sou · H4B346 · 2017-01-01 00:00:00 — En annan kategori bestod av närmast anhöriga till tecken- språkiga personer. ansåg att dessa personer har ett sådant behov av teckenspråk att även de bör ges tillgång till teckenspråk. Till de närmast anhöriga hörde, enligt Språklags- utredningen, föräldrar och syskon till teckenspråkiga barn. Till kategorin hörde även barn till teckenspråkiga föräldrar. Utöver den ovan definierade behovskretsen kunde det, enligt , finnas ytterligare personer som får anses ha ett sådant behov av teckenspråk att de ska ha tillgång till språket. Det bör vara fråga om personer som har en speciell personlig anknytning till en teckenspråkig och därmed är särskilt viktig för den teckenspråkigas kommunikation. Ett exempel kan vara ett teckenspråkigt barns mor- eller farförälder som har en särskild betydelse för barnet. Ett annat exempel kan vara en person som är gift, sammanboende eller annars lever varaktigt tillsammans med någon som i vuxen ålder drabbas av dövhet eller grav hörsel- nedsättning. Däremot föll den som för sin yrkesutövning är i behov av teckenspråk utanför den reglering som Språklags- utredningen föreslog. Även i regeringens proposition Språk för alla – förslag till språk- lag19 diskuteras vilka som kan anses ha behov av teckenspråk. Där står det att ”gemensamt för de teckenspråkiga är att de i olika utsträckning är beroende av teckenspråk för att på ett fullgott sätt 19Regeringens proposition 2008/09:153. Stärkt rätt till teckenspråk kunna kommunicera med andra. Utöver de teckenspråkiga finns personer som är beroende av teckenspråk av andra skäl än funktionsnedsättning, till exempel anhöriga till teckenspråkiga och yrkesverksamma som är beroende av teckenspråk för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter.” Utredningen av teckenspråkets ställning gav i sitt slut- betänkande20 exempel på vilka som av annat skäl än funktions- nedsättning är beroende av teckenspråk för sin kommunikation. Det kan bland annat röra sig om barn eller föräldrar till tecken- språkiga och personer som i sin yrkesverksamhet är beroende av teckenspråk för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter med flera. I delbetänkandet21 betonas särskilt behovet för hörande som är gifta med personer med dövhet och barn till föräldrar med dövhet som känner sig delaktiga i dövvärlden. Nuvarande utredning anser att en elev som på grund av en funktionsnedsättning har behov av teckenspråk ska erbjudas under- visning i teckenspråk som modersmålsundervisning och språkval på samma villkor som gäller för ett nationellt minoritetsspråk. Exempel på funktionsnedsättningar i detta sammanhang är dövhet, hörselnedsättning eller talstörning. Utredningen anser vidare att en elev som av andra skäl än funktionsnedsättning har behov av teckenspråk, ska erbjudas undervisning i teckenspråk på samma villkor. I författningskommentaren till språklagen anges vem som anses ha behov av teckenspråk. Detta bör vara vägledande även i förhållande till skolförfattningarna. Utredningens förslag: Regeringen ska ge i uppdrag att byta namn på kursplanen i teckenspråk för hörande till teckenspråk för att tydligöra att alla elever oavsett hörsel- status kan läsa teckenspråk som språkval eller elevens val i . Myndigheten ska också få i uppdrag att byta namn på ämnesplanen i svenskt teckenspråk för hörande till teckenspråk i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Stärkt rätt till teckenspråk För de sökande till gymnasieskolan som får betyg i teckenspråk som språkval ska samma regler för att räkna meritvärde gälla som för elever med betyg i moderna språk som språkval, det vill säga att deras meritvärde får beräknas på summan av betygsvärdena av detta betyg och de 16 bästa betygen i övrigt. Regeringen ska ge i uppdrag att för respektive grundsärskolan ta fram kursplaner i modersmål – teckenspråk som likställt nationella minoritetsspråk. Myndigheten ska också få i uppdrag att byta namn på ämnes- planerna i svenskt teckenspråk till modersmål – teckenspråk som likställt nationella minoritetsspråk i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. 