sou · H5B317 · 2017-02-23 00:00:00 — (47)Detta direktiv garanterar de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i stadgan och i Europakon ventionen, inbegripet förbudet mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling, rätten till frihet och säkerhet, respekten för privatlivet och familjelivet, människans rätt till integritet, barnets rättigheter, integrering av personer med funktionshinder, rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till en rättvis rättegång samt oskuldspresumtionen och rätten till försvar. Hänsyn bör särskilt tas till artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen (), enligt vilken unionen ska erkänna de rättigheter, friheter och principer som fastställs i stadgan, och enligt vilken de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner, ska ingå i unionsrätten som allmänna principer. (48)Eftersom detta direktiv fastställer minimiregler bör medlemsstaterna kunna utvidga de rättigheter som fastställs i detta direktiv för att föreskriva en högre skyddsnivå. Den skyddsnivå som medlemsstaterna tillhandahåller bör aldrig understiga de normer som anges i stadgan och , såsom dessa tolkas av domstolen och . (49)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att fastställa gemensamma minimiregler för vissa aspekter av oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU- fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (1) EUT C 378, 24.12.2013, s. 8. Europeiska unionens officiella tidning L 65/7 (50)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om och ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till och EUF-fördraget, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar och inte i antagandet av detta direktiv och är därför inte bundna av det och omfattas inte av dess tillämpning. (51)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om ställning, fogat till och EUF- fördraget, deltar inte i antagandet av detta direktiv och är därför inte bundet av det och omfattas inte av dess tillämpning. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta direktiv fastställs gemensamma minimiregler för följande: a)Vissa aspekter av oskuldspresumtionen i straffrättsliga förfaranden. b)Rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden. Detta direktiv ska tillämpas på fysiska personer som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden. Det är tillämpligt i alla stadier av det straffrättsliga förfarandet, från det tillfälle då en person blir misstänkt eller tilltalad för att ha begått ett brott eller ett påstått brott fram till dess att det slutliga avgörandet av om personen har begått det aktuella brottet har vunnit laga kraft. Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade betraktas som oskyldiga till dess att deras skuld har fastställts enligt lag. Offentliga uttalanden om skuld Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det i offentliga uttalanden från myndigheter och i rättsliga avgöranden, utöver dem som avser frågan om skuld, inte hänvisas till en misstänkt eller tilltalad som om den personen vore skyldig så länge denne inte har bevisats vara skyldig enligt lag. Detta ska inte påverka de åtgärder av åklagaren som syftar till att bevisa att den misstänkte eller tilltalade är skyldig, och inte heller preliminära avgöranden av processuell karaktär som meddelas av rättsliga eller andra behöriga myndigheter och som grundas på misstanke eller bevisning som talar till nackdel för den misstänkte eller tilltalade. L 65/8 Europeiska unionens officiella tidning 2.Medlemsstaterna ska se till att lämpliga åtgärder finns tillgängliga vid överträdelse av den skyldighet som anges i punkt 1 i denna artikel att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som om de vore skyldiga, i enlighet med detta direktiv och särskilt artikel 10. 3.Den skyldighet som fastställs i punkt 1 att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som om de vore skyldiga får inte hindra myndigheter från att offentligt sprida information om ett straffrättsligt förfarande när detta är absolut nödvändigt av skäl som rör brottsutredningen eller ligger i allmänhetens intresse. Framställning av misstänkta eller tilltalade 1.Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att se till att misstänkta och tilltalade inte framställs som skyldiga, idomstol eller offentligt, genom användning av fysiskt begränsande åtgärder. 2.Punkt 1 ska inte hindra medlemsstaterna från att tillämpa fysiskt begränsande åtgärder som krävs i enskilda fall som har samband med säkerheten eller för att hindra misstänkta eller tilltalade från att avvika eller ha kontakt med tredje parter. 1.Medlemsstaterna ska se till att bevisbördan vid fastställandet av misstänktas och tilltalades skuld åvilar åklagaren. Detta ska inte påverka tillämpningen av en domares eller en behörig domstols skyldighet att söka efter bevisning som kan tala till den misstänktes eller tilltalades såväl fördel som nackdel, och inte heller försvarets rätt att lägga fram bevisning i enlighet med tillämplig nationell rätt. 2.Medlemsstaterna ska se till att alla tvivel i skuldfrågan är till den misstänktes eller tilltalades fördel, även när domstolen prövar huruvida den berörda personen bör frikännas. Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv 1.Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att tiga med avseende på det brott som de misstänks eller tilltalats för att ha begått. 2.Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att inte vittna mot sig själva. 3.Utövandet av rätten att inte vittna mot sig själv ska inte hindra den behöriga myndighetens upptagning av bevis som kan erhållas lagligen genom användning av lagliga tvångsmedel och som finns oberoende av de misstänktas eller tilltalades vilja. 4.Medlemsstaterna får tillåta att rättsliga myndigheter vid påföljdsbestämningen beaktar misstänktas och tilltalades samarbetsvilja. 5.Misstänktas och tilltalades utövande av rätten att tiga eller av rätten att inte vittna mot sig själv får inte användas mot dem och får inte betraktas som bevis för att de har begått det aktuella brottet. Europeiska unionens officiella tidning L 65/9 Denna artikel ska inte hindra medlemsstaterna från att besluta att, med avseende på mindre förseelser, handläggningen av ärendet eller målet eller av vissa av dess delar får genomföras skriftligen eller utan att den misstänkte eller tilltalade hörs av de behöriga myndigheterna med avseende på det aktuella brottet, under förutsättning att detta är förenligt med rätten till en rättvis rättegång. RÄTT ATT NÄRVARA VID RÄTTEGÅNGEN Rätt att närvara vid rättegången 1.Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har rätt att närvara vid sin egen rättegång. 2.Medlemsstaterna får föreskriva att en rättegång som kan leda till ett avgörande om en misstänkts eller tilltalads skuld eller oskuld får hållas i dennes utevaro, om a)den misstänkte eller tilltalade i rätt tid har underrättats om rättegången och konsekvenserna av utevaro, eller om b)den misstänkte eller tilltalade, efter att ha blivit underrättad om rättegången, företräds av en försvarare med fullmakt som utsetts av antingen den misstänkte eller tilltalade eller av staten. 3.Ett avgörande som har meddelats i enlighet med punkt 2 får verkställas mot den berörda personen. 4.Om medlemsstaterna tillhandahåller en möjlighet att hålla en rättegång i en misstänkts eller tilltalads utevaro, och det inte är möjligt att uppfylla villkoren i punkt 2 i denna artikel eftersom en misstänkt eller tilltalad trots rimliga ansträngningar inte kunnat hittas, får medlemsstaterna föreskriva att ett avgörande ändå kan meddelas och verkställas. I sådana fall ska medlemsstaterna se till att när misstänkta eller tilltalade informeras om ett avgörande, särskilt när de grips, även informeras om möjligheten att angripa avgörandet och om rätten till en ny rättegång, eller om andra rättsmedel, i enlighet med artikel 9. 5.Denna artikel ska inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som föreskriver att domaren eller den behöriga domstolen tillfälligt får utvisa en misstänkt eller tilltalad från rättegången när det är nödvändigt i syfte att säkerställa ett korrekt genomförande av det straffrättsliga förfarandet, under förutsättning att rätten till försvar iakttas. 