sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — 1973:158 s. 80 och , Svensk internationell privat- och processrätt, 8:e uppl., 2014, s. 134 f. 4.4Förhållandet till gällande nordiska konventioner och svenska autonoma bestämmelser 4.4.1Förhållandet till de nordiska konventionerna För vissa frågor på området för makars förmögenhetsförhållanden finns särskilda internationellt privaträttsliga bestämmelser som gäller i förhållandet mellan de nordiska länderna. Bestämmelserna har sin grund i konventionen av mellan , , , och innehållande privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (den nordiska äkten- skapskonventionen), konventionen av mellan , , , och om arv, testamente och boutredning (den nordiska arvskonventionen), konventionen mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, 11.10.1977 (nordiska ramkonvention) och konventionen mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar, (nordiska ramkonvention). inte har tillträtt nordiska ramkonvention tillämpas fortfarande nordiska ramkonven- tion i förhållande till . För svensk del återfinns de internordiska bestämmelserna i förord- ningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (NÄF), lagen (2015:417) om arv i internationella situationer (IAL), lagen (1977:595) om erkän- nande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område (NEVL) och lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i (lag). var redan part i de nordiska konventionerna när förord- ningen om makars förmögenhetsförhållanden antogs . I förhållande till länder utanför det fördjupade samarbetet, dvs. tredje land, ska förordningen inte påverka tillämpningen av bilaterala och multilaterala konventioner som medlemsstaterna är parter i när för- ordningen antas och som gäller frågor som omfattas av förordningen (artikel 62.1). Detta betyder alltså att även fortsättningsvis kommer att kunna tillämpa de internordiska bestämmelserna avse- ende frågor om makars förmögenhetsförhållanden i förhållande till , och . I förbindelserna mellan medlemsstaterna har förordningen där- emot företräde framför konventioner som de slutit mellan sig, om konventionerna rör frågor som regleras i förordningen (artikel 62.2). I förhållande till kommer alltså inte att kunna tilläm- pa de internordiska bestämmelserna avseende frågor om makars för- mögenhetsförhållanden. Förordningen innehåller dock ett undantag som innebär att bestämmelserna om erkännande och verkställighet i de nordiska konventionerna får tillämpas även i förhållandet mellan och i den mån de föreskriver enklare och snabbare förfaranden för erkännande och verkställighet av domar än förord- ningen gör (artikel 62.3). Vad innebär det då närmare att en fråga om makars förmögenhets- förhållanden rör förhållandet mellan och ett annat nordiskt land? Förordningen ger ingen vägledning i frågan. Klart är, enligt utredningen, att en fråga som rör två makar med uteslutande anknyt- ning till och ett annat nordiskt land, t.ex. , måste anses röra förhållandet mellan och . Det finns dock många situationer där makarna får anses ha anknytning till fler än ett annat nordiskt land. Makarna kan t.ex. vara svenska medborgare men ha hemvist i och egendom i . De kan vidare vara svenska medborgare men ha hemvist i två olika andra nordiska länder. Frågan till vilket annat nordiskt land frågan förhåller sig kan i dessa situatio- ner vara svår att avgöra. Med hänsyn till den mängd olika situationer som kan förekomma anser utredningen att det inte är möjligt att generellt försöka fastställa riktlinjer för hur domstolarna bör bedöma en viss frågas förhållande till ett annat nordiskt land. Det får i stället bli upp till domstolarna att i varje enskilt fall avgöra denna fråga. I kapitel 10 följer en närmare redogörelse av effekterna av artikel 62 i förhållande till de enskilda bestämmelserna i , IAL, NEVL och lag samt utredningens överväganden och förslag i anledning av dessa effekter. 