sou · H4B394 · 2017-01-01 00:00:00 — Den skola där eleven går ska därför anmäla till hemkommunen om eleven uppvisar ogiltig frånvaro som är av betydande omfattning (prop. 2009/10:165). Det finns också anledning att i sammanhanget förtydliga att an- svaret för skolpliktsbevakningen när det gäller barn och ungdomar som är placerade vid särskilda ungdomshem åligger barnens och ungdomarnas hemkommuner. Samverkan krävs mellan hemkom- mun, socialtjänst och ungdomshem för att fullgöra detta. har i allmänna råd37 om hur skolor ska arbeta med att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan angett att hemkommunen respektive huvudmannen bör ha rutiner för att tillse att skolplikten fullgörs och att huvudmannen bör ha en samlad bild av elevernas frånvaro. Vidare anges att rek- torn bör skapa rutiner för kontinuerlig frånvarorapportering som gör det möjligt att uppmärksamma och ha en samlad bild av elevernas frånvaro. Rektorn bör även se till att det finns rutiner för rapportering av ogiltig frånvaro till vårdnadshavaren som säker- ställer att informationen når vårdnadshavaren . Vidare anges att rektorn bör se till att orsaker till frånvaro utreds skynd- samt och att konkreta åtgärder sätts in med utgångspunkt i den 3529 kap. 6 § skollagen. 2009/10:165. 37Skolverkets allmänna råd om att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan. Skolplikt och rätt till utbildning genomförda utredningen för att komma till rätta med ogiltig från- varo. Rektorn bör även följa upp de åtgärder som vidtagits och vid behov pröva andra åtgärder för att komma till rätta med ogiltig från- varo samt ha rutiner för samverkan med elevhälsan och vid behov med andra samhällsfunktioner. 3.5.1Tvångsåtgärder när en elev inte fullgör sin skolgång Angående skolpliktens tvångsmedel uttalade departementschefen bl.a. följande i förarbetena (prop. 1985/86:10) till 3 kap. 16 § skollag (motsvarigheten till nuvarande 7 kap. 23 §): När ett barn utan giltig orsak uteblir från skolan bör i första hand skolans personal försöka komma till rätta med problemet genom samtal med barnet och dess vårdnadshavare. (...) Vårdnadshavares ovillighet att få barnet till skolan kan ha olika orsaker. I en del fall kan skälet vara att barnet självt inte vill gå till skolan. Andra orsaker kan vara att vård- nadshavarna är oroliga för trafiken på vägen till skolan eller för att barnet skall bli utsatt för mobbning. Det kan också hända att vårdnadshavarna vill att barnet skall få en annan lärare eller få gå vid en annan skolenhet. I en del fall kan vårdnadshavarnas åtgärd att hålla barnet hemma vara avsedd som påtryckningsmedel för att få till stånd en ändring, t.ex. överflyttning till en annan skolenhet. (...) Det är viktigt att skolan för- söker komma till rätta med de bakomliggande orsakerna. Skolan bör på alla sätt sträva efter att söka få till stånd en lösning i samförstånd med vårdnadshavarna och barnet. (...) Men skolan kan självfallet inte falla undan för krav på att barnet skall få en viss lärare e.d. I de fall där varken övertalning eller rimligt tillmötesgående från skolans sida hjälper inställer sig frågan om tvångsmedel. (...) Jag har talat om fall där vårdnadshavarna inte har gjort vad på dem ankommer för att barnet skall inställa sig i skolan. Fall kan finnas där barnet uteblir utan att vårdnadshavarna kan lastas. Det gäller särskilt när barnet är i högstadie- åldern och tillsynen av naturliga skäl inte kan vara lika långtgående som . Självfallet får skolan inte låta det bero. Personalen måste få barnet att inse sitt eget bästa. Jag anser det inte rimligt att tillåta tvångs- medel i sådana situationer.38 Enligt skollagen har hemkommunen möjlighet att förelägga en vård- nadshavare att fullgöra sina skyldigheter, oavsett om utbildningen där eleven fullgör sin skolplikt bedrivs av en offentlig eller enskild huvudman. När det gäller elever i specialskolan och sameskolan är 1985/86:10. Skolplikt och rätt till utbildning det huvudmannen för