sou · H5B377 · 2017-10-17 00:00:00 — 67C-160/08 kommissionen mot (”Hamburgdomen”), EU:C:2010:230, punkterna 84–85. 68SOU 2012:30 s. 294. 2015/16:195 s. 971. Överföring av uppgifter mellan myndigheter En annan form av undantag från upphandlingslagstiftningen är möj- ligheten för medlemsstaterna att överföra uppgifter mellan olika myndigheter. Enligt artikel 1.6 i LOU-direktivet gäller följande: Överenskommelser, beslut eller andra rättsliga instrument för över- föring mellan upphandlande myndigheter eller grupper av upphand- lande myndigheter av befogenheter och ansvar för fullgörande av ett offentligt uppdrag som inte innebär att avtalade prestationer fullgörs mot ersättning, ska ses som en del av den berörda medlemsstatens interna organisation och påverkas därmed inte på något sätt av detta direktiv. I någon mening får detta undantag i LOU-direktivet anses utgör kodifiering av vad som redan gällde enligt det tidigare direktivet.70 Undantaget har inte införts i LOU.71 har uttalat sig om hur överföring av befogenheter förhåller sig till upphandlingsdirektiven och fördragen.72 Målet Remondis gällde tillämpningen av det numera upphävda direktivet 2004/18/EG, som inte innehöll någon motsvarande uttrycklig bestäm- melse. Domstolen hänvisade emellertid inledningsvis till artikel 1.6 i LOU-direktivet. Domstolen uttalade i domen att befogenhetsfördel- ningen inom en medlemsstat skyddas genom artikel 4.2 FEU. Efter- som denna befogenhetsfördelning kan ändras så omfattar skydd enligt artikel 4.2 även omorganisation av befogenhetsfördelningen inom en medlemsstat. Domstolen uttalade vidare att en sådan omfördelning eller överföring av befogenheter inte heller uppfyller samtliga villkor som uppställs för att det ska anses föreligga ett offentligt kontrakt.73 70Commissionen Staff Working Paper concerning the application of EU public procurement law to relations between contracting authorities ('public-public cooperation'), , 4.10.2011 SEC(2011) 1169 final, s. 17–18. Se även Arrowsmith a.a. s. 530–531. 71Regeringen redovisar skälen för detta i prop. 2015/16:195 s. 337. 72Se bl.a. C-51/15 Remondis, EU:C:2016:985. 73Mål C-51/15 Remondis, EU:C:2016:985, punkterna 42–46. 5.3.5Ensamrätt att utföra tjänsten är inte heller tillämplig på tjänstekontrakt som en upphand- lande myndighet tilldelar en annan upphandlande myndighet som på grund av lag eller annan författning har ensamrätt att utföra tjänsten (3 kap. 10 § ). Detta undantag har sin bakgrund i den tämligen självklara omständigheten att om det endast finns en myndighet som får utföra tjänsten saknas anledning att kräva annonserad konkur- rensutsättning av sådana tjänster.74 har understrukit att undantaget endast är tillämp- ligt på sådana tjänster som faktiskt omfattas av ensamrätt, och inte på andra, må vara närliggande, tjänster vilka tillhandahålls i konkur- rens med andra aktörer.75 En förutsättning för att ett avtal ska vara undantaget upphand- lingsreglerna på denna grund är att skapandet av själva ensamrätten att tillhandahålla tjänsten är förenlig med EUF-fördraget.76 Detta är fallet om någon av de två situationer som beskrivs i avsnitt 5.3.1 ovan föreligger: alltså om tjänsten antingen kan undantas fördragen på grund av något uttryckligt undantag i fördragen eller annars moti- veras av ett tvingande hänsyn till allmänintresset. Med ”författning” förstås enligt regeringen sådana rättsregler som i 8 kap. regeringsformen betecknas som föreskrifter.77 Av 8 kap. 1 § regeringsformen framgår att föreskrifter meddelas av ge- nom lag, av regeringen genom förordning, eller, efter bemyndigande i lag eller förordning, av någon annan myndighet eller av en kommun. En annan situation där en upphandlande myndighet kan ingå avtal med en annan myndighet utan annonserad konkurrensutsättning är vid användandet av inköpscentraler. Med inköpscentral avses en upphandlande myndighet som stadigvarande tillhandahåller centra- liserad inköpsverksamhet i form av 74Commission Staff Working Paper concerning the application of EU public procurement law to relations between contracting authorities ('public-public cooperation'), , 4.10.2011 SEC(2011) 1169 final, s. 19–20. 