4.4.2 Förhållandet till svenska autonoma bestämmelser Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden reglerar när medlemsstaternas domstolar är be- höriga att pröva frågor som rör makars respektive registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden (internationell behörighet). Genom förordningarna regleras frågan om internationell behörighet uttöm- mande. Det innebär att det inte finns något utrymme för svenska autonoma bestämmelser om internationell behörighet avseende de frågor som faller inom förordningarnas tillämpningsområden. Som framgått ovan kommer de internordiska bestämmelserna om internationell behörighet att kunna fortsätta tillämpas i förhållande till , och men inte till (se vidare kapitel 10). Bestämmelserna om tillämplig lag i förordningarna om makars re- spektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden är univer- sellt tillämpliga, dvs. den lag som anges i förordningarna ska tilläm- pas oavsett om det är en medlemsstats lag eller inte. Förordningarna ersätter i stort sett svenska autonona bestämmelser om tillämplig lag i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhets- förhållanden. Som framgått ovan kommer de internordiska bestämmelserna om tillämplig lag att kunna fortsätta tillämpas i förhållande till , och men inte till (se vidare kapitel 10). Bestämmelserna om erkännande och verkställighet i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållan- den gäller domar som har meddelats i andra medlemsstater som är bundna av förordningarna. I förhållande till , och kommer att kunna fortsätta tillämpa de internordiska bestämmelserna om erkän- nande och verkställighet. Med stöd av det nordiska undantaget i för- ordningen om makars förmögenhetsförhållanden kommer att kunna tillämpa dessa bestämmelser även i förhållande till i den utsträckning som de föreskriver enklare och snabbare förfaran- den för erkännande och verkställighet av domar än förordningen gör (se vidare kapitel 10). Erkännande och verkställighet av domar som inte omfattas av för- ordningarna och där inte heller de internordiska bestämmelserna om erkännande och verkställighet är tillämpliga kommer även fortsätt- ningsvis att regleras av svenska autonoma bestämmelser (se vidare kapitel 12). 4.5Förhållandet till arvs- respektive II-förordningarna Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden har kopplingar till bestämmelser i bl.a. Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämlig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av europeiska arvsintyg (arvs- förordningen21) och rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (II- förordningen22). Kopplingarna gäller frågor om internationell behö- righet. Bestämmelserna om internationell behörighet i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållan- den syftar till att göra det möjligt för medborgarna att låta domstolar i en och samma medlemsstat handlägga olika förfaranden som har anknytning till varandra. Bestämmelserna koncentrerar därför behö- righeten i frågor avseende makars förmögenhetsförhållanden till den medlemsstat vars domstolar ansvarar för ärendet om arv efter en make i enlighet med arvsförordningen (artikel 4) eller om äkten- skapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap i enlighet med II-förordningen (artikel 5). Detsamma gäller behörig- hetsreglerna i förordningen om registrerade partners förmögenhets- förhållanden, med undantag för hänvisningen till bestämmelserna i (artiklarna 4–5). II-förordningen är nämligen inte tillämplig beträffande registrerade partner. 21EUT L 201, 27.7.2012, s. 107. 22EUT L 338, 23.12.2003, s. 1. I avsnitt 5.2.1 redogör utredningen närmare för kopplingarna mel- lan förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden och arvs- respektive II-förordningarna. Gränsdragningen mellan bodelnings- och arvsfrågor vid en makes respektive registrerad partners död Som angetts ovan koncentreras behörigheten i frågor om makars re- spektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden till domsto- larna i den medlemsstat som ansvarar för ärendet om arv efter en make i enlighet med arvsförordningen (artikel 4 i förordningarna). De för- mögenhetsrättsliga frågorna handlar i dessa fall främst om bodelning med anledning av en makes respektive registrerad partners död. Det kan ibland vara svårt att avgöra om en viss fråga rör arvet efter en avliden make respektive registrerad partner eller bodelning med anledning av dennes död. Enligt utredningsdirektiven ska utredningen belysa avgränsningen mellan bodelnings- och arvsfrågor när en make respektive registrerad partner avlider. Frågan får betydelse för vilken EU-förordning som ska tillämpas i det enskilda fallet, arvsförord- ningen eller förordningarna om makars respektive registrerade part- ners förmögenhetsförhållanden. Tillämpningsområdet för de tre nämnda EU-förordningarna fram- går av förordningarnas artikel 1. Enligt arvsförordningen är frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden undantagna från dess tillämpningsområde (artikel 1.2 d). På samma sätt är frågor om arvet efter en avliden make respektive registrerad partner undantagna från tillämpningsområdet för förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Förordningarna