sou · H5B35 · 2017-02-01 00:00:00 — Medborgare i de övriga nordiska länderna ska behandlas lika med landets egna medborgare, bland annat när det gäller sociala förmåner.25 Likabehandlingsprincipen är inte direkt tillämplig utan är en politisk viljeförklaring för att fortsätta verka för största rättsliga likställighet mellan nordiska medborgare som vistas i annat nordiskt land. Principen ska beaktas vid nationella lagstiftningsåtgärder. För att undvika konflikt med ländernas internationella åtaganden, främst i EU och EES kan den åsidosättas.26 Förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet är en grundläggande princip i , där stadgas att alla unionsmedborgare ska behandlas lika. Diskrimineringsförbudet i innebär alltså att de nordiska länderna efter sina EU- inträden inte kan ingå nya avtal som enbart ger egna och nordiska medborgare fördelar jämfört med övriga EU-medborgare.27 23Artiklarna 14–16 i samarbetsöverenskommelsen. 24Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Jurist- förlaget i s. 25. Se även prop. Se även prop. 1995/96:33 s. 7. 26Stoor, H. (2015). ”Får vara bättre? Den nordiska biståndskonventionen och EU- rätten”, Nordisk Administrativt nr 2/2015. 27Se dom C-55/00 Gottardo, ECLI:EU:C:2002:16. Se även SOU 2005:34 s. 168 f för annan uppfattning. Se även Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i . Samarbete och avtal inom området för social trygghet Nordiskt samarbete vid genomförande av EU-lagstiftning I detta korta avsnitt redovisas vilket utrymme det finns för ett nordiskt samarbete vid sidan av EU-samarbetet. I den nordiska sam- arbetsöverenskommelsen anges att de fördragsslutande parterna bör rådgöra med varandra i frågor av gemensamt intresse som behandlas i europeiska och andra internationella organisationer och konferen- ser.28 Vidare framgår att de nordiska regeringarna i europeiska och annat internationellt samarbete har ett ansvar för att tillvarata gemensamma intressen och värderingar.29 Det nordiska samarbetet anses vara ett komplement till EU-samarbetet. I en utredning från har det påpekats att det officiella samarbetet i inte har varit särskilt effektivt för att samordna den nordiska påverkan på EU.30 anslutningsakt, som inte är rättsligt bindande, finns en förklaring om att de avtalsslutande parterna som medlemmar av unionen avser att fortsätta sitt nordiska samarbete i full överensstämmelse med gemenskapsrätten och andra bestämmelser i kan här noteras att inte har en motsvarande regel som den som gäller för Beneluxområdet32. EUF- fördraget innehåller inte några uttryckliga allmänna bestämmelser om det nordiska samarbetet. Situationen är dock en annan när det gäller exempelvis samarbetet mellan de tre medlemsstaterna i Benelux- området, som regleras separat i EUF-fördraget och begränsas till situationer då deras inbördes integration är förenligt med unionens verksamhet och främjar målen för den gemensamma markanden. När det gäller internationella avtal som medlemsstater har ingått före an- slutningen till EU, påverkas dessa inte av . Det innebär att de nordiska länderna som är medlemmar i , det vill säga , och får fortsätta att tillämpa bestämmelser i den nordiska samarbetsöverenskommelsen i förhållande till och även om dessa skulle strida mot EU-rätten.33 Dock finns en 28Artikel 1 i den nordiska samarbetsöverenskommelsen. 29Artikel 33 i den nordiska samarbetsöverenskommelsen. 30NOU 2012:2, s. 753; se även Nordiska minsterrådet lagstiftningskonferens . 31EGT 1994 L 1/3. 32Se vidare i not 22. 33Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i s. 53. Samarbete och avtal inom området för social trygghet begränsning till följd av att medlemsstaterna är skyldiga att undanröja sådant som är oförenligt med fördragen.34 När det gäller nordiska avtal som ingåtts efter , och anslutning till EU gäller allmänna regler om kompetensfördelningen mellan EU och medlemsstater gällande att ingå internationella avtal. Om ett område inte regleras av EU- rättsliga bestämmelser får länderna ingå nordiska avtal med och och tillämpa särskilda bestämmelser sinsemellan.35 Grundläggande reglering av samarbete inom den sociala trygghetens område När det gäller samarbete inom det sociala trygghetsområdet anger den nordiska samarbetsöverenskommelsen bestämmelser om en gemen- sam nordisk arbetsmarknad. Dessutom anges särskilt att länderna ska verka för att medborgare i de nordiska länderna vid vistelse i annat nordiskt land ska kunna utnyttja sociala förmåner.36 Länderna ska även utveckla samarbetet rörande hälso- och sjukvård.37 För betänkandet är sociala tryggheten av betydelse och den nordiska konventionen. Den nordiska konventionen kompletterar de EU-rättsliga bestämmelserna i förordning 883/2004. Nordiska konventionen om social trygghet Den nordiska konventionen anpassades och förändrades med an- ledning av förändringar i rådets förordning 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagere eller deras familjer flyttar inom gemenskapen38. Därför antogs en ny nordisk konvention 2003 som hade en tyd- ligare koppling till förordning 1408/71.39 antogs en ny nordisk konvention eftersom det fanns ett behov av att förtydliga 34Artikel 351 EUF-fördraget. 35Artikel 351 EUF-fördraget. Se även Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i s. 55. 36Artikel 15 i nordiska samarbetsöverenskommelsen. 37Artikel 16 i nordiska samarbetsöverenskommelsen. 38EGT L 149, , s. 0002–0050. 39Den nordiska konventionen av , SFS 2004:114. Samarbete och avtal inom området för social trygghet och anpassa den nordiska konventionen till de nya förordning- arna 883/2004 respektive 987/2009.40 Den nordiska konventionen om social trygghet syftar till att ge rättigheter till personer som flyttar mellan de nordiska länderna och undviker på så sätt gränshinder.41 Artikel 4 innebär, om inget annat anges, att förordning 883/2004 ska tillämpas när i bosatta medborgare från andra länder utanför EU/EES rör sig i Norden.42 På grund av ländernas skilda förhållande till skulle denna kategori annars inte omfattas av EU-reglerna i förhål- lande till alla nordiska länder. Den nordiska konventionen anger att frågor om bosättning ska bedömas enligt nationell lagstiftning. En person är bosatt i ett nordiskt land i enlighet med den nationella lagstiftningen. Det är en regel för vilket lands lagstiftning som ska vara tillämplig när det gäller icke-yrkesaktiva personer, exempelvis studenter som studerar i ett annat nordiskt land. Det har funnits gränshinderproblematik för särskilt finska studenter men, enligt rapporten från är det ett gränshinder som borde ha lösts genom förordning 883/2004. Nordiska konventionen har företräde i förhållande till nationell lagstiftning och enligt kon- ventionen avgör i vissa folkbokföringen vilken lagstiftning som ska vara tillämplig.43 Bakgrunden till bestämmelsen är det nordiska folk- bokföringssamarbetet som innebär att en person enbart ska vara folk- bokförd i ett nordiskt land. Den nordiska konventionen har också särskilda bestämmelser för olika förmåner. Det är regler som förtydligar bestämmelserna i fråga om samordning av familjeförmåner och sjukskrivning samt arbetslivs- inriktad rehabilitering för personer som bor och arbetar i olika länder i Norden.44 När det gäller sjukdom stadgas att personer som kan styrka att de är bosatta i , , , och har tillgång till nödvändig vård vid tillfällig vistelse i annat nordiskt land, utan att styrka denna rätt med ett europeiska sjukförsäkringskortet eller 40 Den nordiska konventionen av . Lag (2013:134) om nordisk konvention om social trygghet. 2012/13:31. 41Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i s. 79. 42Danmark har ett undantag. 43Nordiska ministerrådet, Gränshinder i på social- och arbetsmarknadsområdet, Nord 2012:002. 