6.Denna artikel ska inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som föreskriver att förfaranden, eller delar av dessa, får genomföras skriftligen, under förutsättning att detta är förenligt med rätten till en rättvis rättegång. Rätt till en ny rättegång Medlemsstaterna ska se till att misstänkta eller tilltalade, om dessa inte var närvarande vid sin rättegång och om de villkor som anges i artikel 8.2 inte var uppfyllda, har rätt till en ny rättegång eller annat rättsmedel som medger en ny prövning av sakfrågan, inbegripet prövning av ny bevisning, och som kan leda till att det ursprungliga avgörandet upphävs. I detta avseende ska medlemsstaterna se till att dessa misstänkta och tilltalade har rätt att närvara, att delta på ett effektivt sätt i enlighet med förfaranden enligt nationell rätt och att utöva sin rätt till försvar. L 65/10 Europeiska unionens officiella tidning ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER 1.Medlemsstaterna ska se till att misstänkta och tilltalade har tillgång till ett effektivt rättsmedel om deras rättigheter enligt detta direktiv åsidosätts. 2.Utan att det påverkar tillämpningen av nationella bestämmelser och system i fråga om bevistillåtlighet ska medlemsstaterna se till att rätten till försvar och rätten till en rättvis rättegång iakttas vid bedömningen av uttalanden som misstänkta eller tilltalade har gjort eller av bevis som upptagits med åsidosättande av deras rätt att tiga eller deras rätt att inte vittna mot sig själv. Medlemsstaterna ska och därefter skicka tillgängliga uppgifter till kommissionen som visar hur de rättigheter som fastställs i detta direktiv har genomförts. Kommissionen ska lägga fram en rapport för och rådet om genomförandet av detta direktiv. Ingenting i detta direktiv ska ses som en begränsning av eller ett avsteg från några av de rättigheter och rättssäkerhets garantier som säkerställs enligt stadgan, eller andra relevanta bestämmelser i internationell rätt eller medlemsstaters rätt som erbjuder en högre skyddsnivå. Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . De ska genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Europeiska unionens officiella tidning L 65/11 Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen. Svenska bestämmelser genom vilka 2016/343/EU Artikeln anger syfte – ingen Lag (2000:704) om internationell rättslig hjälp i brottmål Förordning (2000:704) om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål 2 kap. 19 § regeringsformen Lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för den mänskliga rättigheterna och grund- 1 kap. 9 § och även 2 kap. 11 § 4 kap. 13 §, 7 kap. 6 §, 23 kap. 4 § och 45 kap. 3 a § 7 § polislagen (1984:387) 11 § förvaltningslagen (1986:223) 6 kap. 25 § kommunallagen (1991:900) Bilaga 3 SOU 2017:17 4 kap. 13–15 §§, 7 kap. 6 §, 49 kap. 1, 3 och 5 §§ samt 58–59 kap. rätte- 1 och 2 §§ lagen (1975:1339) om 3 § lagen (1986:765) med instruktion 3 § förordningen (1975:1345) med 7 § polislagen (1984:387) 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) 12 § förvaltningslagen (1986:223) 6 kap. 24 § kommunallagen (1991:900) Artikeln anger att skyldigheten enligt artikel 4.1 att inte hänvisa till misstänkta eller tilltalade som om de vore skyldiga inte får hindra myndigheter från att offentligt sprida information om ett straffrättsligt förfarande när detta är absolut nödvändigt eller ligger i allmänhetens intresse – ingen lagstiftning krävs. Artikel 5.1–2 5 kap. 9 § första stycket Se även JO 1958 s. 54, JO 1973 s. 200 och JO dnr 2244-1993 1 kap. 6 §, 2 kap. 11 § och 4 kap. 10 § häkteslagen (2010:611) Artikel 6.1–2 2 kap. 19 § regeringsformen 1 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen 23 kap. 4 § och 45 kap. 3 a § Lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för den mänskliga rättigheterna och grund- SOU 2017:17 Bilaga 3 Rätten att tiga och rätten att inte vittna mot sig själv Artikel 7.1–2 23 kap. 12 §, 36 kap. 1 och 6 §§ samt 38 kap. 2 § 12–12 a §§ förundersökningskun- görelsen (1947:948) Se även t.ex. 44 kap. 3 § skatteför- farandelagen (2011:1244) och 7 kap. 6 § tullagen (2016:253) Artikeln anger att rätten att inte vittna mot sig själv inte ska hindra en behörig myndighets upptagning av bevis som kan användning av lagliga tvångs- medel och som finns oberoende av de misstänktas eller tilltala- åtgärder är inte nödvändiga. 