9.3.1Kursplan i teckenspråk på samma villkor som moderna språk Teckenspråk har en självklar ställning som språk och erbjuds som allmänt språkämne för hörande elever i , gymnasieskolan och inom vuxenutbildning.22 Huvud- mannen för en grundskola ska, med vissa begränsningar, erbjuda minst två av språken franska, spanska och tyska som språkval. Inom ramen för språkval kan eleverna också välja mellan andra moderna språk, teckenspråk för hörande och modersmål.23 För att tydligöra att alla elever i oavsett hörselstatus kan läsa teckenspråk som språkval föreslår utredningen ett namnbyte på kursplanen i teckenspråk för hörande till teckenspråk. Utredningen anser, trots att det inte ingår i utredningens uppdrag, att det är rimligt att ämnesplanen i svenskt teckenspråk för hörande på gymnasienivå av samma skäl byter namn till teckenspråk. Gymnasie- och gymnasiesärskolans nuvarande ämne svenskt teckenspråk är konstruerat som ett modersmålsämne och bör, bland annat för att undvika sammanblandning med teckenspråk, byta namn till modersmål – teckenspråk som likställt nationella minoritets- språk, se ytterligare skäl nedan. 239 kap. 6 § skolförordningen (2011:185). Stärkt rätt till teckenspråk Utredningen har uppmärksammat att när elever från gymnasie- skolan söker till högskolan ger ämnet svenskt teckenspråk för hörande samma möjlighet till meritpoäng som ämnet moderna språk. När elever från söker till gymnasieskolan är villkoren däremot sämre för elever som har läst teckenspråk för hörande som språkval än för dem som har läst moderna språk som språkval. De sökande som fått betyg i moderna språk får beräkna sitt meritvärde på summan av betygsvärdena av detta betyg och de 16 bästa betygen i övrigt. Meritvärdet för övriga elever utgörs av summan av betygsvärdena för de 16 bästa betygen i deras slutbetyg.24 För att jämställa ämne teckenspråk (det vill säga nuvarande teckenspråk för hörande) med ämnet moderna språk före- slår utredningen att 7 kap. 4 § gymnasieförordningen ändras så att det framgår att för elever som läst moderna språk eller teckenspråk som språkval får meritvärdet beräknas på summan av betygsvärdena av detta betyg och de 16 bästa betygen i övrigt. 9.3.2Kursplan i teckenspråk som modersmål I och med förslaget att elever med teckenspråk som modersmål ska ha samma utökade rätt till modersmålsundervisning som de elever som tillhör någon av de nationella minoriteterna behövs nya kurs- planer. Därför föreslår utredningen att ska få i uppdrag att för respektive grundsärskolan ta fram kursplaner för modersmål – teckenspråk som likställt nationella minoritetsspråk. Centralt innehåll och kunskapskrav behöver finnas inom ramen för teckenspråk som förstaspråk respektive andraspråk precis som i kursplanen i modermål – finska som nationellt minoritetsspråk och motsvarande för jiddisch, meänkieli, chib och samiska i både och grundsärskolan. Det finns ämnesplaner för modersmålsundervisning i tecken- språk inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. I de båda skol- formerna heter ämnet svenskt teckenspråk och innehåller tre respektive två kurser. Utredningen anser att det behövs ett förtydligande av att ämnesplanerna i svenskt teckenspråk inom 24 7 kap. 4 § gymnasieförordningen (2010:2039). Stärkt rätt till teckenspråk gymnasieutbildningen har konstruerats efter samma modell som ämnet modersmål. Utredningen anser att ämnesplanerna i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska heta modersmål – teckenspråk som likställt nationella minoritetsspråk för att benämningarna ska bli tydligare och mer enhetliga. 