bli föremål för bevisning. Domstolen får anmana en part att lägga fram bevisning om innehållet i utländsk lag (35 kap. 2 § andra stycket andra meningen ). Vid behov har det ansetts att domstolen inom rimliga gränser bör bedriva efterforskningar, t.ex. genom att begära upplysningar enligt förordningen (1981:366) om rätt att i vissa fall begära upplysningar om innehållet i utländsk rätt.17 När utländsk rätt ska tillämpas med stöd av EU-regler har, med hänsyn till reglernas syfte samt principen om effektivitet och medlemsstaternas lojalitetsplikt, ansetts att det måste förutsättas att domstolen agerar aktivt även i utredningsavseende utan hänsyn till målets internrättsliga kvalificering såsom dispositivt eller indispositivt eller liknande.18 3.3.2Internationella instrument med EU-anknytning När det gäller frågan vilka internationella instrument med EU-anknyt- ning som skulle kunna vara tillämpliga på det aktuella området hamnar fyra instrument i blickfånget. och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I-förord- ningen19) innehåller lagvalsregler för avtal på privaträttens område. De Cavel, C-143/78, EU:C:1979:83, punkt 7. 16Se mot Laumen, C-220/95, EU:C:1997:91, punkt 22. 17Se , och , Rättegång, fjärde häftet, 7:e uppl., 2009, s. 306. 18Jämför Jänterä-Jareborg, Svensk domstol och utländsk rätt, 1997, s. 244 och 194 ff. 19EUT L 177, , s. 6. Vidare innehåller och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av om tillämplig lag för utomobligato- riska förpliktelser (II-förordningen20) lagvalsregler för utom- kontraktuella förpliktelser på privaträttens område. Förordningarna tillämpas i samtliga EU:s medlemsstater utom . Enligt artikel 1.2 b och c i I-förordningen och arti- kel 1.2 a och b i II-förordningen är förordningarna dock inte tillämpliga på förpliktelser som har sin grund i familjeförhållanden, makars förmögenhetsförhållanden eller förmögenhetsförhållanden i förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållan- den har samma verkan som äktenskap, dvs. enligt svensk rätt partner- skap som har registrerats enligt partnerskapslagen. Det står därmed klart att frågor om makars och registrerade partners förmögenhets- förhållanden faller utanför förordningarnas tillämpningsområden. Mest sannolikt innebär undantaget att förordningarna inte heller gäl- ler för frågor om sambors förmögenhetsförhållanden eftersom sådana frågor får anses ha sin grund i familjeförhållanden.21 Det ankommer dock på att göra den slutgiltiga tolkningen av förord- ningarnas undantagsbestämmelser. I rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av do- mar på privaträttens område (I-förordning22) finns gemensamma EU-bestämmelser om vilken medlemsstats domstol som ska pröva en tvist på privaträttens område. I förordningen finns även bestämmelser om erkännande och verkställighet av domstols- avgöranden som meddelats i andra medlemsstater. Förordningen är direkt tillämplig och bindande för samtliga EU:s medlemsstater utom . har dock, i enlighet med ett särskilt avtal mellan och som avser I- förordning (Danmarksavtalet23), möjlighet att förklara att för- 20EUT L 199, 31.7.2007, s. 40. 21Se bl.a. förarbetsuttalanden i prop. 2000/01:148 s. 14. Uttalandena gällde i och för sig Rom- konventionen men samma undantag finns i Romkonventionen och I- respektive II- förordningarna. 22EUT L 351, 20.12.2012, s. 1. 23EUT L 299, 16.11.2005, s. 62. ordning ska tillämpas i förhållande till . Så har också skett och förordning ska därför tillämpas i förhållande till Danmark.24 Från förordningens tillämpningsområde undantas vissa frågor, bl.a. frågor om makars förmögenhetsförhållanden och förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har samma ver- kan som äktenskap, dvs. enligt svensk rätt partnerskap som har regi- strerats enligt partnerskapslagen.25 Undantagsbestämmelserna nämner dock inte sambors förmögenhetsförhållanden eller frågor som har sin grund i familjeförhållanden. Frågan är om detta innebär att förord- ningen faktiskt är tillämplig på frågor om sambors förmögenhets- förhållanden. I samband med ändringarna i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (LIMF) 2001 diskuterades frågan om något eller