sou · H5B368 · 2017-09-05 00:00:00 — Uppdateringen rörde den del som tar sikte på frihetsberövande av unga. Se även i riktlinjerna gjorda hänvisningar. 25Vid s.k. utredningshäktning gäller kortare tidsgränser. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) regelbundna häktningsförhandlingar är att rätten ska kunna utöva viss kontroll över hur förundersökningen bedrivs och göra en för- nyad prövning av häktningen och ett eventuellt tillstånd att meddela restriktioner. Om det är uppenbart att det skulle vara utan betydelse med en ny häktningsförhandling får rätten bestämma längre tids mellanrum. har emellertid uttalat att förutsätt- ningarna för att bestämma längre tids mellanrum än är mycket begränsade.26 Betydelsen av att rätten kontrollerar att ut- redningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar också allteftersom tiden går.27 Någon lagstadgad gräns för hur länge en person får vara häktad finns inte. Rätten ska dock häva ett häkt- ningsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Vidare ska ett häktningsbeslut hävas om åklagaren inte i rätt tid har väckt åtal eller begärt förlängning av tiden för att väcka åtal, något som följer av 24 kap. 20 § RB. Innan åtal har väckts får ett häktningsbeslut även hävas av åklagaren. Ett häktningsbeslut kan överklagas utan inskränk- ning till . När åtal har väckts mot en häktad ska huvudförhandling som huvudregel påbörjas och senast . Vid okompli- cerade förundersökningar förekommer det också att tingsrätten håller kombinerade häktnings- och huvudförhandlingar. 10.3.4Bestämmelser som reglerar behandlingen av frihetsberövade Behandlingen av gripna, anhållna och häktade regleras i häktes- lagen (2010:611). I lagen regleras t.ex. den intagnes placering, möjlig- heterna till kontakter, besök, sysselsättning och informationstillgång samt regler om restriktioner och kontroll- och tvångsåtgärder. Häk- teslagen kompletteras av häktesförordningen (2010:2011). Även Kri- minalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (KVFS 2011:2) och föreskrifter och allmänna råd om polisarrester (2015:7) är viktiga att nämna. 26Se NJA 1997 s. 368. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) Som utgångspunkt föreskriver häkteslagen att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet, se 1 kap. 4 §. Verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas (1 kap. 5 §). I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd som behövs. Det får inte förekomma andra begränsningar i den intagnes fri- het än vad som följer av häkteslagen eller som är nödvändiga för att upprätthålla ordning och säkerhet. En kontroll- eller tvångsåtgärd får inte användas om den inte står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (1 kap 6 §). En intagen har alltså flera rättigheter som enbart kan begränsas genom åtgärder enligt häktesregleringen eller genom att åklagaren fått tillstånd att meddela och meddelat restriktioner. från det att den intagne har häktats ska det t.ex. också upprättas en plan för häktesvistelsen. Planen ska vara individuellt utformad och utgå från omständigheterna i det enskilda fallet. En misstänkt som är gripen eller anhållen blir normalt placerad i polisarrest. Om den misstänkte därefter häktas förflyttas han eller hon till ett häkte. Häktade med restriktioner samt häktade som är isolerade av säkerhetsskäl placeras på restriktionsavdelningar där de som huvudregel inte får komma i kontakt med varandra. Övriga intagna placeras om möjligt på gemensamhetsavdelningar med sär- skilda utrymmen för gemensamhetsaktiviteter. För personer gäller speciella regler i fråga om placer- ing, något som är av särskilt intresse i ljuset av direktivet. En intagen som är får inte placeras så att han eller hon vistas till- sammans med intagna om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Detta är reglerat i 2 kap. 3 § häkteslagen. Ett fall där det kan anses vara till barnets bästa att