sou · H5B375 · 2017-10-11 00:00:00 — Ett exempel på sådan verksamhet som bedrivs av Säkerhetspolisen inom ramen för kontraspionaget är att på ett tidigt stadium kartlägga kontakter som utländska underrättelse- officerare tar med personer i . Även om denna del av Säker- hetspolisens verksamhet har lett till fällande dom, så är den absolut största nyttan med verksamheten att den person som den utländska underrättelseofficeraren bearbetar kan uppmärksammas på sin nya bekantskaps bakgrund och uppdrag i . Därmed kan en kontakt avbrytas i ett tidigt skede. Säkerhetspolisens huvudsakliga verksamhet är av praktiska skäl inte heller inriktad på att nå fällande domar och bedriva förundersökning mot misstänkta personer. Det är nämligen betydligt mer resurseffektivt och skadebegränsande att med ett tidigt ingripande genom t.ex. ett samtal reducera risken för hot och sårbarhet snarare än att fullfölja en lång underrättelseprocess med eventuell efterföljande förundersökning. Denna arbetsmetod innebär även att de personer som är intressanta i underrättelse- verksamheten inte behöver utsättas för onödigt integritetskränkande övervakning eftersom syftet i stället kan uppnås genom betydligt mindre ingripande metoder. Det ska i sammanhanget även lyftas fram att många av de perso- ner som är intressanta för Säkerhetspolisen när det gäller kontra- Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… spionage skyddas av diplomatisk immunitet. Det är ytterligare en anledning till att resultatet av Säkerhetspolisens arbete i dessa fall inte syns i form av fällande domar och inledda förundersökningar. I dessa fall kan i stället eller regeringen överväga om det ska fattas ett beslut om persona non grata avseende den aktuella personen, 21 § förordningen (1996:1515) med instruktion för . På motsvarande sätt som inom ramen för kontraspionaget är det inom författningsskyddet och kontraterrorismverksamheten avgö- rande för Säkerhetspolisen att kunna kartlägga personers kontakter och uppehållsorter. Säkerhetspolisens användning av hemliga tvångsmedel regleras även av preventivlag. Ett anonymiserat exempel på när Säkerhetspolisen haft nytta av uppgifter som inhämtats enligt den lagen är följande. •Säkerhetspolisen hade information om att fem personer kunde vara i färd med att planera terrorattentat i . De fem männen bodde på visst avstånd från varandra och Säkerhets- polisen misstänkte att de använde elektronisk kommunikation i kontakten mellan sig. Genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt preventivlag kunde det bekräftas att männen hade kontakt med varandra samt att de ibland hade vistats i samma geografiska område. Genom informationen kunde en förundersökning om stämpling till terroristbrott inledas. För att kunna bedöma de brottsbekämpande myndigheternas nytta och behov samt vilket integritetsintrång lagring av och tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation innebär är det av intresse att veta hur elektroniska kommunikationstjänster används i . En allt större krets har bytt ut sin traditionella mobiltelefon mot en smart telefon, som ger möjlighet till kommunikation på flertalet sätt och genom tjänster tillhandahållna av andra aktörer än teleopera- törerna. Flera mobiltelefoner, datorer och annan kommunikations- utrustning levereras med exempelvis mobiltelefontillverkarens egna kommunikationstjänster installerade och förvalda. Det kan antas att Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… en följd av det är att kommunikationsmönstret nu ser annorlunda ut i jämförelse med hur det såg ut och hur det kommer att se ut framöver. Användandet av elektroniska kommuni- kationstjänster skiljer sig också mellan yngre och äldre generationer, vilket även det kan antas ge upphov till ett förändrat och föränderligt behov av uppgifter för de brottsbekämpande myndigheterna. PTS företar återkommande undersökningar om svenskarnas användning av telefoni och internet. Den senaste är . PTS för statistik över bl.a. trafiken i mobil-, tele- och fibernäten samt antalet och typen av telekomabonnemang. Statistiken presen- teras i rapporter varje halvår. Informationen i följande avsnitt kommer från användarrapporten och rapporten 20163. i , IIS, har också gjort en undersökning om svens- karnas internetvanor med liknande resultat, rapporten och internet 2016. 