dessa skolformer som fattar beslut om ett föreläggande. Ett föreläggande får förenas med vite. Om eleven inte fullgör sin skolgång och det beror på att vårdnads- havaren inte gjort vad denne är skyldig att göra är hemkommunens skarpaste verktyg möjligheten att använda sig av föreläggande, vilket kan förenas med vite. När det gäller elever i sameskolan och specialskolan är det Sameskolstyrelsen respektive Specialpedagogiska skolmyndigheten som beslutar om vitesföreläggande. Enligt förarbetena39 till skollagen bör ett beslut om vitesföre- läggande föregås av en utredning av skälen till att eleven inte fullgör sin skolplikt. I utredningen bör eleven och elevens vårdnadshavare komma till tals och ge sin syn på situationen. Utredningen bör ske i samråd med personal inom elevhälsan. Det är också angeläget att eleven och elevens vårdnadshavare får information om innebörden av att skolplikten inte fullföljs. Vidare är det av stor vikt att vites- föreläggandet utformas på ett sådant sätt att det blir tydligt för elev- ens vårdnadshavare exakt vad han eller hon ska göra och detta senast ska ske. Vidare framgår av förarbetena att föreläggandet bör vara utfor- mat så att det alltid finns en möjlighet att fullgöra det genom att eleven inställer sig vid en skola med offentlig huvudman där skol- plikten kan fullgöras. Ett föreläggande som gäller en vårdnadshavare till en elev som fullgör skolplikten vid en fristående skola bör där- för ge vårdnadshavare alternativa möjligheter att fullgöra sina skyl- digheter. Detta kan ske antingen genom att visa att barnet fullgör sin skolgång vid en fristående skola eller genom att barnet inställer sig vid en särskilt angiven skol- enhet med utbildning som anordnas av en offentlig huvudman.40 Vitesföreläggandet måste vara utformat så att vårdnadshavare får helt klart för sig vad som fordras av vårdnadshavaren för att undgå skyldighet att betala det fastställda vitesbeloppet.41 Om föreläggan- det innebär en skyldighet att vidta en viss åtgärd ska det, enligt 2 § lagen (1985:206) om viten, av föreläggandet framgå vid vilken tid- punkt eller inom vilken tidsfrist åtgärden ska vidtas. 2009/10:165. Skolplikt och rätt till utbildning Det är viktigt att ett vitesföreläggande inte beslutas förrän alla tänkbara ansträngningar har gjorts för att finna en lösning på fri- villig väg. Ett föreläggande får givetvis inte meddelas om eleven vägrar att gå i skolan trots att vårdnadshavaren har gjort vad som ankommer på honom eller henne i detta sammanhang (se prop. 1985/86:10). Om vårdnadshavare inte följer ett vitesföreläggande får kommu- nen ansöka hos förvaltningsrätten om utdömande av vite i enlighet med 6 § lagen om viten. Ett beslut om föreläggande gäller om inte annat beslutas. Av 28 kap. 5, 7 och 8 §§ skollagen framgår att beslut om föreläggande får överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Det finns rättsfall på området, bland annat ett mål42 rörande en pojke som inte fullgjort sin skolplikt. I målet finner kammarrätten, till skillnad från förvaltningsrätten, att det saknas förutsättningar för utdömande av vite mot hans vårdnadshavare. Kammarrätten anför att en förutsättning för utdömande av vite mot en vårdnadshavare som inte förmått sitt barn att fullgöra sin skolplikt är att vitesföre- läggandet föregåtts av att alla tänkbara ansträngningar gjorts av finna en lösning på frivillig väg. Kammarrätten finner, till skillnad från förvaltningsrätten, att det inte är visat att barn- och utbildningsnämnden vidtagit åtgärder som på ett kon- struktivt sätt kunnat bidra till att lösa situationen i förevarande fall. Kammarrätten anser att det saknas förutsättningar för utdömande av aktuellt vite. Vidare anser Kammarrätten att ett vitesföreläggande endast får tillgripas om det är visat att barnets bristande skolgång beror på att en vårdnadshavare inte fullgjort vad som ankommer på denne. I målet hade sonen endast haft en sporadisk skolgång . Vårdnadshavaren har förvisso inte förmått honom att gå till skolan, men vårdnadshavaren har enligt kammarrätten aktivt samarbetat med skolan och för att komma till rätta med skolsituationen. Rätten menar att det inte går att bortse från att sonen är i högstadieåldern och att det är han själv som, av okänd anledning, vägrat att gå i skolan. Vid en sammantagen bedömning är det inte visat att hans bristande skolgång berott på att vårdnads- havaren inte gjort vad som ankommer på vårdnadshavaren. Det finns därför inte förutsättning för vitesföreläggande, menar rätten. 