sou · H5B337 · 2017-05-05 00:00:00 — Som vi redovisat ovan gäller sekretess också mellan olika verksam- hetsgrenar inom en myndighet, om de är att betrakta som själv- ständiga i förhållande till varandra. Det innebär att om uppgifter i beskattningsdatabasen är sekretessbelagda gäller detta även i för- hållande till folkbokföringsverksamheten. En bestämmelse om direktåtkomst måste därför kompletteras med en sekretessbrytande bestämmelse om uppgifter som är sekre- tessbelagda ska kunna lämnas ut. I den mån sekretessbelagda upp- gifter lämnas ut från beskattningsverksamheten till folkbok- föringsverksamheten sker det i huvudsak med stöd av general- klausulen i 10 kap. 27 § OSL. Generalklausulen föreskriver sekre- tessgenombrott om det vid en bedömning framstår som uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Det är dock inte lämpligt att ett omfattande utlämnande av sekretessbelagda uppgifter sker enbart med stöd av den sekretessbrytande generalklausulen varför vi före- slår att en sådan sekretessbrytande föreskrift om uppgiftsskyldighet som avses i 10 kap. 28 § OSL bör införas. Denna bör införas i förordningsform och placeras i SdbF. Utredningen anser att de uppgifter som anges i 2 kap. 3 § 1–6 SdbL är nödvändiga för att folkbokföringsverksamheten ska kunna fatta korrekta beslut. Uppgifterna ska bara få behandlas i folkbokförings- verksamheten i den utsträckning det är tillåtet enligt FdbL. Åtkomst- en regleras också genom en begränsning till de personer som har behov av direktåtkomsten för sitt arbete. Att ge beskattningsverksamhet möjlighet att medge folkbokföringsverk- samheten direktåtkomst med de begränsningar som anges ovan bedömer utredningen är proportionellt i förhållande till den en- skildes intresse av skydd mot intrång i den personliga integriteten. Korrekta uppgifter i register förebygger brott 7.5.3Underrättelseskyldigheten i folkbokföringsförordningen utvidgas Utredningens förslag: Tillämpningsområdet för 2 § folkbok- föringsförordningen utvidgas så att samtliga myndigheter och kommuner omfattas av skyldigheten att underrätta så snart det finns anledning att anta att den adress en person har inte är registrerad i folkbokföringen eller om det finns anledning att anta att uppgifter som är registrerade i folkbokföringen är felaktiga eller ofullständiga. Underrättelse behöver inte lämnas om det är uppenbart att en adress är tillfällig eller av annat skäl inte ska registreras. Under- rättelse behöver inte heller lämnas gällande andra uppgifter om särskilda skäl talar mot det. Skälen för utredningens förslag Av 2 § FOF framgår att vissa myndigheter har en skyldighet att lämna uppgifter till . Så snart det finns anledning att anta att en adress en person har inte är registrerad i folkbokföringen, ska Totalförsvarets rekryteringsmyndighet, Transportstyrelsen, CSN, , , , och kommun, med undantag för social- tjänsten, underrätta om adressen. Underrättelse ska även lämnas så snart det finns anledning att anta att den adress som är registrerad i folkbokföringen är felaktig eller ofullständig. En underrättelse om den adress en person har behöver inte lämnas om det är uppenbart att adressen är tillfällig eller av annat skäl inte ska registreras. Fler bör omfattas av underrättelseskyldigheten Såsom bestämmelsen är utformad är det endast de uppräknade myndigheterna och kommuner, med undantag för , som har en skyldighet att lämna uppgifter. Det finns dock fler myndigheter som i sin verksamhet har information av betydelse för Korrekta uppgifter i register förebygger brott har i en hemställan om ändring i 2 § FOF (dnr 1 31 368229-13/113) framfört att cirka 100 000 impulser (underrättelser) lämnas . Många av dem är interna och kom- mer från andra verksamhetsgrenar inom . tog dock –2012 emot totalt 187 368 impulser från externa ingivare. Av dessa kom 77 599 impulser från ingivare som inte finns angivna i bestämmelsen. Sådana är t.ex. posten, privat- personer, företag, kommunala bolag och . Under- rättelser eller