sou · H5B330d2 · 2017-03-31 00:00:00 — Det kan dock inte uteslutas att det finns behov att i vissa situationer låta en kvalificerad revisor säkra kvaliteten i det av före- tagets revisorer utförda arbetet eller att genomföra ytterligare gransk- ningsåtgärder. Utredningen har därför valt att föreslå att Spelmyn- digheten ska ha rätt att utse en eller flera revisorer för att genomföra en revision av spelföretaget. I normalfallet görs detta då tillsammans med spelföretagets revisorer. De revisorer som för- ordnar kan t.ex. få till uppgift att tillsammans med de övriga revi- sorerna delta i granskningen av bolagets räkenskaper och årsredo- visning samt av styrelsens och verkställande direktörens förvaltning. För att denna tillkommande granskning ska kunna anpassas till det tillsynsbehov som har föreslår utredningen en skyldighet för att i samband med förordnandet av revisorer utfärda instruktioner för denna granskning. Spelmyndig- heten ska utfärda de instruktioner som från en tillsynssynpunkt är ändamålsenliga med hänsyn till omständigheterna i det konkreta fallet. Härigenom ges en möjlighet att säkra att myndigheten i sin egenskap av tillsynsmyndighet kan få tillgång till information som är anpassad till det behov som finns för att säkra en effektiv tillsyn över det enskilda spelföretaget. begrän- sas denna typ av utökad granskning till de situationer där Spelmyn- digheten finner det särskilt påkallat att utöka granskningsinsatsen. På så sätt begränsas de ytterligare pålagor för spelföretagen som för- slaget i denna del innebär. En av utsedd revisor ska vid fullgörandet av revisionsuppdraget inta en i förhållande till myndigheten oberoende ställning. är han eller hon skyldig att följa de instruktioner som meddelas av . Underlåter en av Spelmyndig- heten förordnad revisor att följa dessa instruktioner kan han eller hon bli föremål för disciplinärt ingripande från sida. För de av utsedda revisorerna ska myndigheten bestämma arvodet som sedan betalas av det granskade företaget. Arvodet ska utgöra ett skäligt arvode i förhållande till revisorns arbets- insats. En effektiv tillsyn över spelföretagen kräver att har tillräckliga förutsättningar för att genomföra sin tillsynsuppgift. Detta innebär bl.a. att myndigheten ska ha tilläcklig kunskap om de företag som är föremål för tillsyn och den verksamhet som bedrivs i dessa. Denna kunskap kan införskaffas t.ex. genom att Spelmyndig- heten periodiskt vidtar granskningsåtgärder baserade på en likaledes periodisk rapporteringsskyldighet för de företag som står under till- syn. Men detta är inte alltid tillräckligt. Det är enligt utredningen väl så angeläget att snabbt får tillgång till infor- mation om händelser eller omständigheter som mer på- verkar verksamheten i ett spelföretaget, s.k. händelsedriven rappor- tering. Utredningen har därför funnit skäl att i den föreslagna spellagen införa bestämmelser motsvarande de som gäller enligt bl.a. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, som ålägger revisorer en viss rapporteringsskyldighet gentemot . Skyl- digheten gäller inte bara de av företaget utsedda revisorerna utan också de av förordnade revisorerna. En revisor i ett spelföretag ska omgående till rapportera om han eller hon vid fullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av någon författning som reglerar företagets verksamhet, kan på- verka företagets fortsatta drift negativt eller kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller resultaträkningen fastställs eller leder till anmärkning. Skyldigheten att rapportera till kan uppkomma endast p.g.a. förhållanden som revisorn får kännedom om vid full- görande av sitt uppdrag. Det är alltså omfattningen av revisorns uppdrag som utgör avgränsningen för plikten att rapportera. När det gäller uppgifter som revisor får del av genom uppdrag i moderföretag eller dotterföretag eller företag som har en likartad för- bindelse med ett spelföretag utlöses en motsvarande rapporterings- plikt. Vad som sagts om revisorer gäller också för s.k. särskilda granskare som kan förordnas enligt 10 kap. aktiebolagslagen, och 8 kap. lagen om ekonomiska föreningar. På samma sätt som när det gäller revi- sorernas rapporteringsplikt begränsas en särskild granskares rappor- teringsplikt av hans eller hennes uppdrag. 