sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — bär också att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla och underlåter att från tjänsten avlägsna ett meddelande vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelsen om offentlig uppma- ning kan dömas till ansvar enligt 7 § BBS-lagen. Straffbestämmelsen i BBS-lagen bör vara subsidiärt tillämplig i förhållande till den i rekry- teringslagen och detta bör framgå av subsidiaritetsregeln i 7 § andra stycket BBS-lagen. Förslag: Hänvisningar till rambeslut /475/RIF ersätts med hänvisningar till direktivet i följande lagar: •lag (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhets- området, •lag (2016:1145) om offentlig upphandling, •lag (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna, •lag (2016:1147) om upphandling av koncessioner, och •lag (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete. Enligt direktivets artikel 27 ska, som framgått, för de medlemsstater som är bundna av direktivet, hänvisningar till rambeslut /475/RIF anses som hänvisningar till detta. I avsnitt 7.11 har gjorts bedömningen att hänvisningar till ram- beslutet i olika författningar bör ersättas med hänvisningar till direk- tivet. Hänvisningar till rambeslutet föreslås därför ersättas med hän- visningar till direktivet i följande lagar: •lag (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsom- rådet, •lag (2016:1145) om offentlig upphandling, •lag (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna, •lag (2016:1147) om upphandling av koncessioner, och •lag (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete. Förslag: Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kamera- övervakning får användas vid en förundersökning om brott enligt förslagen till utvidgning av straffansvaret för –terroristbrott i 2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen, –rekrytering i 4 § rekryteringslagen, –inhämtande och mottagande av utbildning i 5 a § rekryterings- lagen, –resa i 5 b § rekryteringslagen, och –finansiering i 3 § första stycket 1 och 3 a § finansieringslagen. Vid en förundersökning om sådana brott får ett skriftligt med- delande mellan den misstänkte och en närstående, eller mellan sådana närstående inbördes, tas i beslag hos den misstänkte eller en närstående. Undantaget från underrättelseskyldighet enligt 27 kap. 33 § tredje stycket gäller vid förundersökning om dessa brott. Lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott tillämpas på dels brott enligt förslagen till utvidg- ning av straffansvaret för terroristbrott i 2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen, dels grovt brott enligt förslagen till utvidg- ning av straffansvaret för rekrytering i 4 § och utbildning i 5 a § samt 6 § rekryteringslagen och dels grovt brott enligt förslaget till utvidgning av straffansvaret för finansiering i 3 § första styck- et 1 och andra stycket finansieringslagen. Hemliga tvångsmedel och underrättelseskyldighet Lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas under- rättelseverksamhet tillämpas på dels brott enligt förslagen till ut- vidgning av straffansvaret för terroristbrott i 2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen, dels grovt brott enligt förslagen till utvidgning av straffansvaret för rekrytering i 4 § och utbildning i 5 a § samt 6 § rekryteringslagen och dels grovt brott enligt för- slaget till utvidgning av straffansvaret för finansiering i 3 § första stycket 1 och andra stycket finansieringslagen. Användning av hemliga tvångsmedel vid förundersökning Förundersökning ska, enligt 23 kap. 1 § , inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Beslut att inleda förundersökning fattas oftast av , Säkerhets- polisen eller av åklagare. När det gäller terrorismrelaterad brottslig- het inleds förundersökning alltid av åklagare och de brottsutredande åtgärderna utförs av Säkerhetspolisen. En grundläggande förutsätt- ning för användning av straffprocessuella tvångsmedel är normalt att förundersökning har inletts. Användningen ska då ytterst syfta till att utreda och lagföra ett visst brott. Detta gäller givetvis även användningen av hemliga tvångsmedel. I 27 kap. finns bestämmelser om hemlig avlyss- ning av elektronisk kommunikation (18 §), hemlig övervakning av elektronisk kommunikation (19 §) och hemlig kameraövervakning (20 a §). För en närmare redogörelse av innebörden av respektive tvångsmedel hänvisas till prop. Som huvudregel krävs för att dessa tvångsmedel ska kunna an- vändas att minimistraffet eller det antagna straffvärdet inte under- skrider viss nivå. Tvångsmedlen kan dock användas vid förunder- sökning om vissa särskilt uppräknade brott som inte uppfyller