placeras tillsammans med vuxna är om det inte finns några andra intagna som är och han eller hon behöver umgås med andra intagna för att bryta sin isolering. Det måste då särskilt beaktas vilka andra intagna den unge kommer att vistas tillsammans med och att negativ inverkan från Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) andra intagna motverkas så långt det är möjligt.28 Det finns dock också särskilda ungdomshäkten, alternativt särskilda avdelningar för unga personer. Det finns inte någon uttrycklig särreglering vad gäller placering av dem som fyller som häktade. En intagen be- traktas dock som ung upp till dess han eller hon fyller . Det innebär t.ex. att på de särskilda ungdomshäktena, alternativt ung- domsavdelningarna vistas personer fram tills att de fyller . En gripen, anhållen eller häktad person som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att det inte behövs. Detta följer av 5 kap. 1 § häkteslagen. Av bestämmelserna i häktes- lagen framgår vidare att den allmänna hälso- och sjukvården ska an- litas om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen. Den intagne ska, om det behövs, föras över till sjukhus. I häktesförordningen (2010:2011) anges att varje förvaringslokal ska ha tillgång till legitimerad läkare och per- sonal med lämplig sjukvårdsutbildning, se 15 §. Enligt t.ex. Krimi- nalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte, KVFS 2011:2, ska en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, också tillfrågas om sitt hälsotillstånd (se 5 kap., jfr även 6 kap. i Polis- myndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7). Vidare ska den intagne ges möj- lighet att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i ett annat häkte eller i en anstalt. En intagen som har en pågående medicinsk behandling ska alltid ges möjlighet att träffa sjuksköterska. Vid akut sjukdom eller skada ska den intagne få vård. Av svensk rätt framgår inte uttryck- ligen vem som – annan än den intagne – kan påkalla en medicinsk undersökning. Av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) följer dock att vården ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritetet, se 3 kap. 1 §. Resultatet m.m. av läkarundersökningar och 28 Se prop. 2009/10:135, s. 185. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) övrig hälso- och sjukvård ska dokumenteras (jfr t.ex. patientdata- lagen [2008:355]). Barnets rättigheter som frihetsberövad Ett barn som är frihetsberövat har i grunden kvar samma rättig- heter som ett barn som inte är frihetsberövat. De grundläggande fri- och rättigheter som bl.a. garanteras genom ställning som lag gäller således även för frihetsberövade. Rättigheterna kan dock inskränkas. Möjligheterna att meddela restriktioner innebär t.ex. att barnets rättigheter begränsas. Även häkteslagen omfattar vissa inskränkningar. Häkteslagen omfattar dock även regler som är avsedda att upprätthålla de intag- nas rättigheter. I 2 kap. 10 § finns t.ex. en regel som säger att en in- tagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt utöva sin religion. Också när det gäller andra rättigheter, som t.ex. rätten till utbildning och rätten till familjeliv, är häkteslagens bestämmelser av betydelse. En intagen kan erbjudas utbildning, både skolgång och yrkesutbild- ning. Som i viss mån framgår även av avsnitt 6.6.2 får en intagen, i den utsträckning det lämpligen kan ske, bl.a. ta emot besök och ringa telefonsamtal. Det krävs starka skäl för att vägra kontakter mellan en intagen och en nära anhörig. Som utgångspunkt gäller att en ung person ska kunna komma i kontakt med sina anhöriga redan i arresten. Om det behövs kan i stället telefonsamtal avlyssnas och besök övervakas. Besök kan även ske i ett besöksrum som omöjlig- gör överlämnande av föremål. Förutom häkteslagens bestämmelser är även Kriminalvårdens före- skrifter och allmänna råd om häkte, KVFS 2011:2, samt