sou · H5B389 · 2017-11-16 00:00:00 — Det föreligger därför en principiell skillnad i för- hållande till tillämpningsområdet för straffprocessuella tvångsmedel enligt som förutsätter att ett specifikt brott har begåtts. Däremot måste den befarade brottsliga verksamheten inne- fatta någon av de gärningar som räknas upp i 1 § preventivlagen (jfr prop. 2005/06:177 s. 83). De gärningar som anges där är följande. 1.Sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § brotts- balken. 2.Mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel. 3.Uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot med- borgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § . 4.Högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller grov olovlig under- rättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6 eller 8 § eller 10 § andra stycket, 10 a § andra stycket eller 10 b § andra stycket . 5.Företagsspioneri enligt 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter, om det finns anledning att anta att den brotts- liga verksamheten kommer att utövas på uppdrag av eller under- stödjas av en främmande makt eller av någon som kommer att agera för en främmande makts räkning. 6.Terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terro- ristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Mord, dråp, grov misshandel, synnerligen grov misshandel, människorov eller olaga frihetsberövande enligt 3 kap. 1, 2 eller 6 § eller 4 kap. 1 § eller 2 § första stycket i avsikt att på- verka offentliga organ eller den som yrkesmässigt bedriver nyhets- förmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. Tillstånd till hemlig dataavläsning får enligt bestämmelsens andra mening också meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisation eller grupp kommer att utövas sådan brottslig verk- samhet och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Även denna grund motsvarar vad som anges i preven- tivlagen för tillstånd till hemliga tvångsmedel enligt den lagen. Där- för är förarbetsuttalandena till preventivlagens bestämmelse av bety- delse även här. Bestämmelsen innebär att det, när det finns en påtaglig risk för att brottslighet av angivet slag kommer att begås inom en organisation eller grupp, föreligger en viss lättnad beträffande kravet på risk- bedömning i förhållande till de personer som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen. Tvångsmedelsbeslut måste dock alltid riktas mot en viss utpekad person inom organisationen eller gruppen. Däremot behöver graden av risk som kan knytas till personen i dessa fall inte nå upp till nivån påtaglig risk, utan det är tillräckligt att det kan befaras att personen medvetet kommer att främja den brottsliga verksamheten. I dessa fall ska alltså två olika riskbedömningar göras, en i förhållande till organisationen eller gruppen (påtaglig risk) och en annan i förhållande till den person som man överväger att rikta tvångsmedelsanvändningen mot (kan befaras medvetet främja), se prop. 2013/14:237 s. 196. Vad avser den riskbedömning som ska göras i förhållande till organisationen gäller samma krav som för bedömningar enligt den första meningen. I dessa fall tillkommer dock även krav på att risken ska avse brottslig verksamhet som kommer att utövas inom organi- sationen eller gruppen. Detta innebär att det ska finnas en koppling mellan organisationen eller gruppen och den brottsliga verksam- heten, se prop. 2013/14:237 s. 196. När det sedan gäller den riskbedömning som ska göras i för- hållande till den person som ska bli föremål för tvångsmedelsanvänd- ningen krävs att det kan befaras att personen kommer att främja den brottsliga verksamheten. Termen främjande är avsedd att ha samma betydelse som enligt . De krav som ställs där för att ett främjande i objektiv mening ska anses föreligga ska således tillämpas även i detta sammanhang. I likhet med vad som gäller enligt första meningen är dock inte avsikten att de brottsbekämpande myndig- heterna ska behöva konkretisera exakt vilken eller vilka åtgärder som den aktuella personen kan befaras vidta. Den bedömning som ska göras bör därför snarare ta sikte på att värdera de omständigheter som talar för en risk för främjande än att bedöma vad ett sådant främjande kan tänkas bestå i. Bestämmelsen innebär att det ställs ett visst krav på konkretion beträffande de omständigheter som talar för att ett främjande kommer att ske. Det måste alltså finnas vissa objektivt fastställbara tecken på att den person som man överväger att använda