sou · H5B358 · 2017-06-22 00:00:00 — Det engelska begreppet är to order an unauthorized person. Ett alternativ till säga till, som berörts ovan i anledning av artikel IV.1 c, är Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium i detta sammanhang begreppet avvisa som även det förekommer som rättsligt begrepp. I exempelvis 13 § polislagen (1984:387) förekommer begreppet som en åtgärd som kan riktas mot den som bl.a. stör allmän ordning. Begreppet har ingen helt entydig betydelse. I kommentaren till 13 § polislagen, , och , , Polislagen – En kommentar, Zeteo, version , har hävdats att begreppet avser att hindra en person från att komma in i ett område eller en byggnad. , SOU 1993:60, s. 178, uttalade däremot att med begreppet avses att en polisman uppmanar en person att lämna ett utrymme. Utredningen anser det ligga närmast till hands att parterna med den aktuella bestämmelsen avsett en rätt för den amerikanska per- sonalen att uppmana den som obehörigen vistas i kontrollområdet att lämna detta. Eftersom begreppet avvisa inte har en entydig svensk betydelse, anser utredningen att uttryckssättet uppmana någon att lämna bör användas. Befogenheten för en inresekontrollant att upp- mana en person att lämna kontrollområdet får anses vara myndig- hetsutövning. En bestämmelse som genomför artikel IV.1 e bör införas i den nya lagen. Artikel VII.3 innehåller bestämmelser om rätt för inresekon- trollanter att genom fysisk kontakt med den påklädda kroppen undersöka även andra personer än resenärer i kontrollområdet för att eftersöka föremål som personen bär på sig som kan utgöra hot mot liv, hälsa eller säkerhet, som är gömda på personens kropp. Av definitionen av patdown i artikel I.12 i huvudavtalet framgår att åtgärden kan företas bl.a. i syfte att eftersöka föremål som per- sonen bär på sig som kan utgöra hot mot liv, hälsa eller säkerhet. Denna åtgärd sker alltså i säkerhetssyfte. Befogenheten enligt be- stämmelsen överensstämmer väl med den som svensk personal har med stöd av lagen om luftfartsskydd. När denna avtalsbestämmelse genomförs i svensk rätt bör den av rättsäkerhetsskäl, enligt utredningens bedömning, så långt som möjligt utformas med tillämpning av redan vedertagna bestäm- ningar av och benämningar på tvångsmedel. Vid bedömningen av vilket eller vilka svenska begrepp som motsvarar patdown finns det anledning att utgå från de åtgärder som får vidtas och i vilket syfte åtgärderna får vidtas. Det ligger då närmast till hands att utgå från begreppet kroppsvisitation. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium Med begreppet kroppsvisitation avses enligt 28 kap. 11 § rätte- gångsbalken undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Den form av kroppsvisitation som regleras i innehåller, utöver vad som följer av definitionen, inte någon be- gränsning av vad som får undersökas. Begreppet patdown är snävare än det svenska begreppet kroppsvisitation, eftersom det inte om- fattar en undersökning av det som en person bär med sig, såsom exempelvis väskor. Å andra sidan omfattar begreppet patdown, när det gäller vad en person bär på sig, inte andra åtgärder än sådana som ingår i det svenska begreppet kroppsvisitation. En slutsats av detta är att det svenska begreppet kroppsvisitation, men begränsat till en undersökning av vad en person bär på sig, kan användas för att ange den befogenhet som överlåts till amerikansk myndighet. Syftet med kroppsvisitationen ska vara att eftersöka föremål som hotar säkerheten på det sätt som närmare anges i artikel VII.3. Eftersom åtgärden hör till säkerhetsarbetet, ska den genomföras enligt svensk rätt. För förfarandet ska samma regler gälla som för den särskilda säkerhetskontrollen, se avsnitten 11.5.7 och 11.5.8. Utredningens bedömning: Befogenheten att granska och god- känna anställda som söker eller innehar befattningar som ger dem tillträde till kontrollområdet (artikel V.1 i) innefattar inte myndighetsutövning. Befogenheten att undersöka varor som ska säljas eller