9.4Behov av lärarfortbildning i teckenspråk Utredningens bedömning: Regeringen bör stimulera universitet och högskolor att i ökad grad tillhandahålla akademisk utbildning i teckenspråk. Behovet av en satsning på teckenspråksutbildning lyftes fram av Utredningen om en flexibel specialskola,25 som påpekade att utbudet av teckenspråksutbildning på akademisk nivå var mycket begränsad. Man konstaterade att det var möjligt att läsa tecken- språk på akademisk nivå vid , och . och hade kurser både för nybörjare och teckenspråkskunniga. erbjöd enbart kurser i teckenspråk som främmande språk. Vid en genomgång av högskolornas kursutbud har nuvarande utredning funnit att möjligheten att läsa teckenspråk på akademisk nivå har försämrats. erbjuder inte längre några kurser i teckenspråk eftersom man inte haft tillräckligt många sökande.26 Inte heller erbjuder några kurser i teckenspråk, men däremot speciallärarutbildning med specialisering mot dövhet eller hörselnedsättning27. På grund av få sökande har den inte startat , men en utbildningsomgång startade . upplever däremot ett ökat intresse för teckenspråk och har kurser på alla nivåer, från nybörjare upp till magister- och doktorandnivå. kommer också att återuppta en modifierad form av en 27Speciallärarprogrammet, Specialisering mot dövhet eller hörselskada, 90 hp. Stärkt rätt till teckenspråk lärarutbildning som funnits tidigare och delvis bedrivs på tecken- språk.28 Ett antal folkhögskolor29 har kortare eller längre teckenspråks- kurser. Utredningen har i kontakt med folkhögskolorna erfarit ett avtagande intresse för dessa kurser, med undantag för de kortare kurserna vid en av folkhögskolorna. Utredningen om en flexibel specialskola ansåg att staten borde initiera och finansiera en fortbildningssatsning på akademisk nivå i teckenspråk. Man hänvisade till att en sådan satsning genomfördes i i samband med att det infördes en stärkt rättighet att läsa teckenspråk i . Den finansierade då utbildning i teckenspråk motsvarande 15 högskolepoäng för cirka 100 lärare. Finansieringen täckte högskolans kostnader, kommunens merkostnader för vikarier och deltagarnas resa och uppehälle.30 Ökade möjligheter för elever att läsa teckenspråk blir ett slag i luften om det inte finns tillgång till lärare som är behöriga i ämnet teckenspråk. Nuvarande utredning har erfarit att teckenspråks- kompetensen behöver stärkas inom specialskolan för att upp- rätthålla den tvåspråkiga undervisningen i en teckenspråkig miljö. Det visade även Skolinspektionens tillsyn av specialskolan år 2011.31 Utredningens bedömning är därför att utbildningen av lärare i teckenspråk bör öka. Regeringen bör därför ge i uppdrag åt universitet och högskolor att tillhandahålla akademisk utbildning i teckenspråk. Det skulle kunna ske på det sätt som Utredningen om en flexibel specialskola föreslagit. Förslaget gick ut på att genomföra teckenspråks- fortbildning som en uppdragsutbildning i samarbete med de universitet och högskolor som erbjöd utbildning i teckenspråk. Vidare föreslog man att staten skulle stå för utbildningskostnader, deltagarnas eventuella resor och uppehälle samt halva kostnaden för vikarier. Genom att låta huvudmännen vara med och finansiera vikariekostnaden skulle deras delaktighet i insatsen stärkas. Denna tidigare utbildning finns beskriven i SOU 1998:66 Funkis – funktionshindrade elever i skolan. 29Utredningen har funnit att sex folkhögskolor gav teckenspråkskurser . Dess- utom gav ett par folkhögskolor en flerårig teckentolkutbildning. Uppgifter hämtade från folkhogskola.nu i september 2015. 31Skolinspektionen (2011). Stärkt rätt till teckenspråk 9.4.1Behörighet för att undervisa i teckenspråk Behörighetsförordningen32 reglerar vilka examina som är behörig- hetsgivande för vilka skolformer, årskurser och ämnen. Behörig- hetsförordningen reglerar även i vilken omfattning en lärare måste komplettera sin examen för att få ytterligare behörigheter. Teckenspråk finns som olika ämnen i olika skolformer. Behörighetskraven skiljer sig mellan ämnen, skolformer och årskurser. Nedan följer en kort översikt över vad som gäller. Det går att få behörighet att undervisa i ämnet teckenspråk för hörande i antingen genom en behörighetsgivande lärarexamen eller genom kompletterande högskolestudier. För att få behörighet att undervisa i i ett eller flera