innehåller inte några bestämmelser angående gränsdragningen mellan frågor om arv och frågor om makars respek- tive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I arvsförord- ningens ingress finns visserligen vissa uttalanden som berör denna fråga (ingressen, punkten 12). Det framgår sålunda att arvsförord- ningen inte bör tillämpas på frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden, inbegripet äktenskapsförord, i den mån dessa inte påverkar arvsfrågor. Det framgår vidare att de myndigheter som handlägger ett arv enligt arvsförordningen bör, beroende på omständigheterna, beakta en avveckling av den avlidnes äktenskapliga förmögenhetsförhållanden eller liknande förmögen- hetsrättsliga förhållanden vid fastställandet av den avlidnes kvarlåten- skap och förmånstagarnas respektive arvslotter. Uttalandena kan inte anses särskilt klara och de ger inga direkta riktlinjer för hur gräns- dragningen mellan arvsfrågor och frågor om makars respektive regi- strerade partners förmögenhetsförhållanden ska ske. Frågan är föremål för prövning i i en av tysk domstol framställd begäran om förhandsavgörande.23 Tolk- ningsfrågorna gäller bl.a. om artikel 1.1 i arvsförordningen ska tolkas så att förordningens tillämpningsområde (arv efter avliden) också om- fattar nationella bestämmelser i den tyska civillagen som reglerar för- mögenhetsrättsliga frågor efter en makes död genom att höja den efterlevande makens arvslott. Något förhandsavgörande i frågan har ännu inte avgetts av . Förhandsavgörandet förväntas dock kunna ge viss vägledning angående gränsdragningen mellan arvs- frågor och frågor om makars förmögenhetsförhållanden. 23 Begäran om förhandsavgörande framställd av Kammergericht () den 3 novem- ber 2016, , mål C-558/16. Förordningarna om makars respektive registrerade partners förmö- genhetsförhållanden innehåller i artiklarna 4–19 (andra kapitlet) be- stämmelser om internationell behörighet. Såsom redogjorts för i kapitel 4 blir förordningarna bindande och direkt tillämpliga i . Förordningarna saknar också, till skillnad från t.ex. I- förordning, en hänvisning till bestämmelser om internationell behö- righet i medlemsstaternas nationella rätt. Detta innebär att det inom förordningarnas tillämpningsområden inte längre finns utrymme för svenska autonoma bestämmelser angående internationell behörighet. Förordningarnas bestämmelser om internationell behörighet ska tillämpas när det är fråga om makars och registrerade partners för- mögenhetsförhållanden. gällande svenska bestämmelser om in- ternationell behörighet i LIMF kommer alltså inte längre att kunna tillämpas beträffande dessa par. För frågor om sambors förmögen- hetsförhållanden ska förordningarnas bestämmelser inte tillämpas. Det finns därmed ett fortsatt behov av bestämmelser om internationell behörighet avseende sambors förmögenhetsförhållanden. En redo- görelse för gällande svenska bestämmelser om internationell behö- righet på området för sambors förmögenhetsförhållanden finns i av- snitt 3.4. I avsnitt 5.2 förklaras och tydliggörs förordningarnas bestämmelser om internationell behörighet. I anslutning till de olika bestämmelserna redogörs också för likheter och skillnader i förhållande till underhålls- förordningen1, arvsförordningen2, I-förordning3 och 1 Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet, EUT, L 7, 10.1.2009, s. 1. Vidare redogörs i avsnitt 5.3 för vad det närmare innebär för svensk rättstillämpning att förordningarnas be- stämmelser om internationell behörighet, beträffande makar och regi- strerade partner, ska tillämpas i stället för nu gällande svenska auto- noma bestämmelser om internationell behörighet i LIMF. I avsnittet jämför utredningen tillämpningen av förordningarnas bestämmelser om internationell behörighet med tillämpningen av motsvarande be- stämmelser i LIMF. I nordiska förhållanden gäller i vissa fall särskilda bestämmelser om internationell behörighet med avseende på frågor om makars för- mögenhetsförhållanden. Bestämmelserna, som finns i NÄF och IAL, har sin grund i den nordiska äktenskapskonventionen och den nor- diska arvskonventionen (se kapitel 3.4 för en närmare genomgång av bestämmelserna). Den inverkan som förordningarna kommer att ha på dessa bestämmelser behandlas i kapitel 10. 