på annat sätt tillhandahållas inom kontrollområdet (artikel V.1 j) innefattar inte heller myndighetsutövning. Genom artikel V.1 i tillförsäkras en rätt för att granska och godkänna anställda, med undantag av svenska polismän och tulltjänstemän, som söker eller innehar befattningar som ger dem rätt till tillträde till kontrollområdet i tjänsten. Enligt utredningens bedömning är detta inte någon befogenhet som innefattar myndig- hetsutövning. Bestämmelsen behandlas också i avsnitt 16.4.1. I artikel V.1 j föreskrivs en rätt för att under- söka och godkänna handelsvaror som tillhandahålls eller erbjuds till försäljning inom kontrollområdet eller ombord på flygplan som har Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium genomgått amerikansk inresekontroll. Denna bestämmelse grundar inte heller någon befogenhet för amerikanska tjänstemän som kan anses innefatta myndighetsutövning. Artikeln behandlas också i avsnitt 16.4.1. 7.4.6Åtgärder och befogenheter vid överträdelser Utredningens förslag: I den nya lagen ska införas bestämmelser som ger inresekontrollanter rätt att vid inresekontroll och upp- rätthållande av allmän ordning och säkerhet –uppmana en person som är misstänkt för brott mot svensk eller amerikansk lagstiftning att stanna kvar i kontrollområ- det, tills svensk behörig myndighet anländer till platsen (arti- kel VII.6), och –kvarhålla en person som inte lyder en uppmaning att stanna kvar i kontrollområdet tills svensk behörig myndighet anlän- der till platsen (artiklarna VII.6 och VII.2). Utredningens bedömning: Skyldigheten att hänskjuta frågan om att genomföra en undersökning av kroppens håligheter eller en medicinsk röntgenundersökning till behörig svensk myndighet (artikel VII.4) innefattar inte någon myndighetsutövning. Rätten för inresekontrollanter att överlämna omhändertagen egendom till svensk behörig myndighet (artikel VII.8) innefattar inte heller någon befogenhet för inresekontrollanter som utgör myndighets- utövning. Detsamma gäller rätten att ha tillgång till eller bära utrustning för våldsanvändning (artikel III.1 b). Artikel VII.6 innehåller bestämmelser om rätt för inresekontrollan- ter att hindra personer från att avvika från kontrollområdet. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium Begreppen delay och hold De engelska ord som används för att beskriva sätten för inrese- kontrollanterna att hindra personer från att lämna kontrollområdet är delay och hold. Språkligt sett torde de två uttrycken kunna över- sättas med fördröja eller uppehålla respektive hålla kvar. Begreppet uppehålla en person, liksom det synonyma begreppet fördröja, torde inte förekomma som juridisk term i svensk rätt. Enligt utredningens bedömning får begreppet närmast vara att anse som en beskrivning av den åtgärd som kontrollanten vidtar i syfte att en skyldighet att kvarstanna ska inträda för den som får uppma- ningen. Med detta synsätt skulle alltså kontrollantens befogenhet att uppehålla motsvaras av en skyldighet att stanna kvar för den som får uppmaningen att göra detta. I svensk författningstext kan därför delay anges med uppmana att stanna kvar. Den rättsliga inne- börden av begreppet uppmana har behandlats i avsnitt 7.4.5. Såsom framgår där grundar avtalsbestämmelsen inte någon befogenhet att med tvång hålla kvar personen, om uppmaningen inte följs. Begreppet kvarhålla förekommer som juridiskt begrepp i svensk rätt. I 9 kap. 11 § utlänningslagen (2005:716) anges att en utlänning i vissa fall är skyldig att stanna kvar hos polisen för utredning i samband med in- eller utresekontroll enligt kodexen om Schengen- gränserna eller i samband med kallelse eller hämtning, dock inte längre än nödvändigt och inte i något fall längre än . Enligt andra stycket i paragrafen får en polisman hålla kvar en ut- länning som vägrar att stanna kvar för utredning. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att skyldigheten enligt första stycket att stanna kvar inte är ett tvångsmedel, men att ett kvarhållande med stöd av andra stycket är att anse som ett frihetsberövande, se prop. 1994/95:179, s. 71 f. och 77 samt Lagrådets yttrande återgivet på s. 117. Befogenheterna i artikel VII.6 ska kunna företas såväl inom ramen för inresekontrollen som för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet I artikel VII.6 föreskrivs alltså åtgärder som syftar till att hindra personer som är misstänkta för brott att avvika från platsen i av- vaktan på att svensk polisman eller tulltjänsteman anländer till plat- sen. Åtgärden bör rimligen kunna företas såväl inom ramen för Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium inresekontrollen som i verksamheten att upprätthålla allmän ord- ning och säkerhet. Misstanke om brott mot sådan amerikansk lag- stiftning som får beivras inom ramen för inresekontrollen kan ju tänkas aktualisera åtgärder som förutsätter att svensk polisman tillkallas. Till skillnad från vad som gäller för den undersökning av en per- sons påklädda kropp, en åtgärd som också kan förekomma i både inresekontroll och upprätthållande av ordning och säkerhet, torde syftet med en åtgärd enligt denna artikel vara att stoppa ett miss- tänkt pågående brott, och inte att utreda eller förhindra brott. Stöd för en sådan slutsats finns i artikel VII.2, som får anses vara den centrala bestämmelsen i avtalet när det gäller att ingripa med tvång vid ett pågående brott. Det engelska uttrycket som används i be- stämmelsen för att beskriva åtgärden är to surpress. Närmare om befogenheten att ingripa mot brott Som utredningen redogjort för i avsnitt 7.4.2 ska andra vålds- och tvångsbefogenheter än sådana som uttryckligen anges i avtalet inte komma i fråga. Artikel VII.2 får anses reglera den allmänna befo- genheten att ingripa med tvång och innehåller inte några egentliga befogenheter. Vilka ingripanden som ska kunna ske för att stoppa ett pågående brott får anses vara reglerat på ett uttömmande sätt i artikel VII.6 i avtalet. En uppmaning att stanna kvar i kontrollom- rådet innefattar inget inslag av tvång. Tvång ska däremot kunna användas om personen, trots uppmaning att stanna kvar, försöker avvika från platsen. Såsom avtalet är utformat har alltså inresekontrollanter rätt att vidta åtgärder som syftar till att ingripa mot brott. Sådan verksam- het kan i normala fall övergå i egentlig brottsbekämpning, dvs. vidtagande av åtgärder för att utreda och beivra brottet. Inrese- kontrollanternas befogenhet enligt avtalen är dock i dessa avseen- den begränsad till det initiala skedet under förloppet från det att brottsmisstanke uppstår till dess att svenska ansvariga myndigheter har underrättats och tagit över. Detta följer av såväl artikel VII.2 som artikel VII.6. Inresekontrollanter anförtros alltså inte någon brottsbekämpande befogenhet i egentlig mening. För en sådan slut- sats talar även bestämmelsen i artikel VII.12, enligt vilken inrese- Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium kontrollanter ska bistå svenska myndigheter i det brottsbekämpande arbetet. Av det engelska begreppet provide reasonable assistance, som används i bestämmelsen, får anses följa en avsikt att inte ge inrese- kontrollanterna någon självständig brottsbekämpande befogenhet. Befogenheten att tillfälligt kvarhålla en brottsmisstänkt är kopplad till viss tvångsanvändning. Villkoren och begränsningarna för ingrip- anden med våld och tvång regleras i artikel III.1 b och artikel III.5 i avtalet. Bestämmelserna, som behandlar rätten att använda utrustning för utövande av våld respektive den allmänna proportionalitets- principen vid tvångsanvändning, har behandlats i avsnitt 7.4.2. Av artikel VII.2, läst tillsammans med artikel III.5, till vilken den hänvisar, följer att skjutvapen endast får användas för att av- värja ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp på person. Inresekontrollanter får alltså enligt dessa bestämmelser bara ha rätt att använda skjutvapen när de utövar den allmänna rätten till själv- försvar och försvar av andra