42 Kammarrätten i , avgörande i mål nr 1385-10. Skolplikt och rätt till utbildning har i allmänna råd43 om hur skolor ska arbeta med att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan angett att hemkommunen bör i fråga om föreläggande och vite ha rutiner för hur eleven och vårdnadshavaren ska komma till tals och ge sin syn på situationen, samt genomföra utredningen av skälen för elevens frånvaro i samråd med rektorn för elevens skol- enhet och med elevhälsan. 43 allmänna råd om att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan. 4 Förekomsten av frånvaro Utredningen har i uppdrag att kartlägga långvarig och ofta åter- kommande frånvaro, såväl ogiltig som giltig i , grund- särskolan, specialskolan och sameskolan. I det här kapitlet redogörs för mätningar av förekomsten av frånvaro i dessa skolformer. Fokus i kapitlet är på ogiltig frånvaro, men kapitlet innehåller också en diskussion om giltig frånvaro. Alla skolpliktiga barn ska delta i den verksamhet som anordnas i skolan, om barnet inte har giltigt skäl att utebli. Barnens hem- kommuner ansvarar för att rätten till utbildning tillgodoses och att skolpliktiga barn får föreskriven utbildning. Barnets vårdnadshavare ska se till att barnet fullgör sin skolplikt. Kommunen ska se till att elever i dess grundskola och grundsärskola fullgör sin skolgång1 och när en skolpliktig elev börjar eller slutar vid en fristående skola eller utan giltigt skäl är frånvarande i betydande utsträckning ska huvudmannen för den fristående skolan lämna uppgifter om det till elevens hemkommun. Trots skolplikten är ogiltig frånvaro vanligt förekommande. För- senade ankomster och ströfrånvaro bland elever är en del av den svenska skolans vardag. Ströfrånvaro kan dock eskalera och bli om- fattande, eller så kan eleven helt vägra att komma till skolan. Också giltig frånvaro kan bli problematisk. En frånvaro som är så omfatt- ande att den hotar att leda till att eleven inte når de sociala målen eller kunskapsmålen för utbildningen kan enligt utredningens be- dömning benämnas som problematisk frånvaro. Det finns elever som är frånvarande från utbildningen i en så stor utsträckning att de inte får tillräckliga betyg för att nå behörighet till gymnasieskolans eller gymnasiesärskolans nationella program. Dessa elever får inte sin 1 Även huvudmannen för specialskolan och sameskolan ska se till att elever i respektive skol- form fullgör sin skolgång. rätt till utbildning tillgodosedd och en framtid utan godkända betyg kan se dyster ut. Att långvarig frånvaro förekommer i uppmärksammades ursprungligen i tillsyn. Det ledde till att förekomsten av långvarig ogiltig frånvaro kartlades 2007 och redovisades i rapporten till utbildning.2 Därefter har förekomsten kartlagts i rappor- ten Skolfrånvaro och vägen tillbaka.3 Den senaste nationella kart- läggningen av ogiltig frånvaro, Omfattande ogiltig frånvaro i grundskolor, publicerades av Skolinspektionen 2016. Långvarig eller ofta återkommande frånvaro innebär ofta problem för den enskilda eleven och även för samhället kan frånvaro leda till svårigheter och kostnader. Att öka närvaron innebär således en vinst både för den enskilda eleven och för samhället. Ett första steg för att komma till rätta med den problematiska frånvaron är att belysa dess omfattning.4 En framgångsfaktor för att komma till rätta med frånvaro är att den uppmärksammas och registreras så fort som möjligt. Att från- varo registreras