några av EU:s rättsliga instru- ment kunde vara tillämpliga på frågor om sambors förmögenhets- förhållanden. Det konstaterades att så förmodligen var fallet men att frågan dock ännu inte prövats av domstol.26 I den nordiska litteraturen verkar det råda samstämmighet när det gäller frågan om sambors förmögenhetsförhållanden omfattas av be- stämmelserna I-förordning. menar att det är säkert att förmögenhetsrättsliga anspråk som grundas på sambo- förhållanden inte kan hänföras till begreppet makars förmögenhets- förhållanden. instämmer i denna ståndpunkt och båda anser därför att sådana anspråk förmodligen får anses omfattas av bestäm- melserna I-förordning.27 Utredningen instämmer i den uppfattning som framgår av den nordiska litteraturen, dvs. att anspråk som grundas på sambors för- mögenhetsförhållanden inte kan hänföras till begreppet makars för- mögenhetsförhållanden. Även utredningen bedömer därför att be- stämmelserna I-förordning är tillämpliga på frågor om sambors förmögenhetsförhållanden. Det bör dock anmärkas att frågan fortfarande ännu inte behandlats i rättspraxis. I förhållandet mellan EU, , , och gäller konventionen av om domstols behörighet 2013/14:219 s. 58 f. 25Se artikel 1.2 I-förordning. 2000/01:148 s. 14. 27Se , I-förordningen jämte Bryssel- och Luganokonventionerna, 2008, s. 65 och , I-förordningen, 2 uppl., s. 111. och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens om- råde (Luganokonvention28). Konventionen är direkt tillämp- lig i Sverige29 och den har, med undantag för bestämmelserna om er- kännande och verkställighet, i stort sett samma innehåll som I-förordning. I likhet med utredningens uppfattning ovan an- gående tillämpningen av I-förordning är utredningen därmed också av uppfattningen att frågor om sambors förmögenhets- förhållanden bör omfattas av bestämmelserna Lugano- konvention. Frågor om makars förmögenhetsförhållanden I förhållandet mellan de nordiska länderna gäller konventionen av mellan , , , och innehållande privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (den nordiska äktenskapskonventionen30). Kon- ventionen reglerar, i förhållandet mellan de nordiska länderna, frågor om domsrätt, lagval och erkännande i frågor som rör bl.a. makars för- mögenhetsförhållanden. Den ändrades genom en överenskommelse mellan länderna.31 Den nordiska äkten- skapskonventionen är införlivad i svensk rätt genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap (NÄF). I avsnitt 3.3.4 följer utredningens bedömning i frågan om registre- rade partner och samkönade makar omfattas av den nordiska äkten- skapskonventionen. Oavsett vad som gäller enligt konventionen är det klart att NÄF inte gäller för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller mellan två män, dvs. samkönade äktenskap (23 § NÄF). NÄF gäller inte heller i förhållande till partnerskap som har registrerats enligt partnerskapslagen (3 kap. 4 § partnerskapslagen). För frågor om erkännande och verkställighet av nordiska av- göranden om makars förmögenhetsförhållanden gäller konventionen mellan , , , och om erkännande 28EUT L 339, 21.12.2007, s. 3. 29Ds 2008:87 En ny Luganokonvention, s. 55. och verkställighet av domar på privaträttens område, 11.10.1977 (nordiska ramkonvention32). För del har konventionen införlivats genom lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område (NEVL). Den nordiska ramkonventionen har införlivats genom särskild lagstiftning i alla nordiska stater utom . har valt att inte tillträda konventionen. I förhållande till tillämpas där- för fortfarande nordiska ramkonvention (konventionen mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar, 16.3.193233). I har nordiska ramkonvention införlivats genom lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i (lag). Frågor om bodelning med anledning av en makes död När det gäller frågor om bodelning med anledning av makes död finns bestämmelser om internationell behörighet och tillämplig lag i lagen (2015:417) om arv i internationella situationer (IAL). Bestäm- melserna i IAL är avsedda att bl.a. införliva bestämmelser på detta område i konventionen av mellan , , , och om arv, testamente och bo- utredning (den nordiska