personer. Det följer av avtalet att det våld som används i detta syfte inte får vara oförsvarligt i förhållande till det våld eller hot som angreppet utgör. Frågan om författnings- regleringen av befogenheten att använda skjutvapen och våld i övrigt behandlas i avsnitt 7.4.2. under rubriken bestämmelse om amerikansk myndighetsutövning enligt avtalen. Rätten att med våld och tvång ingripa mot en brottsmisstänkt sam- manfaller delvis med rätten till envarsgripande enligt 24 kap. 7 § andra stycket . Trots detta får de tvångsåtgärder som myn- dighetspersoner som det nu är frågan om vidtar i tjänsten anses vara myndighetsutövning (jfr Ds 1999:31 s. 95 och prop. 2016/17:139, s. 53). Behovet av lagreglering och därmed sammanhängande frågor Även om befogenheten enligt artikel VII.6 endast avser ett tillfäl- ligt hindrande av en person från att avlägsna sig från platsen, torde den vara att anse som en åtgärd som innebär myndighetsutövning. Utgångspunkten är alltså att befogenheten att uppmana en brotts- misstänkt att stanna kvar och att kvarhålla en sådan person bör regleras i lag. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium Det finns anledning att närmare granska innebörden av bestäm- melsen i artikel VII.6. Översatt till svenska ger den en inresekon- trollant befogenhet att a)i kontrollområdet uppmana resenärer eller personer, med undan- tag för tjänstemän vid svenska brottsbekämpande myndigheter, som är misstänkta för brott enligt antingen eller lagar eller förordningar att stanna kvar där, b)kvarhålla personer som avses i punkten a) och som är miss- tänkta för att hindra en inresekontrollant i sin tjänsteutövning, och c)i de fall som avses i punkten b), uppmana den försöker avvika från kontrollområdet att stanna kvar. Det får anses att befogenheten att uppmana enligt punkten c) om- fattas av den längre gående befogenheten att i samma situation kvarhålla personen enligt punkten b). Med denna utgångspunkt be- höver befogenheten i punkten c) inte anges i den svenska författ- ningstexten. Enligt vår bedömning kan hindrandet av en inresekontrollant i dess tjänsteutövning inte rimligen bestå i annat än att personen vägrar stanna kvar. Bestämmelsen kan därför i tillämpliga delar ut- formas med 9 kap. 11 § utlänningslagen som förebild. Av bestäm- melsen bör även framgå att ingripandet enbart får bestå tills svensk behörig myndighet anländer till platsen. I artikel VII.6 regleras alltså sätten att enligt artikel VII.2 ingripa för att stoppa ett brott. Befogenheten enligt artikel VII.6 bör även kunna användas vid överlämnande till svenska myndigheter av rese- närer som nekats inresa till enligt artikel IV.3 h. Detta förutsätter dock att resenären, på ett sätt som får anses vara brottsligt, motsätter sig överlämnandet. Andra frågor som har samband med befogenheten att använda våld och tvång av eller tillgången till utrustning för utövande av våldsbefogenheter får anses ingå som ett led i befogenheten att an- vända våld och torde inte i sig vara att anse som myndighetsut- Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium Att använda hjälpmedel vid våldsanvändning torde däremot innefatta myndighetsutövning. Frågan har behandlats i avsnitt 7.4.2. Rätten för inresekontrollanter att vid tjänstgöring i an- vända sina uniformer och sådan utrustning som inte utgör vapen torde inte vara att betrakta som någon offentligrättslig uppgift eller befogenhet, jfr prop. 2007/08:83, s. 33. Artikel VII.4 innehåller en bestämmelse där inresekontrollanter, om fråga uppkommer om att genomföra en undersökning av krop- pens håligheter eller en medicinsk röntgenundersökning åläggs att hänskjuta frågan till behörig svensk myndighet. Amerikanska in- resekontrollanter tilldelas alltså genom denna bestämmelse inte någon befogenhet som kan anses innefatta myndighetsutövning. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitten 10.2.2 och 10.4.2. Artikel VII.8 ger inresekontrollanter rätt att överlämna omhän- dertagen egendom till svensk behörig myndighet. Bestämmelsen, som inte innefattar någon befogenhet för inresekontrollanter som utgör myndighetsutövning, behandlas närmare i avsnitten 10.2.2 och 10.4.2. 