tvångsmedel mot kommer att vidta någon åtgärd som i det aktuella fallet innebär ett främjande. Kravet på sannolikhet för att någon kommer att utöva ett främjande är dock lägre än kravet på sannolikhet för att brottslig verksamhet kommer att utövas inom organisationen eller gruppen. Detta framgår av att det är tillräckligt att ett främjande kan befaras. Omständigheter som kan tala för att en främjandefara föreligger bör t.ex. i vissa fall kunna vara den ställning personen har i organisationen (som t.ex. ledare eller aktiv medlem) eller att denne tidigare dömts för brottslighet som är rele- vant i sammanhanget. brottslighet som kan vara relevant är inte endast sådan som innefattar brott som kan leda till tvångsmedel enligt lagen. Exempelvis kan, när den aktuella risken avser ett atten- tat, tidigare vålds- eller vapenbrottslighet vara av betydelse. Med- lemskap i en organisation är emellertid inte i sig tillräckligt för ett tvångsmedelsbeslut mot någon, se prop. 2013/14:237 s. 196 f. För att ett främjande ska kunna läggas till grund för ett beslut om hemlig dataavläsning krävs också att det kan befaras att främjandet kommer att ske medvetet. Det är alltså inte tillräckligt att det kan befaras att en person mera allmänt kommer att stödja en organi- sation eller grupp, t.ex. genom att lämna ekonomiskt stöd eller lik- nande, om personen inte är medveten om att han eller hon där- igenom främjar brottslig verksamhet. Kravet innebär att det ska kunna befaras att den aktuella personen antingen kommer att agera i direkt syfte att främja brottslig verksamhet eller att denne inser att detta kommer att bli effekten av hans eller hennes handlande (prop. 2013/14:237 s. 197). Ett första krav enligt andra stycket är att tillstånd endast får med- delas om åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra sådan brotts- lig verksamhet som anges i första stycket. Begreppet synnerlig vikt har utvecklats i kommentaren till 4 § första stycket. Bortsett från att syftet med förevarande bestämmelse inte är att utreda brott utan i stället att förhindra brott ska rekvisitet synnerlig vikt tolkas på samma sätt som angavs där. I andra stycket föreskrivs också ett platskrav och en särskild begränsning avseende platser som är någons stadigvarande bostad för de tillfällen då hemlig dataavläsning ska användas enligt 2 § första stycket 4, dvs. för att läsa av eller ta upp kameraövervakningsupp- gifter. Platskravet och begränsningen motsvarar vad som föreskrivs i 4 § första stycket, dock med skillnaden att en sådan person som kan antas uppehålla sig på platsen inte är misstänkt utan i stället den person som anges i första stycket. Med denna anmärkning gäller vad som angetts i kommentaren till 4 § första stycket andra och tredje meningen även beträffande den situation som här avses. Av tredje stycket framgår uttryckligen att tillstånd enligt första stycket inte får avse hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 5. Det innebär att hemlig dataavläsning i preventivlagsfallen aldrig får användas för att läsa av eller ta upp uppgifter som kan hämtas in genom hemlig rumsavlyssning, vilket stämmer helt överens med att preventivlagen inte tillåter hemlig rumsavlyssning i underrättelse- verksamhet. Motsatsvis innebär tredje stycket även att hemlig dataavläsning för de andra uppgiftstyper som anges i 2 § första stycket är tillåtna i underrättelseverksamhet på de grunder som anges i första stycket. Att sådana uppgifter som får läsas av eller tas upp enligt 2 § första stycket 6 och 7 således omfattas av bestämmelsen utgör i jämförelse med preventivlagen en utvidgning avseende vilka typer av uppgifter som får samlas in . Hemlig dataavläsning i fall som anges i 6 § får, om inte annat anges i andra stycket, endast avse uppgifter i ett identifierbart informations- system som används av eller som det finns särskild anledning att anta har använts eller kommer att användas av en person som anges där. När det är fråga om hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 1–3 får åtgärden avse uppgifter i ett identifierbart informationssystem som det finns synnerlig anledning att anta att en person som anges i 6 § som tillståndet avser har kontaktat eller kommer att kontakta. Paragrafen innehåller bestämmelser om kopplingen mellan infor- mationssystemet och den enskilde när det är fråga om tillstånd som avses i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.2. I bestämmelsens första stycke klargörs att den reglerar kopplingen mellan informationssystemet