75C-220/06 Correos, EU:C:2007:815. 76Artikel 11 i LOU-direktivet. 2015/16:95 s. 391. 1.anskaffning av varor eller tjänster som är avsedda för upphand- lande myndigheter, eller 2.tilldelning av kontrakt eller ingående av ramavtal om varor, tjäns- ter eller byggentreprenader som är avsedda för upphandlande myndigheter. En inköpscentral kan alltså uppträda i olika roller.78 Det är även under vissa förhållanden möjligt för en upphandlande myndighet att använda en inköpscentral i en annan medlemsstat (7 kap. 14– 23 §§ ). Enligt de nya upphandlingslagarna får en upphandlande myndig- heten även anlita en inköpscentral för stödverksamhet för inköp (7 kap. 10 § ). Med ”stödverksamhet” avses verksamheter för tillhandahållande av stöd för inköp, t.ex. i form av att tillhandahålla teknisk infrastruktur, rådgivning samt förberedande och administra- tion av upphandlingsförfaranden på den upphandlande myndighe- tens eller enhetens vägnar.79 Detta gäller under förutsättning att den upphandlande myndigheten anlitar inköpscentralen för anskaffning- ar från eller genom inköpscentralen. En upphandlande myndighet som enbart vill använda sig av en tjänst som avser stödverksamhet för inköp kan alltså vara skyldig att upphandla denna tjänst.80 Delegation till en inköpscentral En kommun eller ett landsting får enligt 6 kap. 4 § lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter uppdra åt anställda i en inköps- central att i en upphandling besluta på nämndens vägnar.81 78Edman, , Inköpscentralens nya roller, förfaranden och arbetssätt, Upphandlingsrättslig tidskrift, 2016:4. 2015/16:195 s. 534 f. 2015/16:195 s. 537. 2011/12:106, s. 95–115; SOU 2011:43 s. 591–688. Som framgår ovan är en upphandlande myndighet som köper varor, tjänster eller byggentreprenader från en annan juridisk person enligt huvudregeln skyldig att konkurrensutsätta avtalet enligt reglerna i upphandlingslagstiftningen. Ett i praktiken – särskilt för kommun- sektorn – viktigt undantag från denna huvudregel är möjligheten för vissa närstående organisationer att utan annonserad konkurrensut- sättning ingå avtal med varandra. Detta är fallet när förhållandet emellan de båda avtalsparterna i hög grad liknar situationen där den upphandlande myndigheten själv producerar upphandlingsföremålet (t.ex. genom att utföra en tjänst i egen regi). Avtal som ingås i en sådan situation omfattas inte av tillämpningsområdet för upphand- lingslagstiftningen. I någon mening har detta undantag skapats ge- nom rättspraxis, en rättsutveckling som inleddes med det s.k. Teckaldomen år 1999.82 Denna rättspraxis blev även föremål för en särskild utredning i , den s.k. OFUKI-utredningen83, efter Högsta förvaltnings- domstolens avgörande i det s.k. SYSAV-målet (RÅ 2008 ref. 26). Enligt äLOU gällde från att vissa typer av avtal undantogs från lagen genom uttryckliga bestämmelser i 2 kap. 10 a § äLOU. gällde ett liknande undantag enligt samma para- graf temporärt mellan och . rättspraxis har kodifierats genom upp- handlingsdirektiv, och undantaget har som en följd av detta fått en något annorlunda utformning i de nya upphandlingslagarna. Framför allt framgår numera uttryckligen att undantaget är tillämpligt oavsett om den upphandlande myndigheten uppträder som köpare eller säljare i avtalsförhållandet (3 kap. 14 § ). På liknande sätt har det klargjorts att även avtal mellan två sådana kontrollerade aktörer (till exempel mellan två systerbolag i en bolagskoncern) kan vara undantagna (3 kap. 15 § ). För att ett avtal ska vara undantaget upphandlingsreglerna därför att det utgör en intern upphandling ska två kriterier vara uppfyllda, de s.k. kontroll- respektive verksamhetskriterierna: 82Se C-107/98 Teckal, EU:C:1999:562. 