29 kap. 5 § första stycket 5 brotts- Lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för den mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna Bestämmelsen i 35 kap. 4 § tillåter att en tilltalads underlåtenhet att medverka kan tillmätas viss betydelse i bevishänseende. Bestämmelsen tolkas i ljuset av . ställning som lag medför att den tilltalades passivitet aldrig får utgöra den enda eller avgörande bevisningen. 20 kap. 7–7b §§, 30 kap. 2 §, 45 kap. 10 a §, 46 kap. 2 §, 48 kap. och 51 kap. 13 § Bilaga 3 SOU 2017:17 Rätten att närvara vid rättegången 21 kap. 2 § 21 kap. 2 §, 32 kap. 6 §, 45 kap. 9 och 15 §§, 46 kap. 15 a § och 51 kap. 21–22 §§ Artikeln anger att ett avgörande som har meddelats i enlighet med artikel 8.2 får verkställas mot den misstänkte eller till- Artikeln stadgar att det i vissa fall kan vara möjligt att meddela och verkställa ett avgörande i den misstänktes eller tilltala- des utevaro trots att villkoren enligt artikel 8.2 inte är upp- I sådana fall ska den mittsänkte eller tilltalade när han eller hon informeras om ett avgörande även informeras om möjligheten att angripa avgörandet och om rätten till en ny rättegång, eller om andra särskilda rättsmedel, i enlighet med artikel 9. av den föreslagna ändringen i 46 kap. 15 a § rättegångs- balken är några lagstiftnings- åtgärder inte nödvändiga. 5 kap. 9 §, 36 kap. 18 § och 37 kap. 20 kap. 7–7b §§, 30 kap. 2 §, 45 kap. 10 a §, 46 kap. 2 §, 48 kap. och 51 kap. 13 § SOU 2017:17 Bilaga 3 Artikeln behandlar rätten till Rätt till en ny en ny rättegång eller annat lik- värdigt rättsmedel i de fall de villkor som anges i artikel 8.2 inte är uppfyllda. Inom ramen för svensk rätt på- kallas inte några särskilda lag- fylla villkoren enligt artikel 8.2 46 kap. 15 a § tredje stycket utmönstras enligt vilken det varit möjligt att avgöra ett mål trots att den tilltalade inte del- givits kallelse till förhandlingen i de fall den tilltalade avvikit eller håller sig undan på ett sådant sätt att han eller hon inte kan hämtas till förhand- 4 kap. 13–15 §§, 7 kap. 6 §, 49 kap. 1, 3 och 5 §§ samt 58–59 kap. rätte- 1 och 2 §§ lagen (1975:1339) om 3 § lagen (1986:765) med instruktion 3 § förordningen (1975:1345) med 7 § polislagen (1984:387) 3 kap. 2 § skadeståndslagen 12 § förvaltningslagen (1986:223) 6 kap. 24 § kommunallagen Bilaga 3 SOU 2017:17 2 kap. 11 § andra stycket och 19 § 35 kap. 1 § Lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för den mänskliga rättigheterna och grund- Artikeln anger att medlems- staterna i vissa intervall ska till kommissionen som visar hur de rättigheter som fast- ställs i direktivet har genom- Ingen lagstiftning krävs. Bestämmelsen riktar sig till Kommissionen – ingen lag- Artikeln anger att direktivet inte får försämra befintliga rättigheter – ingen lagstift- Artikeln anger vissa regler om införlivandet – ingen lagstift- – ingen lagstiftning krävs Artikeln anger att direktivet riktar sig till medlemsstaterna – ingen lagstiftning krävs. –en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. 2.Kraftsamling för framtidens energi. 3.Karens för statsråd och statssekreterare. 4.För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det folkhälsopolitiska ramverket. 5.Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. 7.Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål. 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. 9.Det handlar om oss. –unga som varken arbetar eller studerar. 10.Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. Volym 1 och 2. 12.Att ta emot människor på flykt. 13.Finansiering av infrastruktur med privat kapital? 16.Sverige i –2014. 17.Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Karens för statsråd och statssekreterare. [3] Vägskatt. Volym 1 och 2. Finansiering av infrastruktur med privat kapital? Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål. Att ta emot människor på flykt. Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången. Genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Kraftsamling för framtidens energi. Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2017. Kärnavfallet – en fråga i ständig förändring. – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd. För en god och jämlik hälsa. En utveckling av det Svensk social trygghet i en globaliserad värld. Del 1 och 2. Det handlar om oss. – unga som varken arbetar eller studerar. Ny ordning för att främja god sed och hantera oredlighet i forskning. i –2014 [16]