och den som blir föremål för åtgärden när det är fråga om hemlig dataavläsning som baseras på 6 §, dvs. Bestämmelsen är likadant utformad som 5 § första stycket med den enda skillnaden att den enskilde som är före- mål för åtgärden inte är en misstänkt utan en person som anges i 6 §, vilket är en naturlig följd av att bestämmelsen reglerar preventiv- lagsfallen. Den person som kan bli föremål för åtgärden, och som alltså kopplingen till informationssystemet ska finnas till, är således antingen en person som det finns påtaglig risk kommer att utöva sådan brottslig verksamhet som anges i 1 § preventivlagen eller en person som tillhör eller verkar för en organisation eller grupp inom vilken det finns påtaglig risk för att det kommer att utövas sådan brottslig verksamhet och som det kan befaras medvetet kommer att främja denna verksamhet (se kommentaren till 6 § första stycket). I övrigt är ingen skillnad avsedd i förhållande till vad som gäller enligt 5 § första stycket, varför det hänvisas till den kommentaren. Bestämmelsens andra stycke motsvarar, med samma skillnad som enligt första stycket avseende person, 5 § andra stycket. ingen skillnad är avsedd i förhållande till vad som gäller enligt den bestämmelsen hänvisas även här till den kommentaren. Tillstånd till hemlig dataavläsning får meddelas om 1. ett beslut enligt 1 § 2 lagen (1991:572) om särskild utlännings- kontroll om utvisning av en utlänning har fattats på grund av att det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, 2. en myndighet eller en domstol som enligt 11 §, 11 a, 14 § eller 15 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll får besluta att 19–22 §§ den lagen ska tillämpas på utlänningen, av skäl som gäller för ett sådant beslut och med tillämpning av motsvarande förfarande, har bestämt att denna lag ska tillämpas på utlänningen som utvisnings- beslutet avser, 3.det är av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organi- sation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder brott som anges i 1 och 4.det finns synnerliga skäl. Ett tillstånd enligt första stycket får inte avse hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 4 eller 5. I paragrafen ges bestämmelser om vad som ska gälla för tillstånds- givning vid hemlig dataavläsning när sådana förhållanden som kan föranleda hemliga tvångsmedel enligt lagen om särskild utlännings- kontroll (LSU) föreligger. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.3. I första stycket framgår grunder för att meddela tillstånd till hemlig dataavläsning utanför en förundersökning. Dessa grunder motsvarar de lagliga grunder som gäller för tillstånd till hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation enligt LSU (LSU- fallen). Första stycket är indelat i fyra punkter som innehåller förut- sättningar för hemlig dataavläsning i LSU-fallen. enligt samtliga ska vara uppfyllda för att tillstånd ska få meddelas vilket framgår av att punkterna binds samman av ordet och. I första styckets första punkt anges att det ska ha fattats ett beslut om utvisning enligt 1 § 2 LSU. I punkten skrivs av tydlighetsskäl också ut vilka omständigheter som kan föranleda ett sådant beslut. Bestämmelsen är utformad helt i enlighet med vad som framgår av nämnda lagrum i LSU. I paragrafens första styckes andra punkt framgår att det finns fyra olika grunder enligt vilka lagen om hemlig dataavläsning kan aktua- liseras när ett beslut enligt första punkten har fattats. Strukturen i punkten utgår från vad som gäller enligt LSU. Enligt den lagen förutsätts för att hemlig tvångsmedelsanvändning ska kunna aktua- liseras att en myndighet eller en domstol, på någon av de grunder som är angivna i lagen, har fattat beslut om att dess bestämmelser om hemliga tvångsmedel (19–22 §§ LSU) alls ska få tillämpas. Om inget sådant beslut i det enskilda fallet har fattats gäller således inte 19–22 §§ LSU i förhållande till en utlänning i ett enskilt fall, och denne kan då inte heller bli föremål för hemliga tvångsmedel. Grunderna för beslut att tillämpa 19–22 §§ LSU mot en utlänning i ett enskilt fall, vilka alltså är samma grunder som framgår av före- varande bestämmelse för att ”aktivera” lagen om hemlig dataavläs- ning i LSU-fallen, är följande. 1.11 § LSU. När ett beslut om utvisning som grundas på 1 § 2 LSU tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får den myndighet som beslutar om utvisning enligt LSU bestämma att reglerna i 19–22 §§ LSU, ska tillämpas på utlänningen. De myndigheter som får besluta om utvisning enligt LSU är och regeringen. 