sou · H5B390 · 2017-11-22 00:00:00 — För att domstol eller annan myndighet ska kunna grunda sin behö- righet på bestämmelsen i 8 § NÄF krävs att bodelningsfrågan tas upp till prövning i samband med yrkandet om hemskillnad eller äkten- skapsskillnad. Enligt förordningens förarbeten krävs att den förmö- genhetsrättsliga frågan väckts som en del i målet om hemskillnad eller äktenskapsskillnad för att tillräckligt samband ska anses föreligga.45 Bestämmelserna i 8 § NÄF har alltså ett smalt tillämpningsområde när det gäller frågor om makars förmögenhetsförhållanden. Svensk domstol kan följaktligen inte grunda internationell behörighet på be- stämmelserna om talan om förordnande av bodelningsförrättare har väckts som ett separat ärende sedan domstolen fattat avgörande om äktenskapsskillnad. Bestämmelserna kan inte heller tillämpas om frå- gan aktualiseras under pågående äktenskap eller efter äktenskapets upplösning till följd av en makes död. Om en talan angående en fråga enligt 8 § NÄF väcks vid en be- hörig myndighet i olika nordiska stater mellan samma parter, ska den myndighet vid vilken talan väckts senare självmant avvisa tala till för- mån för den andra myndigheten (8 a § NÄF). I 5 § NÄF regleras den internationella behörigheten att pröva en boskillnadsansökan. Boskillnad kunde enligt 9 kap. i den numera upp- 44Enligt art. 59.2 i II-förordningen får och avge en förklaring att de avser att tillämpa de internationellt privaträttsliga bestämmelserna i den nordiska äktenskapskonventio- nen i stället för II-förordningen under förutsättning att bestämmelserna i den nordiska konventionen är i linje med förordningens behörighetsregler. 45NJA II 1932 s. 423. hävda (GB) sökas av en eller båda makarna under äktenskapet. Beviljad boskillnad innebar att all egendom som en make förvärvat efter sökt boskillnad blev makens enskilda egenomdom (9 kap. 3 § GB). Boskillnad skulle följas av bodelning (9 kap. 4 § GB). Boskillnad kunde beviljas när en makes vanvård i väsentlig grad hade minskat hans eller hennes giftorättsgods eller framkallat fara för sådan minskning. I samband med införande avskaffades boskillnadsinstitutet i svensk rätt. I och finns dock fortfarande bestämmelser om boskillnad (bo-sond- ring). En ansökan om boskillnad tas upp i den stat där makarna har hem- vist. Har de hemvist i skilda stater tas ansökan upp i den stat där den, mot vilken ansökan är riktad, har hemvist. Är den staten , tas ansökan dock upp i den stat vars lag är tillämplig på makarnas för- mögenhetsförhållanden. Bestämmelserna innebär att domstolar i de nordiska länder där makarna (eller den svarande maken) har hemvist normalt är internationellt behöriga att pröva en boskillnadsansökan, oavsett om boskillnadsinstitutet är avskaffat där eller inte. Detta kan ha praktisk betydelse för prövningen av ansökan eftersom makarna ofta får anses ha starkast anknytning till det land där de har hemvist.47 Eftersom har avskaffat boskillnadsinstitutet kan dock inte det undantag som gäller tillämpas om är den stat vars lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Ett exempel är två norska makar som har haft hemvist i och i skrivit ett lagvalsavtal om att svensk lag ska vara tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden. Därefter har en av makarna flyttat till och skaffat hemvist där. Maken med hemvist i an- söker om boskillnad mot maken i . Enligt det finska undan- taget i 5 § NÄF skulle det föreligga svensk internationell behörighet i den situationen. Eftersom en ansökan om boskillnad inte kan prövas enligt svensk rätt kan undantaget dock inte tillämpas för svensk del. 46Agell, Nordisk äktenskapsrätt: En jämförande studie av dansk, finsk, isländsk, norsk och svensk rätt med diskussion av reformbehov och harmoniseringsmöjligheter, 2003, s. 352. Bo- sondring regleras i dansk rätt i Lov om ægteskabets retsvirkning lovbekendtgørelse nr. 1814 av 23. och i isländsk rätt i kapitel XIII i Hjúskaparlög nr. 31/1993. 