sou · H4B355 · 2017-01-01 00:00:00 — För barnens långsiktiga hälsa är det således viktigt att de biologiska, psykologiska och sociala faktorerna samspelar på ett bra sätt (Blane et al. 2 Det tidiga livet definierar vi i stort som perioden från fostertiden och . Strategisk styrning och mer jämlika villkor Kognitiva förmågor hos barn som t.ex. verbal, spatial och analytisk förmåga, minneskapacitet och fonologisk medvetenhet samt sociala förmågor och personliga egenskaper såsom t.ex. uthållighet, självförtroende, tålamod och temperament formas i huvudsak tidigt i livet. Barns utveckling har beskrivits utifrån bl.a. utvecklingsbiologi, psykologi, neurologi, nationalekonomi, medicin och sociologi (se t.ex. Gluckman et al. 2006; Cunha och Heckman 2007; Cunha et al. 2006; Almond och 2011 och 2011). Sammantaget visar dessa studier att utveckling, tidig inlärning och hälsa i barndomen får konsekvenser längre fram i livet. har forskare studerat barns förutsättningar att lära, utvecklas och formas i samspel mellan miljö, erfarenheter, inlärning och arv. Denna forskning har pekat på hjärnans ”plasticitet”, dvs. att olika förmågor är påverkbara och möjliga att träna upp (Meloni 2014). Förmågorna kan beskrivas som barnets humankapital. En bra start i livet är alltså förknippad med att barnen utvecklas språkligt, kognitivt och socialt. Föräldrarnas olika sociala, ekonomiska och pedagogiska resurser spelar en central roll för barnens utveckling. En god relation mellan barn och föräldrar minskar risken för en rad olika hälsoproblem och riskbeteenden hos barnen (et al. 1997; 2008). För barns hälsa och välfärd är det väsentligt att deras föräldrar visar omtanke och kärlek mot barnen men också att de kan sätta ramar för barnens beteenden (Bremberg 2004). Barn och unga anser själva att det viktigaste för att må bra är att ha föräldrar som engagerar sig, det vill säga avsätter tid, bryr sig och lyssnar (Backett-Milburn et al. Däremot påverkar brister i hemmiljön barnen negativt (och 2000). Dåliga relationer i en familj kan bland annat öka risken för psykiska problem hos barnet (2008; Weich et al. En bristande omsorg från föräldrar och vårdnadshavare kan få särskilt allvarliga konsekvenser för barnet. En sådan utsatt hemsituation kan bland annat bero på missbruk, psykisk ohälsa, kriminalitet eller våld i familjen (2004). Samhällsinstitutioner som möter barn såsom mödravård, barn- och skolhälsovård och förskola har här en viktig roll att stötta och kompensera dessa barn. Barns och deras familjers ekonomiska situation utgör en grundläggande förutsättning för barns goda uppväxtvillkor. För barnens hälsa ser man tydliga effekter utifrån vårdnadshavarens socio- Strategisk styrning och mer jämlika villkor ekonomiska situation där särskilt ensamstående småbarnsföräldrar med små ekonomiska resurser är en utsatt grupp (Bremberg 2004). I kapitel 2 (avsnitt 2.3) redovisar vi resultat från en studie från IFAU (et al. 2015) som visar att barns hälsa i skiljer sig åt beroende på familjens ekonomiska och sociala status. Det finns en tydlig gradient där barn som kommer från lägre socioekonomisk status har högre sannolikhet att bli inskrivna på sjukhus. Dessa barn får senare i livet t.ex. sämre betyg i form av sämre meritvärde, högre sannolikhet att få ekonomiskt bistånd och sämre hälsa som unga vuxna. Särskilt utsatta är barn i familjer som tar emot ekonomisk bistånd eller har psykisk ohälsa. Detta bekräftas även av en annan studie (et al. 2012) som också visar att barn som växer upp i ekonomisk utsatthet får som vuxna oftare lägre utbildningsnivå, större behov av försörjningsstöd och står ofta längre ifrån arbetsmarknaden. Framförallt är det barn som vuxit upp i hushåll med långvarigt försörjningsstöd som har höga risker för ogynnsamma levnadsvillkor högre upp i åldrarna. Barn i familjer med långvarigt försörjningsstöd har också avsevärt sämre utfall avseende hälsoproblem som till exempel alkohol- och drogmissbruk och självmordsförsök. I kapitel 1 (avsnitt 