Polismyndig- hetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7, av betydelse. Av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd fram- går t.ex. att det i häkte ska göras en behovsbedömning beträffande varje häktad person. Vid denna bedömning bör identifieras vilka åt- gärder som kan motverka negativa följder av frihetsberövandet. Kri- minalvården har även ett särskilt uppdrag att se till den unges behov i häkte. Nämnas bör dock att flera av rättigheterna kommer att aktuali- seras främst vid längre frihetsberövande. Det är också viktigt att närmare beröra de begränsningar av ett frihetsberövats barns rättig- Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) heter som kan aktualiseras. Som framgår redan i inledningen till detta avsnitt kan barnets rättigheter begränsas genom häkteslagen – och då främst av säkerhetsskäl. Påtaglig inverkan på ett barns rättig- heter har också meddelandet av restriktioner. Om det föreligger kollusionsrisk finns det i princip alltid ett behov av att inskränka en frihetsberövads person rätt att fritt kommunicera och ha kontakt med omvärlden genom besök, elektronisk kommunikation och för- sändelser. Sådana restriktioner har stor påverkan på den enskilde, inte minst i de fall där den frihetsberövade är ett barn. Restriktio- nerna får därför inte göras mera ingripande än nödvändigt. Av Riks- åklagarens riktlinjer gällande restriktioner och långa häktningstider (RåR 2015:1) framgår bl.a. att åklagaren noga ska överväga om det, trots kollusionsrisken, är möjligt att tillåta vissa besök och samtal, eventuellt med bevakning. Endast i undantagsfall bör en intagen hindras från att överhuvudtaget ta emot besök och samtal. Ännu högre krav ställs på att åklagaren är restriktiv när den fri- hetsberövade är . Brottslighetens allvar är av stor bety- delse. En intagen under bör alltid, enligt Riksåklagarens rikt- linjer, tillåtas obevakade besök av . På de ställen där det finns specifika häkten/avdelningar för unga är tanken att de behov som de har särskilt ska kunna tas omhand. Utgångspunkten är också att de ungas skolgång och det aktiva arbetet för att moti- vera de unga till förändring ska upprätthållas. Det går dock inte att komma ifrån att intagna i som har fulla restriktioner till- bringar en mycket stor del av sin tid i ensamhet. Detta trots att Kriminalvården aktivt arbetar för att minska de frihetsberövades tid i sådan isolering och motverka de skadliga effekterna till följd av isoleringen. För unga häktade, dvs. häktade som är , har Kriminalvården bl.a. målsättningen att de ska ha mänsklig kontakt minst . Av Kriminalvårdens årsredovisning framtår att av de intagna som hade restriktioner hade s.k. åtgärdstid eller mera, varav unga . Åtgärdstid är Kriminalvårdens benämning som anses innebära att den intagnes isolering bryts genom mänsklig kontakt och/eller genom ett byte av miljö som ger möjlighet till en annan fysisk miljö än bostadsrummet. Som åtgärdstid räknas t.ex. person- lig kontakt med andra intagna, personal eller besökare, telefontid på bostadsrummet eller rättegång. Isoleringen anses även brytas vid bl.a. träning i motionsrum, studier på bostadsrum och promenad på Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) Vid sådana aktiviteter förekommer det dock inte alltid mänsklig kontakt. Om man ser enbart till åtgärdstid med mänsklig kontakt för intagna med restriktioner uppfylldes tvåtimmars grän- sen för 2015, varav unga . uppfylldes motsvarande gräns för intagna , varav unga . 