2009:81 och dir. 2010:115. •Kontrollkriteriet: Den upphandlande myndigheten ska utöva kon- troll över motparten motsvarande den som myndigheten utövar över sin egen förvaltning. •Verksamhetskriteriet: Motparten utför av sin verksamhet för den upphandlande myndighetens räkning. Om dessa kriterier är uppfyllda behöver den upphandlande myn- digheten vare sig beakta förfarandereglerna i upphandlingsdirek- tiven eller de grundläggande principerna (i artiklarna 18, 49 och I har även klargjorts att det inte får finnas något direkt privat ägarintresse i den aktör som är leverantör i avtalsförhållandet. Denna regel innebär att ett direkt privat ägarintresse i den kon- trollerade juridiska personen utesluter en tillämpning av undantaget för intern upphandling.85 Detta har kommit till uttryck som ett tredje kriterium i lagstiftningen för att ett avtal ska vara undantaget tillämpningsområdet. Från denna regel finns i LOU-direktivet ett undantag som dock inte har införts i , eftersom regeringen har bedömt att det knappast kan vara tillämpligt vid upphandlingar som genomförs av svenska upphandlande myndigheter.86 5.4Upphandling mellan upphandlande myndigheter Av särskilt intresse för möjligheten att ingå kommunala samverkans- avtal är det undantag som i någon mening skapades genom den s.k. Hamburgdomen från EU-domstolen.87 I domen konstaterade EU- domstolen att avtal genom vilka upphandlande myndigheter förbin- der sig att samverka för att lösa gemensamma uppgifter under vissa förutsättningar inte omfattas av upphandlingsdirektiven. Detta avgö- rande, och de domar i vilka hitintills har utvecklat 84Se C-107/98 Teckal, EU:C:1999:562, punkt 50; C-458/03 Parking Brixen, EU:C:2005:605, punkt 62, samt C-480/06 kommissionen mot , (”Hamburgdomen”), EU:C:2009:357, punkt 34; och C-573/07 Sea, EU:C:2009:532, särskilt punkten 40. 2015/16:195 s. 399. 86Det gäller situationer där det enligt nationell lagstiftning finns krav på att en viss offentlig organisation ska ha ett visst privat ägande. Se artikel 12.1 c), 12.2 och 12.3 c) i LOU- direktivet och prop. 2015/16:195 s. 399. 87C-480/06 kommissionen mot , (”Hamburgdomen”), EU:C:2009:357. resonemangen i detta mål,88 kan ses som en rättsutveckling som är parallell till den mer utvecklade rättspraxisen kring intern upphand- ling (den ovan berörda Teckaldomen och efterföljande domar). Den grundläggande skillnaden mellan intern upphandling och upphand- ling mellan upphandlande myndigheter är att vid upphandling mellan upphandlande myndigheter ingås inte avtalet med en avtalspart som kontrolleras av den upphandlande myndigheten: Horisontella sam- arbetsavtal ingås i stället direkt mellan två eller fler samverkande aktörer (t.ex. två kommuner). De två serierna av avgöranden har dock den gemensamma näm- naren att har ansett att vissa avtal är att betrakta som en konsekvens av att medlemsstaterna har olika sätt att organisera sina myndigheter (horisontellt och vertikalt). Sådana avtal är därmed inte att betrakta som ekonomiska aktiviteter på en marknad och någon risk för snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden finns därmed inte. En annan gemensam nämnare är att dessa av- göranden har varit föremål för en intensiv diskussion såväl i som utanför Sverige.89 5.4.1De rättsliga utgångspunkterna för undantaget Undantaget för upphandling mellan upphandlande myndigheter av- ser just situationer där två eller fler upphandlande myndigheter, t.ex. kommuner, bestämmer sig för att samverka för att lösa en gemensam uppgift genom att ingå avtal med varandra. Det finns därför anled- ning för utredningen att närmare analysera de rättsliga förutsätt- ningarna för detta undantag och dess betydelse för möjligheterna till avtalssamverkan. 88Se C-159/11 Azienda, EU:C:2012:817; C-386/11 Piepenbrock, EU:C:2013:385; och C‑15/13 HIS, EU:C:2014:303. 