5.2.1Internationell behörighet på grund av anknutna förfaranden Förordningarnas bestämmelser om internationell behörighet syftar till att göra det möjligt för medborgarna att låta domstolar i en och samma medlemsstat handlägga olika förfaranden med anknytning till varandra (förordningarnas ingresser, punkten 32). Om ett förfarande enligt arvsförordningens bestämmelser inleds vid en domstol i en medlemsstat i frågor rörande arvet efter en make, ska domstolarna i den staten också vara behöriga att avgöra frågor rörande makars för- mögenhetsförhållanden som uppstår i samband med arvsmålet (arti- kel 4 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden). Mot- svarande bestämmelser finns i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden (artikel 4). 2Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsverktyg, EUT L 201, 27.7.2012, s. 107. 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, EUT L 351, 20.12.2012, s. 1. 4Konventionen av om domstols behörighet och om erkännande och verk- ställighet av domar på privaträttens område, EUT L 339, 21.12.2007, s. 3. På liknande sätt förhåller det sig när frågor om makars förmögen- hetsförhållanden uppstår i samband med en ansökan om äktenskaps- skillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap. Om talan väcks genom en sådan ansökan enligt II-förordningen5 vid en dom- stol i en medlemsstat, ska domstolarna i den staten också vara behö- riga att avgöra frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden som uppstår i samband med denna ansökan (artikel 5.1 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden). Makarna måste dock under vissa omständigheter ha träffat avtal om behörighet för domstolen att avgöra sådana uppkomna frågor som avses i artikel 5 (artikel 5.2 a–d). Det gäller när den aktuella domsto- len, enligt II-förordningen, prövar en ansökan om äktenskaps- skillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap på grund av behö- righet med anledning av sökandens hemvist (artikel 3.1 a femte och sjätte strecksatsen), behörighet med anledning av omvandlande av en dom om hemskillnad till en dom om äktenskapsskillnad (artikel 5) eller behörighet i övriga fall (artikel 7). Som exempel kan ges en svensk domstol som prövar en ansökan om äktenskapsskillnad mellan två franska makar som har hemvist i (artikel 3.1 a första strecksatsen i II-förordningen). Utan krav på avtal mellan makarna är den svenska domstolen be- hörig att även pröva frågor om makarnas förmögenhetsförhållanden som uppstår i målet om äktenskapsskillnad. För det fall den svenska domstolen prövar ansökan om äktenskapsskillnad på grund av att endast den franska sökanden har hemvist i (artikel 3.1 a femte strecksatsen i II-förordningen), måste dock makarna ha avtalat om att den svenska domstolen ska vara behörig att avgöra även frågor om makarnas förmögenhetsförhållanden i samband med äktenskapsmålet. Artikel 5 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden motsvaras av artikel 5 i förordningen om registrerade partners för- mögenhetsförhållanden. Registrerade partner måste dock alltid ha avtalat om behörighet för domstolen att avgöra även uppkomna frå- gor om deras förmögenhetsförhållanden för att behörigheten ska gälla (se artikel 5.1). 5 Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000, EUT L 338, 23.12.2003, s. 1. Om ingen domstol är behörig enligt artikel 4 eller 5 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden fastställs behörigheten enligt artikel 6 i samma förordning. De behörighetskriterier som framgår av artikel 6 (a–d) är hierarkiskt ordnade, dvs. de ska prövas i tur och ordning. Behörighetskriterierna är kopplade till makarnas hemvist och medborgarskap och ska säkerställa att en verklig anknytning finns mellan makarna och den medlemsstat där behörigheten utövas (förordningens ingress, punkten 35). Motsvarande behörighetskriterier gäller för registrerade partner för det fall behörighet saknas enligt artikel 4 eller 5 (artikel 6 i för- ordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). Ett ytterligare behörighetskriterium gäller dock för registrerade partner enligt artikel 6 e. Om inte någon av punkterna a–d är tillämpliga föreligger enligt punkten e även behörighet för domstolarna i den medlemsstat enligt vars lag det registrerade partnerskapet ingicks. Behörighetsbestämmelser med hemvist som behörighetsgrund finns också I-förordning (artikel 4), Luganokonvention (artikel 2), underhållsförordningen (artikel 3) och arvsförordningen (artikel 4). Bestämmelserna i dessa instrument skil- jer sig dock åt en hel del från bestämmelserna i förordningarna om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Makarna har möjlighet att i vissa fall i förväg, exempelvis i ett äkten- skapsförord eller i samband med pågående mål, ingå avtal om att domstolarna i en medlemsstat ska ha exklusiv behörighet att avgöra frågor rörande deras