23.17 Tillsynsvägledning till kommunerna Utredningens förslag: ska genom tillsynsväg- ledning löpande ge stöd till och följa hur kommunerna bedriver sin tillsyn över registreringslotterier. ska få meddela föreskrifter om den tillsyn som utövas av kommunerna. Liksom enligt dagens reglering innebär utredningens förslag till spel- lag att kommunen ska förordna en kontrollant för registrerings- lotterier. För att tillsynen ska bli enhetlig är det lämpligt att Spelmyndig- heten genom tillsynsvägledning ger stöd till och följer hur kommu- nerna bedriver tillsyn över registreringslotterier. ska få meddela föreskrifter om kommunernas tillsyn. I utredningens direktiv anges att ett införande av licenssystem kräver effektiva åtgärder mot aktörer som verkar på spelmarknaden utan tillstånd. Snabba och effektiva reaktioner från statens sida på över- trädelser av regleringen i dess helhet är av avgörande betydelse för upprätthållande av ett sådant system. Mot denna bakgrund ska utred- ningen analysera förhållandet mellan lotterilagens straffbestämmelse och relevanta bestämmelser i . Utredningen ska också lämna förslag till ett administrativt sanktionssystem med en tydlig gränsdragning mot de fall som är kriminaliserade så att dubbelbe- straffning inte uppstår. I direktiven framhålls också betydelsen av ett stärkt främjande- förbud för att skydda licenshavarna från otillbörlig konkurrens från spelanordnare som inte har tillstånd att agera på den svenska mark- naden. Enligt direktiven bör det gällande förbudet mot att främja lotterier som saknar tillstånd vara grunden för ett sådant skydd. Det kan dock antas att detta inte är tillräckligt för att hindra olagliga aktörer från att tillhandahålla lotterier till svenska spelare, varför det bör övervägas om främjandeförbudet ska kompletteras med ytter- ligare åtgärder. Direktiven anger vidare att utredaren ska analysera hur de delar av konvention om manipulation av resultat inom idrott som berör vadhållningsverksamhet ska beaktas inom ramen för ett licenssystem och bedöma om andra åtgärder behöver vidtas för att motverka spelrelaterad match-fixning och lämna nödvändiga författ- ningsförslag. I det här kapitlet redovisar utredningen sina överväganden och förslag om hur ett sanktionssystem bör utformas samt vissa andra kompletterande åtgärder för att spellagen ska efterlevas av de som verkar på spelmarknaden. Kapitlet inleds med en analys av förhållan- det mellan lotterilagens straffbestämmelse och relevanta bestäm- melser i . Utredningen ska enligt direktiven analysera förhållandet mellan lot- terilagens straffbestämmelse och relevanta bestämmelser i brottsbalk- en. En sådan analys görs i det här avsnittet. Specialstraffrättsliga bestämmelser finns i lotterilagens 54–57 §§. Brott mot lotterilagen faller under allmänt åtal (20 kap. 3 § rättegångs- balken). Med andra ord är åklagaren skyldig att åtala för brott mot lotterilagen, om inte annat är stadgat (20 kap. 6 § ). Överträdelser av lotterilagen kan också föranleda ansvar enligt allmän straffrätt. De i sammanhanget intressanta bestämmelserna är de som gäller dobbleri och grovt dobbleri. Olovligt anordnande av lotteri Enligt 54 § första stycket 1 lotterilagen döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet olovligen anordnar lotteri till böter eller fängelse . Flest polisanmälningar om olovligt anordnande av lotteri som görs av Lotteriinspektionen avser illegala spelautomater. Sådana brott kan föranleda ansvar både enligt lotterilagen och för dobbleri och grovt dobbleri enligt . Utredningen redogör särskild för sådant olovligt spel nedan under rubriken om illegala spel- automater. Olovligt innehav av spelautomat Enligt 28 § första stycket lotterilagen får penningautomater, värde- automater och varuspelsautomater innehas bara efter tillstånd. I andra stycket samma bestämmelse anges vissa undantag. T.ex. får en sådan automat innehas av den som har tillstånd att anordna automatspel om automaten omfattas av tillståndet (28 § andra stycket 1). Enligt 54 § första stycket 2 döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet olovligen innehar en penningautomat, värdeautomat eller varuspelsautomat till böter eller fängelse högst . Olovligt främjande av lotteri – främjandeförbudet I 38 § första stycket 1 lotterilagen anges att det inte är tillåtet att i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte främja delta- gande i ett inom landet anordnat lotteri som inte är tillåtet eller ett utom landet anordnat lotteri. Till detta s.k. främjandeförbud finns kopplat en straffbestämmelse i 54 § andra stycket. Enligt denna be- stämmelse döms den som olovligen i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte uppsåtligen främjar deltagande i ett utom landet anordnat lotteri, om främjandet särskilt avser deltagande från . Straffskalan är böter eller fängelse högst . I avsnitt 24.7.3 redogör utredningen utförligare för främjandeförbudet. I ringa fall döms inte till ansvar för de ovannämnda brotten i lotteri- lagen (54 § tredje stycket). Exempel på fall som är att bedöma som ringa är när det ekonomiska värdet av insatserna är obetydligt, lik- som att den ekonomiska någon gjort är försumbar (prop. 1993/94:182 s. 87). Är brottet grovt döms till fängelse i högst (54 § fjärde stycket). Rubriceringen grovt brott infördes i och med ikraftträdan- det av nuvarande lotterilag. För den som dömdes till ansvar enligt lotterilag var straffet böter eller fängelse i högst . Enligt regeringen fanns dock förutsättningar för att göra straffbestämmel- serna i lotterilagen mer flexibla. I förarbetena angavs att det med den snabba tekniska utvecklingen på exempelvis dator- och teleområdet fanns goda möjligheter att olovligen anordna spel och lotterier som kunde omsätta stora belopp och förorsaka enskilda stora förluster och ge stor ekonomisk åt anordnarna. För bl.a. så- dana fall ansågs det finnas ett behov av att kunna bedöma gärningen som grov (prop. 1993/94:182 s. 86 f). Av 55 § följer att den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud inte får dömas till straff enligt 54 § för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Det är en allmän prin- cip att det inte bör vara möjligt att ingripa med både straff och vites- påföljd mot samma förfarande. I 56 § upplyses om att bestämmelserna i 23 kap. gäller om flera har medverkat till brott enligt 54 §. Enligt 57 § första stycket är ansvarsbestämmelserna i lotterilagen subsidiära i förhållande till ansvarsbestämmelserna i . Vad som närmast kan bli aktuellt att tillämpa är bestämmelserna om dobbleri (16 kap. 14 § ) och grovt dobbleri (16 kap. 14 a § ). I 57 andra stycket ges en erinran om och hän- visning till ansvarsbestämmelserna i lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Sker överträdelser av förbudet i 29 § lotterilagen att föra in penningautomater, värdeautomater och varu- spelsautomater kan bestraffning ske enligt bestämmelserna i smugg- lingslagen. Bestämmelser om dobbleri återfinns i 16 kap. 14 § . Para- grafen omfattar två brottstyper. För dobbleri döms – för det första – den som olovligen för allmänheten anordnar spel eller liknande verksamhet, vars utgång helt eller till väsentlig del beror på slumpen, om verksamheten till sin art, insatsernas ekonomiska värde och övriga omständigheter framstår som äventyrlig eller ägnad att tillföra an- ordnaren en betydande ekonomisk . För dobbleri döms – för det andra – den som tillåter en sådan verksamhet i en lägenhet eller ett annat utrymme som han upplåtit till allmänheten. Kravet på att verksamheten sker olovligen innebär att verksam- het som sker med tillstånd enligt lotterilagen eller inte kräver tillstånd enligt samma