89Se t.ex. , Domstolen som lagstiftare – avgörande Locale di Lecce, Europarättslig tidskrift, 2014; , Horisontell tillämpning av Teckal-kriterierna, Europa- rättslig tidskrift, 2014; och C. Dragoş, Horizontal In-House Transactions vs. Vertical In-House Transactions and Public-Public Cooperation, , 2015:4; , a.a. s. 394. Primärrättens skydd av det lokala och regionala självstyret samt subsidiaritetsprincipen Enligt artikel 4.2 i FEU ska unionen bland annat respektera med- lemsstaternas nationella identitet, som kommer till uttryck i deras politiska och konstitutionella grundstrukturer, inbegripet det lokala och regionala självstyret. har hänvisat till denna princip i flera mål, bl.a. i det ovan nämnda avgörandet Remondis. uttalade i det målet att denna artikel skyddar befogenhetsfördelningen inom en medlemsstat och detta skydd även omfattar omfördelning av befogenheter från en myn- dighet till en annan. Domstolen ansåg vidare att det emellertid inte kan anses vara fråga om en överföring av befogenheter om det offentliga organ som tilldelats befogenheter inte utövar dessa befo- genheter självständigt och på eget ansvar.90 I artikel 5.3 i FEU återfinns subsidiaritetsprincipen. Enligt denna princip ska unionen på de områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, vare sig på central nivå eller på regional och lokal nivå, och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå. Det kan tilläggas att offentlig upphandling är ett sådant område där kompetensen är delad mellan unionen och medlemsstaterna. Samarbete mellan upphandlande myndigheter diskuteras i kommis- sionens grönbok som utgjorde utgångspunkten för arbetet med de nya upphandlingsdirektiven.91 Kommissionen uttalade i grönboken att en skiljelinje måste dras mellan å ena sidan arrangemang mellan upphandlande myndigheter för att utföra deras offentliga uppdrag som ingår i deras rätt att själva organisera sitt arbete och å andra sidan upphandlingsverksamhet som bör dra nytta av öppen konkurrens mellan ekonomiska aktörer. Kommissionen nämner tre sådana typer 90C‑51/15 Remondis punkt 49 och 51. 91Europeiska kommissionen, om en modernisering av EU:s politik för offentlig upp- handling med sikte på en effektivare europeisk upphandlingsmarknad, den 27.1.2011 KOM(2011) 15 slutlig. av undantag: Internt (det vill säga vad som ovan betecknas interna kontrakt); horisontella samarbeten (horisontella samverkansavtal) och överföring av befogenheter avseende ett allmännyttigt uppdrag från en myndighet till en annan. I grönboken diskuterar kommissionen EU- domstolens rättspraxis samt behovet av att reglera (kodifiera) de olika undantagen i lagbestämmelser på EU-nivå.92 I en sammanställning av svaren på grönboken konstaterade kom- missionen i denna del att en klar majoritet i alla kategorier av intres- senter i konsultationen uttalat sitt stöd för att införa lagstiftning kring samarbeten mellan offentliga aktörer på EU-nivå.93 I LOU-direktivet har undantaget för upphandling mellan upp- handlande myndigheter formulerats på följande sätt. Ett kontrakt som ingåtts uteslutande mellan två eller flera upphand- lande myndigheter ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a)Kontraktet inrättar eller genomför ett samarbete mellan de delta- gande upphandlande myndigheterna för att säkerställa att de offentliga tjänster som de ska utföra tillhandahålls med målet att uppnå myndig- heternas gemensamma mål. b)Genomförandet av samarbetet styrs endast av överväganden som sammanhänger med allmänintresset. c)De deltagande upphandlande myndigheterna utövar verksamhet på den öppna marknaden i en omfattning som understiger av de verksamheter som berörs av samarbetet. I artikel 12.5 finns därutöver detaljerade regler kring hur procent- satsen för de verksamheter som avses i punkt 4 c ska fastställas. Vägledning för tolkningen av denna artikel fås i skälen till direk- tivet. Av skäl 31 framgår nämligen följande: […] Enbart det faktum att båda avtalsparterna själva är myndigheter utesluter inte i sig tillämpning av upphandlingsreglerna. Tillämpningen av reglerna för offentlig upphandling bör dock inte inskränka upp- handlande myndigheters frihet att utföra de offentliga uppdrag som åligger dem genom att använda sina egna resurser, vilket innefattar möjligheten att samarbeta med andra myndigheter. Det bör säkerställas att undantag för samarbete mellan myndigheter inte leder till att konkurrensen snedvrids i förhållande till privata 22–24. 