1.2.3) redovisas teorin bakom humankapital (se exempelvis Cunha och Heckman 2007; 2009), där olika former av kunskaper, färdigheter samt psykisk och fysisk hälsa ses som viktiga tillgångar. Centralt i dessa modeller är de processer som påverkar hur familjer investerar eller påverkar sina barn genom t.ex. fostran, utbildning eller bruk av vård och omsorg. Barn från fattigare förhållanden har en nackdel jämfört med andra barn utifrån humankapitalteorin. Redan skillnader i födelsevikt, för tidig födsel och fostertillväxt följer en social gradient, dvs. födelseutfallen blir mer fördelaktiga ju högre utbildning mamman har (Aizer och 2014; Gisselman 2007) men därefter har också familjer olika förutsättningar att satsa på sina barns utveckling. Detta har av nationalekonomen lyfts fram som ytterligare ett starkt argument för att samhället ska investera i barns utveckling i syfte att kompensera för den ojämlikhet i förutsättningar för god hälsa och ett gott liv som barnen bär med sig redan från födseln. Ur ett jämlikhetsperspektiv blir samhällets insatser viktiga både som substitut och komplement till familjens investeringar. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Slutligen är det värt att notera att betonar det enskilda barnets rättigheter och poängterar föräldrarnas och den utvidgade familjens roll och ansvar för barnet, men ålägger staten ansvar för att skydda barnet mot vanvård, utnyttjande och övergrepp. antogs 1989 och ratificerades av 1990. Varje undertecknande medlemsstat förbinder sig att erkänna rätten för barn till den levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling. Även barnets rätt till bästa uppnåeliga hälsa betonas i konventionen. Av framgår också att staten ska vidta alla lämpliga åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. Sammanfattningsvis kan vi redan från födseln, och utifrån föräldrarnas livsvillkor, se att alla barn inte har jämlika förutsättningar för sin utveckling. Mot bakgrund av barnets rättigheter enligt och att forskningen visar att förhållanden i barndomen kan leda till en försämrad hälsa och välfärd som vuxen har samhället ett särskilt ansvar för att investera i barns utveckling. Att investera i barns utveckling och förebygga ohälsa hos barn är en långsiktigt lönsam investering både för individen och för samhället och en av de viktigaste åtgärderna för att utjämna ojämlikhet i hälsa. 3.3.2Kompetenser, kunskaper och utbildning Att utveckla människors kompetenser och kunskaper genom lärande och utbildning är centralt för att uppnå jämlik hälsa. Det finns ett starkt samband mellan utbildningsnivå och hälsa. Förvärvade kunskaper och kompetenser genom utbildning ger möjlighet till bättre jobb och högre lön, men också till att stärka psykologiska och sociala resurser samt reell möjlighet att påverka sin situation, vilket kan minska fysiska och psykosociala risker. Livsvillkor, levnadsvanor och andra förhållanden som bidrar till god hälsa är bättre och mer hälsofrämjande bland personer med högre utbildningsnivå. Det är därför viktigt att utveckla både de kognitiva och de icke kognitiva förmågorna och att skolan bidrar till alla barns lärande och utveckling, oavsett individuella förutsättningar och föräldrars bakgrund och utbildningsnivå. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Kompetens brukar användas för att beskriva individens förmåga att utföra en uppgift genom att tillämpa sina kunskaper och färdigheter (Bowin 2011). Begreppet kompetensnivå är således mer omfattande än den formella utbildningen och utbildningsnivån eftersom kompetens även innefattar erfarenhet och personliga egenskaper. har forskning kring förmågor och färdigheter närmare studerat vilka faktorer hos individer som är förknippade med att t.ex. lyckas i studier, på arbetsmarknad och få en god hälsa. Forskningen skiljer mellan två typer av förmågor, kognitiva respektive ickekognitiva förmågor. Kognitiva förmågar mäts ofta genom intelligens- och kunskapstester och har främst med