impulser från externa myndigheter sammanställs och kontrolleras av . Därefter kan en utredning starta som eventuellt leder till en ändring av folkbokföringen. Avseende behovet av en regeländring framför bl.a. följande (s. 8). Det är strävan och uppdrag att minimera antalet fel- aktigheter i folkbokföringsregistret. bedöms ha betalats ut felaktigt i barnbidrag, bostadsbidrag, bostadstillägg och underhållsstöd som en direkt följd av fel i folkbokförings- registret. Kontakter med andra myndigheter har gett bra resultat i rättad folkbokföring. Det finns därför anledning att tro att en utökad skyldig- het för myndigheter att lämna underrättelser till om fel- aktigheter i folkbokföringen kan leda till ett register av högre kvalitet. En rad myndigheter underrättas av om änd- ringar i folkbokföringen, t.ex. skol- och försäkringsväsende, sjukvård och bil- och körkortsregistren. De har behov av informationen för att sköta sina respektive uppdrag och gynnas av att register i möjligaste mån är korrekt och håller hög kvalitet. Det ligger i myndig- heternas intresse och vore naturligt med en ömsesidig informations- överföring. När adressuppgifterna i folkbokföringen är felaktiga innebär det merarbete för myndigheterna som då själva måste lägga tid på att utreda hur de ska nå personerna i fråga. Det kan också vara så att flera myndigheter behöver utreda samma personers adresser i stället för att det sköts av som har uppdraget. har fått kännedom från svenska utlandsmyndigheter att de ofta känner till att personer är folkbokförda i utan att bo kvar i landet. Personalen har inte tid och resurser att göra de avvägningar som krävs för att säkerställa att uppgifterna kan lämnas vidare till utan att de bryter mot gällande sekretessregler. En underrättelseskyldighet skulle underlätta arbetet för dem. Arbetsförmedlingen, polisen och domstolarna är exempel på ytter- ligare myndigheter som kan ha stor kännedom om felaktigheter i folk- bokföringen men saknar skyldighet att vidarebefordra informationen. Utan skyldigheten prioriteras inte uppgiftslämnandet och myndig- heterna har inte heller tillgång till de tekniska hjälpmedel som kan göra det enklare att snabbt skicka impulser till . Korrekta uppgifter i register förebygger brott Utredningen delar bedömning att det finns myndig- heter som i sin verksamhet har uppgifter om identitet, adress och familjeförhållanden av betydelse för folkbokföringen, men som inte lämnas till . För att säkerställa att uppgifterna i folk- bokföringsdatabasen speglar verkliga förhållanden och därigenom bl.a. förebygga kvalificerad välfärdsbrottslighet är det angeläget att sådana uppgifter på ett enkelt och rättssäkert sätt kan lämnas till . Utredningen anser därför att fler myndigheter bör omfattas av underrättelseskyldigheten. Frågan är då vilka ytterligare myndigheter som bör omfattas. Av hemställan framgår att bl.a. samtliga kommuner, landsting och cirka 100 statliga förvaltningsmyndigheter är kunder till och tar emot uppgifter från folkbokföringsregistret. Domstolarna, och utlandsmyndigheterna har också tillgång till uppgifterna. Det är dessa myndigheter, som på ett eller annat sätt har tillgång till uppgifter från folkbokföringen, som är de myndigheter som i praktiken kommer att beröras av en utvidg- ning. Andra myndigheter som inte har tillgång till uppgifter från folkbokföringen kommer eller aldrig ha anledning att anta att uppgifter som är registrerade i folkbokföringen är felaktiga eller ofullständiga. Vidare är frågan om det finns skäl att även fortsättningsvis undanta kommunernas socialtjänst från en underrättelseskyldighet. Frågan om lämpligheten att låta omfattas av en sådan har bl.a. behandlats i samband med införandet av lagen om under- rättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (prop. 2007/08:48 och SOU 2008:74). I sammanhanget kan också noteras att kommunerna har en anmälningsskyldighet enligt bidrags- brottslagen och att utredningen föreslår att även kommunernas socialnämnder