lag faller utanför tillämpningsområdet. Det är alltså vad som sägs i lotterilagen som utgör tolkningen för vad som är olovligt. För ansvar krävs att spel eller liknande verksamhet anordnas för allmänheten. I 1 § andra stycket lotterilagen anges vad som avses med att ett lotteri anordnas för allmänheten. Enligt bestämmelsen ska ett lotteri anses anordnat för allmänheten även när det som villkor för deltagande krävs medlemskap i en viss sammanslutning, om denna väsentligen har till uppgift att anordna lotterier eller när lotteriet annars med hänsyn till omfattningen eller till villkoren för deltagande är att jämställa med ett lotteri som är anordnat för all- mänheten. Att spelet ska anordnas för allmänheten innebär motsatsvis att ett spel som anordnas för ett slutet sällskap faller utanför bestämmel- sens tillämpningsområde. Om kretsen av personer som i praktiken haft möjlighet att delta i spelet inte varit begränsad eller i verklig mening utgjort ett slutet sällskap anses spelet vara anordnat för all- mänheten. Det framgår av praxis. Det innebär att även om spel be- drivits som verksamhet i förenings- eller klubbform hindrar detta i allmänhet inte att bestämmelserna om dobbleri tillämpas.1 Tillämpningsområdet för dobbleri överensstämmer i sin grund- form i princip med den verksamhet som enligt lotterilagen utgör lotteri. Det är alltså avgörande för straffansvar huruvida spelet ifråga beror på slump eller skicklighet.2 För att dobbleri ska kunna komma ifråga krävs vidare att verk- samheten framstår som äventyrlig eller ägnad att tillföra anordnaren en betydande ekonomisk . Vad som avses med äventyrlig verksamhet ska bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter. Därvid ska beaktas, som framgår direkt av lagtexten, sådana omstän- digheter som verksamhetens art och insatsernas ekonomiska värde. Ulväng m.fl. uttalar att ju större insatserna eller vinstchanserna är, desto högre är sannolikheten att verksamheten bedöms som även- tyrlig o.dyl. Detsamma gäller betydelsen av storleken på slump- momentet.3 Sådana spel som inte är förenade med några särskilda risker för spelarna faller således utanför dobbleribestämmelsens tillämpningsområde.4 Bakgrunden till tillkomsten av det alternativa rekvisitet – att verksamheten framstår som ägnad att tillföra anordnaren betydan- de ekonomisk – är att motverka anordnande av kedjespel och liknande spel. Det innebär att anordnandet av ett olovligt lotteri med ett stort antal lottsedlar, som var och en kostar endast någon 1Nils-Olof m.fl., En kommentar, (, Zeteo) kommentaren till 16 kap. 14 § under . 2Magnus Ulväng m.fl., Brotten mot allmänheten och staten, 2012, s. 207 f. 3Magnus Ulväng m.fl., s. 209. 1981/82:170 s. 112. krona, kan komma att bedömas som dobbleri.5 Det ska noteras att det inte uppställs något krav på att anordnaren fått någon ekono- misk av verksamheten. I stället är det alltså tillräckligt att verksamheten var ägnad till detta. Som framgår av lagtexten avses också med dobbleri att tillåta sådan verksamhet som omfattas av bestämmelsen i en lägenhet eller ett annat utrymme som upplåts åt allmänheten. Den här gärningstypen är inriktad på sådana arrangemang som vidtas för att tillhandahålla möjligheter för att den förbjudna verksamheten ska kunna bedrivas. Straffskalan för dobbleri var tidigare böter eller fängelse . I samband med tillkomsten av lotterilag höjdes straffskalan till böter eller fängelse i högst . I förarbetena ut- talades att dobbleriverksamheten i allvarliga fall medförde så stora sociala skadeverkningar att de dåvarande straffskalorna framstod som alltför begränsande.6 Är brott som omfattas av 16 kap. 14 § att anse som grovt döms enligt 16 kap. 14 a § för grovt dobbleri till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om verksamheten bedrivits yrkesmässigt, omfattat avsevärda belopp eller annars varit av särskilt farlig art. En helhetsbedömning av samtliga omständigheter ska göras vid bedöm- ningen av om brottet är att anse som