olika former av tankeverksamhet att göra. Icke-kognitiva förmågor utgörs av beteendemässiga, dvs. socialt och emotionellt betingade förmågor eller egenskaper. Det kan handla om attityder, självbild, tilltro till egenförmåga (Coping), motivation och samarbetsförmåga m.m. Forskningen har allt mer uppmärksammat vikten av och de ökade kraven på arbetsmarknaden för de icke-kognitiva förmågorna inte minst social förmåga. Personers kunskaper, färdigheter och hälsa byggs upp under hela livet. Utbildning, lärande och övning kan ske på många sätt.Det mest systematiska lärandet sker genom skolutbildning i olika former, men också genom lärande t.ex. i arbetet. Ett lärande i arbetet kan både ersätta och komplettera den skolutbildning som personen har. På arbetsmarknaden förändras också kontinuerligt arbetsuppgifterna och därmed kompetenskraven. Det finns därför ett långsiktigt behov av att genom utbildning och vidareutbildning kunna utveckla kompetensen över hela livsförloppet och skapa möjlighet till ett livslångt lärande samt karriärväxling. Hälsans ojämlikhet är resultatet av komplexa förhållanden men livsvillkor, levnadsvanor och andra förhållanden som bidrar till god hälsa är bättre och mer hälsofrämjande bland personer med högre utbildningsnivå än bland personer med lägre utbildningsnivå. Även hälsan som sådan är bättre bland högutbildade och de lever . Detta gäller för både kvinnor och män. En frågan är om utbildning i sig kan ge positiva hälsoeffekter. Välutbildade personer har oftast andra livsvillkor, egenskaper och beteenden som också är positiva för hälsan. Det finns flera exempel på studier från naturliga och kvasiexperimentella experiment på utökad skolgång och effekter på Strategisk styrning och mer jämlika villkor hälsa (t.ex. Lleras-Muney 2005; Cipollone et al. 2007; et al. 2013; och 2012). I studien , som grundar sig på den stegvisa förlängningen av folkskolan i svenska kommuner, visar sig barn i områden som fått utökad skolgång som vuxna ha bättre hälsa än jämförbara individer som vuxit upp utan utökad skolgång. Huruvida de olika experimenten visar på ett tydligt orsakssamband mellan ytterligare utbildning och hälsa har diskuterats, men forskningen visar entydigt på att de kunskaper och kompetenser som är resultatet av utbildning är viktiga för hälsa, men även för andra centrala bestämningsfaktorer som t.ex. arbete och inkomster (se t.ex. Mirowsky och 2003, 2006). Utbildning har indirekta hälsoeffekter som kommer av utbildningens rent formella roll för arbetsmarknaden. Utbildning är ofta en förutsättning för att få fotfäste på arbetsmarknaden och påverkar vilka arbeten och därmed vilken inkomst personer kan få men även hälsosammare arbetsvillkor och arbetsmiljö (Galobardes et al. En avslutad gymnasieutbildning är närmast en förutsättning för att få ett arbete i dagens . De som lyckas klara sig väl i skola och högskola får också ofta en högre social position såsom ett arbete med högre prestige och inflytande eller högre inkomst, jämfört med dem som klarat sig mindre väl. En hög social position medför i sin tur högre grad av handlingsfrihet, en känsla av säkerhet och större tilltro till den egna förmågan. Dessa faktorer kan bidra till den bättre hälsan bland individer med hög utbildning (Marmot 1994). De flesta beteenden som främjar hälsa är vanligare bland personer med längre utbildning. Det kan bl.a. handla om att mer utbildning oftast ger människor bättre förmåga att skaffa, värdera och använda information om till exempel vilka olika risker rökning, alkoholkonsumtion och matvanor har för hälsan. Det behöver emellertid inte vara ett likhetstecken mellan kunskap och beteende utan det som också påverkar i det här avseendet är troligen det sociala nätverket. Individer har ofta mer kontakter med andra individer med motsvarande utbildning. Detta innebär att grupptillhörigheten kan förstärka de samband som finns mellan utbildningsnivå och hälsorelaterade beteenden (och 2013). Personer med god intelligens har i