10.3.5Alternativa åtgärder till häktning Direktivet utgår ifrån att häktning ska vara en sista utväg när det gäller barn som är misstänkta eller tilltalade för brott; det ska där- för finnas alternativ till häktning. Det är således av vikt att redovisa vilka alternativa åtgärder som finns att tillgå enligt svensk rätt. Svensk rätt bygger som framkommit på att minsta möjliga tvång ska användas. Därför får häktning endast användas om syftet med åt- gärden inte kan uppnås på ett mindre ingripande sätt. Mindre ingrip- ande åtgärder än häktning som regleras i är – enligt gällande rätt – reseförbud, anmälningsskyldighet och övervakning. Bestämmelserna om reseförbud och anmälningsskyldighet finns i 25 kap. RB. Reseförbud innebär ett förbud mot att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort, se 25 kap. 1 § RB. Vistelseorten, där den misstänkte får befinna sig, kan bestämmas till hemorten, den ort där den misstänkte har sitt arbete eller annan ort som är lämplig med hänsyn till behovet att ha den misstänkte tillgänglig vid utredningen eller för att kunna övervaka honom eller henne. Reseförbud an- vänds framför allt vid brottsutredningar som beräknas ta mycket . Anmälningsskyldighet innebär en skyldighet för den misstänkta att på viss ort och på vissa tider anmäla sig till . Även detta regleras i 25 kap. 1 § RB. Anmälningsskyldigheten kan användas självständigt och anses då vara ett lindrigare tvångsmedel än reseförbud. Det vanligaste är dock att anmälningsskyldigheten ingår som ett särskilt villkor vid reseförbud. Reseförbud och anmälningsskyldighet kan förenas med olika typer av villkor, se 25 kap. 2 § RB. Ett reseförbud kan t.ex. förenas med villkoret att lämna ifrån sig pass, biljetter, fordon eller annan egen- dom som är av betydelse för möjligheten att lämna landet. Ett annat villkor som kan bli aktuellt för både reseförbud och anmälnings- skyldighet är att den misstänkte ska vara tillgänglig i sin bostad eller på Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) sin arbetsplats vid vissa angivna tider. För att meddela reseförbud eller anmälningsskyldighet räcker det att den misstänkte är skäligen misstänkt för ett brott som det finns fängelse i straffskalan för. Det ska också finnas flyktfara. Om det rör sig om kvalificerad flyktrisk, dvs. om det kan befaras att den misstänkte undandrar sig lagföring eller straff genom att lämna landet, krävs det inte att det kan följa fängelse på brottet. Reseförbud eller anmälningsskyldighet kan också meddelas om det föreligger kollusionsfara eller recidivfara, se 25 kap. 1 § tredje stycket RB. Det ska då kunna antas att den misstänkte genom rese- förbudet eller anmälningsskyldigheten kommer att avhålla sig från att begå brott eller från att försvåra utredningen. Reseförbud och anmälningsskyldighet meddelas vanligtvis av åklagaren, men kan också beslutas av rätten (se de närmare förutsättningarna i 25 kap. 3 § RB). Åtgärderna får enbart meddelas om de är försvarbara utifrån en proportionalitetsregel som finns i 25 kap. 1 § fjärde stycket RB. Vid rena bötesbrott torde det endast finnas ett mycket litet ut- rymme för reseförbud och anmälningsskyldighet. När den misstänkte eller tilltalade t.ex. är ung kan övervakning komma ifråga i stället för häktning eller anhållande. Som redovisats ovan får häktning av barn ske endast om det är uppenbart att be- tryggande övervakning inte kan ordnas (det måste dessutom finnas synnerliga skäl). Vid sådana förhållanden ska åklagaren försöka ordna nödvändig övervakning. Det finns särskilda regler om övervakning i 24 kap. 4 § RB och i 26 § förundersöknings- kungörelsen. Övervakning får, enligt dessa bestämmelser anordnas i den misstänktes hem, i annat enskilt hem eller på lämplig institution. Den misstänkte kan åläggas särskilda villkor, som t.ex. en skyldighet att vara tillgänglig på vissa tider i sin bostad eller på sin arbetsplats, se 27 § förundersökningskungörelsen. Om den misstänkte är ska socialnämnden underrättas och ta ställning till om det finns förut- sättningar för ett omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Om så är fallet kan den misstänkte bli placerad på ett ungdomshem, ett så kallat § 12-hem. För att detta ska vara ett möjligt alternativ till anhållande och häktning krävs dock att socialnämnden agerar snabbt. Vid övervakning saknar åklagaren möjlighet att begränsa den miss- tänktes kontakter med