ämnen är huvudregeln att läraren ska ha en behörighetsgivande examen som är avsedd för undervisning i . Om teckenspråk ingår som undervisningsämne i lärarens examen får läraren behörighet att undervisa i ämnet i de årskurser som följer av lärarens examen. Lärare som har en ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i gymnasieskolan kan också få behörighet att undervisa i . Om gymnasieämnet svenskt teckenspråk ingår i en sådan examen får läraren även behörighet att undervisa i teckenspråk för hörande i årskurs 7–9. Lärare som har en behörighetsgivande lärarexamen kan ges behörighet att undervisa i fler ämnen. Det krävs då att läraren har kompletterande studier i ämnet i viss omfattning. Kravet för ämnet teckenspråk för hörande i årskurs 1–3 är 15 högskole- poäng i teckenspråk, för årskurs 4–6 är det 30 högskolepoäng och för årskurs 7–9 är det 45 högskolepoäng. 32 Förordning (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare. Stärkt rätt till teckenspråk För att få undervisa i specialskolan krävs för det första att läraren har en speciallärarexamen med specialisering mot dövhet eller hörselnedsättning, synnedsättning, grav språkstörning eller intellektuell funktionsnedsättning. Lärarens behörighet gäller endast elever med sådan funktionsnedsättning som special- lärarexamen avser. För det andra ska lärarens examen ge behörighet att undervisa i . Läraren får undervisa i motsvarande årskurser och ämnen som utbildningen ger behörighet för i grund- skolan. Årskursspannen för specialskolan är 1–4, 5–7 och 8–10. årskurs 1–3 motsvaras alltså av specialskolans års- kurs 1–4, och så vidare. I praktiken innebär detta att lärare i legitimationshandlingen får samma ämnesbehörighet i special- skolan som i . En teckenspråkslärare som har special- lärarutbildning med specialisering mot dövhet eller hörsel- nedsättning får därmed behörighet att undervisa i ämnet tecken- språk för hörande i både och specialskolan, men i specialskolan avser behörigheten även undervisning i ämnet teckenspråk för döva och hörselskadade. Behörighetsreglerna för specialskolan överensstämmer på så vis i stort med dem för med tillägget att det även krävs en viss speciallärarexamen. I gymnasieskolan finns teckenspråk som olika ämnen med olika behörighetskrav. I gymnasieskolan finns tre olika typer av ämnen, så kallade bilaga 4-ämnen,33 yrkesämnen och vissa ämnen. Teckenspråk kan förekomma som både ett så kallat bilaga 4-ämne och som ett visst ämne. Svenskt teckenspråk är ett bilaga 4-ämne och är avsett för elever med teckenspråk som modersmål. Behörighet att undervisa i ämnet kan ges på två sätt. Lärare som har en ämneslärarexamen enligt bilaga 2 till högskoleförordningen34 med inriktning mot arbete i gymnasieskolan får behörighet att undervisa i svenskt teckenspråk 33Ämnena anges i bilaga 4 till Högskoleförordningen (1993:100). 34Högskoleförordningen (1993:100). Stärkt rätt till teckenspråk om det ingår som undervisningsämne i examen. En lärare kan också få behörighet genom kompletterande studier. Då krävs ämnes- studier om 90 högskolepoäng i teckenspråk. Svenskt teckenspråk för hörande är ett så kallat visst ämne, vilket innebär att det går att få behörighet i ämnet på fler sätt än enbart genom högskolestudier. Vad som krävs för att lärares kompetens ska vara relevant för ett visst ämne beskrivs i före- skrifter för vissa ämnen.35 Enligt dessa föreskrifter har lärare relevant kompetens för ämnet om de har behörighet i ämnet svenskt teckenspråk, eller på annat sätt visar likvärdiga kunskaper och kompetenser. Det betyder att samtliga lärare som uppfyller behörighetskraven för ämnet svenskt teckenspråk även får behörig- het att undervisa i svenskt teckenspråk för hörande. Lärare kan också få behörighet att undervisa i ämnet genom att ha likvärdiga kunskaper och kompetenser. Det skulle exempelvis kunna röra sig om utbildning till teckenspråkstolk vid folkhögskola. Behörighet att undervisa i teckenspråk som modersmål Ett grundläggande krav för att få undervisa i