är dock inte en tillräcklig åtgärd. Frånvaron måste analyseras för att klarlägga omfattning, mönster och system i från- varon. Insatser för att främja närvaro och förebygga frånvaro behö- ver genomföras i varje skola. När det gäller problematisk frånvaro måste orsaker utredas på individnivå och följas av relevanta åtgärder som utgår från orsakerna till frånvaron. Skolor och kommuner rapporterar och följer upp frånvaro på olika sätt och med olika kvalitet och intervall. Det här innebär att resultaten för samtliga undersökningar som redovisar frånvaro till viss del är osäkra, men undersökningarna kan ändå användas för att ge indikationer på vilka områden och verksamheter som behöver utvecklas. 2Skolverket (2008). Rätten till utbildning. Om elever som inte går i skolan. 3Skolverket (2010). Skolfrånvaro och vägen tillbaka. Långvarig ogiltig frånvaro i grund- skolan ur elevens, skolans och förvaltningens perspektiv. 4.1Nationella mätningar av ogiltig frånvaro I det följande redogörs för de nationella mätningar av ogiltig från- varo som genomförts i de obligatoriska skolformerna. Som giltiga skäl för frånvaro räknas bland annat sjukdom, beviljad ledighet eller befrielse från undervisningen i enlighet med skolförfatt- ningarna. Med ogiltig frånvaro avses frånvaro utan giltigt skäl från den obligatoriska verksamhet som anordnas. Frånvaro kan avse såväl undervisning som annan skolverksam- het som ingår i utbildningen. Den senaste nationella mätningen av ogiltig frånvaro genomför- des av Skolinspektionen i december 2015.5 Den är den största undersökningen som gjorts i på temat. Undersök- ningen gällde , grundsärskolan, sameskolan och special- skolan och omfattade två enkäter, en till samtliga kommuner och en till rektorer vid samtliga skolor. Rektorerna ombads svara på frågor om omfattningen av den ogiltiga frånvaron . Svarsfrekvensen på enkäten till kommunerna var . Vid Skolinspektionens bearbetning av resultatet antogs bortfallet vara slumpmässigt. På grund av den höga svarsfrekvensen gjordes inte någon uppräkning för att motsvara samtliga kommuner. Av de tre storstadskommunerna svarade inte på enkä- ten riktad till kommunen. Svarsfrekvensen på enkäten till rektorerna uppgick till . Bortfallet antogs vara slumpmässigt och de antalsuppgifter som redovisades räknades upp så att de skulle motsvara län, typ av huvud- man och skolform, så att urvalets svar skulle motsvara de olika grupp- ernas faktiska andelar av totalpopulationer.6 har tidigare genomfört två nationella mätningar av ogiltig frånvaro, läsåren 2006/077 samt 2008/09.8 Mätningarna gällde frånvaro i och grundsärskolan. Omfattningen av lång- varig ogiltig frånvaro kartlades genom enkäter till alla barn- och ut- bildningsförvaltningar (eller motsvarande) med ansvar för grund- och grundsärskolan och till ett urval fristående skolor. 5Skolinspektionen (2016). Omfattande ogiltig frånvaro i grundskolor. 7Skolverket (2008). Rätten till utbildning. Om elever som inte går i skolan. 8Skolverket (2010). Skolfrånvaro och vägen tillbaka. Långvarig ogiltig frånvaro i grund- skolan ur elevens, skolans och förvaltningens perspektiv. I det följande redogörs huvudsakligen för Skolinspektionens kartläggning av frånvaro. Vissa resultat i den jämförs också med Skol- verkets tidigare kartläggningar. Det finns dock en osäkerhet i jäm- förelserna . Det här beror på att uppföljningen av frånvaro har förbättrats i både skolor och kommuner till följd av att allt fler skolor har tekniska system för registrering av frånvaro. Skolinspektionen påpekar dock, att det fortfarande i samband med kartläggningen 2015 fanns ett antal rektorer som meddelade att de ännu inte hade rutiner för frånvarorapportering och att de därför hade svårigheter att besvara enkäten. Att det finns en osäkerhet i jämförelsen av frånvaro beror också på att Skolinspektionens enkät riktades till rektorerna för alla skolor, medan tidigare enkäter riktades till utbildningsförvalt- ningar som ombads uppskatta omfattningen av frånvaron samt till ett urval fristående skolor. Rektorerna kan antas ha god kännedom om frånvaron på den egna skolan, varför de uppgifter som redovi- sas enligt Skolinspektionen är de mest tillförlitliga. är det troligt att också dessa data döljer ett mörkertal på grund av att all frånvaro inte registreras av skolorna, en diskussion som utredningen återkommer till i kapitel 5, Frånvaro måste upp- märksammas. 