93European Kommission, on the modernisation of EU public procurement policy, Towards a more efficient European Procurement Market, Synthesis of replies, publicerad 2011 (odaterad) s. 12. Dokumentet är endast tillgängligt på engelska. ekonomiska aktörer i den mån det gynnar en privat tjänsteleverantör i förhållande till dess konkurrenter. Skäl 33 har följande lydelse: Upphandlande myndigheter bör kunna välja att tillhandahålla sina offentliga tjänster gemensamt genom samarbete utan skyldighet att använda en viss juridisk form. Ett sådant samarbete kan omfatta alla typer av verksamhet som sammanhänger med fullgörandet av tjänster och ansvar som förelagts de deltagande myndigheterna eller som de påtagit sig ansvaret för, t.ex. obligatoriska eller frivilliga uppgifter för lokala eller regionala myndigheter eller tjänster som genom lag ålagts vissa organ. De tjänster som tillhandahålls av de olika deltagande myn- digheterna måste inte nödvändigtvis vara identiska; de kan också kom- plettera varandra. Kontrakt för gemensamt tillhandahållande av offentliga tjänster bör inte omfattas av tillämpningen av reglerna i detta direktiv förutsatt att de har ingåtts uteslutande mellan upphandlande myndigheter, att genomförandet av samarbetet endast styrs av överväganden som sam- manhänger med allmänintresset och att ingen privat tjänsteleverantör gynnas i förhållande till sina konkurrenter. För att uppfylla dessa villkor bör samarbetet grundas på ett sam- arbetskoncept. För sådant samarbete krävs inte att alla deltagande myndigheter åtar sig att fullgöra de huvudsakliga avtalsförpliktelserna så länge det finns åtaganden om att bidra till ett fullgörande av den berörda offentliga tjänsten genom samarbete. Genomförandet av sam- arbetet, inbegripet ekonomiska överföringar mellan de deltagande upphandlande myndigheterna, bör dessutom endast styras av över- väganden som sammanhänger med allmänintresset. 5.4.2Undantagets utformning i nya Undantaget för upphandling mellan upphandlande myndigheter har i införts som en ny bestämmelse om undantag från tillämpnings- området från upphandlingsreglerna. Bestämmelserna har införts i 3 kap. 17 § och konstruerats på följande sätt: Denna lag gäller inte för upphandling mellan två eller flera upphand- lande myndigheter, om 1.upphandlingen syftar till att upprätta eller reglera formerna för ett samarbete mellan myndigheterna som ska säkerställa att de offentliga tjänster som myndigheterna ska utföra tillhandahålls för att uppnå myndigheternas gemensamma mål, 2.samarbetet styrs endast av överväganden som hänger samman med allmänintresset, och 3. myndigheterna på den öppna marknaden utövar mindre än 20 pro- cent av den verksamhet som berörs av samarbetet. I 18 § samma lag och kapitel finns en kompletterande bestämmelse om hur verksamhetskriteriet ska tillämpas. Bestämmelsen har föl- jande lydelse: Verksamhetsandelen enligt 17 § 3 ska bestämmas på grundval av den upphandlande myndighetens sammanlagda genomsnittliga omsättning i fråga om varor, tjänster och byggentreprenader avseende de verk- samheter som har omfattats av samarbetet som före- går tilldelningen eller på grundval av ett annat lämpligt verksamhets- baserat mått grundat på uppgifter . Om uppgifterna är relevanta eller inte är tillgängliga, får verksamhetsandelen bestämmas på grundval av något annat lämpligt kvantitativt eller kvalitativt verksamhetsmått. Skillnader mellan de olika upphandlingslagarna Regleringen av undantaget för horisontella samverkansavtal är ut- formad på samma sätt i , och . Däremot finns vissa skillnader i utformningen av förutsättningarna för undantagna