modersmål oavsett skolform är att språket är lärarens modersmål, vilket läraren intygar i samband med sin ansökan till . Därutöver behöver läraren behörighet genom antingen examen eller kompletterande studier. Lärare som har en ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i årskurs 7–9 eller gymnasieskolan får behörighet att undervisa i modersmål () eller svenskt teckenspråk (gymnasieskolan) om examen omfattar teckenspråk som under- visningsämne. Det krävs alltså att lärarens examen omfattar språk- studier i teckenspråk och att teckenspråk är lärarens modersmål. Samtliga lärare med en behörighetsgivande examen kan få behörighet i modersmål genom kompletterande studier. Poäng- kravet är då 30 högskolepoäng i teckenspråk. För ämnena moders- mål och svenskt teckenspråk krävs alltså att läraren har 30 hög- skolepoäng i teckenspråk och att teckenspråk är lärarens modersmål. 35 SKOLFS 2011:159. 10En teckenspråkig specialskola och ett stärkt teckenspråk för ökad måluppfyllelse Detta kapitel handlar om hur målgruppen till den regionala special- skolan ska avgränsas och hur teckenspråkets ställning i special- skolan kan stärkas. I samband med detta diskuteras även behovet av att se över lärarbehörigheten för specialskolan. Utredningens förslag: Barn ska tas emot i specialskolan om de har behov av tvåspråkig undervisning i en teckenspråkig miljö. Den regionala specialskolan finns för barn som på grund av dövhet eller hörselnedsättning ”inte kan gå i eller grundsär- skolan”.1 Av bland annat propositionen Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd2 framgår att detta avser de barn som har behov av kommunikation och undervisning på teckenspråk. I propositionen understryks att varken individintegrering av enskilda elever som är beroende av kommunikation på teckenspråk eller lösningar med små undervisningsgrupper integrerade i vanliga grundskolor kan anses uppfylla tillräckliga förutsättningar för en teckenspråkig miljö. Propositionen menar alltså att specialskolan och har olika målgrupper, men att gränsdragningen mellan målgrupperna med tiden blivit otydligare bland annat för att 17 kap. 6 § skollagen (2010:800). 2Regeringens proposition 1998/99:105. En teckenspråkig specialskola och ett stärkt teckenspråk … barn med dövhet genom kokleaimplantat får tillgång till det talade språket. Utredningen om en flexibel specialskola konstaterade i sitt del- betänkande Med rätt att välja3 att antagningen till den regionala specialskolan inte följer regelverket om att barnen inte ”kan gå i eller grundsärskolan”. Det är snarare föräldrars och elevers önskan om en tvåspråkig miljö som avgör om de söker och antas till den regionala specialskolan. Utredningen hänvisade till att svensk språkforskning ger stöd för att elever som har behov av tvåspråkig miljö ska erbjudas sådan. Utifrån detta förordade utredningen att mottagandet till den regionala specialskolan skulle formuleras så att ”elever som är döva eller hörselskadade ska tas emot i specialskolan om de har behov av en anpassad undervisnings- miljö”. Inom begreppet ”anpassad undervisningsmiljö” skulle det enligt utredningen rymmas tvåspråkighet i en teckenspråkig miljö såväl som andra anpassningar som eleverna kan ha behov av. Det kan vara fråga om anpassningar i den fysiska miljön, i pedagogiken och i tekniken. Utredningen hänvisade till bland annat om personer med funktionsnedsättning och Salamancadeklarationen som stöd för att särskilja elever som har dövhet eller hörselnedsättning. Grunden för att särskilja eleverna är framför allt deras behov av teckenspråk. Remissvaren på delbetänkandet var till övervägande del positiva, men flera remissinstanser pekade på det problematiska med formuleringen att ”elever som är döva eller hörselskadade ska tas emot i specialskolan om de har behov av en anpassad under- visningsmiljö”. En grupp intresseorganisationer4 framhöll att förslaget på många sätt var positivt men att målgruppen skulle få möjlighet att fullgöra sin skolplikt i en skola med språkprofil, där undervisningen skulle vara anpassad utifrån de språkliga behov gruppen har – svenska och svenskt teckenspråk. Då skulle utbild- ningen ges utifrån ett språkperspektiv snarare än en handikappsyn enligt intresseorganisationerna. Även Barnplantorna önskade att förslaget hade gått längre och förordade etablerandet av en teckenspråkig specialskola. 