4.2Ogiltig sammanhängande frånvaro i de obligatoriska skolformerna I Skolinspektionens enkät mättes ogiltig sammanhängande frånvaro som avser sådan ogiltig frånvaro då eleven varit helt frånvarande i minst en månad. Skolinspektionens resultat visar att nästan 1 700 elever rapporterades ha ogiltig frånvaro i en månad eller mer. Med nästan en miljon skolpliktiga elever i motsvarar detta 1,7 av 1 000 elever. Den flesta av dessa (1 220 elever) hade varit frånvarande i en månad till en termin, men cirka 200 elever rapporterades ha varit borta från skolan under mer än ett läsår. Ogiltig sammanhängande frånvaro är mer vanligt förekommande i årskurs 7–9 än i lägre årskurser. I figur 1 nedan visas rapporterat antal elever i årskurs 1–6 och 7–9 med ogiltig sammanhängande från- varo uppdelat på frånvarons längd. 2 månader - 1 termin 1 termin - 1 läsår Mer än ett läsår Totalt rapporterades 455 elever i årskurs 1–6 ha ogiltig samman- hängande frånvaro, medan motsvarande antal bland elever i årskurs 7–9 var 1 221. Det här innebär att nästan fyra av 1 000 elever i års- kurs 7–9 och knappt en av 1 000 elever i årskurs 1–6 hade varit sammanhängande frånvarande i minst en månad. Förekomsten är i stort sett lika vanlig bland pojkar som bland flickor. Enligt kartläggningen är frånvaron ungefär lika vanlig i kommunala som i fristående skolor. Skolinspektionen konstaterar att det inte skett någon ökning av den ogiltiga sammanhängande frånvaron sedan mät- ning /09. Också i tidigare undersökningar framkom att könsfördelningen är jämn när det gäller sammanhäng- ande frånvaro. När man jämför huvudmannatyperna och uppgif- terna 2009 och 2015 är skillnaderna så små att det inte går att dra några säkra slutsatser om utvecklingen. När det gäller elever i årskurs 7–9 har storstäder9 och glesbygds- kommuner10 en något högre andel elever med ogiltig sammanhäng- ande frånvaro än genomsnittet för riket. I storstäder och glesbygds- kommuner var den rapporterade andelen , medan genom- snittet för riket var . När man jämför kommungrupperna ingick enbart kommunala skolor i mätning 2009, varför Skolinspektionen har jämfört sina resultat för de kommunala skolorna med tidigare mätning. Den ogiltiga sammanhängande frånvaron verkar ha ökat i glesbygdskommunerna och minskat något i storstäderna. Ökningen i glesbygdskommunerna kan förklaras av att det skett en faktisk ökning, eller av att digitala system för frånvarorapportering kan ha införts senare i glesbygdskommuner än i storstäder och att rapporteringen av sammanhängande frånvaro därför nu blivit mer tillförlitlig i glesbygdskommuner. I utmärkte sig glesbygdskommuner inte genom en hög frånvaro i förhållande till övriga kommungrupper. I rapporten står också att personalen i ett par skolintervjuer som genomfördes i små skolor förde fram att skolans storlek är en vik- tig bakomliggande faktor till att det fanns relativt få problem med omfattande frånvaro. Skolpersonalen i dessa skolor menade att små- skaligheten möjliggör att man tidigt uppmärksammar signaler om att något inte står rätt till. Att en elev är borta eller befinner sig i skolan utan att gå på lektioner märks i en liten skola. I mindre tät- befolkade kommuner är skolorna i genomsnitt mindre. Enligt Skol- verket kunde detta tjäna som en förklaring till skillnader mellan olika typer av kommungrupper.11 Skolinspektionen hade ursprungligen för avsikt att undersöka sambandet mellan skolstorlek och omfattningen av frånvaro, men det visade sig svårt att genomföra i praktiken, då elevantalet per skola som angavs av rektorerna i enkäten avvek från de nationella siff- rorna i statistik. Det här gjorde det svårt att bedöma 9Sveriges Kommuner och Landstings kommungruppsindelning. Storstäder är , och . 