allmänhet bättre hälsa och utbildningsforskare har i experimentliknande studier Strategisk styrning och mer jämlika villkor visat att utbildning utvecklar personers intelligens (1991). har även medicinskt inriktade forskare () och ekonomer (2013) påvisat detta samband. Det är således möjligt att utbildning främjar hälsa genom att förbättra personers intelligens. Utbildning kan även främja de icke kognitiva förmågorna och andra förmågor som kan minska risken för ohälsa som t.ex. ansvarskänsla och social förmåga som är minst lika starkt förknippade med hälsa, och ytterst livslängd, som intelligens (et al. Generellt gäller att en låg utbildningsnivå är starkt kopplad till en låg social position i samhället – och att detta i sin tur leder till en ökad risk för ohälsa och hälsomässigt ogynnsamma livsvillkor. Under en följd av år har befolkningen höjt sin genomsnittliga utbildningsnivå relativt kraftigt. hade av befolkningen 35–minst en gymnasieutbildning. hade någon form av eftergymnasial utbildning. har andelen av befolkningen med grundskola som högsta utbildning minskat rejält. Det handlar i stort sett om en halvering , från år 2014 (). har i samband med ett regeringsuppdrag närmare analyserat utvecklingen av utbildningsnivåerna i befolkningen. I analysen drogs tre övergripande slutsatser: 1.Personer med låg utbildningsnivå har generellt sett sämre hälsa och sämre förutsättningar för god hälsa jämfört med högutbildade. 2.Denna grupp har blivit ännu mer utsatt på arbetsmarknaden vilken också förändrats till gruppens nackdel. Dessutom har gruppens sammansättning förändrats. Andelen unga vuxna och andelen personer födda utanför har ökat. Bland unga vuxna med låg utbildningsnivå är dessutom psykisk ohälsa relativt vanligt. 3.Utbildnings- och hälsorelaterade problem uppstår tidigt – och det går att se ett flertal samband mellan utbildningsnivå/studieresultat och hälsa. I detta sammanhang bör även nämnas att det faktum att många ungdomar inte klarar skolan i sig kan skapa ohälsa. En god hälsa förbättrar skolresultat och dåliga skolresultat försämrar hälsa. Detta innebär att skolan också kan skapa ohälsa. Bland dem som lämnar Strategisk styrning och mer jämlika villkor skolan tidigt finns också en grupp med betydande hälsoproblem som orsak till svårigheter i skolan (2014). Sammanfattningsvis är en låg utbildningsnivå starkt kopplad till en låg social position i samhället. Detta leder i sin tur till en ökad risk för ohälsa och hälsomässigt ogynnsamma livsvillkor. Det finns ett gott stöd för att utbildning har effekter på socioekonomiska villkor av betydelse för hälsa, effekter på hälsobeteenden och på färdigheter av olika slag. För en jämlik hälsa är det viktigt att utbildningen utformas för att både utveckla de kognitiva och de icke kognitiva förmågorna och att skolan bidrar till alla barns lärande och utveckling, oavsett individuella förutsättningar och föräldrars bakgrund och utbildningsnivå. 3.3.3Arbete, arbetsförhållanden och arbetsmiljö Arbete och god arbetsmiljö är centrala områden för att uppnå jämlik hälsa. Människor som arbetar har i regel bättre hälsa än de som saknar ett arbete eller sysselsättning. Arbetsmarknaden i är tudelad, personer med låg utbildning och utrikes födda har markant lägre chans att få ett arbete. Sambandet mellan arbete och hälsa förutsätter emellertid en god arbetsmiljö. Gynnsamma arbetsförhållanden stärker personlig utveckling, hälsa och välbefinnande, medan ogynnsamma arbetsförhållanden ökar risken för ohälsa. Personer i arbetaryrken har generellt en sämre arbetsmiljö. Mäns arbetsrelaterade ohälsa förklaras främst av fysiskt dålig arbetsmiljö, kvinnors förklaras i högre grad av psykosociala faktorer. Det finns en omfattande forskning som belyser sambanden mellan arbete och arbetslöshet och hälsa. Exempelvis finns studier som pekar på att arbetslöshet ökar risk för hjärt- och kärlsjukdomar (et al. 2014), psykisk ohälsa (et al. 2012), ohälsosamma levnadsvanor (et al. 2012) och dödlighet (Roelfs 