47Enligt 19 § lagen (1987:788) om införande av ska den upphävda gifter- målsbalkens processuella bestämmelser om boskillnadsmål (i första hand bestämmelser om ansökans form, behörig tingsrätt och målets handläggning) även i fortsättningen följas om ansökan prövas av svensk domstol (se prop. 1987/88:83). Bestämmelserna i 5 § NÄF är dock endast tillämpliga om båda ma- karna är och när de ingick äktenskap var medborgare i en nordisk stat. Makarna måste även ha tagit hemvist i en och samma nordiska stat när de ingick äktenskapet. Om båda makarna efter äktenskapets ingående tagit hemvist utanför , är bestämmelserna inte tillämpliga. Detta framgår av 2 a § NÄF. Om förutsättningar saknas att tillämpa NÄF eller om den aktuella frågan inte regleras där, blir i stället bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF tillämpliga. Det gäller om frågan rör t.ex. makars förmögenhetsförhållanden under pågående äktenskap eller bodelning som inte har samband med ett yrkande om hemskillnad eller äkten- skapsskillnad.48 Detsamma gäller vid frågor om samkönade makars förmögenhetsförhållanden. Har frågan över huvud taget inte anknyt- ning till de nordiska länderna blir LIMF också tillämplig. Svensk internationell behörighet föreligger enligt LIMF om något av fem alternativa anknytningskriterier är uppfyllda (2 § 1–5 LIMF). Svensk internationell behörighet föreligger därmed 1.om frågan har samband med ett äktenskapsmål i , 2.om svaranden har hemvist i , 3.om käranden har hemvist i och svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, 4.om frågan rör egendom i , eller 5.om svaranden i en uppkommen fråga har godtagit att saken prövas i eller har gått i svaromål i saken utan invändning om dom- stolens behörighet. De omständigheter som ligger till grund för domstols internationella behörighet hänför sig till tiden för talans väckande. Om ändring in- träffar därefter påverkar detta inte den internationella behörigheten.49 Vid en bodelning ska makarnas samtliga tillgångar och skulder i och utomlands beaktas, om inte något annat följer av den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden (7 § första stycket första meningen LIMF). Om det finns egendom utomlands och det kan antas att bodelningen inte kommer att gälla i det landet, 1989/90 s. 37. 49Se 10 kap. 15 § och prop. 1989/90:87 s. 38. får bodelningen dock begränsas till att gälla en viss del av makarnas egendom. En sådan begränsning får dock inte göras, om någon av makarna med rimliga skäl motsätter sig det (7 § andra stycket LIMF). I 15 § LIMF finns bestämmelser om litispendens. Bestämmel- serna diskuteras närmare i avsnitt 5.3. När det väl fastlagts att svensk internationell behörighet föreligger avgör regleringen i 10 kap. vilken svensk domstol som är behörig, dvs. den nationella behörigheten. Om någon sådan behörig svensk domstol inte finns, ska enligt 18 § LIMF frågan tas upp av . Som nämnts i avsnitt 3.3.3 omfattar inte bestämmelserna om inter- nationell behörighet i NÄF partner som har registrerat sitt partner- skap enligt partnerskapslagen. För sådana partner är bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF tillämpliga på deras förmögen- hetsförhållanden (se 3 kap. 1 § partnerskapslagen). I förhållande till , och bedömer utredningen att Luganokonvention är tillämplig på frågor om sambors förmögenhetsförhållanden. På samma sätt bedömer utredningen att I-förordning är tillämplig på frågor om sambors för- mögenhetsförhållanden i förhållandet mellan EU:s medlemsstater (se vidare utredningens bedömning i avsnitt 3.3.2). Grundregeln i båda de EU-rättsliga instrumenten är att talan mot den som har hemvist i en deltagande stat ska väckas vid domstol i den staten (artikel 4 I-förordning och artikel 2 Luganokonvention). Under vissa omständigheter får eller ska talan mot den som har hemvist i en deltagande stat väckas vid domstol i en annan deltagande stat, men så får ske endast med stöd av någon sär- skild bestämmelse i förordningen eller konventionen. Till exempel är en domstol i en deltagande