omvärlden. Om det föreligger allvarlig kollu- sionsfara anses därför övervakning inte alltid utgöra en tillräcklig Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) En grundförutsättning för övervakning är också att den miss- tänkte samtycker till det – om inte socialnämnden beslutat om tvångs- vård. 10.4Kritik mot gällande ordning och pågående reformarbete29 Genomgången ovan visar att den brett förankrade traditionen av att särbehandla unga lagöverträdare i den svenska rättsordningen slår igenom även när det gäller frihetsberövande. Trots detta har fått återkommande kritik för häktes- och restriktionsanvändningen. Detta både internationellt och nationellt. Kritiken, som bl.a. bestått i att användningen av restriktioner är alltför omfattande med isoler- ing som följd, har särskilt tagit fasta på att även personer drabbas. riktlinjer med särskilda åtgär- der för att minska användandet av restriktioner och motverka långa häktningstider, RåR 2015:1, är en av de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med problematiken. pågår också ett mera övergripande lagstiftningsarbete där frågorna behandlas. Det första steget i detta arbete har redan presenterats i form av den SOU som Häktes- och restriktionsutredningen överlämnade ; Färre i häkte och minskad isolering. När det särskilt gäller barns rättigheter har kritik på det interna- planet bl.a. framförts av FN-organ såsom Barnrättskom- mittén. Även mot tortyr och särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning har framfört kritik. Kritiken har, på det övergri- pande planet, framför allt handlat om alltför omfattande restriktions- användning med isolering som följd, avsaknaden av tidsgränser samt för få alternativ till häktning. I fråga om barn har kritiken främst 29 Redovisningen i detta avsnitt är i huvudsak hämtad från SOU 2016:52, s. 60 och 75 ff. (se även där gjorda hänvisningar). Särskilda hänvisningar görs också i texten. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) gällt det faktum att även personer isoleras, att riktlin- jerna för barn och unga i häkte är otillräckliga och att tillgången till undervisning för barn och unga skiljer sig åt mellan olika häkten. Enligt FN:s specialrapportör mot tortyr, kan isolering av en per- son i av dygnets likställas med ”tortyr eller grym, omänsklig, förnedrande behandling”.30 har anfört att fullständig isolering kan förstöra en individs personlig- het och att det utgör en inhuman behandling som inte kan rättfär- digas av vare sig säkerhetskrav eller andra skäl.31 Såväl FN:s som uppfattning är att isolering enbart ska komma i fråga i undantagsfall, som en sista utväg och för kor- tast möjliga tid. Vidare är den rådande uppfattningen att isolering av barn bör upphöra helt. Det innebär en stor påfrestning att vara inlåst i ensamhet nästan dygnet runt. Isoleringen är skadlig och kan leda till bestående men även om den endast pågår . uppmanade därför t.ex. mot tortyr att avskaffa isolering av minderåriga, att upprätta en särskild rätts- ordning för minderåriga i enlighet med internationell standard och att utreda om självmorden och självmordsförsöken på häktena kunde kopplas till förhållandena där. Kommittén uttryckte bl.a. oro över att det saknades ett tydligt regelverk för behandlingen av minderåriga i såväl häkten som i arrest. uttryckte i en rapport till allvarlig oro över att frihetsberövade barn fortfarande hålls isolerade och uppmanade att upphöra med detta samt att i lag förbjuda varje isolering av barn.32 uppmanades även att framhålla olika alternativ till frihetsberövande och att säker- ställa att frihetsberövande enbart används som en sista utväg och för kortast möjligast tid. Kommittén oroade sig bl.a. över att inte ansträngde sig tillräckligt för att finna alternativ till häktning – och över att det saknades särskilda rutiner för hanteringen av barn i häkte. Kommitténs kritik riktade sig även mot det svenska rätts- systemets avsaknad av en lagstadgad tidsgräns för hur ett 30Se även remissvar ställt till över SOU 2016:52, Färre i häkte och minskad isolering, dnr 3.9:0581/16 31Se dom i målet Ilaşcu m.fl. mot och , som även redovisas i t.ex. SOU 2016:52, s. 67. 