7.3.1Mobiltelefoner och mobilt internet fanns det totalt 14,6 miljoner abonnemang på mobila samtals- och datatjänster (inklusive mobilt bredband som fristående tjänst) i , varav mer än hälften var abonnemang i vilka datatrafik eller mer ingår. Abonnemang på tjänster för s.k. machine-to-machine (M2M) uppgick till 8,7 miljoner, vilket innebär en ökning från föregående år. Mobiltelefonin stod för av all utgående samtalstrafik, vilket är en ökning . Knappt 11 miljoner var kontraktsabonnemang och reste- rande del, drygt 3,5 miljoner abonnemang, var kontantkort. Kontant- korten utgjorde således ungefär en fjärdedel av abonnemangen. var hälften av abonnemangen kontantkort. Det ringdes ungefär 10,2 miljarder samtal från mobilabonnemang 2016. Det genomsnittliga antalet samtal från privata abonnemang var 67. Ett privatsamtal pågick i snitt i . överfördes 639 000 terabyte data i mobilnäten, vilket var en ökning jämfört med föregående år. 2PTS rapport användning av telefoni och internet 2015 (PTS-ER-2015:29), 3PTS rapport 2016 (PTS-ER-2017:10), . Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… största operatörerna, , Tele2, Hi3G och , stod tillsam- mans för av trafiken. Av datatrafiken härrörde knappt hälften från abonnemang för mobilt internet och den andra dryga hälften från mobiltelefonabonnemang. Skickade sms har minskat kraftigt , då det skickades omkring 9 miljarder sms , till omkring 6,5 miljarder . (helåret) skickades det 9 miljarder sms. Minskningen, som pågått , kan enligt PTS bero på att andra meddelandetjänster, så som Imessage, Whats- app och Kik, har ökat i popularitet. Den klart största mängden sms (knappt 8 miljarder) skickades från privata abonnemang. Det skicka- des i genomsnitt 60 sms och drygt 3 mms per privat abonnemang och månad. av befolkning använde mobiltelefon för privat bruk och hade en smart telefon . I stort sett samtliga av mobilanvändarna använde telefonen för samtal och använde den till internetsurfning (vilket kan jämföras år ). Ungefär tre fjärdedelar hade kopplat upp sig mot ett trådlöst nätverk (wifi) och lika många hade använt mobiltelefonen för e-post. 65–använde mobiltelefonen för att titta på film, lyssna på musik och för sociala medier. En dryg fjärdedel använde mobiltelefonen för att ringa med internettelefoni. I samtliga fall hade användandet ökat i jämförelse med . Även användandet av mobiltelefonen utom- lands hade ökat. Nästan alla mobiltelefonanvändare skickade meddelanden med sin telefon. skickade meddelande och omkring hälften av alla användare skickade meddelande . Omkring hälften av deltagarna i undersökningen svarade att de skickar meddelanden via internet (exempelvis Messenger eller Whatsapp).4 4 Eftersom meddelandeprogram (exempelvis den förvalda meddelandeappen för Iphone) kan hantera flera meddelandetjänster, t.ex. både Imessage och sms, och dessutom använder sig av telefonnummer för att identifiera andra användare, kan det spekuleras i om många använder meddelandetjänster över internet i tron att de skickar sms via sin operatör. Det är därför möjligt att många använder sådana tjänster utan att veta om det. Enligt Business insider uppgav , senior vice president för , att det skickades 200 000 meddelanden med Imessage (Kif Leswing, says people send as many as 200,000 Imessages per second, Business insider, . Som framgår i detta avsnitt har även sms-trafiken minskat kraftigt , vilket inte kan förklaras av hur folk uppger att de använder sina mobiltelefoner. Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… Användandet av fast telefoni minskar. var det nära hälften av dem som deltog i PTS användarundersökning som uppgav att de inte hade fast telefoni. Det var framför allt personer som inte hade det men även bland äldre minskade andelen. Allt fler kunde tänka sig att avstå från sin fasta telefon till förmån för att enbart använda mobiltelefon. Antalet abonnemang för fast telefoni mins- kade med 300 000, från 3,6 miljoner år 2015 till 3,3 miljoner år 2016. Det innebär en minskning på bara . Drygt hälften av alla abonnemang för fast telefoni utgjordes av ip-telefoni- abonnemang. Totalt ringdes det 1,3 miljarder samtal från det fasta nätet . Det genomsnittliga antalet samtal per privat fastnätsabonnemang och månad var 22. Samtalen var längre än vid mobiltelefoni; ett genomsnittligt privat samtal var långt. Drygt hälften av svenskarna hade använt internettelefoni via dator eller surfplatta (exempelvis genom tjänster som Skype och ). har den grupp som använder internettelefoni för att ringa till fasta och mobila telefoner ökat. av befolkningen använde internet 2015. En fjärdedel uppgav sig ha en gruppanslutning genom exempelvis sin hyresvärd. Den vanligaste anslutningen som användes var fiber. Mobilt bredband användes av av internetanvändarna. Av dem som använde internet hemma var det som använde det för e-post. Andra stora användningsområden var film, handel och sociala medier. Utöver mobiltelefoner, surfplattor och datorer finns det en mängd andra apparater som använder sig av elektronisk kommunikation. Allt från glödlampor, kläder och hushållsapparater till värmesystem, fordon och byggnader kan numera vara anslutna till internet eller på Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… andra sätt uppkopplade mot omvärlden. är bland de länder i världen som har mest enheter uppkopplade per person (s. 259). Av störst intresse är kanske den allt vanligare uppkopplingen i fordon. Fordon kan vara uppkopplade för flera syften, såsom trafik- säkerhet, bränsleeffektivitet, karttjänster och underhållning. Fordo- net genererar information om exempelvis position och hastighet, som av olika anledningar kan behöva kommuniceras elektroniskt via mobilnätet. Även äldre fordon kan bli uppkopplade med tjänster som exempelvis , som låter fordonet kommunicera med en mobilapp och med internet, genom ett sim-kort. måste dessutom alla nya bilar vara utrustade med det automatiska nödsamtalssystemet Ecall5, som vid en olycka auto- matiskt kan sända information om exempelvis fordonets position till en larmcentral via gsm-nätet. 7.4Nyttan och behovet av de olika uppgifterna och Säkerhetspolisen har anfört att det inte är möjligt att identifiera någon av de uppgifter som omfattas av lagrings- skyldigheten som viktigare än någon annan då de varierar från verk- samhet till verksamhet och från ärende till ärende. och Säkerhetspolisen har ändock rangordnat uppgifterna i en priori- tetsordning. har i princip anslutit sig till denna bedömning. har instämt i att det är svårt att rangordna betydelsen av de olika uppgifterna men anfört att de viktigaste uppgifterna som används rör tid och plats för kontakt mellan två adresser och uppgift om vilka dessa adresser är. har uppgett att alla uppgifter innebär nytta men att den absolut vik- tigaste informationen är tids-, datum- och lokaliseringsuppgifter. Gemensamt för myndigheterna är att de skattar nyttan av uppgift om vilken tjänst som har använts vid mobiltelefoni och ip-telefoni lägre i förhållande till andra uppgifter, både i förundersöknings- och i underrättelseverksamhet. På samma sätt råder det tämligen stor enighet om att nyttan av att veta spårbar tid för på- och avloggning i 5 och rådets förordning (EU) 2015/758 av om typ- godkännandekrav för montering av Ecall-system som bygger på 112-tjänsten i fordon och om ändring av direktiv /46/EG. Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… de tjänster som har använts prioriteras lägre. När det gäller inter- netåtkomst har uppgift om typ av kapacitet för överföring värderats lågt. Det ska dock betonas att de brottsbekämpande myndigheterna har uppgett att alla uppgifter är strängt nödvändiga att lagra för den brottsbekämpande verksamheten. För en mer detaljerad redovisning av nyttan och behovet, se avsnitt 12.6.3–12.6.4. När analysen av Digital Rights-domen gjordes (avsnitt 8.3) erhölls information från om åldern på de uppgifter om elektronisk kommunikation som inhämtats. I underrättelseverk- samheten var de flesta inhämtade uppgifter yngre än en månad men det fanns ärenden där historik upp var av stor vikt. I utredningsverksamheten var den största andelen uppgifter yngre än . Uppskattningsvis 20–var äldre än och av den totala mängden äldre än . Behovet av äldre uppgifter angavs särskilt gälla tidskrävande för- undersökningar avseende grova våldsbrott av spaningskaraktär samt bekämpning av grova seriebrott som våldtäkter och mordförsök, där det finns behov av äldre trafikdata för att kunna knyta en person till tidigare anmälda brott. (Ds 2014:23 s. 86) Myndigheterna har uppgett att den lagringstid som anges i LEK i många fall är för kort. Som exempel har Polis- myndigheten anfört att ett mord av normal komplexitet tar ungefär att utreda. De mer komplicerade ärendena tar . har även uppgett att behovet av långa lagringstider för användare av ip-adresser är särskilt påtagligt i barn- pornografiärenden. Även med en lagringstid måste man lägga ner hälften av alla barnpornografiärenden som upparbetas utomlands. Skälet till det är att dessa ärenden tar att bearbeta på grund av de många stegen i utredningen. Normalt följer ett sådant ärende dessa steg: Gärningsmannens nedladdning av barnpornografi följs av ett polisiärt tillslag. Materialet som beslagtas bearbetas i ursprungslandet. Därefter översänds materialet till rätt mottagar- Nyttan och behovet av uppgifter om elektronisk kommunikation… länder, t.ex. , för identifikation av gärningsmannen samt fort- satt utredning och lagföring. Myndigheterna kan sammanfattningsvis sägas ha uppgett att de har behov av längst lagringstider för uppgifter hänförliga till mobil telefoni och ip-telefoni samt för abonnemangsuppgifter hänförliga till internetåtkomst. De har inte redovisat några avgörande skillnader mellan underrättelseverksamhet och förundersökningsverksamhet. 8EU-rättens påverkan på reglerna om datalagring 8.1.1Direktivets syfte och tillämpningsområde Det numera upphävda direktivet 2006/24 antogs och syftade enligt artikel 1.1 till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser om skyldighet att lagra vissa uppgifter om elektronisk kommunikation för att på så sätt säkerställa att uppgifterna är till- gängliga för avslöjande, utredning och åtal av allvarliga brott. I direk- tivet definierades uppgifter som trafik- och lokaliseringsuppgifter samt de uppgifter som behövs för att identifiera en abonnent eller användare (artikel 2.2 a). Datalagringsdirektivet reglerade således – till skillnad från de relevanta artiklarna i direktiv /58 – även abonnemangsuppgifter, se avsnitt 4.2. Direktivet gällde, enligt artikel 1.2, trafik- och lokaliseringsuppgif- ter om såväl fysiska som juridiska personer samt uppgifter som var nödvändiga för att kunna identifiera abonnenten eller den registre- rade användaren, alltså, som strax ovan har nämnts, även abonne- mangsuppgifter. Artikel 3 i direktivet ålade medlemsstaterna att anta åtgärder för att säkerställa lagring av sådana uppgifter som specificerades i artikel 5. Lagringsskyldigheten omfattade uppgifter som genererades eller behandlades av leverantörer av allmänt tillgängliga elektroniska kom- munikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät vid leverans av kommunikationstjänster. påverkan på reglerna om datalagring Medlemsstaterna ålades enligt artikel 6 att säkerställa att upp- gifterna lagras av och högst från det datum kommunikationen ägde rum. De uppgifter som omfattades av lagringsskyldigheten angavs i artikel 5. Bestämmelsen var uppdelad utifrån olika ändamål för vilka uppgifterna skulle lagras. Det