7.4.7Undantag för svenska polismän och anställda vid Utredningens förslag: I den nya lagen bör införas bestämmel- ser som genomför de regler i avtalen som föreskriver undantag från vissa åtgärder när det gäller svenska polismän och tull- tjänstemän (artiklarna IV.1 c, IV.1 d, VII.3 och VII.6). innehåller ett flertal bestämmelser som syftar till att undanta svenska polismän och tulltjänstemän från vissa åtgärder som inresekontrollanter ges rätt att genomföra. Undantag före- skrivs från skyldigheten enligt artikel IV.1 c att anmäla sig till en inresekontrollant, förevisa medhavd egendom, samt identifiera sig och besvara frågor om syftet med vistelsen i kontrollområdet. Undantag föreskrivs även för kontroll genom inhämtande av bio- metriska och biografiska uppgifter enligt artikel IV.1 d. Anställda vid svenska behöriga myndigheter är vidare undantagna från kon- troll, undersökning, enligt artikel VII.3 och från åtgärder enligt artikel VII.6. Amerikansk myndighetsutövning på svenskt territorium De undantag från kontroll som föreskrivs i avtalen för svenska polismän och tulltjänstemän ska anges i lagen. I de fall avtalen innefattar en överlåtelse av rättskipnings- eller för- valtningsuppgift ska besluta om detta. En överlåtelse föreligger i de fall amerikansk myndighetspersonal medges att ut- föra förvaltnings- eller rättskipningsuppgifter i , oavsett om dessa avser tillämpning av svensk eller amerikansk rätt. I de fall uppgiften innefattar myndighetsutövning ska besluta om detta med viss kvalificerad majoritet eller i den ordning som gäller för stiftande av grundlag. Enligt avtalen ska amerikanska inresekontrollanter ges vissa be- fogenheter i som enligt svensk rättsuppfattning är att anse som uttryck av samhällets maktbefogenheter gentemot enskilda. Inresekontrollanter ska med andra ord utrustas med befogenhet att på svenskt territorium vidta åtgärder som innefattar myndighets- utövning. För att åstadkomma en sådan ordning i krävs stöd i lag. För att genomföra avtalen krävs enligt utredningens bedömning bestämmelser som ger amerikanska inresekontrollanter att utöva myndighet i i de avseenden som angetts i avsnitt 7.4.4–7.4.6. Åtgärderna ska i den del de är att hänföra till inresekontroll, genom- föras enligt amerikansk lagstiftning. De åtgärder som är att hänföra till upprätthållande av allmän ordning och säkerhet, liksom ingrip- anden för att stoppa ett pågående brott, ska genomföras med tillämp- ning av svensk rätt. Enligt artikel II.5 i huvudavtalet om den amerikanska inresekontrol- len ska enskilda tillförsäkras samma rättigheter som annars gäller i . Vidare ska enligt artikel II.6 i samma avtal svensk lagstift- ning inklusive Europeiska konventionen angå- ende skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna, , gälla, om inget annat anges, även inom det område på där kontrollen genomförs. Enligt kommittédirektiven, s. 4, ska utredningen analysera behov- et av reglering och lämna eventuella förslag om sådan som säkerstäl- ler att enskilda kan ta till vara de rättigheter som finns enligt Europa- konventionen och annan tillämplig svensk lag. I direktiven erinras om att det måste beaktas att tull- och gränskontrollen en- ligt huvudavtalet ska genomföras av amerikanska tjänstemän med tillämpning av amerikansk lag. Krav på rättssäkerhet handlar om att skydda individen mot att utsättas för övergrepp begångna av staten, dvs. att motverka miss- bruk av statens utrymme att utöva makt gentemot den enskilde. Rätt- en att bli skyddad mot statens missbruk av rättsordningen är tillför- säkrad den enskilde bl.a. genom ett systematiskt skydd för mänskliga rättigheter säkerställda genom lag och konventioner, se bl.a. , , , , Förvaltningsrätt – en introduktion för pro- fessionsutbildningar, 3 uppl., 2011, s. 49 ff. De svenska fri- och rättighetsreglerna återfinns