förmögenhetsförhållanden, s.k. prorogationsavtal (artikel 7 i förordningen om makars förmögenhetsförhållanden). Det faktum att ordet parter används i stället för makar i artikel 7 skulle, enligt utredningen, kunna tala för att även före detta makar kan ingå prorogationsavtal. Parterna får ingå prorogationsavtal i fall som omfattas av artikel 6 i förordningen, dvs. för andra fall än då behörighet tillkommer en domstol med anledning av ett pågående mål om arvet efter en make eller med anledning av ett pågående mål om äktenskapsskillnad, hem- skillnad eller annullering av äktenskap enligt II-förordningen (artikel 7.1). Det krävs vidare att avtalet avser domstolarna i den med- lemsstat där äktenskapet ingicks eller domstolarna i den medlemsstat vars lag är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden enligt arti- kel 22 eller artikel 26.1 a eller b6. ska vara skrift- ligt, daterat och undertecknat av parterna. Ett elektroniskt medde- lande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska anses vara likvärdigt med ett skriftligt meddelande (artikel 7.2). För registrerade partner gäller motsvarande bestämmelser om be- hörighet på grund av prorogationsavtal som för makar (se artikel 7 i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). Bestämmelser om behörighet på grund av prorogationsavtal finns I-förordning (artikel 25), Luganokonvention (artikel 23), underhållsförordningen (artikel 4) och arvsförordningen (artikel 5). Förutsättningarna för möjligheten att ingå sådana avtal skiljer sig dock åt betydligt mellan instrumenten. I underhållsförord- ningen uppställs flera krav för parternas möjlighet att avtala om be- hörig domstol. På samma sätt förhåller det sig med arvsförordningen även om kraven ser olika ut. Enligt I-förordning kan parterna, oberoende av var de har hemvist ingå ett prorogationsavtal om vissa förutsättningar är uppfyllda. Enligt Luganokonven- tion gäller samma förutsättningar för ingående av ett prorogations- avtal som enligt I-förordning, förutom att minst en av parterna måste ha hemvist i en konventionsstat. 5.2.4Behörighet på grund av att svaranden går i svaromål En domstol i en medlemsstat vars lag är tillämplig på makarnas förmö- genhetsförhållanden enligt förordningen om makars förmögenhets- förhållanden och som svaranden går i svaromål inför (s.k. tyst proro- gation), är behörig att avgöra frågor om makars förmögenhetsförhål- landen (artikel 8.1). Behörigheten gäller dock inte om svaranden gick i svaromål för att bestrida domstolens behörighet eller om behörighet tillkommer annan domstol på grund av att frågorna om makars för- mögenhetsförhållanden uppkommit i redan pågående mål om arv eller äktenskapsskillnad m.m. enligt artikel 4 eller 5.1 (artikel 8.1). 6 Se kapitel 6 för en närmare redogörelse för bestämmelserna om tillämplig lag i förordningarna. Innan domstolen får förklara sig behörig på denna grund måste den säkerställa att svaranden informerats om sin rätt att bestrida domstolens behörighet och konsekvenserna av att gå i svaromål (artikel 8.2). Hur sådan information ska lämnas regleras inte uttryck- ligt på EU-nivå. För registrerade partner gäller i stort sett motsvarande bestäm- melser som för makar i detta avseende (se artikel 8 i förordningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden). Liknande bestämmelser om behörighet grundad på svaromål finns också I-förordning (artikel 26), Lugano- konvention (artikel 24), underhållsförordningen (artikel 5) och arvs- förordningen (artikel 9). Behörighet grundad på svaromål enligt I-förordning och Luganokonvention gäller dock inte om en annan domstol har exklusiv behörighet. 5.2.5Obehörighetsförklaring och alternativ behörighet Domstolarna i en medlemsstat kan i ett förfarande om makars för- mögenhetsförhållanden göra bedömningen att domstolslandets inter- nationella privaträtt inte erkänner äktenskapet i fråga (ingressen till förordningen om makars förmögenhetsförhållanden, punkten 38). Mot den bakgrunden finns det i samma förordnings artikel 9 möjlig- het för en domstol som är behörig enligt artiklarna 4, 6, 7 eller 8 att förklara sig obehörig. En sådan förklaring kan endast göras undan- tagsvis om domstolen anser att äktenskapet i fråga, enligt medlems- statens internationella privaträtt, inte erkänns. Om domstolen be- slutar att förklara sig obehörig ska detta ske utan oskäligt dröjsmål (artikel 9.1). Liknande bestämmelser om obehörighetsförklaring finns i förord- ningen om registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Registre- rade partnerskap förekommer inte i alla medlemsstater.