rörde sig om uppgifter som var nöd- vändiga för att spåra och identifiera en kommunikationskälla och för att identifiera slutmålet för kommunikationen. Lagringsskyldigheten omfattade dessutom uppgifter om datum, tidpunkt och varaktighet för kommunikationen, typen av kommunikation samt vilken utrust- ning som använts. Slutligen omfattade lagringsskyldigheten uppgifter som var nödvändiga för att identifiera lokalisering av mobil kom- munikationsutrustning vad avser kommunikationens början. I anslut- ning till respektive ändamål angavs i detalj de kategorier av uppgifter som skulle lagras för respektive kommunikationssätt. Inga uppgifter som avslöjar kommunikationens innehåll fick lagras enligt direktivet. 8.1.3Tillgången till lagrade uppgifter Enligt artikel 4 i direktivet skulle medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att lagrade uppgifter görs tillgängliga endast för behöriga nationella myndigheter i vissa närmare angivna fall. De närmare förutsättningarna för uppgifterna skulle få lämnas ut skulle fastställas i respektive medlemsstat. I skäl 25 i ingressen klargjordes att direktivet inte påverkade hur medlemsstaterna reglerar frågan om de nationella myndigheternas tillgång till och användning av trafik- uppgifter. I skäl 17 i ingressen framhölls dock att medlemsstaterna måste anta lagstiftning som skulle säkerställa att de lagrade uppgifter var tillgängliga bara för behöriga nationella myndigheter i enlighet med nationell lagstiftning och som respekterar grundläggande rättig- heter för berörda personer fullt ut. Medlemsstaterna skulle säkerställa att de lagrade uppgifterna på begäran kunde överföras till behöriga myndigheter utan dröjsmål (artikel 8). Frågan om uppgiftsskydd och datasäkerhet reglerades i artikel 7 i direktivet, där det angavs att varje medlemsstat skulle säkerställa att leverantörerna som lagrade uppgifter enligt direktivet skulle respek- påverkan på reglerna om datalagring tera vissa principer om datasäkerhet. Dessa var närmare angivna så att de lagrade uppgifterna dels skulle vara av samma kvalitet och föremål för samma säkerhet och skydd som uppgifterna i nätverket, dels skulle omfattas av lämpliga tekniska och organisatoriska åtgär- der som skulle säkerställa att de skyddades mot förstöring, förlust, ändring eller olaglig lagring, behandling av, tillgång till eller avslöjande av uppgifterna samt som skulle säkerställa att tillgång gavs endast till bemyndigad personal. Vidare angavs att uppgifterna skulle förstöras vid slutet av lagringstiden, utom de uppgifter för vilka tillgång hade medgetts och som hade bevarats. I artikel 9 angavs vidare att varje medlemsstat skulle utse en eller flera oberoende myndigheter för att övervaka leverantörernas tillämpning av artikel 7. I skäl 16 i ingressen erinrades om tjänsteleverantörernas skyldig- heter att vid behandlingen garantera uppgifternas kvalitet, sekretess och säkerhet i enlighet med dataskyddsdirektivet. Enligt artikel 13 i datalagringsdirektivet skulle medlemsstaterna också se till att de nationella åtgärder som skulle genomföra bestämmelserna om rätts- lig prövning, ansvar och sanktioner i dataskyddsdirektivet skulle bli tillämpliga även på de uppgifter som avsågs i datalagringsdirektivet. Den rätt till ersättning som enligt dataskyddsdirektivet tillkommer varje person som lidit skada till följd av otillåten behandling eller någon annan handling som är oförenlig med de nationella bestäm- melser som genomför direktivet skulle enligt skäl 19 i datalagrings- direktivet gälla även för personuppgifter enligt det sist nämnda direktivet. Medlemsstaterna ålades vidare att införa sanktioner för att beivra otillåten avsiktlig tillgång till eller överföring av lagrade trafikupp- gifter (artikel 13). om it-brottslighet (ETS 185) liksom dataskyddskonventionen skulle också om- fatta uppgifter som lagras i enlighet med direktivet om lagring av trafikuppgifter (skäl 20). Datalagringsdirektivet genomfördes i svensk rätt