10Sveriges Kommuner och Landstrings kommungruppsindelning. Glesbygdskommuner är kommuner med en tätortsgrad understigande och mindre än åtta invånare per kvadratkilometer. Antalet glesbygdskommuner är 20. 11Skolverket (2010). Skolfrånvaro och vägen tillbaka. Långvarig ogiltig frånvaro i grund- skolan ur elevens, skolans och förvaltningens perspektiv. vilken uppgift som var mest korrekt och kunde tjäna som underlag för en sådan granskning. Enligt en forskningsöversikt som publicerades går det att statistiskt säkerställa att elever på större skolor generellt sett har en högre grad av frånvaro och att det är vanligare med avhopp (samman- ställningen täckte även gymnasieåldern) än på mindre skolor. Enligt översikten finns det studier som pekar på att elevers närvaro på ett generellt plan tenderar att gynnas av den mindre skolan. betonar författaren att frågan om vad som ligger bakom skolmiss- lyckanden är komplex, vilket gör det problematiskt att isolera skol- storleken som en oberoende faktor.12 4.3Ogiltig upprepad ströfrånvaro i de obligatoriska skolformerna I Skolinspektionens enkät avsåg ogiltig upprepad ströfrånvaro ogiltig frånvaro från enstaka lektioner/dagar motsvarande cirka 5–frånvaro som pågått . Resultaten visar att drygt 18 000 elever rapporterades ha ogiltig upprepad ströfrånvaro . Två tredjedelar av de strö- frånvarande eleverna hade varit ogiltigt och upprepat ströfrånvarande till en termin. Drygt 2 300 elever rapporterades ha varit upprepat ströfrånvarande i mer än ett läsår. Ogiltig upprepad ströfrånvaro är vanligare i årskurs 7–9 än i års- kurs 1–6. Nedan visas rapporterat antal elever med ströfrånvaro i årskurs 1–6 och 7–9 uppdelat på frånvaron längd. 12 , C-H (2014). Skolstorlekens påverkan på elevers skolprestationer och sociala situation i skolan – en forskningsöversikt. 2 månader - 1 termin 1 termin - 1 läsår Mer än ett läsår 2 000 4 000 6 000 8 000 10 000 Av eleverna i årskurs 1–6 rapporterades 4 656 ha ogiltig upprepad ströfrånvaro, medan motsvarande antal i årskurs 7–9 var 13 715. När man relaterar dessa siffror till det totala antalet elever i årskurs 1–6 innebär det att 7 av 1 000 elever hade varit upprepat ströfrån- varande, medan motsvarande uppgift för årskurs 7–9 var drygt 43 av 1 000 elever. Upprepad ströfrånvaro är något vanligare bland pojkar än bland flickor. Upprepad ströfrånvaro i årskurs 7–9 är mer utbredd i kommu- nala skolor än i fristående. Nästan 47 av 1 000 elever i årskurs 7–9 i skola hade upprepad ströfrånvaro, medan motsvarande antal i fristående skolor var 28 av 1 000 elever. I årskurs 1–6 är strö- frånvaron däremot något högre i fristående skolor än i kommunala. Andelen ogiltig ströfrånvaro i årskurs 7–9 var störst i storstäderna där drygt 60 av 1 000 elever hade en ogiltig upprepad ströfrånvaro. I glesbygdskommuner var andelen , medan genomsnittet för riket var . Skolinspektionen konstaterar att 18 000 elever med upprepad ströfrånvaro är ett stort problem och en indikation på att fler insatser behövs. Antalet elever med ogiltig upprepad ströfrånvaro är betydligt större i den senaste mätningen av frånvaro än i mot- svarande kartläggning 2009. En jämförelse visar en ökning med om- kring av ströfrånvaron totalt och en ökning i årskurs 1–6 på totalt . Också i tidigare mätningar kon- staterades en avsevärd ökning , vilken ansågs bero på att uppföljningen av frånvaron förbättrats i kommunerna. Den proportionellt största ökningen av upprepad ströfrånvaro i Skolinspektionens undersökning finns alltså i årskurs 1–6, även om ströfrånvaron är mest utbredd i de senare årskurserna. Enligt Skolinspektionen kan detta vara en illavarslande signal, men det kan heller inte uteslutas att ökningen beror på att en tidigare underrapportering varit större för årskurs 1–6 än årskurs 7–9.