främst i 2 kap. regeringsformen. Genom tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen ges vissa aspekter av yttrandefriheten och infor- mationsfriheten ett förstärkt och detaljerat grundlagsskydd. Bestäm- melserna i är en viktig beståndsdel i det svens- ka skyddet för fri- och rättigheter. som svensk lag och har dessutom getts en särskild konstitutionell ställning genom förbudet i 2 kap. 23 § regeringsformen mot norm- givning som strider mot konventionen. Ur rättssäkerhetssynpunkt är även bestämmelserna om tillsyn över offentlig verksamhet och tjänstemännens straffrättsliga ansvar av betydelse. I avsnitt 8.2–8.4 redovisas först huvuddragen i de viktigaste för- fattningarna på fri- och rättighetsområdet i den svenska rättsord- ningen. De för utredningens frågeställningar mest relevanta fri- och rättigheterna behandlas särskilt i framställningen. Beskrivningen byg- ger, när inte annat anges, på , m.fl., Grundlagarna – regeringsformen, successionsordningen, riksdagsordningen, 3 uppl., 2012, och , Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., 2015. Utredningens analys och ställningstagande i frågan om behovet av en reglering återfinns i avsnitt 8.5. 8.2Fri- och rättighetsskyddet i regeringsformen Regleringen i 2 kap. regeringsformen kan sägas omfatta fyra grupper av fri- och rättigheter av varierande styrka. Den första gruppen avser de politiska friheterna. I denna grupp in- går inledningsvis de s.k. positiva opinionsfriheterna enligt 1 §. Dessa är yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstra- tionsfriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten. Regleringen innebär att vissa aspekter av yttrandefriheten och informationsfri- heten undantas från regeringsformens tillämpningsområde för att i stället regleras i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen. I 2 och 3 §§ behandlas de s.k. negativa opinionsfriheterna. Be- stämmelsen i 2 § innebär bl.a. att myndigheter inte får tvinga en- skilda att ge sin uppfattning till känna, att delta i en demonstration eller att tillhöra en viss förening eller ett trossamfund. Skyddet har inriktats på frågor som rör den enskildes åskådning i politiska, reli- giösa, kulturella eller andra sådana hänseenden. I 3 § första stycket uppställs ett skydd mot att det i allmänna register görs anteckningar om medborgare som enbart grundas på hans eller hennes politiska åskådning. I en andra grupp finns bestämmelser som skyddar den enskildes personliga frihet och säkerhet. Dessa s.k. kroppsliga fri- och rättig- heter innebär förbud mot dödsstraff enligt 4 §, kroppsstraff, tortyr och medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden enligt 5 §. Vidare uppställs ett skydd mot kroppsvisitation och andra påtvingade kroppsliga ingrepp, husrannsakan, undersökning av brev och mot andra intrång i förtroliga post- eller teleförbindelser samt mot hemlig avlyssning i olika avseenden (6 §). Till den här gruppen hör dessutom ett förbud mot att medborgare landsförvisas, hindras att resa in i riket och berövas sitt medborgarskap annat än i vissa fall som är angivna i regeringsformen. Detta regleras i 7 §. Slutligen är enligt 8 § varje medborgare är skyddad mot frihetsberövanden samt har frihet att förflytta sig inom riket och att lämna detta. I den tredje gruppen av fri- och rättigheter uppställs vissa grund- läggande rättssäkerhetsgarantier. Det gäller rätten enligt 9 § till pröv- ning av domstol eller domstolsliknande nämnd vid frihetsberövan- den. Vidare finns i 10 § ett förbud mot retroaktiv strafflag och retroaktiv lag om skatt eller statlig avgift. Tillfälliga domstolar är för- bjudna enligt 11 §. Förhandling vid domstol ska enligt samma be- stämmelse vara offentlig. Den fjärde gruppen innehåller bestämmelser av skilda slag. I 12–13 §§ uppställs förbud mot diskriminerande normgivning med hänsyn till bl.a. etniskt ursprung och kön. Rätten till fackliga strids- åtgärder behandlas i 14 §. Frågor som rör egendomsskyddet och allemansrätten regleras i 15 §.