stat behörig om svaranden går i svaromål inför denna. Det gäller dock inte om svaranden gick i svaromål för att bestrida domstolens behörighet eller om en annan domstol har exklusiv behörighet (artikel 26.1 I-förordning och artikel 24 Luganokonvention). Om en svarande inte har hemvist i en deltagande stat bestäms den internationella behörigheten i varje deltagande stat i enlighet med den statens lag, om inte annat följer av vissa särskilda bestämmelser i de två instrumenten (artikel 6 I-förordning och arti- kel 4 Luganokonvention). Det betyder att bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF i princip blir tillämpliga i den situationen. Ett exempel på vissa särskilda bestämmelser som måste följas enligt konventionen och förordningen är bestämmelserna om avtal om be- hörig domstol, s.k. prorogationsavtal (artikel 25 I- förordning och artikel 23 Luganokonvention). För det fall ett sådant avtal har träffats ska, enligt båda instrumenten, endast den domstol eller de domstolar som är utpekade i avtalet ha behörighet, såvida inte avtalet är ogiltigt på materiell grund enligt lagen i den delta- gande staten. Skillnaden mellan instrumenten när det gäller proro- gationsavtal är att avtalet enligt I-förordning gäller oberoende av var parterna har hemvist, medan avtalet enligt Luganokonvention endast gäller om minst en av parterna har hemvist i en konventionsstat. 3.4.2Frågor om bodelning med anledning av makes, registrerad partners eller sambos död På samma sätt som under avsnitt 3.4.1 (under rubriken har utredningen valt att i den följande redogörelsen först behandla be- stämmelserna om internationell behörighet som gäller i förhållandet mellan de nordiska länderna, dvs. bestämmelserna i , och där- efter bestämmelserna i . Om bodelning ska ske med anledning av en makes död ska frågor om svensk internationell behöriget vid nordiska förhållanden be- dömas enligt bestämmelserna i 3 kap. 8 och 10 §§ IAL. Bodelning med anledning av makes död förrättas enligt svensk lag om den avlidne var medborgare i , , eller och vid sin död hade hemvist i (3 kap. 8 § första stycket IAL). En sådan bodelning förrättas också enligt svensk lag om en efterlevande make som är medborgare i , , eller har suttit i oskiftat bo och hon eller han har hemvist i . Detsamma gäller om en efterlevande make har suttit i oskiftat bo och vid sin död var medborgare i , , eller och då hade hemvist i (3 kap. 8 § andra stycket IAL). Om bodelningen förrättas enligt svensk lag föreligger också svensk internationell behörighet (3 kap. 10 § första stycket IAL). En tvist som gäller bodelning med anledning av en makes död får också, trots att domstol i en annan nordisk stat är internationellt behörig, tas upp av svensk domstol om parterna är överens om det. Det gäller dock inte om dödsboet är föremål för behandling av domstol, testaments- exekutor, bobestyrer eller av domstol förordnad boutredningsman eller skiftesman eller om tvisten gäller av bodelning (3 kap. 10 § andra stycket IAL). För det fall förutsättningar saknas att tillämpa IAL:s bestämmel- ser om internationell behörighet tillämpas i stället bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF. Så kan t.ex. vara fallet om den avlidne inte var medborgare i ett nordiskt land men hade hemvist i vid dödsfallet. Svensk internationell behörighet föreligger enligt 2 a § LIMF om något av de alternativa anknytningskriterierna i punkterna 1–3 är upp- fyllda. En fråga om bodelning med anledning av en makes död får där- med tas upp av svensk domstol 1.om den avlidne maken hade hemvist i , 2.om svaranden hade hemvist i , 3.om käranden hade hemvist i och svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, 4.om svaranden i en uppkommen fråga har godtagit att saken prövas i eller har gått i svaromål i saken utan invändning om dom- stolens behörighet, eller 5.på begäran av den efterlevande maken om svensk domstol, i andra fall än som avses i 1, är behörig att ta upp en fråga om arv efter den avlidne enligt EU:s