dessa krav. De brott som särregleras på detta sätt är bl.a. terroristbrott enligt 2 § terroristbrottslagen, brott enligt 3 § finansieringslagen och 1 Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott (prop. 2013/14:237), kapitel 4. Hemliga tvångsmedel och underrättelseskyldighet brott enligt rekryteringslagen (27 kap. 2 § andra stycket 7 som 27 kap. 18, 19 och 20 a §§ hänvisar till) samt försök, för- beredelse och stämpling till något av dessa brott om en sådan gärning är belagd med straff. finns motsvarande möjlig- heter att använda de uppräknade tvångsmedlen för mottagande av utbildning och resor i terrorismsyfte enligt 5 a och 5 b §§ rekryte- ringslagen, finansiering av sådana resor och finansiering av en person eller en sammanslutning av personer som begår särskilt allvarlig brottslighet eller gör sig skyldig till försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslighet enligt 3 § första stycket 2 eller 3 a § finansieringslagen.2 De utvidgningar av straffansvaret/straffbestämmelserna som föreslås motiveras av samma skäl som bestämmelserna ovan, nämli- gen ytterst att förhindra att terroristbrott eller annan särskilt allvarlig brottslighet begås. Det är viktigt att all verksamhet med anknytning till terrorism kan förebyggas och förhindras i ett så tidigt skede som möjligt. Ett sätt att förebygga och förhindra fullbordade terro- ristattentat är att ingripa tidigt mot dem som på något sätt deltar i terrorismrelaterad verksamhet genom t.ex. utbildning, resor eller finansiering. En möjlighet att ingripa tidigt mot personer som deltar i terrorismrelaterad verksamhet är således angelägen även när det gäller de nu föreslagna utvidgningarna. På ett tidigt stadium av en brottsutredning kan det också vara svårt att avgöra om misstankarna avser t.ex. förberedelse eller stämpling till terroristbrott eller sådan brottslighet som föreslås. Möjligheterna att använda hemliga tvångsmedel bör därför så långt möjligt vara desamma. Det finns, mot denna bakgrund, behov av utökade möjligheter till hemliga tvångsmedel i förundersökningar även i dessa fall. Det föreslås därför att hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning får användas vid förundersökning om brott en- ligt förslagen till utvidgning av straffansvaret för terroristbrott (2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen), rekrytering, inhämtande och mottagande av utbildning och resa (4, 5 a och 5 b §§ rekryte- ringslagen) samt finansiering (3 § första stycket 1 och 3 a § finansie- 2 Se Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte (prop. 2015/16:78) s. 58–61 och 27 kap. 18 § andra stycket 2 och 3, 19 § andra stycket 3 och 4 och 20 a § andra stycket 2 och 3 . Hemliga tvångsmedel och underrättelseskyldighet Med hänsyn till hur regler är konstru- erade krävs det inte att det görs några lagändringar. Denna ändring innebär även att det vid en förundersökning om brotten är möjligt att ta ett skriftligt meddelande mellan den miss- tänkte och en närstående, eller mellan sådana närstående inbördes, i beslag hos den misstänkte eller en närstående.3 Enligt 27 kap. 31 § första stycket ska den som är eller har varit misstänkt för brott underrättas om sådan hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning som han eller hon har utsatts för. Från huvudregeln finns i 33 § ett undantag från underrättelseskyldigheten. Det gäller bl.a. om förundersök- ningen angår brott som avses i 2 § terroristbrottslagen, 3 eller 3 a § finansieringslagen eller rekryteringslagen eller försök, förberedelse eller stämpling till något av dessa brott, om gärningen är belagd med straff. I linje med de förslag som lämnas angående användningen av hemliga tvångsmedel bör undantaget från underrättelseskyldigheten gälla även vid förundersökningar om brott enligt den nu föreslagna regleringen. Inte heller här krävs det någon lagändring. Regeringen har beslutat att ge en utredare i upp- drag att överväga hemlig dataavläsning som ett nytt hemligt tvångs- medel.4 Användning av preventiva tvångsmedel Under vissa begränsade förutsättningar är hemliga tvångsmedel möjliga att använda även då förundersökning om brott inte har in- letts. I lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (lag om preventiva tvångsmedel) finns be- stämmelser om möjligheten att använda hemlig avlyssning av elektro- nisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommuni- kation och hemlig kameraövervakning för att förhindra brott. Sådana tvångsmedel får användas om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar vissa i lagen angivna brott. 3Se 27 kap. 2 § andra stycket 7 och 8 . 