arvskonventionen)34. Konventionen har re- viderats år 1975 och 2012.35 I avsnitt 3.3.4 följer utredningens bedömning i frågan om regi- strerade partner och samkönade makar omfattas av den nordiska arvskonventionen. I motsats till NÄF innehåller inte IAL någon be- stämmelse som utesluter samkönade makar och registrerade partner från dess tillämpningsområde. får det alltså anses tveksamt om IAL gäller i förhållande till dessa par. Även i fråga om erkännande och verkställighet av nordiska avgö- randen om bodelning med anledning av en makes död gäller nordiska ramkonvention som införlivats genom NEVL. Överenskommelsen har ännu inte publicerats i serien över- enskommelser (SÖ). till gäller dock som tidigare nämnts fortfarande nor- diska ramkonvention, som införlivats genom lag. 3.3.4Omfattas registrerade partner och samkönade makar av de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna? I de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna talas endast om äktenskap och makar. Registrerat partnerskap eller registrerade partner nämns inte någonstans i konventionstexterna. Det finns inte heller några skrivningar om att förhållanden som enligt den tillämp- liga lagen har samma inverkan som ett äktenskap skulle omfattas av konventionernas bestämmelser. Utredningen menar att det därmed får anses stå klart att registrerade partner inte omfattas av bestäm- melserna i de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna. Frågan är om de nordiska konventionerna omfattar samkönade makar. Konventionerna innehåller inte några uttryckliga bestämmel- ser som ger svar på den frågan. Det behöver därmed utredas om kon- ventionernas termer äktenskap och makar kan tolkas på så sätt att de inkluderar även dessa par. om traktaträtten () inne- håller bestämmelser om tolkning av traktater. ratificerade den 20 december 1974.36 De nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna tillkom visserligen innan Wienkonven- tionen trädde 1980 men bestämmelser om tolkning av traktater blir relevanta även för äldre traktater efter- som de allmänt anses återspegla gällande sedvanerätt.37 använder termen traktat i stället för konven- tion. En traktat är enligt konventionen en internationell överenskom- melse som är sluten mellan stater i skriftlig form och underkastad 37Se Internationella domstolens avgörande i Dispute (v ), Judgment, I.C.J. Reports 2014, p. 3 (punkt 57) m.v.h. till äldre praxis. Se även Fragmentation of International : Difficulties Arising from the Diversification and Expansion of International , Report of the of the International : Finalized by , UN Doc A/CN.4/L.682 (), s. 215 (punkt 427) m.v.h.; , Commentary on the 1969 Convention on the of Treaties (, 2009) s. 439 f, Jean- and , ‘Article 31 Convention of 1969’ i: and (eds), The Conventions on the of Treaties (, 2011) vol 1, s. 809–817; , and Practice (, 3rd ed, 2013), s. 207. Man kan också fråga sig om de två nordiska konventionerna verkligen ska betraktas som äldre traktater eftersom de båda ändrats efter 1980. internationell rätt, oavsett om den intagits i ett enda instrument eller i två eller flera sammanförande instrument och oavsett dess särskilda beteckning (artikel 2 a). De nordiska äktenskaps- respektive arvs- konventionerna är båda exempel på sådana traktater som avses i Wien- konventionen. skiljer mellan grundläggande tolkningsmedel (artikel 31) och supplementära tolkningsmedel (artikel 32). En traktat ska tolkas ärligt i överensstämmelse med den gängse meningen av trak- tatens uttryck sedda i sitt sammanhang och mot bakgrund av trakta- tens ändamål och syfte (artikel 31.1). Utöver sammanhanget ska hän- syn tas till bl.a. efterföljande överenskommelser mellan parterna rör- ande traktatens tolkning, efterföljande praxis vid traktatens tillämpning och relevanta internationella rättsregler som är tillämpliga i förhållan- det mellan parterna (artikel 31.3). Ett uttryck ska tilläggas en speciell mening, om det fastställts att detta var parternas avsikt (artikel 31.4). har klart uttryckt att termer som an- vänds i traktater, om inte parterna avsett annat när traktaten ingicks, ska ges den gängse betydelsen vid tolkningstillfället. Frågan blir där- för om