sam- verkansavtal i de olika upphandlingslagarna. Försörjningssektorerna (LUF) och koncessioner () En begränsning av tillämpligheten av undantaget i LUF är att inte alla upphandlande enheter som omfattas av LUF och kan till- lämpa undantaget. En upphandlande enhet som inte också uppfyl- ler kriterierna för att vara en upphandlande myndighet kan alltså inte tillämpa undantaget.94 Försvars- och säkerhetsupphandling (LUFS) LUFS-direktivet har som ovan nämnts inte reviderats genom de nya upphandlingsdirektiv som genomförts genom de nya upphandlings- lagarna. Detta innebär att LUFS inte har tillförts bestämmelser om 2015/16:195 s. 1 187. upphandling mellan upphandlande myndigheter som motsvarar de som finns i de nya direktiven. Nya bestämmelser – men inte ett nytt undantag Utredningen har i uppdrag att mot bakgrund av de utökade möjlig- heter till samverkan som de nya upphandlingslagarna innebär se över möjligheterna att utvidga och förenkla möjligheterna till avtalssam- verkan. Som utredningen nämnt ovan finns det numera ett uttryckligt undrantag för upphandling mellan myndigheter i upphandlingslag- stiftningen. Några motsvarande regler fanns inte i de numera upp- hävda lagarna (eller upphandlingsdirektiven). Mot bakgrund av hur upphandlingslagstiftningen återkommande har ansetts begränsa möj- ligheterna till avtalssamverkan uppkommer frågan om de nya bestämmelserna innebär att förutsättningarna verkligen har för- ändrats, eller om de möjligheter som fanns bara kommit till tydligare uttryck i lagtexten. Enligt övergångsreglerna till de reglerna om intern upphandling och upphandling mellan myndigheter i ska dessa bestämmelser tillämpas även på förhållanden som avser tiden före ikraftträdandet av den nya lagen. Dessa särskilda övergångsregler tillkom efter att bl.a. efterlyst ett klargörande kring vad som skulle gälla i övergångshänseende för sådana samarbeten. Övergångsbestäm- melsen innebär alltså att även sådana avtal som ingåtts före ikraft- trädandet av de nya lagarna men som enligt de nya bestämmelserna kan ingås utan tillämpning av lagarna är undantagna reglerna i dessa. Den viktigaste konsekvensen av detta är att avtal som ingåtts före inte kan förklaras ogiltiga av förvaltningsdomstol om de med stöd av de nya bestämmelserna är undantagna upphand- lingsreglerna. har i sin rättspraxis genomgående varit tydlig med att undantagen från direktiven är uttömmande reglerade i dessa. Det finns alltså enligt inte några ytterligare undantag än de som uttryckligen framgår av direktiven, och det är heller inte möj- ligt för medlemsstaterna att i sina nationella upphandlingslagstift- ningar skapa några ytterligare sådana.95 kan i konse- kvens med sin egen rättspraxis därmed inte ha menat att den genom sina avgöranden i ”Teckal” eller ”” (och efterföljande domar) har skapat något ytterligare undantag från upphandlingsdirektiven. Såsom regeringen har påpekat så har utrymmet att ingå sådana avtal utan tillämpning av upphandlingsreglerna skapats genom att EU- domstolen tolkat begreppet ”kontrakt” (och då ansett att sådana samverkansavtal inte utgjorde kontrakt i direktivens mening). Den nya regleringen i såväl direktiven som utgör däremot undantag från lagarnas tillämpningsområde, utan någon lagteknisk koppling till begreppen kontrakt eller avtal.96 har uttalat sig i denna fråga . I ett expertyttrande till Förvaltningsrätten i uttalade verket att rättspraxis från där tillämpningsområdet för det upphandlingsrättsliga regelverket definieras och klargörs, an- ses vara direkt tillämpligt i svensk rätt utan uttryckliga bestämmelser i har därefter i en ansökan om upphandlingsskadeavgift mot kommun upprepat sin be- dömning i denna fråga, och särskilt uttalat sig om rättspraxis kring horisontella samverkansavtal. ut- talade i detta sammanhang att praxis om samverkan mellan upphandlande myndigheter är tillämplig i svensk rätt, trots att någon uttrycklig bestämmelse om detta inte finns (fanns) i LOU.98