2.11 a § LSU. När ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 eller 8 a kap. utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas och det finns sådana omständig- heter i fråga om utlänningen som avses i 1 § 2 LSU får Migrations- verket bestämma att 19–22 §§ LSU ska tillämpas på utlänningen. 3.14 § LSU. När tidsfristen enligt 12 § LSU () för beslut enligt 11 eller 11 a §§ LSU att aktivera lagens regler om hemliga tvångsmedel har löpt ut men det bedöms föreligga fortsatt risk för att utlänningen begår eller medverkar till brott som anges i 1 § 2 LSU får på ansökan av Säkerhetspolisen bestämma att 19–22 §§ LSU ska tillämpas på utlänningen. 15 § LSU. Rätten får fatta interimistiskt beslut i fråga som avses i 14 § LSU, om det finns skäl till det. Ett sådant beslut får avse tiden till dess ärendet avgjorts slutligt. Den andra punkten i förevarande bestämmelse innebär således att det krävs ett beslut om att lagen om hemlig dataavläsning ska tillämpas i ett enskilt fall mot en utlänning för vilken det meddelats ett sådant utvisningsbeslut som avses i första punkten. Beslut om att lagen ska tillämpas får endast fattas på sådana grunder och av de myndigheter (i praktiken , regeringen eller ) som kan göra 19–22 §§ LSU tillämpliga i motsvarande fall. Av bestämmelsen i andra punkten framgår också att motsvarande för- farande ska tillämpas när det är fråga om att göra lagen om hemlig dataavläsning tillämplig som när 19–22 §§ ska aktiveras. Genom detta uttryckssätt klargörs att det är förfarandereglerna i LSU som ska tillämpas vid prövningen av om lagen om hemlig dataavläsning ska få tillämpas mot en utlänning som avses i första punkten. I första styckets tredje punkt framgår för vilket ändamål hemlig dataavläsning får användas i förevarande situation. Ändamålet är samma som gäller för annan tvångsmedelsanvändning enligt LSU, nämligen att det ska vara av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder terroristbrott eller försök, förbere- delse eller stämpling till sådant brott. Ingen annan betydelse är avsedd än vad som gäller enligt LSU. I fjärde punkten i första stycket framgår ytterligare ett krav som motsvarar vad som uppställs för tillstånd till hemliga tvångsmedel enligt LSU, nämligen att det ska finnas synnerliga skäl. Även om ett något annorlunda uttryckssätt används jämfört med de övriga hemliga tvångsmedelbestämmelserna (där begreppet synnerlig vikt används) är kravet likvärdigt. Det kan därför hänvisas till vad som anförts i kommentaren till 4 § första stycket. I bestämmelsens andra stycke anges att ett tillstånd enligt första stycket inte får avse åtgärder enligt 2 § första stycket 4 eller 5. Av detta följer uttryckligen att hemlig dataavläsning i LSU-fallen inte får användas för avläsning eller upptagning av kameraövervaknings- eller rumsavlyssningsuppgifter. I den delen motsvarar bestämmelsen vad som gäller enligt LSU som inte möjliggör hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning. Av andra stycket följer också motsatsvis att hemlig dataavläsning får användas för att läsa av eller ta upp övriga uppgiftstyper enligt 2 § första stycket, om förutsättningarna enligt bestämmelsen är upp- fyllda. Att sådana uppgifter som får läsas av eller tas upp enligt 2 § första stycket 6 och 7 således omfattas av bestämmelsen utgör i jäm- förelse med LSU en utvidgning avseende vilka typer av uppgifter som får samlas in enligt LSU . Hemlig dataavläsning i fall som anges i 8 § får endast avse uppgifter i ett identifierbart informationssystem som används av eller som det finns särskild anledning att anta har använts eller kommer att användas av en person som anges i 8 § första stycket 1. I paragrafen anges vilken koppling som ska finnas mellan infor- mationssystemet utlänningen när det är fråga om tillstånd som avses i 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.3. I bestämmelsen klargörs att den reglerar kopplingen mellan infor- mationssystemet och den som blir föremål för åtgärden när det är fråga om hemlig dataavläsning som grundas på 8 §, dvs. Bestämmelsen är likadant utformad som 5 § första stycket med den enda skillnaden att den enskilde som är föremål för åtgärden inte är en misstänkt utan en person som anges i 8 § första stycket 1, vilket är en följd av att bestämmelsen reglerar LSU-fallen. Den person som kan bli föremål för åtgärden, och som alltså kopplingen till infor- mationssystemet ska finnas till, är en utlänning som det fattats ett utvisningsbeslut för enligt 1 § 2 LSU. Det är således i förhållande till denne som kopplingen till informationssystemet ska prövas. I övrigt är ingen skillnad avsedd i förhållande till vad som gäller enligt 5 § första stycket, varför det hänvisas till den kommentaren. Förebyggande, förhindrande och upptäckande av brottslig verksamhet Tillstånd till hemlig dataavläsning enligt 2 § första stycket 2 och 3 får meddelas om åtgärden är av synnerlig vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller brott som anges i 3 § lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kom- munikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverk- samhet. 