2011). Människor som arbetar har i regel bättre hälsa än de som inte arbetar, men det beror på att arbete i sig är hälsosamt. Att arbeta förutsätter en rimligt god hälsa och de som har sämre hälsa kan inte alltid få ett arbete. En vanligt förekommande invändning mot sambandet är därför att det finns en hälsoselektion, där människor med någon form Strategisk styrning och mer jämlika villkor av ohälsa har svårare att få arbete eller lättare at bli arbetslösa (Falkstedt et al. Även med hänsyn tagen till sådan selektion kvarstår arbetslösheten som bestämningsfaktor till ökad ohälsa och för tidig död (Vågerö och Garcy 2016). Andra studier som försöker kontrollera för selektion genom att studera individer som drabbas av att arbetsplatsen läggs ned visar på långsiktigt negativa hälsoeffekter av att förlora jobbet. Individer som förlorat arbetet i en företagsnedläggning har, vid sidan av långsiktigt lägre inkomster, högre arbetslöshetsrisk, högre risk att dö och högre risk att vårdas på sjukhus för alkoholrelaterade sjukdomar (och 2006). Även barns hälsa påverkas av om föräldrarna har ett arbete eller inte. En studie från IFAU (et al. 2014) har analyserat i vilken utsträckning barns hälsa påverkas av att ha arbetslösa föräldrar genom att kombinera information om barns sjukhusinskrivningar för åren 1992–2007 med registerdata över föräldrarnas arbetslöshet. Av studien framgår att barn med arbetslösa föräldrar i genomsnitt löper 17 procents större risk att skrivas in på sjukhus än andra barn. Att ha ett arbete innebär dock givetvis inte att risken för att drabbas av ohälsa försvinner. Arbetet kan ge struktur åt tillvaron, bidra till personlig utveckling och vara hälsofrämjande, men det kan också vara försämrande och bidra till ohälsa om man utsätts för dåliga arbetsförhållanden. Mot denna bakgrund är en god arbetsmiljö en förutsättning för relationen arbete och god hälsa. En mängd epidemiologiska studier har studerat i vilken grad ogynnsamma förhållanden i arbetet förklarar sociala skillnader i ohälsa. I studierna har man för det mesta använt antingen utbildningsnivå eller yrkesklass som social indelningsgrund. Man försöker dels beräkna effekten av social position direkt, i sig själv, på ohälsa och dels den indirekta effekten av social position på ohälsa genom att den bestämmer vilken arbetsmiljö människor hamnar i. Systematiska litteratursammanställningar som har granskat sådana studier visar att det finns stöd för att ogynnsamma fysiska, kemiska och psykosociala arbetsförhållanden bidrar substantiellt till sambanden mellan social position och ohälsa (Hoven et al. 2013; Clougherty 2010). Förutom faktorer relaterade till arbetsmiljön påverkar anställningsformer och möjligheter att skapa balans mellan arbetsliv och hem- och familjearbete individers hälsa. Det finns ett omfattande stöd från forskning som visar att psykosociala faktorer som arbetskrav, inflytande och socialt stöd har ett samband med flera olika hälsoutfall (2012). Strategisk styrning och mer jämlika villkor psykosociala faktorer som för medicinsk Utvärdering (SBU) har pekat ut som avgörande för arbetsrelaterad ohälsa är anställningsosäkerhet, brist på balans mellan ansträngning och belöning, långa arbetstider och skiftarbete med arbete som riskfaktorer för både psykisk och kroppslig ohälsa (SBU 2013, 2014, 2015; et al. Fysikaliska riskfaktorer som fysiskt belastande arbete, vibrationer och buller, samt exponering för luftföroreningar, är vanligt förekommande i många arbetaryrken med risk för funktionsnedsättning och allvarlig kronisk sjukdom. Fysiskt tungt arbete är också svårt att klara i senare delen av arbetslivet, vilket ställer krav på möjlighet till en karriärutveckling/karriärbyte inom dessa yrken (et al. Tillgång till företagshälsovård och i viss mån också systematiskt arbetsmiljöarbete uppvisar en gradient med ställning på arbetsmarknaden (socioekonomiskt index) så att den är lägst för arbetare och högst för tjänstemän på mellan och hög nivå. Tillgången till