44Artikel 11 respektive 12 i nordiska konventionen. Sr även prop. 2012/13:31 s. 21 f. Samarbete och avtal inom området för social trygghet annat intyg.45 Den vårdsökande behöver endast uppvisa en id-hand- ling och uppge sin bostadsadress. Förutom att ge kompletterande regler till förordning 883/2004 regleras finansiella frågor om sjuk- vård och arbetslöshetsförmåner. Slutligen finns även regler om administrativt samarbete för att oklarheter ska lösas mellan de nationella myndigheterna. Det under- lättar för de enskilda som rör sig mellan de nordiska länderna efter- som de kan ha kontakt med en behörig myndighet och därmed inte behöver lämna samma information i flera nordiska länder.46 Övriga nordiska överenskommelser och avtal som har betydelse inom området för social trygghet Det har tidigare nämnts om områdena arbetsmarknad, social trygg- het och socialtjänst i den nordiska samarbetsöverenskommelsen. På dessa områden finns flera nordiska överenskommelser. Nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster47 När det gäller socialt bistånd är det avgränsat i utredningens direk- tiv med det bör ändå nämnas här att det finns en nordisk överens- kommelse om socialt bistånd och social tjänster. Denna är avsedd att reglera frågor som inte omfattas av bestämmelserna i förordningen om arbetskraftens fria rörlighet.48 I denna anges att de nordiska länderna i sin tillämpning av lagstiftningen inom det aktuella området ska likställa nordiska medborgare som lagligen vistas eller är bosatt i landet med den egna medborgaren.49 Det kan nämnas här att lagligen bosatt i enlighet med dessa artiklar ska, enligt de vägledande kom- mentarerna, uppfattas som ett krav på att personer för att omfattas 45Detta gäller även familjemedlemmar och efterlevande. 46Wenander, H. (2014). Fri rörlighet i : Nordiska gränshinder i rättslig belysning, Juristförlaget i s. 77 ff. 47Lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 48Ingressen till konventionen se även prop. 1994/95:149 s. 11. Stoor, H. (2015). ”Får vara bättre? Den nordiska biståndskonventionen och ”, Nordisk Administrativt nr 2/2015. 49Artikel 4 i sociala biståndskonventionen. Denna kan sägas förtydliga likabehandlingsbestäm- melsen i artikel 2 i den nordiska samarbetsöverenskommelsen för socialtjänstområdet. Samarbete och avtal inom området för social trygghet av konventionens rättigheter ska ha rätt att bo i landet enligt den nationella utlänningslagstiftningen.50 Överenskommelse om gemensam Nordisk arbetsmarknad Bestämmelserna om den nordiska arbetsmarkanden innebär att länderna ska bevara och utveckla den gemensamma arbetsmarknaden. Den reglerar likabehandling för nordiska medborgare på arbetsmark- naden och samarbete mellan de nationella arbetsförmedlingarna. Dessutom finns det reglerat om befrielse från krav på arbetstillstånd.51 Denna generella överenskommelse kompletteras av specifika bestäm- melser i särskilda avtal. I de särskilda avtal finns bestämmelser om er- kännande av yrkeskvalifikationer från andra nordiska länder.52 Där- utöver finns en nordisk överenskommelse om myndighetssamarbete i fråga om yrkesinriktad rehabilitering och arbetsmarknadsutbildning.53 Det finns en nordisk överenskommelse om samordning av pensions- rätt enligt statliga pensionsordningar. Den är ett komplement till förordning 883/2004.54 Gränssjukvårdsförordningen (1962:390) omfattar ersättning av vård för i försäkrade personer som under vistelse i en svensk kommun vid mot eller behövt läkarvård eller fysioterapeutisk behandling, och som fått sådan vård eller be- handling i det angränsande landet. 50Nordiska ministerrådets vägledande kommentarer Tema Nord 1996:620 s. 10. 51Artikel 14 nordiska samarbetsöverenskommelsen. SÖ 1982:88 och prop. 1982/83:5. 52Exempelvis lärare, hälso – och sjukvårdspersonal eller det så kallade . Bestämmelserna i avtalet måste tillämpas med beaktande av förordning 492/2011 om arbets- kraftens fria rörlighet och direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer. tillsattes en arbetsgrupp för att revidera överenskommelsen men det har inte lett till någon uppdatering . 