4Hemlig dataavläsning (dir. 2016:36). Uppdraget ska redovisas . Hemliga tvångsmedel och underrättelseskyldighet som räknas upp finns terroristbrott enligt 2 § terroristbrottslagen, grovt brott enligt 3 § andra stycket finansieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen.5 Tillstånd till tvångsmedel får även meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisa- tion eller grupp kommer att utövas sådan brottslig verksamhet och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisation- en eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Avsikten med preventiv tvångsmedelsanvändning är att förhindra sådana brott som riktas mot de allra viktigaste samhällsvärdena. Eftersom syftet i första hand är att förebygga och inte att utreda brott, kan verksamheten inte bedrivas endast utifrån brottsanmäl- ningar. Säkerhetspolisen måste i stället själv ha förmåga att identifiera aktörer som kan ha för avsikt att begå brott. Arbetet grundas där- för i stor utsträckning på uppgifter som inhämtas i säkerhetsunder- rättelseverksamhet. Med beaktande av att det redan finns en utvidgad möjlighet till preventiv tvångsmedelsanvändning för grova brott med anknytning till terrorism föreslås att lag om preventiva tvångsmedel ska vara tillämplig på dels förslagen till utvidgning av straffansvaret för terroristbrott (2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen), dels grovt brott enligt förslagen till utvidgning av straffansvaret för rekrytering i 4 § och utbildning i 5 a § samt 6 § rekryteringslagen, dels grovt brott enligt förslaget till utvidgning av straffansvaret för finansiering i 3 § första stycket 1 och andra stycket finansierings- lagen. Detta kräver inte några lagändringar. Inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen Lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kom- munikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelse- verksamhet, den s.k. inhämtningslagen, reglerar förutsättningarna för bl.a. Säkerhetspolisen att hämta in övervakningsuppgifter om elektronisk kommunikation i sin underrättelseverksamhet. 5 Lagen är således i förhållande till rekryteringslagen och finansieringslagen tillämplig endast i de fall brotten bedöms som grova. I den senaste propositionen på terrorismområdet ansåg regeringen, efter att och Säkerhetspolisen framfört att det finns ett behov av att kunna använda åtgärderna även för brott av normalgraden, inte att det fanns skäl att föreslå en annan utgångspunkt än den nu gällande, se prop. 2015/16:78 s. 61 f. Hemliga tvångsmedel och underrättelseskyldighet vakningsuppgifter som omfattas motsvarar väsentligen de som kan kommas åt genom hemlig övervakning av elektronisk kommunika- tion. Uppgifter får hämtas in om omständigheterna är sådana att åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upp- täcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilka är föreskrivet ett straffminimum på fängelse . Inhämtning är, enligt 3 § i lagen, också möjlig vid brottslig verksamhet som innefattar vissa sär- skilt angivna brott, bl.a. grovt brott enligt 3 § andra stycket finan- sieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen. 3 § inhämt- ningslagen är tidsbegränsad och gäller till utgången av år 20196. Inhämtningslagen bör vara tillämplig också i förhållande till den föreslagna utvidgningen av straffansvaret för terroristbrott (2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen), dvs. brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Detta kräver inte några lagändringar. De förslag som lämnas till utvidgning av straff- ansvaret för bl.a. rekrytering och utbildning i 4 och 5 a §§ rekryte- ringslagen samt finansiering i 3 § första stycket 1 finansieringslagen (där straffansvar också är möjligt för grovt brott enligt 6 § och 3 § andra stycket i de båda lagarna) föreslås träda i kraft , se avsnitt 11.1. Det finns skäl att tillämpa inhämtningslagens bestämmelser även i förhållande till nu föreslagna utvidgningar, när ett brott bedöms som grovt. Detta kräver inte några lagändringar. 6 Se Fortsatt giltighet av en tidsbegränsad bestämmelse i inhämtningslagen (prop. 2016/17:186) och lag (2017:718) om ändring i lagen (2012:279) om ändring i lagen (2012:278) om inhämt- ning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. 