arvsförordning. Som nämnts i avsnitt 3.3.3 får det anses tveksamt om bestämmel- serna i IAL även omfattar partnerskap som har registrerats enligt partnerskapslagen. Under alla omständigheter är bestämmelserna om internationell behörighet i LIMF (2 a §) tillämpliga när det gäller frå- gor om bodelning vid en sådan partners död (se 3 kap. 1 § partner- skapslagen). Bestämmelserna om internationell behörighet I- förordning och Luganokonvention är tillämpliga även vid frågor om bodelning med anledning av sambos död (se redogörelse av bestämmelserna ovan under avsnitt 3.4.1). I enlighet med vad som framgår av dessa bestämmelser får alltså bestämmelserna om inter- nationell behörighet i 2 a § LIMF tillämpas för det fall svaranden inte har hemvist i någon av instrumentens deltagande stater och någon särskild bestämmelse i instrumenten inte är tillämplig. 3.5.1Frågor om makars, registrerade partners och sambors förmögenhetsförhållanden De autonoma bestämmelserna om tillämplig lag i LIMF är heltäck- ande och gäller i förhållande till samtliga länder. I den följande redo- görelsen har utredningen dock valt att först behandla bestämmelserna om tillämplig lag som gäller i förhållandet mellan de nordiska länder- na, dvs. bestämmelserna i , och därefter bestämmelserna i . När det gäller nordiska förhållanden finns det bestämmelser i 3– 5 §§ NÄF för att fastställa tillämplig lag avseende makars förmögen- hetsförhållanden både under ett pågående äktenskap och efter ett äktenskaps upplösning till följd av äktenskapsskillnad eller den ena makens död. Dessa lagvalsbestämmelser gäller dock endast under förutsättning att båda makarna är och även när de ingick äktenska- pet, var medborgare i någon nordisk stat samt att de då tog hemvist i en av de nordiska staterna (2 a § NÄF). Lagvalsbestämmelserna i liknar till stor del lagvalsbestäm- melserna i LIMF. Makar eller blivande makar kan avtala om att en viss stats lag ska tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Ett sådant avtal ska gälla om avtalet avser lagen i en nordisk stat där någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks eller lagen i den nordiska stat där de båda senast hade hem- vist, i fall den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har tagit hemvist i en annan nordisk stat än den där de tog hemvist när de gifte sig (3 § NÄF). Har tillämplig lag inte bestämts genom avtal gäller lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig. Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där , tillämpas i stället den statens lag. Har båda makarna tidigare under äktenskapet haft hemvist eller varit medborgare i den staten, tilläm- pas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist i den staten (3 a § NÄF). Bestämmelserna ger uttryck för föränderlighetsprin- cipen (se vidare avsnitt 3.3.5). Den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden ska enligt huvudregeln tillämpas på makarnas egendom i sin helhet, såväl på fast som lös egendom och oavsett i vilken stat som egen- domen är belägen.50 I 3 b § NÄF finns dock bestämmelser som be- gränsar den utländska lagens tillämplighet. I fråga om makes behö- righet att råda över fast egendom, över egendom som är likställd med fast egendom eller över en bostad, ska alltid lagen i den nordiska stat där egendomen finns, tillämpas. Bestämmelserna har en utpräg- lad skyddskaraktär och får i första hand betydelse i förhållandet mellan makarna. De gäller dock även i förhållande till tredje man.51 I 3 c–4 §§ NÄF finns bestämmelser om rättsverkan och giltighet av rättshandlingar. Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas för- mögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rätts- handling som har företagits före bytet (3 c § första stycket NÄF). Vidare bedöms den materiella giltigheten av ett äktenskapsförord 50Bergquist och , Internationella arvslagen och de internationella bodelningslagarna. En kommentar, 2015, s. 253. 