54SÖ 2001:53 Sfs 2002:124. Samarbete och avtal inom området för social trygghet 13.3Wienkonventionerna om diplomatiska och konsulära förbindelser om diplomatiska förbindelser signerades i och trädde i kraft . Den rati- ficerades av 1966.55 om konsulära för- bindelser har ratificerats av 1976.56 Dessa konventioner inne- håller utförliga bestämmelser om viss ambassad- och konsulatper- sonal rättsliga ställning. Det kan innebära undantag från att omfattas av bestämmelserna om social trygghet i den stat där konsulatet eller beskickningen är beläget. Av detta följer att det inte heller finns en skyldighet att betala socialavgifter i den staten. Att dessa personer inte omfattas av den svenska socialförsäkringen utesluter inte en frivillig försäkring om det medges av den svenska staten. Wienkonventionerna kan även gälla för personal knuten till annan internationell verksamhet, där särskilda stadgor eller avtal kan reglera skyddet för social trygghet för personalen. I bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall anges exem- pelvis , , , , och vissa nordiska organ. Diplomatiska företrädare ska inte omfattas av bestämmelserna om social trygghet. Detsamma gäller för deras familjemedlemmar som tillhör hushållet, om de inte är medborgare i staten. Tolkningen av begreppet familj varierar från stat till stat, men diplomatens make eller maka och mindre barn är alltid inräknade. Andra undantag är be- skickningens administrativa och tekniska personal och deras familje- medlemmar, om de inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i den mottagande staten. För konsulatpersonal gäller likande bestämmelser.57 Bedömningen av vilken beskicknings- och konsulatpersonal som omfattas av den sociala tryggheten ska även bedömas utifrån bestämmelserna i konventionerna. Även vissa bilaterala avtal om social trygghet anger att Wienkonventionerna ska vara fortsatt tillämplig på diplomater och administrativ personal vid beskickningar och konsulat.58 Wienkon- 1966:148 och SÖ 1967:1. 56Lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. 57Artikel 48 i om konsulära förbindelser; 2 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. 58Exempelvis avtalet mellan och . Samarbete och avtal inom området för social trygghet ventionen ger ingen rätt för personer som omfattas av konventionen att exempelvis omfattas av ett lands lagstiftning, exempelvis hem- landets socialförsäkring under utstationeringen. I 5 kap. 5 § och 6 kap. 5 § socialförsäkringsbalken anges att en person kan omfattas av svensk socialförsäkring endast i den utsträckning det är förenligt med bestämmelserna i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier. I huvudsak har endast diplomatiska företrädare och deras med- följande familjemedlemmar immunitet. I en svensk kontext gäller detta dock inte för familjemedlemmar som är svenska medborgare eller stadigvarande bosatta i enligt bestämmelserna i konventionen. Även om familjemedlemmarna inte är svenska med- borgare kan de omfattas av svensk socialförsäkring då reglerna om tillämplig lagstiftning i förordning 883/2004 har företräde framför . är inte införd som ett undan- tag enligt artikel 8 i förordning 883/2004 bilaga II. För de övriga tjänstekategorierna som administrativ eller tek- nisk personal beaktar man medborgarskap och bosättning, när man ska bedöma om de ska omfattas av statens sociala trygghet. Lokal- anställd personal på utländska ambassader och konsulat i , som är svenska medborgare eller stadigvarande bosatta i ska inte undantas från svensk social trygghet. För personal som följt med från det sändande landet för att arbeta på ambassaden eller konsulatet omfattas i regel inte. För privattjänare beaktas även om de har en försäkring i en annan stat. Det finns ingen definition av stadigvarande bosatt i Wienkon- ventionerna. När gör en bedömning i frågan om en person är stadigvarande bosatt i för