10 Konsekvenser av förslagen Bedömning: Förslagen kan medföra vissa kostnadsökningar för rättsväsendet, främst för Säkerhetspolisen och Åklagarmyndig- heten men även, i begränsad omfattning, för , de allmänna domstolarna och Kriminalvården. Kostnadsökning- arna bör kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag hos berörda myndigheter. En utredning ska, enligt kommittéförordningen (1998:1474), redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i olika avseenden. Om betänkandet innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska således förslagens kostnadsmässiga och andra konsekven- ser anges i detsamma. I detta betänkande lämnas förslag till ändrade straffbestämmelser. Det handlar om utvidgningar av straffansvaret för dels terroristbrott i 2 § samt 3 § 6 och 19–22 terroristbrottslagen, dels rekrytering, inhämtande och mottagande av utbildning och resa i 4, 5 a och 5 b §§ rekryteringslagen och dels finansiering i 3 § första stycket 1 och 3 a § finansieringslagen. Det förslås också att det ska bli möjligt att använda hemliga tvångsmedel för dessa brott. Därtill lämnas förslag till utvidgning av straffskärpningsbestämmelsen i 5 § terrorist- brottslagen och förslag till utvidgad domsrätt enligt domsrätts- reglerna i 2 kap. 3 § 6 , 9 § rekryteringslagen och 6 § finansieringslagen. Det föreslås slutligen att lagen om elektroniska anslagstavlor förtydligas på visst sätt. Det kan inledningsvis konstateras att gällande rätt i stora delar uppfyller tilläggsprotokollets och direktivets krav. Således är kon- sekvenserna av instrumentens genomförande förhållandevis begrän- sade. De förslag som lämnas innebär emellertid att det kriminaliserade området ökar något. Detta kan naturligtvis leda till en något högre belastning på myndigheterna inom rättsväsendet. Det rör sig om utvidgningar av befintliga bestämmelser som, såvitt känt, endast tillämpats vid ett fåtal tillfällen. Det torde mot den bakgrunden kunna förutsättas att antalet årliga ärenden blir förhållandevis begrän- sat. De kostnader som ändå kan beräknas uppkomma för staten till följd av förslagen hänför sig alltså till rättsväsendet. Det kan fram- för allt bli fråga om en viss ökning av kostnaderna för Säkerhets- polisens brottsutredande verksamhet och för . Förslagen kommer sannolikt att leda till ett ökat antal inledda för- undersökningar.1 För att Säkerhetspolisens förmåga att förhindra terroristattentat inte ska försämras genom en omfördelning av re- surser från underrättelseverksamheten till den utredande verksam- heten krävs att de ökade kostnaderna för myndighetens brottsutre- dande verksamhet fullt ut finansieras. Kostnadsökningarna bedöms kunna rymmas inom befintlig anslagsram för såväl Säker- hetspolisen som . För , de allmänna domstolarna och Kriminalvården bedöms förslagen leda till marginella kostnadsökningar. Dessa bedöms rymmas inom ram.2 1Förundersökning ska, enligt 23 kap. 1 § , inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Beslut att inleda förundersökning fattas oftast av , Säkerhets- polisen eller av åklagare. När det gäller terrorismrelaterad brottslighet inleds förundersökning alltid av åklagare och de brottsutredande åtgärderna utförs som huvudregel av Säkerhets- polisen. Biträdande säkerhetspolischefen får i samråd med chefen för operativa avdelningen, trots den ansvarsfördelning som annars gäller mellan myndigheterna, enligt 15 § förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen, i ett enskilt fall bestämma att en förundersökning eller annan uppgift i den brottsbekämpande verksamheten ska lämnas över till för fortsatt handläggning. Detta har skett efter det misstänkta terroristbrottet på i . 2Budgetpropositionen för (prop. 2016/17:1), utgiftsområde 4. Jfr Ett särskilt straff- ansvar för resor i terrorismsyfte (prop. 2015/16:78) s. 63. och för det brottsförebyggande arbetet Bedömning: Förslagen till utvidgade straffbestämmelser bör ha en viss allmänpreventiv verkan. Nämnda förslag får som konsekvens att framför allt Säkerhets- polisens möjligheter att få tillgång till underrättelser från signal- spaning kan komma att begränsas. En grundtanke bakom att kriminalisera ett visst beteende måste vara att kriminaliseringen ska påverka människor på ett sådant sätt att de inte begår brott, dvs. den ska ha en allmänpreventiv verkan. Det är svårt att på förhand göra en bedömning av i vilken omfatt- ning en lagstiftningsåtgärd kan komma att få önskad effekt. De för- slag till utvidgade straffbestämmelser som lämnas i betänkandet kan emellertid, genom den normbildande och avskräckande effekt som kriminalisering rent allmänt kan antas ha, förväntas få viss avhållan- de effekt och påverka människor att avstå från att utföra oönskade handlingar. De föreslagna utvidgningarna av straffansvaret för terro- ristbrott, rekrytering, inhämtande och mottagande av utbildning, resa samt finansiering utgör nykriminalisering av vissa gärningar. Genom denna kriminalisering blir det också tydligt att samhället inte accep- terar sådana gärningar. I viss mån kan man också tänka sig att en reform av detta slag kan påverka de prioriteringar som Säkerhets- polisen och gör inom sina respektive verksam- heter vilket i sin tur kan påverka brottsligheten på olika sätt. I samband med att bl.a. förslag till straffansvar för terrorismresor lämnades i SOU 2015:63 framförde emellertid Säkerhetspolisen vissa farhågor för negativa konsekvenser såvitt avser myndighetens brotts- förebyggande arbete som i viss utsträckning gör sig gällande även här3. Förundersökning ska, enligt 23 kap. 1 § , inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anled- ning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. 