1989/90:87 s. 54. enligt den lag som ska tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållan- den när frågan blir aktuell (3 c § andra stycket NÄF). I 4 § NÄF regleras lagvalsavtals och äktenskapsförords giltighet till formen. Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord är giltigt till formen, om det när det ingicks uppfyllde formkraven i den lag som enligt 3 eller 3 a § var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållan- den, eller lagen i den nordiska stat där makarna eller en av dem var medborgare. Om den tillämpliga lagen saknar formkrav för lagvals- avtal, bedöms giltigheten enligt den tillämpliga lagens formkrav för äktenskapsförord. I LIMF finns bestämmelser som föreskriver att ett lagvalsavtal ska vara skriftligt för att vara giltigt till formen (3 § LIMF). Med hänsyn till dessa bestämmelser föreskrivs i 4 § NÄF att om frågan om ett lag- valsavtals giltighet bedöms enligt svensk lag, ska lagvalsavtalet anses giltigt om det är skriftligt (4 § andra stycket andra meningen NÄF). Var och en av de nordiska staterna kan enligt den nordiska äkten- skapskonventionen göra giltigheten av ett lagvalsavtal eller ett äkten- skapsförord gentemot tredje man beroende av att avtalet eller för- ordet registreras enligt dess lag (artikel 3 tredje stycket i den nordiska äktenskapskonventionen). har utnyttjat denna möjlighet ge- nom att i 4 § tredje stycket NÄF införa en bestämmelse som säger att ett äktenskapsförord mellan makar som har hemvist i när rättshandlingen företas gäller här i landet mot tredje man, endast om registrering sker enligt 7 kap. 3 § tredje stycket . I 10 § första stycket NÄF finns bestämmelser som reglerar rätts- verkningarna av ett avgörande om hemskillnad när den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden saknar bestämmel- ser om hemskillnad. I dessa situationer ska egendom som en make förvärvat efter hemskillnaden vara hans eller hennes enskilda och skuldtäckning ska ske med utgångspunkt i förhållandena vid tidpunk- ten för hemskillnaden. I övrigt tillämpas bestämmelserna om bodel- ning med anledning av äktenskapsskillnad i den nordiska stat vars lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Hemskillnad är ett institut som avskaffades i svensk rätt i samband med införandet av bestämmelserna om betänketid i gifter- målsbalken. En dom på hemskillnad innebar i svensk rätt att makarna skulle bo var för sig innan någon av dem kunde begära en dom på äktenskapsskillnad. Av de nordiska länderna har ock- så avskaffat hemskillnadsinstitutet medan det fortfarande förekom- mer i , och Norge.52 Den aktuella paragrafen har till- kommit i syfte att hantera de problem som kan uppstå till följd av att och numera inte längre tillåter hemskillnad och där- för saknar bestämmelser för att reglera dess rättsverkningar.53 Om det saknas förutsättningar att tillämpa NÄF avseende en fråga om makars förmögenhetsförhållanden blir de svenska autonoma lag- valsreglerna i LIMF tillämpliga. Det kan t.ex. gälla en fråga angående makars förmögenhetsförhållanden som saknar tillräcklig nordisk an- knytning enligt 2 a § NÄF eller en fråga angående nordiska samkönade makar. I 3 och 4 §§ LIMF finns de grundläggande bestämmelserna om vilket lands lag som ska tillämpas på makarnas förmögenhetsförhål- landen. Bestämmelserna motsvarar bestämmelserna i 3 och 3 a §§ NÄF. Det är som tidigare nämnts föränderlighetsprincipen som lig- ger till grund för lagvalsreglerna (se vidare avsnitt 3.3.5). Det framgår av bestämmelserna (3 §) att ett lagvalsavtal ska vara skriftligt. Därutöver krävs inte viss form. Det behöver inte ha ingåtts genom att en separat handling upprättats, utan kan t.ex. vara en del av ett äktenskapsförord. Avtalet kan även framgå indirekt, t.ex. om den enda rimliga tolkningen av ett äktenskapsförord är att makarna varit överens om ett visst lagval. Ett lagvalsavtal måste dock avse ma- karnas samtliga egendom.54 I 6–12 §§ LIMF finns särskilda bestämmelser som för vissa situa- tioner begränsar tillämpningen av utländsk lag. När det gäller förfa- randet vid bodelning är huvudregeln att den tillämpliga lagen ska styra även detta. På begäran av en make eller dödsbodelägare ska dock svensk lag tillämpas beträffande förfarandet, även om utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. I 8 § LIMF finns bestämmelser som reglerar rättsverkningarna av ett utländskt beslut om legal separation när svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. 