grovt. Yrkesmässigheten kan framgå av anskaffande av dyrbar inredning och utrustning. Den kan vidare framgå när flera personer i olika avseenden är engagerade i verksamheten och har sin huvudsakliga försörjning därav eller när antalet speldeltagare är stort eller då verksamheten bedrivs under iakt- tagande av särskilda skyddsåtgärder (t.ex. dörrslussar och kamera- övervakning) för att försvåra polisens möjligheter att ingripa. Att en spelverksamhet bedrivs med viss regelbundenhet kan dock inte ut- göra ett självständigt kriterium på att brottet bör anses som grovt. Det kan t.ex. finnas fall då någon regelbundet anordnar äventyrligt 1981/92:170 s. 113. 1081/82:170 s. 114. spel men där endast en relativt liten krets av spelare deltar och där omsättningen inte är alltför stor. Vid bedömande av om ett brott är grovt eller inte beaktas i fråga om de centrala förmögenhetsbrotten bl.a. om gärningen har avsett ”betydande värde” (se t.ex. grov stöld i 8 kap. 4 § och grovt bedrägeri i 9 kap. 3 § ). Värdegränsen här anses gå vid cirka fem basbelopp.7 Att det i lagtexten beträffande grovt dobbleri anges som exempel att verksamheten omfattat ”avsevärda belopp” innebär en värdegräns som ligger betydligt högre än för exem- pelvis grov stöld och grovt bedrägeri. Någon bestämd gräns anges inte i förarbetena (prop. 1972:96 s. 13). Kriteriet särskilt farlig art ger domstolarna möjlighet att ta hänsyn till de varierande förhållanden under vilka illegal spelverksamhet be- drivs eller kan komma att bedrivas. I förarbetena anger departementschefen ett exempel på att deltagare lockas på olika sätt till allt djärvare spel eller när verksamheten bedrivs i samband med eller ingår som ett led i annan brottslighet eller annars präglas av en särskild hänsynslöshet gentemot spelarna. Ett sådant fall kan vara ett otillbörligt utnyttjande av skuldsedlar eller checkar som kan antas sakna täckning (prop. 1972:96 s. 13). Även försök och förberedelse till grovt dobbleri är straffbelagt (16 kap. 14 a § och 17 § samt 23 kap. 1 och 2 § ). I förarbetena uttalas att grovt dobbleri är brott mot svensk lag även om gärningen begås utomlands. Den praktiska effekten av ställ- ningstagandet blir emellertid beroende av de inskränkningar i fråga om svensk jurisdiktion som följer av bestämmelser i 2 kap. brotts- balken om krav på dubbel straffbarhet, dvs. ett krav på att gärningen inte är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten (prop. 1972:96 s. 16). I 16 kap. 18 § stadgas att ansvar såsom för medverkan under vissa omständigheter ska drabba den som med nyttjanderätt upplåtit en lägenhet utan att inse att lägenheten skulle användas för dobbleri, grovt dobbleri eller försök eller förberedelse till grovt 7 m.fl., Studier rörande påföljdspraxis med mera, femte upplagan, 2013. dobbleri men som därefter får vetskap om att sådan verksamhet bedrivs i lägenheten. För straffbarhet krävs att den som upplåtit lägen- heten underlåter att göra vad som skäligen kan begäras av honom för att få upplåtelsen att upphöra. som stadgandet om medverkan till dobbleri infördes intogs i jordabalken en ny grund för förverkande av hyresrätt, av- sedd bl.a. för det fall att dobbleribrott förövats i en lägenhet. Hyres- rätten är förverkad och hyresvärden berättigad att säga upp hyres- avtalet om lägenheten helt eller till väsentlig del används för sådan näringsverksamhet eller liknande verksamhet som är brottslig eller där brottsligt förfarande ingår till en inte oväsentlig del (12 kap. 42 § första stycket 9 och 43 § jordabalken). Motsvarande bestämmelse finns numera i 7 kap. 18 § 8 och 22 § bostadsrättslagen (1991:614). Detta innebär att gränsen för upplåtarens möjlighet att få nyttjan- derätten förverkad sätter gränsen för tillämpningsområdet av straff- bestämmelsen. Om hyresvärden saknar möjlighet att få nyttjande- rätten att upphöra finns det heller inte möjlighet att döma honom eller henne för medverkan till dobbleri.8 Bestämmelsen kompletterar de allmänna reglerna i 23 kap. 