att anses som stadigvarande bosatt och kunna omfattas av svensk socialförsäkring är viktiga faktorer huruvida personen är bosatt och folkbokförd när han eller hon kom att tillhöra beskickningen, det vill säga före statio- neringen i . Det är dock inte uteslutet att även andra faktorer kan vägas in. bedömning är dock är inte bindande för . När det gäller den arbetsbaserade försäkringen, kan den som enligt socialförsäkringsbalkens och konventionernas bestämmelser anses ha ett arbete i och som saknar immunitet och privilegier enligt Wienkonventionerna omfattas av den arbetsbaserade socialförsäk- ringen i sin helhet. Om de lokalanställda utför arbete enligt 6 kap. 2 § socialförsäkringsbalken och konventionerna (och saknar immunitet Samarbete och avtal inom området för social trygghet enligt ovan) omfattas de även av den arbetsbaserade försäkringen. Det är den principen som gäller inom . Så i fråga om den arbetsbaserade försäkringen har alltså även bosättningen och med- borgarskapet viss betydelse enligt Wienkonventionerna, även om det inte är faktorer/omständigheter som vanligen beaktas i enligt social- försäkringsbalken.59 Diplomater folkbokförs inte i eftersom de anses ha en svag anknytning till det svenska samhället, vilket innebär att de inte har tillgång till svensk subventionerad hälso- och sjukvård (till patientavgift). Folkbokföring av diplomater skulle även kunna an- ses strida mot allmänna internationella principer för hur diploma- tiska företrädare ska hanteras av den mottagande staten.60 59Hessmark, L-G. Socialförsäkringsbalken, en kommentar, avdelning A. 2009/10:245 s. 10 I detta kapitel behandlas gränsöverskridande hälso- och sjukvård samt tandvård i Europeiska unionen (EU) och Europeiska ekono- miska samarbetsområdet (EES) samt för tredjelandsmedborgare. I kapitlet beskrivs gränsöverskridande vård inom ramen för det europeiska samarbetet, som faller under samordningsbestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 883/2004)1 samt och rådets förord- ning (EG) 987/2009 av om tillämpningsbe- stämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förordning 987/2009)2. Även Europaparla- mentets och rådets direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (patientrörlighetsdirektivet)3 behandlas ingående. Tonvikt läggs vid gränsöverskridande vård i de fall är behörig stat.4 Avslutningsvis ges en kort beskrivning av tillgång till vård i för tredjelandsmedborgare och personer som inte omfattas av sam- ordningsbestämmelserna, samt de konventioner och internationella avtal som har ingått med andra länder gällande sjukvårds- förmåner. 1EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. 2EUT L 284, 30.10.2009, s. 1. 3EUT L 88, , s. 45-65. 4Kapitlet är begränsat till gränsöverskridande vård, vilket betyder att övriga vårdförmåner som omfattas av förordning 883/2004 inte kommer att behandlas. Inte heller det hälso- och sjukvårdssamarbete som lyfts upp i kapitel fyra i förordning 883/2004 eller i patientrörlig- hetsdirektivet kommer att behandlas, där omnämns bland annat ömsesidigt samarbete och bistånd, erkännande av recept, europeiska referensnätverk, sällsynta sjukdomar, e-hälsa samt utvärdering av medicinsk teknik. 14.1Allmänt om gränsöverskridande vård – EU Oavsett hur hälso- och sjukvården samt tandvården är organiserad och finansierad i en medlemsstat så berörs de av EU:s grundläg- gande principer om fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och per- soner. har slagit fast i flera domar att vård är att betrakta som en tjänst i fördragets mening, och omfattas därmed av EU:s inre marknad.5 Det innebär att tjänsterörligheten omfattar rätten att utöva och ta emot en vårdtjänst i en annan medlemsstat. Dock finns vissa begränsningar. Medlemsstaterna kan begränsa till- gång till gränsöverskridande vård genom förhandstillstånd med hän- syn till allmänintresset (detta gäller framför allt planerad vård, d.v.s. att en person reser till