4HRF, DHB, SDR och Förbundet . En teckenspråkig specialskola och ett stärkt teckenspråk … var i sitt remissvar kritiskt till utredningens förslag till ny formulering för mottagandet till specialskolan. Rådet menade att formuleringen var oklar och lämnade utrymme för god- tyckliga tolkningar eftersom en ”anpassad undervisningsmiljö” enligt utredningen skulle avse fysisk miljö, pedagogik, teknik och tvåspråkighet i en teckenspråkig miljö. Men språkval och lokal- anpassningar är, enligt , vitt skilda saker som inte bör blandas ihop. Det svenska teckenspråket är ett språk – inte ett ”kommunikativt behov”. ansåg alltså att formuleringen ”behov av en anpassad undervisningsmiljö” var problematisk då den lyfte fram elevernas funktionsnedsättning. ansåg i sitt remissvar att uttrycket ”behov av anpassad undervisningsmiljö” krävde ett för- tydligande. Skolinspektionen menade i sitt remissvar att formuleringen ”behov av anpassad undervisningsmiljö” var problematisk eftersom den skulle vara tillämplig på flertalet elever, även de som inte väljer att söka sig till specialskolan. Formuleringen skulle inte avgränsa elevgruppen till specialskolan eftersom de allra flesta elever med hörselproblematik är i behov av en anpassad undervisningsmiljö. fattade regeringen beslut om att tillsätta nuvarande utredning, Utredningen om kvalitet i utbildningen för elever med vissa funktionsnedsättningar. I tilläggsdirektiv, daterat , fick utredningen bland annat i uppdrag att se över målgruppsbestämmelsen för specialskolan5. Utgångspunkten skulle vara att endast de elever som behöver gå i specialskolan ska göra det. I direktivet framhålls att skollagens reglering av specialskolans målgrupp skiljer sig från hur mottagandet i praktiken går till, särskilt när det gäller antagningen till de regionala specialskolorna. I det sammanhanget nämns att den tekniska utvecklingen medfört att flera elever som traditionellt tillhört specialskolans målgrupp går integrerade i eller grundsärskolan. Tilläggs- direktivet lyfter också fram regionskolornas olikheter när det gäller vilket språk eleverna undervisas på. På några av skolorna undervisas av eleverna på teckenspråk eller en kombination av teckenspråk och talad svenska. På andra skolor undervisas endast 5 7 kap. 6 § skollagen (2010:800). En teckenspråkig specialskola och ett stärkt teckenspråk … på teckenspråk eller en kombination av teckenspråk och talad svenska. Dessa siffror är dock mycket övergripande och studerar man dem mer i detalj ser man att siffrorna varierar mellan åren för varje skola. Trots variationen kan man av siffrorna utläsa att skolorna har olika språklig profil, se avsnitt 5.4.2 De regionala specialskolornas elevsammansättning förändras. Utredningen ska enligt direktivet se över specialskolans samtliga målgrupper. Detta kapitel berör endast målgrupperna för den regionala specialskolan. När det gäller målgruppsformuleringen anser utredningen, liksom flera remissinstanser, att den i delbetänkandet Med rätt att välja föreslagna målgruppsformuleringen inte på ett tydligt sätt skulle avgränsa den regionala specialskolans målgrupp. Utredningen anser i stället att det ska vara den regionala special- skolans unika teckenspråkiga miljö som ska lyftas fram och att det bör vara elevens behov av tvåspråkig undervisning i en tecken- språkig miljö som ska utgöra grunden för om ett barn ska tas emot i specialskolan eller ej. För att tydliggöra att undervisningen i den regionala specialskolan sker på teckenspråk anser utredningen att skolan bör benämnas som den teckenspråkiga specialskolan. 10.1.1Vilka kan anses ha behov av tvåspråkig undervisning i en teckenspråkig miljö?