betydelsen av konventionernas termer äktenskap och makar kan anses ha förändrats sedan tillkomsten respektive 1934. Vid tiden för konventionernas tillkomst erkändes inte samkönade äktenskap i något av de nordiska länderna. Det får därför anses klart att samkönade äktenskap och samkönade makar inte omfattades av konventionernas begrepp äktenskap och makar vid tidpunkterna för deras tillkomst. har dock samtliga nordiska länder infört be- stämmelser som erkänner samkönade äktenskap.38 Som tidigare redo- visats gjordes ändringar i som gjorde det möjligt för samkönade par att ingå äktenskap i . Den omstän- digheten att samtliga nordiska länder numera erkänner samkönade äktenskap visar, enligt utredningens mening, att betydelsen av termer- na äktenskap och makar har förändrats sedan konventionernas till- komst. I samtliga konventionsstater inkluderar uttrycken äktenskap och makar numera samkönade makar. 38 Se Hjúskaparlög nr. 31/1993 (), Ändring 156/2015 av äktenskapslagen 234/1929 (), Lov om ændring af lov om ægteskabs indgåelse og opløsning, lov om ægteskabets retsvirkninger og retsplejeloven og om ophævelse af lov om registreret partnerskab, nr. 532 af 12. () och Lov 27. nr. 53 om endringer i ektenskapsloven, barnalova, adopsjons- loven, bioteknologiloven mv (). Den slutsats som kan dras av Internationella domstolens praxis är att det är parternas avsikt vid avtalsslutet som blir bestämmande för om ett villkor eller en term i avtalet ska ges en betydelse som kan förändras . har slagit fast att det finns en presumtion för att termer förväntas ”follow the evolution of the law and to correspond with the meaning attached to the expres- sion by the law in force at any given time”.39 Omständigheter som tyder på att de nordiska länderna vid avtalsslutet hade för avsikt att ge termerna äktenskap och makar en betydelse som kunde förändras är framför allt att konventionerna har ingåtts och varit i kraft . Av artikel 32 framkommer också att som supplementära tolkningsmedel kan användas förarbeten till traktater. I förarbetena till den senaste ändringen av den nordiska arvskonven- tionen (2012) uttalas att varje konventionsstat använder sin egen be- greppsbildning för att bedöma hur konventionen förhåller sig till samkönade makar.40 Det måste förutsättas att samma sak gäller även avseende den nordiska äktenskapskonventionen. Mot den bakgrund som anges ovan är utredningens uppfattning att termerna äktenskap och makar i de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna nu ska tolkas så att de omfattar även samkönade äktenskap och samkönade makar. Flera konventionsstater har dock, eftersom inte alla nor- diska länder tillät samkönade äktenskap, i sin genomförandelagstift- ning uttryckligen stadgat eller i förarbetsuttalanden uttryckt att regler- na enbart omfattar makar av olika kön. För svensk del har en sådan regel intagits i 23 § NÄF, som avser den nordiska äktenskapskonven- tionen. Någon motsvarande bestämmelse som avser den nordiska arvskonventionen finns inte. Anledningen till undantaget var att det saknades ömsesidighet eftersom det i alla nordiska länder inte fanns samkönade äktenskap. Samma skäl förefaller ha legat bakom motsva- rande undantag i andra nordiska länder.41 Eftersom samtliga nordiska länder nu tillåter samkönade äktenskap har skälen bakom undantaget fallit bort. 39Aegean Sea Shelf (v. ), Judgment, I.C.J. Reports 1978, p. 32 (punkt 77). 40TemaNord 2013:528 s. 39. 2008/09:CU19 s. 20 samt bet. 1993/94:LU28 s. 29. Det som där sägs har också bekräf- tats vid utredningens kontakter med berörda tjänstemän i de nordiska länderna. I syfte att undanröja alla oklarheter i frågan om samkönade makar omfattas av de nordiska äktenskaps- respektive arvskonventionerna uppmanar därför utredningen regeringen att verka för att de nordiska staterna avger ett gemensamt tolkningsuttalande som klargör att kon- ventionsstaterna nu gemensamt uppfattar att även samkönade makar omfattas av konventionernas regler. Ett sådant tolkningsuttalande kräver ingen särskild form och bör avges före . Det finns även svenska autonoma bestämmelser om makars och sam- bors förmögenhetsförhållanden som tillämpas när det saknas förutsätt- ningar