2 § andra stycket tillämpas inte vid hemlig dataavläsning enligt denna bestämmelse. Om hemlig dataavläsning i fall som anges i första stycket innebär att uppgifter om meddelanden enligt 2 § första stycket 2 läses av eller tas upp får uppgifterna endast avse förfluten tid. Hemlig dataavläsning i fall som anges i första stycket får endast avse uppgifter i ett identifierbart informationssystem. Åtgärden får inte avse uppgifter i informationssystem som tillhör någon som enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikations- tjänst. I paragrafen ges bestämmelser om att uppgifter enligt 2 § första stycket 2 och 3 under särskilda förutsättningar, motsvarande de som gäller för inhämtning av sådana uppgifter enligt inhämtningslagen, får läsas av eller tas upp i underrättelseverksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.4. Enligt bestämmelsens första stycke avser den endast hemlig data- avläsning enligt 2 § första stycket 2 och 3. Det innebär för det första att den har ett betydligt snävare potentiellt användningsområde än övriga bestämmelser som reglerar förutsättningarna för tillstånd till hemlig dataavläsning. Vidare är det ett krav enligt första stycket att åtgärden är av syn- nerlig vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet som innefattar vissa särskilt angivna brott. Det kursiverade uttryckssättet motsvarar kraven som gäller enligt 2 § 1 inhämt- ningslagen för att inhämtning av uppgifter ska få vidtas enligt den lagen, med den skillnaden att åtgärden här ska vara av synnerlig vikt i stället för av särskild vikt. Synnerlig vikt ska ha samma innebörd som när uttrycket används i andra sammanhang i denna lag, se kommen- taren till 4 § första stycket. Kravet utgör både ett kvalitetskrav på de upplysningar som åtgärden kan ge och ett krav på behovet av in- hämtningen i det enskilda fallet. Självklart ska synnerlig vikt i detta sammanhang ta sikte på förebyggandet, förhindrandet eller upp- täckandet av den brottsliga verksamheten i stället för utredningen. För tolkningen av begreppen brottslig verksamhet och förebygga, för- hindra eller upptäcka hänvisas till vad som anförts i prop. 2011/12:55 s. 121. Det är endast när den brottsliga verksamheten som ska före- byggas, förhindras eller upptäckas innefattar brott för vilket inte är föreskrivet lägre straff än fängelse eller brott som anges i 3 § inhämtningslagen som åtgärd enligt bestämmelsen kan aktualiseras. Det är således samma krav som uppställs för att inhämtning enligt inhämtningslagen ska få ske. De brott som anges i 3 § inhämt- ningslagen, som är tidsbegränsad till utgången av 2019, är följande brott. 1.Sabotage enligt 13 kap. 4 § . 2.Kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 5 a § första eller andra stycket eller 5 b § första stycket , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel. 3.Brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 5 § . 4.Spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller grov olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 5 eller 8 §, 10 § andra stycket, 10 a § andra stycket eller 10 b § andra stycket . 5.Grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. I andra meningen i första stycket finns en begränsning som mot- svarar vad som gäller enligt inhämtningslagen, nämligen att 2 § andra stycket inte ska tillämpas. När hemlig dataavläsning används i inhämtningslagsfallen får således den brottsbekämpande myndig- heten inte hindra meddelanden från att nå fram. I bestämmelsens andra stycke begränsas de uppgifter som enligt 2 § 2 får läsas av eller tas upp så att avläsning eller upptagning i dessa fall endast får avse uppgifter om meddelanden som har över- förts, och alltså inte uppgifter om meddelanden i realtid. svarar vad som gäller enligt inhämtningslagen för sådana uppgifter, se prop. 2011/12:55 s. 120 och 129 f.