ska ha en underrättelseskyldighet enligt lagen om underrättelseskyldighet (se avsnitt 8.3.1). När bestämmelsen i folkbokföringsförordningen infördes fanns invändningar mot att skulle åläggas en skyldighet och det gjordes därför ett undantag för dem. Det som då framfördes liksom i samband med senare lagstiftningsarbete är risken för att underrättelseskyldigheten kan undergräva förtroendet för social- tjänstens arbete och att möjligheterna att åstadkomma en sådan förtroendesituation som behövs mellan och den enskilde försämras. Korrekta uppgifter i register förebygger brott Utredningen delar uppfattningen att det i vissa fall kan finnas en risk att en underrättelseskyldighet för avhåller männi- skor från att kontakta och söka hjälp trots att de har behov av stöd. Det kan t.ex. uppstå problem när det gäller personer som söker stöd hos och bor på annan adress än den folkbokförda och som utsätts för våld. Även i andra undantagsfall kan det uppstå problem. Det kan således finnas situationer där starka skäl talar mot att underrätta om en avvikande adress eller andra uppgifter. har dock framfört att även om det hos förekommer känsliga uppgifter och personer kan ha skäl att skydda sina personuppgifter från offentlighet kan upp- gifterna i folkbokföringsregistret skyddas genom en särskild sekre- tessmarkering. Det ger också andra myndigheter vägledning kring vilka uppgifter som ska behandlas med extra försiktighet. Enligt utredningens mening kan samma invändningar som framförs gällande kommunernas socialtjänst göras gällande även för andra myndigheter. Det kan erinras om att exempelvis Krono- fogdemyndigheten och kan ha mycket känsliga uppgifter om personer, men att de ändå har en underrättelse- skyldighet enligt 2 § FOF. Utredningen bedömer att behovet av att i vissa fall göra undantag från underrättelseskyldigheten kan tillgodoses på annat sätt än att undanta viss myndighet eller viss verksamhet. Det innebär att samtliga myndigheter och kommuner inklusive kommunernas socialtjänst bör omfattas av underrättelseskyldigheten. Fler uppgifter bör omfattas av underrättelseskyldigheten Bestämmelsen i 2 § FOF tar i sin nuvarande lydelse sikte på adress- uppgifter. Underrättelse ska lämnas så snart det finns anledning att anta att den adress en person har inte är registrerad i folkbokföringen eller att den adress som är registrerad är felaktig eller ofullständig. I folkbokföringsdatabasen finns dock även andra uppgifter som har stor påverkan på olika beslut i samhället. Också i dessa fall kan andra myndigheter ha uppgifter som har betydelse för att rätt uppgifter ska kunna registreras och i förlängningen att olika samhällsfunktioner ska få ett korrekt underlag för beslut och åtgärder. Mot bakgrund av den betydelse även andra uppgifter i folkbokföringsdatabasen har Korrekta uppgifter i register förebygger brott och med hänsyn till det som framkommit i vår kartläggning anser vi att underrättelseskyldigheten bör omfatta samtliga uppgifter som förs in i folkbokföringsdatabasen. Det kan som nämnts ovan finnas situationer då särskilda skäl talar mot en underrättelseskyldighet. De skäl som vi redogjort för vad avser kan också bli aktuella för andra myndigheter, exempelvis och . I brottsutredningar hos eller kan det också förekomma att det av olika skäl inte är lämpligt att lämna uppgifter till . Detsamma kan antas gälla inom domstolsväsendet. Underrättelse behöver enligt nuvarande bestämmelse inte lämnas om det är uppenbart att en adress är tillfällig eller av annat skäl inte ska registreras. En möjlighet till undantag från underrättelse- skyldigheten även för andra uppgifter som med vårt förslag kommer att omfattas bör dock införas. Underrättelse behöver därför inte heller lämnas gällande andra uppgifter om särskilda skäl talar mot det. Med särskilda skäl avses situationer där konsekvenserna för den enskilde kan bli allvarliga eller förtroendet för myndigheten därmed riskerar att skadas eller andra jämförbara förhållanden. Utvidgningen