företagshälsovård är systematiskt också lägre för kvinnor än för män (2014). För att bilda sig en uppfattning om arbetslöshetens omfattning måste man sätta den i relation till arbetskraften. Arbetskraft definieras som de som arbetar och de som strävar efter att arbeta. De som arbetar definieras i statistiken som sysselsatta och de som söker arbete eller väntar på ett arbete som ska påbörjas är arbetslösa. I gruppen arbetslösa ingår även heltidsstuderande som aktivt söker arbete. Arbetskraftstalet, dvs. arbetskraftens andel av befolkningen (15–), var . För männen var arbetskraftstalet och för kvinnor . Sysselsättningsgraden, andelen sysselsatta av befolkningen 15–, uppgick till , bland män och bland kvinnor. Bland utrikes födda uppgick sysselsättningsgraden till medan den för inrikes födda var . var arbetslösheten i genomsnitt för personer i åldern 15–, bland männen och bland kvinnorna. Arbetslösheten bland utrikes födda uppgick år och bland inrikes födda (SCB 2015). Kvinnor har lägre sysselsättnings- Strategisk styrning och mer jämlika villkor grad än män men även något lägre arbetslöshet. En aspekt värd att lyfta i det sammanhanget är att än präglas av en ojämställd arbetsfördelning mellan könen. Exempelvis tar kvinnor ut betydligt mer föräldraledighet än män (av ledigheten). De tar också ut mer ledighet för tillfällig vård av barn. Kvinnor utför generellt sett mer obetalt arbete. Kvinnor som grupp utför mer hem- och omsorgsarbete än män. Deltidsarbete är vanligare bland kvinnor, dels på grund av mer omfattande omsorgsansvar, men också i hög utsträckning pga. ofrivillig deltid, vilket genererar en annan problematik med lägre lön och lägre pensioner (Stanfors 2014). Vilka är det då som är arbetslösa? Flera expertmyndigheter är överens om att har det skett förändringar på svensk arbetsmarknad som har inneburit att arbetskraftens sammansättning har förändrats. Den demografiska förändringen har bidragit till att grupper med svagare anknytning till arbetsmarknaden har ökat som andel av den arbetsföra befolkningen. Personer med låg utbildning och utrikes födda har markant lägre chans att få ett arbete (se t.ex. 2015; 2014; IFAU 2016). Arbetsförmedlingen definierar fyra grupper som är mer utsatta på arbetsmarknaden. Det rör sig om personer som: är födda utanför , har ett funktionshinder som innebär nedsatt arbetsförmåga, och äldre (55–). I dessa grupper är arbetslösheten betydligt högre än i andra grupper, av de inskrivna på Arbetsförmedlingen återfinns i dessa utsatta grupper (Arbetsförmedlingen 2015). Givet sambandet mellan arbete och hälsa kan den sämre hälsa som redovisas t.ex. för personer utan gymnasieutbildning och funktionsnedsatta i kapitel 2 åtminstone till viss del bero på högre arbetslöshet i gruppen. Strategisk styrning och mer jämlika villkor Det finns flera sätt att beskriva den arbetsrelaterade ohälsan. Ett sätt att bilda sig en uppfattning är genom regelbundna analyser om arbetsmiljöfaktorer och arbetsorsakade besvär. Av dessa framgår att olika yrkesgrupper har olika typer av besvär. I den senaste undersökningen (2014) framgår att lärare, framförallt i och läraryrken som kräver kortare högskoleutbildning, är de yrkesgrupper som i störst utsträckning har besvär av stress och andra psykiska påfrestningar. Detta gäller både bland kvinnor och män. Bland anställda inom hantverksarbete, byggverksamhet och tillverkning är besvär på grund av påfrestande arbetsställningar vanligt förekommande. Det har skett en viss ökning av arbetssjukdomar . Ökningen är större för kvinnor än för män och den vanligaste orsaken till besvären är stress eller andra psykiska påfrestningar. uppgav nästan var fjärde sysselsatt person att de upplever besvär till följd av arbetet. av kvinnorna och av männen hade kroppsliga och/eller andra besvär. Det är en betydande ökning framför allt bland kvinnor. Det är främst andra besvär än kroppsliga som ökat , för både kvinnor och män. Mellan dessa år ökade stress och andra psykiska besvär med .