3 Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor (SOU 2015:63) s. 178 ff. Tröskeln för att inleda förundersökning är relativt låg. En konsekvens av att gärningar straffbeläggs på ett tidigt stadium, på det sätt som tilläggsprotokollet och direktivet kräver, blir alltså att mycket av den brottsförebyggande verksamhet som bedrivs inom ramen för underrättelseverksamheten i stället kan komma att bli föremål för förundersökning. Därmed kan framför allt Säkerhetspolisens möjligheter att få tillgång till underrättelser från signalspaning avse- ende utländska förhållanden komma att begränsas. Även beträffan- de en utredning om fullbordat terroristbrott har underrättelsemate- rial betydelse. Säkerhetspolisen har , under vissa förutsättningar, rätt att få inrikta signalspaningsverksamheten och att få rapportering av under- rättelser från , förkortat FRA. Eftersom en betydande del av den terrorismverksamhet som Säkerhetspolisen söker förebygga har kopplingar till utlandet eller har sitt ursprung där har myndigheten ett mycket stort behov och stor nytta av upp- gifter som inhämtas på detta sätt. Det är möjligt att genom signal- spaning inhämta uppgifter inom ramen för försvarsunderrättelse- verksamheten, som delges Säkerhetspolisen inom ramen för dennas underrättelseverksamhet. Det nuvarande regelverket tillämpas emel- lertid på ett sådant sätt att Säkerhetspolisen inte kan ta emot under- rättelser från signalspaning gällande företeelser som berörs av förundersökning. I praktiken innebär detta att inledandet av en förundersökning medför att rapportering till Säkerhetspolisen måste avbrytas såvitt gäller de förhållanden som är föremål för förunder- sökning. Eftersom mycket av det agerande som motverkas inom ramen för Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet vid en utökad kriminalisering kan förväntas bli föremål för förundersök- ning, kan möjligheten att få information via signalspaning komma att begränsas. Därmed kan Säkerhetspolisens förebyggande arbete komma att påverkas negativt. Det bör noteras att problematiken har uppmärksammats i den politiska överenskommelse om åtgärder mot terrorism som ingicks . I den anges att det bör göras en utredning av en ordning där Säkerhetspolisen kan ta emot underrättelser från signal- spaning parallellt med en pågående förundersökning. Regelverket ska tydliggöra att dessa underrättelser inte får användas i 4 Överenskommelse om åtgärder mot terrorism, . Utredningen ska inte syfta till att signalspaningens omfattning utökas, utan till att tillgången till underrättelseinforma- tion säkerställs. Mot bakgrund av vad som framhållits är det naturligtvis angeläget att frågan utreds. De föreslagna utvidgningarna av straffansvaret kan också, i likhet med vad som beskrivits i SOU 2015:63, antas leda till minskad tillgång till uppgifter genom tips, samtal och inhämtning av infor- mation i öppna källor. Även om en del av denna informationsförlust kan kompenseras genom utökade möjligheter till hemliga tvångs- medel kvarstår utmaningar. Som också beskrivits har, enligt Säker- hetspolisen, möjligheterna till inhämtning av information genom hem- liga tvångsmedel kommit att försämras. Enligt myndigheten finns därför ett påtagligt behov av att få tillgång till ett nytt tvångsmedel, s.k. hemlig dataavläsning, som används i bl.a. , och . Den frågan är nu föremål för utredning. Regeringen har således gett en utredare i uppdrag att överväga hem- lig dataavläsning som ett nytt hemligt tvångsmedel.5 Uppdraget ska redovisas . De svårigheter som i huvudsak gör sig gällande beträffande för- slagen i detta betänkande rör alltså frågor som är eller kan förväntas bli föremål för utredningar. 10.3Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män Bedömning: Förslagen bör inte påverka jämställdheten mellan kvinnor och män. När det gäller jämställdheten mellan kvinnor och män kan det fram- hållas att straffrättslig lagstiftning ska vara neutral när skyddsintresset för varje bestämmelse fastställs, och det gäller även förslagen i detta betänkande. Dessa kan således inte anses ha någon direkt påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 5 Hemlig dataavläsning (dir. 2016:36).