av tillämpningsområdet innebär således att så snart det finns anledning att anta att uppgifter som är registrerade i folk- bokföringsdatabasen är felaktiga eller ofullständiga, ska myndighet eller kommun underrätta , om det inte finns skäl att göra undantag. Förslaget bidrar enligt utredningens mening till att fler rättelser kan göras av och till ett register av högre kvalitet. Detta leder i sin tur till att kvaliteten i utbetalande myndig- heters beslutsunderlag avsevärt förbättras. Korrekta uppgifter i register förebygger brott 7.6Bättre förutsättningar för kontroll 7.6.1Folkbokföringsverksamheten ges möjlighet att göra besök Utredningens förslag: får för bedömning av folk- bokföring göra besök på den adress där den enskilde är eller kan antas vara bosatt. Skälen för utredningens förslag Av 31 § FOL framgår att får besluta att förelägga en person som kan antas vara skyldig att göra en anmälan enligt lagen, att antingen göra en sådan anmälan, eller skriftligen eller muntligen lämna de uppgifter som behövs för bedömningen av personens folk- bokföring. får också besluta att förelägga en person att lämna sådana uppgifter som behövs för kontroll av bosättningen. En bosättningsutredning kan t.ex. ske om en annan myndighet upp- märksammat på att en person inte bor på den adress som är registrerad i folkbokföringen. Från får också förelägga en person att lämna sådana uppgifter som behövs för kontroll och komplettering av andra uppgifter i folkbokföringsdatabasen än bosättning. får också förelägga en fastighetsägare eller en inne- havare av bostadslägenhet, som upplåter en bostad åt någon annan, att uppge till vem bostaden upplåts och om denne med fastighets- ägarens eller lägenhetsinnehavarens medgivande i sin tur upplåter bostaden åt någon annan samt vilka personer som enligt fastighets- ägarens eller lägenhetsinnehavarens kännedom bor i fastigheten respektive lägenheten (32 § FOL). Den som inte följer ett före- läggande enligt ovan kan föreläggas vite av . Något författningsreglerat stöd för att göra besök för bedömning av folkbokföring finns inte . Korrekta uppgifter i register förebygger brott I betänkandet Rätt och riktigt (SOU 2008:74) föreslog delegationen att för bedömningen av folkbokföringen skulle få göra förfrågan hos den person folkbokföringen avser eller någon annan som kan antas lämna nödvändiga uppgifter, och besöka den person som folkbokföringen avser. Förslaget ledde inte till lagstiftning. Delegationen framförde i huvudsak följande som motivering (s. 157– 159). är ansvarig myndighet för folkbokföringen och fattar beslut om folkbokföring. Det är därmed rimligt att ges motsvarande befogenheter som när det gäller möjlig- heter till förfrågan och hembesök samt därmed möjlighet att informera om reglerna för folkbokföring. Det är viktigt att kan inhämta underlag som kan ligga till grund för en prövning och värdering inför ställningstagande i folkbokföringsbesluten. En sådan ordning skulle höja kvaliteten på folkbokföringen men också ge en ökad prevention. folkbokföringsregister bygger på enskilda personers och myndigheters uppgifter om förändringar i personers folkbokföring. Andra myndigheters beslut om bidrag och förmåner bygger på uppgifter i folkbokföringsregistret. kan man lämna flyttningsanmälan via nätet. För att säkerställa att personen ifråga själv anmält flyttning skickas ett säkerhetsbrev ut till personens nuvarande adress. Rättssäker- heten upprätthålls vid uppgiftslämnandet genom säkerhetsbrev men även genom att uppgifter som lämnas av enskilda personer och via andra myndigheter kan kontrolleras. Trots detta har det visat sig att systemet kan missbrukas och identiteter stjälas. För att kunna öka säkerheten och begränsa möjligheten till missbruk behövs tillgång till uppgifter i olika system. sker uppgiftslämnandet genom att frågar skriftligt eller muntligt personen själv, andra myndigheter och fastig- hetsägare, arbetsgivare m.m. Om en person uppger sig bo på viss adress men bor någon annanstans