52Se kapitel 16 i det danska betänkandet Ægtefællers økonomiske forhold, betænkning afgivet af Retsvirkningslovsudvalget, betænkning nr. 1552, 2015. Se även Agell och , Äkten- skap Samboende Partnerskap, 5:e uppl., 2011, s. 39 f samt Agell, Nordisk äktenskapsrätt: En jämförande studie av dansk, finsk, isländsk, norsk och svensk rätt med diskussion av reform- behov och harmoniseringsmöjligheter, 2003, s. 352. 53Bergquist och , Internationella arvslagen och de internationella bodelningslagarna. En kommentar, 2015, s. 280 samt prop. 1989/90:87 s. 42. 1989/90:87 s. 41 och Högsta domstolens domar i mål nr T 1861-15 och T 2415-15. bestämmelserna i 10 § NÄF med undantag för att 8 § LIMF sätts ur spel om makarna återupptagit den faktiska sammanlevnaden efter be- slutet om legal separation. I 8 § LIMF används termen legal separation i stället för termen hemskillnad. Någon skillnad i betydelse mellan termerna är dock inte avsedd.55 I och används termen separation.56 Vidare innehåller 9–12 §§ LIMF bestämmelser som har en utpräg- lad skyddskaraktär.57 Bestämmelserna i 9–10 §§ föreskriver att vissa av bestämmelser ska eller får tillämpas om vissa förutsättningar är uppfyllda, oavsett vilken lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Det gäller bl.a. bestämmelser om förfogande över makars gemensamma bostad och bohag och jämkning vid bodelning. I 11–12 §§ LIMF finns bestämmelser som skyddar tredje man. Bestämmelserna i 6–12 §§ LIMF diskuteras när- mare i kapitel 6. Andra bestämmelser i som innebär en begränsning av tillämpningen av utländsk rätt finns i 20 §, det s.k. ordre public-för- behållet. Av paragrafen framgår att en bestämmelse i en utländsk lag inte får tillämpas i , om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa bestäm- melsen. En rättshandling mellan makarna avseende deras förmögenhets- förhållanden är materiellt giltig om den stämmer överens med den lag som är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden när rättshand- lingen företas. Företas rättshandlingen före äktenskapet, är den giltig, om den stämmer överens med den lag som blir tillämplig när makarna ingår äktenskap (5 § första stycket LIMF). Exempel på rättshand- lingar som avses i bestämmelserna är äktenskapsförord, bodelnings- avtal, föravtal, gåvoavtal och samäganderättsavtal.58 I andra stycket till 5 § LIMF regleras en rättshandlings giltighet till formen. En rättshandling är giltig till formen om den uppfyller formkraven enligt lagen i den stat där den företas eller där makarna då har hemvist. Äktenskapsförord mellan makar som har hemvist i 55SOU 1987:18 s. 221. 56Se kapitel 16 i det danska betänkandet Ægtefællers økonomiske forhold, betænkning afgivet af Retsvirkningslovsudvalget, betænkning nr. 1552, 2015. Se även Agell och , Äkten- skap Samboende Partnerskap, 5:e uppl., 2011, s. 39 f. 1986/87:1 s. 61 och 44 ff. 2000/01:148 s. 23. när rättshandlingen företas blir dock gällande här endast om registrering sker enligt bestämmelserna i . En gåva mellan makar som har hemvist i när gåvan ges blir gällande mot givarens borgenärer endast om vad som föreskrivs för sådan gil- tighet i 8 kap. 1 § har iakttagits (5 § tredje stycket LIMF). En närmare diskussion angående bestämmelserna i 5 § LIMF finns i kapitel 6. Som nämnts i avsnitt 3.3.3 omfattar inte lagvalsreglerna i NÄF part- ner som har registrerat sitt partnerskap enligt partnerskapslagen. För sådana partner är lagvalsreglerna i LIMF tillämpliga på deras förmö- genhetsförhållanden (se 3 kap. 1 § partnerskapslagen). En närmare redogörelse av bestämmelserna i finns under .