32Concluding observations on the fifth periodic report of , CRC/C/SWE/CO/5, 6mars 2015, punkterna 25 och 26. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) barn får vara frihetsberövat före rättegång. uppmanades därför också att införa en maxgräns för frihetsberövande av barn före rättegång. Kommittén uppmanade vidare att säkerställa att alla frihetsberövade barn har samma rätt till utbildning. Även på hemmaplan har det förekommit omfattande kritik mot de svenska häktningsbestämmelserna och tillämpningen av dessa. delar de internationella kommittéernas kritik och ser allvarligt på de brister som råder för barn som frihetsberö- vats på grund av misstanke om brott.33 Årsrapporten , Från insidan, barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte, är resultatet av möten med barn och unga i arrest och häkte. Enligt visar granskningen på systematiska och långtgående brister i hur frihetsberövade barns grundläggande mänskliga rättigheter efterlevs. konstaterade bl.a. att regelmässigt utsätter frihetsberövade barn för isolering i 22 eller mer av dygnets och att det saknas tidsgränser för hur detta kan pågå. Barnombuds- mannen har i anledning av rapporten efterlyst flera åtgärder. Bland de åtgärder som efterlyst kan nämnas att lagstif- taren bör förtydliga vad som avses med rekvisitet synnerliga skäl, dvs. det rekvisit som måste vara uppfyllt för att häkta personer . Vidare har framhållit att barn inte bör sitta i arrest i mera än och att de inte bör vara frihets- berövade före rättegång i . För övrigt framhåller att inget barn bör placeras i arrest i dess nu- varande utformning. Arrestmiljön upplevs av barnen som obehag- lig, omänsklig och nedbrytande; det kan inte vara i enlighet med barnets grundläggande rättigheter att bli inlåst i den miljön. Barn- ombudsmannen har också framhållit att inget barn bör vara isolerat . Det bör också vara upp till rätten att göra en individuell bedömning i varje enskilt fall av vilka restriktioner som är nödvändiga. Förutom har även aktörer som , enskilda advokater, riksåklagaren och, i samband med granskningar av enskilda fall, även JO framfört kritik mot de svenska häktningsreglerna. Kritiken har framför allt handlat om att det i till- 33 Se även remissvar över SOU 2016:52, Färre i häkte och minskad isolering, dnr 3.9:0581/16. Rättigheter i fråga om frihetsberövande (artiklarna 8 och 10–12) lämpningen av de svenska häktningsreglerna medges alltför långa häktningstider med långvariga isoleringar. Den kritik som framförts har inte minst fäst lagstiftarens uppmärk- samhet på behovet av en översyn av häktesreglerna. Häktes- och restriktionsutredningen bygger sina förslag utifrån att det förelig- ger ett klart behov av att överväga och ompröva olika delar av regel- systemet för häktning.34 I sitt betänkande föreslår den utredningen därför flera genomgripande åtgärder för att få till stånd kortare häkt- ningstider, minskad restriktionsanvändning och ett effektivare utred- ningsarbete m.m. Förslagen, som är föremål för beredning inom , går bl.a. ut på följande:35 Begränsning av häktningstiderna: Utredningen föreslår att häkt- ningstiderna ska begränsas genom tidsfrister. En misstänkt får, fram till dess åtal väcks, vara frihetsberövad såsom häktad . Tiden får för- längas om det föreligger synnerliga skäl. Är den häktade under ska tidsfristen vara kortare än för vuxna, förslagsvis . Tidsfristen för personer får förlängas endast om det är absolut nödvändigt. Om åklagaren begär att frihets- berövande ska pågå än vad tidsfristen medger ska en ny häktningsförhandling hållas senast den dag när fristen löper ut. Vid förhandlingen ska åklagaren redovisa en tidplan för förundersökningen.