och har ordnat omhändertagande av post m.m. kan det innebära att bidrag och ersättningar från välfärdssystemen felaktigt utbetalas. kontrollarbete handlar i de flesta fall om att genom en omfattande undersökning av uppgifter inom Skatte- verket och hos andra myndigheter, fastighetsägare eller annan person undersöka om de förutsättningar personen uppgivit stämmer med verkligheten. Att ha möjlighet att företa oanmälda besök skulle innebära en säkrare och snabbare bedömning då man på plats kan konstatera att förutsättningarna stämmer eller är felaktiga. Ett folkbokföringsärende tar cirka 1–2 månader att utreda. kan många beslut om bidrag och ersättningar beslutas och utbetalas hos övriga myndigheter. Det är därför av vikt att kan korta utredningstiden, vilket innebär snabbare beslut och ökad registerkvalitet. Korrekta uppgifter i register förebygger brott I följande situationer underlättar ett folkbokföringsbesök bosätt- ningskontrollen: När man i en flyttningsanmälan/svar på förfrågan uppger att man är boende i en fastighet som inte är klassad som en bostad. Upp- giften kan avse garage, pizzeria, skomakeri, butikslokaler, övriga arbetsplatser, fastighet där det inte finns hus, båtar, sommar- stugor, postboxar. När finner att flera personer är folkbokförda i en liten bostad. Exempelvis har man funnit fall där elva män varit folkbokförda i en etta . När två makar/sambos påstår att de är särbo och har indicier på/misstänker att så inte är fallet. När misstänker skenboende. När kontrollerar en fastighet. Är fastigheten beboelig? Finns det tillräckligt många lägenheter i huset för de antal personer som är folkbokförda där? När gamla personer är folkbokförda hos sina barn men Skatte- verket har indicier på/misstänker att de är bosatta utomlands. När barn är folkbokförda hos sina föräldrar men har indicier på/misstänker att de bor utomlands och de har egen familj. När det gäller att, i tveksamma fall, konstatera/fastställa en dygns- vila. Att göra kontrollbesök i enskilda bostäder skulle i vissa fall ge mycket gott underlag för beslut då en persons dygnsvila i vissa fall inte kan konstateras enbart genom skrivbordskontroll och yttre kontroll, framförallt i de fall då personen inte själv lämnar upplysningar vid förfrågningar. En sådan möjlighet bedöms även som att den skulle ha en allmänpreventiv effekt. Givetvis ska en sådan möjlighet till kon- trollbesök tillämpas restriktivt och med respekt för den enskildes integritet. Ovanstående beskrivning av handläggningen av ärenden och behovet av utökade möjligheter att göra besök är i huvudsak fortfarande gällande. När det gäller ersättningar enligt socialförsäkringsbalken har handläggande myndigheter rätt att besöka den försäkrade i hemmet eller på dennes arbetsplats om det behövs för att kunna bedöma rätten till en ersättning. Det gäller alla ersättningar som omfattas av balken. Syftet med besöket ska vara att träffa den försäkrade Korrekta uppgifter i register förebygger brott (110 kap. 14 § första stycket andra punkten SFB). Den handläggande myndigheten ska bara besöka den försäkrade om det finns sakliga skäl för att göra det. Skälen ska normalt vara individuella och finnas i det enskilda ärendet. Besök får också användas som en kontroll- åtgärd vid generellt eller stickprovsmässigt inriktade insatser och utan någon individualiserad prövning i det särskilda ärendet (se prop. 1996/97:121 s. 32). Det betyder att handläggande myndigheter har möjlighet att besöka försäkrade som har en viss förmån. När det gäller folkbokföringsverksamhetens behov att göra besök delar utredningen den bedömning som Delegationen mot felaktiga utbetalningar gjorde i sitt slutbetänkande. Enligt vår mening före- ligger dock inte några hinder för att göra en förfrågan till annan än den som folkbokföringen avser för att fastställa en persons bosättning, varför det inte finns skäl att överväga en sådan bestämmelse. Bättre möjligheter att kontrollera uppgifter i folkbokföringsdatabasen förebygger brott