genom författ- ningsändringar som trädde i kraft . Bestämmelserna om lagring finns i 6 kap. 16 a–f §§ LEK (prop. 2010/11:46, bet. påverkan på reglerna om datalagring 2011/12:JuU28, rskr. 2011/12:165–166). Kompletterande bestäm- melser finns i 37–46 §§ FEK. Till grund för genomförandet fanns förslag från Trafikuppgifts- utredningen, som hade överlämnat sitt betänkande Lagring av trafik- uppgifter för brottsbekämpning (SOU 2007:76) . När behandlade regeringens propo- sition återförvisades förslaget med stöd av 2 kap. 22 § RF till justi- tieutskottet för att där vila . När förslaget togs upp för förnyad behandling i kammaren bifölls det med kvalificerad majoritet. beslutade på eget initiativ att de föreskrifter om skyddsåtgärder som regeringen bemyndigades att meddela skulle underställas för prövning (8 kap. 6 § RF). Detta gjordes genom att en proposition underställdes riks- dagen där det föreslogs att skulle godkänna regeringens föreskrifter om särskilda tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de lagrade trafikuppgifterna, vilka hade förts in i förord- ningen om elektronisk kommunikation (prop. 2011/12:146, bet. 2011/12:JuU26, rskr. 2011/12:288–289). meddelade dom i de förenade målen C-293/12 och C-594/12, Digital Rights m.fl. (Digital Rights- domen) angående giltigheten av datalagringsdirektivet med an- ledning av begäran av förhandsavgöranden från domstolar i och . förklarade i domen datalagrings- direktivet ogiltigt. konstaterade att de uppgifter som skulle lagras enligt direktivet sammantaget gjorde det möjligt att dra mycket precisa slutsatser om enskildas privatliv, bl.a. om deras vanor i var- dagslivet, om dagliga förflyttningar och sociala relationer (punkt 27 i domen). Domstolen slog fast att redan lagringsskyldigheten i fråga om de aktuella uppgifterna avseende personers privatliv och kom- munikationer utgjorde ett ingrepp i de rättigheter som skyddas enligt artikel 7 i rättighetsstadgan (dvs. rätten till respekt för privat- livet och familjelivet; se punkt 34 i domen). Ett ytterligare ingrepp i denna rättighet gjordes enligt domstolen när nationella myndigheter påverkan på reglerna om datalagring medgavs tillgång till de lagrade uppgifterna (punkt 35). Det kunde alltså enligt domstolen konstateras att det rörde sig om två olika former av ingrepp i rätten till respekt för privatlivet. Eftersom direk- tivet föreskrev en behandling av personuppgifter innefattade regler- ingen också ett ingrepp i den i artikel 8 i rättighetsstadgan skyddade rättigheten (dvs. rätten till skydd av personuppgifter; se punkt 36 i domen). Domstolen slog i avgörandet fast att direktivet innebar ett långt- gående och synnerligen allvarligt ingrepp i rätten till privatliv och skyddet av personuppgifter. Domstolen noterade i samband med det bl.a. att lagringen och den senare användningen kunde ge berörda personer en känsla av att deras privatliv stod under ständig övervak- ning (punkt 37). Domstolen konstaterade trots det att skyldigheten att lagra uppgifter och de nationella myndigheternas tillgång till dessa uppgifter inte kränkte det väsentliga innehållet i de skyddade rättigheterna och att datalagringsdirektivets materiella syfte – till- gängliggörandet av uppgifter för bekämpning av allvarlig brottslighet – motsvarade ett mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen (punkterna 39–42). Var och en har enligt stadgan rätt inte bara till frihet utan även till personlig säkerhet. Kravet att en in- skränkning av en rättighet faktiskt måste svara mot ett allmänt sam- hällsintresse var därmed enligt uppfyllt (punkt 44). gjorde därefter en prövning av om direktivet levde upp till den unionsrättsliga proportionalitetsprincipen. Domstolen konstaterade inledningsvis att lagringen var ägnad att nå det efter- strävade målet eftersom de nationella myndigheternas tillgång till lagrade trafikuppgifter innebar att myndigheterna ges ytterligare ett värdfullt verktyg för att klara upp brott (punkt 49).