att tillämpa de EU-rättsliga instrumenten (se avsnitt 3.3.2) eller de internordiska bestämmelserna (se avsnitt 3.3.3). Bestämmelserna finns i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (LIMF). Eftersom tillåter samkönade äktenskap gäller bestämmelserna i även för dessa äktenskap. Bestämmelserna gäller dessutom för partnerskap som registrerats enligt partnerskapslagen (se 3 kap. 1 § partnerskaps- lagen). Lagen baserades på förslag i Familjelags- sakkunnigas betänkande SOU 1987:18 och ersatte lagen (1912:69) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskaps rättsverk- ningar. LIMF är tillämplig på frågor om makars och sambors förmö- genhetsförhållanden när det finns anknytning till en främmande stat. I den ursprungliga LIMF reglerades inte sambors förmögenhets- förhållanden. Det var först i samband med ändringar av lagen som sambors förmögenhetsförhållanden lades till. LIMF gäller inte i den utsträckning något annat följer av en annan lag (1 § första och tredje stycket LIMF). Exempel på sådana andra lagar är NÄF och IAL. I LIMF finns bestämmelser om internationell behörighet, tillämp- lig lag samt erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Lagen omfattar även frågor om bodelning med anledning av en makes död. Före tillkomsten av LIMF rådde den s.k. oföränderlighetsprin- cipen i fråga om lagval i svensk internationell privaträtt på området för makars förmögenhetsförhållanden. Principen innebär att den lag som vid äktenskapets ingående blir tillämplig på makarnas förmögen- hetsförhållanden ska gälla oavsett vilka förändringar i fråga om hem- vist eller nationalitet som därefter inträffar. Motiven för principen anses vara att det ska råda stabilitet i egendomsförhållandena och att makarna ska skyddas mot överraskningar. I förarbetena till LIMF uttalade departementschefen att oförän- derlighetsprincipen i praktiken lett till resultat rakt motsatta de åsyf- tade och att principen därmed inte längre gick att upprätthålla.42 Mot den bakgrunden innehåller LIMF numera bestämmelser som grun- dar sig på en föränderlighetsprincip (se 4 § andra stycket LIMF), dvs. att den tillämpliga lagen varierar beroende på till vilket land ma- karna anses ha närmast anknytning. Som huvudregel gäller att om tillämplig lag inte bestämts genom avtal tillämpas lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig. Om båda makarna därefter har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där , tillämpas dock i stället den statens lag. För det fall båda makarna tidi- gare under äktenskapet haft hemvist i den staten eller är medborgare i den staten, tillämpas den statens lag så snart de har tagit hemvist där. De aktuella bestämmelserna förutsätter att makarna har eller har haft hemvist i samma stat. Detta gäller också i de flesta fall. Det kan dock vara så att makarna aldrig har haft ett gemensamt hemvist. I sådant fall ska lagen i det land till vilket makarna har närmast an- knytning tillämpas.43 3.4.1Frågor om makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden De autonoma bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF är heltäckande och gäller i förhållande till samtliga länder. I den följande redogörelsen har utredningen dock valt att först behandla bestäm- melserna om internationell behörighet som gäller i förhållandet mellan 1989/90:87 s. 21. 1989/90:87 s. 43 f. Se även RH 2010:31. de nordiska länderna, dvs. bestämmelserna i , och därefter be- stämmelserna i LIMF. När det gäller förhållandet mellan de nordiska länderna finns det bestämmelser om internationell behörighet för två olika typer av frå- gor; frågor om boskillnad (5 § NÄF) och frågor om bodelning som har samband med en talan om hemskillnad eller äktenskapsskillnad (8 § NÄF). I samband med ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskill- nad får också av samma eller annan myndighet prövas bl.a. frågor om bodelning (8 § NÄF). Bestämmelserna i 8 § NÄF är nära knutna till bestämmelserna i 7 § NÄF, vilka reglerar internationell behörighet i frågor om hemskillnad eller äktenskapsskillnad mellan makar som är medborgare och har hemvist i en nordisk stat. Bestämmelserna i 7 § NÄF bygger på artikel 3.1 i II-förordningen.44