mot välfärdssystemen Frågan om bosättning är avgörande för att någon ska bli folkbokförd i . Var denne är bosatt har därefter betydelse för om och i så fall i vilken omfattning en utbetalning ska ske. Bilden av att personer inte är folkbokförda på rätt adress bekräftas av vår kartläggning. I samband med kvalificerad välfärdsbrottslighet förekommer det att personer som är folkbokförda i landet egentligen inte är bosatta här eller att personer är folkbokförda på felaktiga adresser. I de flesta fall är de utredningsbefogenheter som finns fullt till- räckliga för att fatta korrekta beslut om folkbokföring. Det finns emellertid situationer då det kan vara befogat att vidta ytterligare kontroller och där ett besök kan vara mycket värdefullt som infor- mationskälla. Så är fallet bl.a. i de situationer som räknas upp av Delegationen mot felaktiga utbetalningar (se ovan). Ytterligare ett skäl som talar för att utöka utredningsmöjligheterna genom besök är att förslaget att utvidga tillämpningsområdet för folkbokförings- förordningen kommer att leda till fler signaler om att uppgifter som finns i folkbokföringsdatabasen inte är riktiga. Det är rimligt att tro att sådana signaler kan komma från myndigheter som i samband med andra besök upptäcker förhållanden som tyder på att uppgifter i Korrekta uppgifter i register förebygger brott folkbokföringen inte stämmer. Det kan t.ex. avse förhållanden som upptäcker i samband med sitt uppdrag att utöva tillsyn enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbetstidslagen (1982:673) eller när andra myndigheter upptäcker förhållanden som är av betydelse för folkbokföring. Som framgår i avsnitt 7.5.3 kom- mer uppgifter om att en person har en felaktig folkbokförings- adress från privatpersoner, myndigheter, företag, beskattningsverksamhet m.fl. Enligt utredningens mening är det då viktigt att dessa underrättelser kan följas upp på ett adekvat sätt och att en kontroll också leder till att korrekta uppgifter går att föra in i folkbokföringsdatabasen för den person som ärendet gäller. Sammantaget anser vi att möjligheten att göra kontrollbesök i enskilda bostäder i vissa fall skulle ge ett mycket gott underlag för beslut då uppgifterna inte kan fastställas enbart genom skrivbords- kontroll. Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt Med beaktande av utredningens andra förslag kommer behov av att göra besök för att kontrollera folkbokföringsuppgifter endast uppstå i vissa särskilda fall. Framför allt bör förslagen om ett utökat informationsutbyte i enlighet med det som utredningen föreslår i avsnitt 7.5 generellt ge ett bättre underlag för beslut om folkbokföring. Som anges ovan kan det dock finnas situationer när det inte går att fastställa om en person ska folkbokföras eller var denne ska folkbokföras genom en skrivbordskontroll. I dessa fall anser utredningen att det är angeläget att möjligheten att göra besök finns. Åtgärden ska dock tillämpas restriktivt och först när det inte går att fastställa den enskildes folkbokföring på annat sätt. Den föreslagna åtgärden innefattar, enligt vår mening, en rimlig avvägning mellan den enskildes krav på integritet och behov av att kontrollera uppgifter i samband med folkbokföring. Det kan i och för sig påpekas att uttrycket ”när det behövs” innebär ett mindre strängt krav än ”när det är nödvändigt” men det ger ändå inte fria händer att genomföra de i paragrafen nämnda utredningsåtgärderna oavsett vilket behov av dem som föreligger. Sammanfattningsvis menar vi, i likhet med Delegationen mot felaktiga utbetalningar, att det är rimligt att ges mot- Korrekta uppgifter i register förebygger brott svarande befogenheter som och Pensionsmyndig- heten har när det gäller möjligheter att göra besök. En sådan ordning förbättrar det underlag som ska ligga till grund för en prövning och värdering inför ställningstagande i folkbokföringsbesluten. Detta skulle således höja kvaliteten på folkbokföringen och förebygga brottslighet mot välfärden.