en annan medlemsstat i syfte att få vård).6 Det kan till exempel gälla behovet av att säkerställa de sociala trygghets- systemens ekonomiska balans och tillgång till vård. Med gränsöverskridande vård avses vård som tillhandahålls eller förordnas i en annan medlemsstat än den behöriga staten. En vård- sökande, som omfattas av personkretsen i förordning 883/2004, kan ha tillgång till nödvändig vård, planerad vård, eller till båda vård- formerna, beroende bland annat på hans eller hennes arbetssituation, bosättning och familjeförhållanden. Denna vård regleras inom ramen för förordningarna 883/2004 och 987/2009 samt patientrörlighets- direktivet. Patientrörlighetsdirektivet bygger på den rättspraxis om gränsöverskridande vård som har utvecklats av , och syftar till att ”fastställa bestämmelser som gör det lättare att få tillgång till säker, högkvalitativ gränsöverskridande hälso- och sjukvård i unionen och garantera patienternas rörlighet i överenstäm- melse med de principer som fastslagits av domstolen samt till att främja vårdsamarbete mellan medlemsländerna …”7. Patientrörlig- hetsdirektivets rättsliga grund är artikel 114 i fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt, som syftar till att förbättra den inre marknadens funktion, men hänvisning görs även till 168 (folkhälso- artikeln) i samma fördrag.8 Direktivet har införlivats i svensk lag genom lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i 5Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. 6EU-domstolens dom och Peerbooms, C-157/99 ECLI:EU:C:2001:404. 7Recit 10 i patientrörlighetsdirektivet. 8Enligt artikel 168 ska en hög hälsoskyddsnivå för människor säkerställas vid utformning och genomförande av all unionspolitik och alla unionsåtgärder. ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (ersättningslagen). 14.2Tillgång till gränsöverskridande vård – samordningsbestämmelserna En person som omfattas av personkretsen i förordningen 883/2004 kan ha tillgång till nödvändig vård, planerad vård eller till båda i den behöriga staten och andra medlemsstater, beroende bland annat på dennes arbetssituation, bosättning och familjeförhållanden, samt den berörda medlemsstatens regelverk. Gällande förmåner vid sjukdom görs i förordning 883/2004 en distinktion mellan kontantförmåner vid sjukdom (benefits in cash) och vårdförmåner (benefits in kind). Kontantförmåner är förmåner som täcker inkomstbortfall på grund av sjukdom. Följande definition ges av vårdförmåner i artikel 1 (va) i förordning 883/2004: Enligt avdelning III kapitel 1 (förmåner vid sjukdom, moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner) är vårdförmåner förmåner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning vilka är avsedda att tillhandahålla, tillgängliggöra, direkt betala eller ersätta kost- naden för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper förmåner vid långvarigt vårdbehov. Enligt avdelning III kapitel 2 (olycksfall i arbetet och arbets- sjukdomar) definieras vårdförmåner som alla förmåner relaterade till olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar enligt definitionen ovan vilka tillhandahålls inom ramen för medlemsstaternas system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar.9 Även artiklarna 17–20 respektive artiklarna 37–38 om arbetsskador i förordning 883/2004 är styrande för vårdförmåner. I artiklarna 17 och 21 i förordning 883/2004 regleras situationer när en person inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten, eller 9 Till definitionen av en vårdförmån har det gjorts ett tillägg genom förordning 987/2009. Enligt förordningen är vårdförmåner som tillhandhålls genom avdelning III i kapitel 1 för- måner som tillhandahålls enligt en medlemsstats lagstiftning och som är avsedda att till- handahållas, direkt betalas eller ersätta kostnader för sjukvård och sjukvårdsprodukter samt sidotjänster till denna vård. Detta inbegriper även långvarigt vårdbehov.