4 och 5 §§ om medverkan till brott såvitt avser dobbleri och grovt dobbleri. Syftet med stadgandet är att motverka att lägenheter tillhandahålls för spelklubbsverksamhet. Det ska ge ökat underlag för ingripande mot de personer som inte sällan ligger bakom den brottsliga verksamheten utan att direkt delta i eller synas som orga- nisatörer av själva spelet. Straffet för medverkan enligt bestämmelsen överensstämmer i princip med straffskalorna för dobbleri och grovt dobbleri. Av 23 kap. 5 § följer dock att straffet vid ansvar för medverkan i vissa fall får sättas under vad som är stadgat för brottet och att i vissa fall ansvar inte alls ska dömas ut. I förarbetena uttalas att ut- rymmet för en tillämpning av undantagsbestämmelsen när straff mäts ut dock torde vara mycket begränsat (prop. 1979/80:179 s. 28). 8 m.fl., kommentaren till 16 kap. 18 § under rubriken att få upplåtel- sen att upphöra. Särskilt om illegala spelautomater När det gäller nuvarande reglering avser de flesta polisanmälningar som görs av Lotteriinspektionen brott mot lotterilagens bestämmel- ser om att utan tillstånd anordna automatspel om pengar eller pengars värde. Det framgår i en rapport där Lotteriinspektionen redogör för sitt arbete med att minska utbudet av illegal spel- och lotteriverk- samhet.9 Lotteriinspektionen har identifierat tre huvudaktörer på den illegala marknaden för spelautomater. Dessa bolag upplåter spelauto- mater i olika verksamheters lokaler. Enligt Lotteriinspektionens upp- fattning sker detta som oftast i kiosker och pizzerior utan utskänk- ningstillstånd. Det är vanligt att det finns en förutbestämd fördelning av vinsten mellan lokalinnehavaren och det utställande bolaget. Vin- ningen för de parter som är involverade varierar naturligtvis. För att belysa hur vinningen kan se ut redovisar Lotteriinspektionen en dom från , mål B 2972-13. Det aktuella avgörandet rörde fyra illegala spelautomater som var uppställ- da i anslutning till en restaurang. Lokalinnehavaren, som dömdes för brott mot lotterilagen, uppgav i målet att hon fått en behållning om cirka 20 000–från automaterna. Upp- gifterna innebär alltså, om lokalinnehavaren och det utställande bo- laget delade lika på behållningen, en vinst om 240 000–480 000 kro- nor . En återbetalning på resulterar i en bruttoom- sättning motsvarande 3 200 000–(800 000– per spelautomat och år). Det angivna exemplet illustrerar väl hur lukrativt ett sådant brott mot lotterilagen kan vara och hur stora pengar som omsätts i en sådan illegal verksamhet. Lotteriinspektionen redogör i rapporten vidare för ett antal dom- stolsavgöranden och hur de illegala spelautomaterna har utvecklats i takt med att rättsläget klargjorts. En vanlig invändning mot ansvar är enligt Lotteriinspektionen att den aktuella utrustningen inte utgör en spelautomat i lotterilagens mening. I stället hävdas som oftast att det är fråga om ett s.k. EMV-lotteri enligt 21 a § lotterilagen, dvs. ett lotteri som anordnas med hjälp av elektromagnetiska vågor, eftersom 9 Lotteriinspektionen, Rapport av Lotteriinspektionens polisanmälningar 2010– 2012, , dnr 13Li7581, s. 7. spelet förmedlas via internet från en server som finns placerad utomlands.10 En sådan invändning hade att ta ställning till i NJA 2011 s. 858. I målet var fråga om spelmaskiner som via inter- net var kopplade till en server i som innehöll program- varan för spelen där utgången av spelen avgjordes. konstaterade att spelmaskinerna gjorts tillgängliga för allmänheten i den tilltalades affärslokal. Spelmaskinerna var beskaffade som elektroniska spelautomater och de inte kunde användas för något annat än spel. Spelinsatserna betalades i maskinerna. Visserligen hade internetuppkopplingen utgjort länken mellan olika delar i den ut- rustning som krävts för spel i lokalen, men den kunde inte enligt domstolen anses ha utgjort den förbindande länken mellan anord- naren och spelaren. Mot denna bakgrund fann att det hade anordnats automatspel i den aktuella lokalen.