sou · H5B372 · 2017-09-27 00:00:00 — Vad först gäller yttrandefrihet beskrivs denna i 2 kap. 1 § RF som en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Informationsfrihet innebär en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Rätten till rörelsefrihet innefattar enligt 2 kap. 8 § RF bl.a. en frihet att för- flytta sig inom riket och att lämna det och enligt 7 § får ingen svensk medborgare landsförvisas eller hindras att resa in i riket. Vissa av de grundläggande fri- och rättigheterna i RF kan enligt 2 kap. 20 § RF begränsas genom lag. Det gäller bl.a. de ovan an- givna rättigheterna med undantag för svenska medborgares rätt att resa in i riket. Begränsningar får dock inte göras för vilka ändamål eller i vilken omfattning som helst. I 2 kap. 21 § RF anges att be- gränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är god- tagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grund- valar. Begränsningen får, enligt samma bestämmelse, inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. I 2 kap. 23 § RF finns särskilda bestämmelser rörande begränsning- en av yttrande- och informationsfriheten. Där anges att detta får ske med hänsyn till bl.a. allmän ordning och säkerhet eller förebyggan- det och beivrandet av brott. Vid bedömningen av vilka begränsningar som därmed får ske ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrande- och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, veten- skapliga och kulturella angelägenheter. I samband med tillkomsten av rekryteringslagen konstaterades att terrorism är ett av de allvarligaste hoten mot demokratin, det fria utövandet av mänskliga rättigheter och den ekonomiska och sociala utvecklingen. Det rådde enligt regeringen ingen tvekan om att skyddet för enskilda och det allmänna mot handlingar med anknytning till 16 Se En handbok i europeisk diskrimineringsrätt s.58 och 108 f. och och a.a. s. 153 med där angivna hänvisningar. Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt terrorism kunde motivera en reglering som i viss mån påverkade rättigheterna i RF och . får det straff- bara området inte utsträckas så långt att det t.ex. kommer att om- fatta en saklig politisk diskussion eller utgör ett hinder för opinions- frihet. Det straffansvar för bl.a. rekrytering och utbildning som föreslogs ansågs väl förenligt med dessa regelverk.17 I avsnitt 8.2.4 föreslås att straffbestämmelsen om utbildning i 5 a § rekryteringslagen även ska omfatta s.k. självutbildning för terro- rismsyften, dvs. inhämtande (på egen hand) av sådana instruktioner som avses i 5 § i avsikt att använda dem för att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet. Att straffbelägga inhäm- tande och mottagande av utbildning innebär en begränsning av rätten att inhämta och motta upplysningar. Skyddet för enskilda och det allmänna mot handlingar med anknytning till terrorism kan, som framgått, motivera en reglering som begränsar informationsfrihet- en. Vid utformningen av en sådan reglering måste dock intresset av vidaste möjliga informationsfrihet bevakas. I samband med tillkomst- en av bestämmelsen i 5 a § om mottagande av utbildning gjordes bedömningen att avsikten hos mottagaren kunde motivera en be- gränsning av informationsfriheten.18 För straffansvar förutsätts enligt förslaget, på motsvarande sätt som vid mottagande av utbildning från någon annan, att självutbildaren har för avsikt att använda in- struktionerna för att begå eller annars medverka till terroristbrott eller annan särskilt allvarlig brottslighet. Risken för att allvarlig brottslighet begås vid sådan självutbildning måste anses vara jämför- bar med motsvarande risk vid mottagande av utbildning från någon annan. Det finns åtskilliga exempel på personer som ensamma miss- tänkts för terrorismaktiviteter.19 Den föreslagna bestämmelsen kan förväntas tillgodose det avsedda ändamålet, nämligen att förhindra den ökade risk för bl.a. terroristbrott som självutbildning i avsikt att begå sådana brott innebär. Intresset av att hindra personer från att självutbilda sig för terrorismsyften motiverar därför en begräns- ning av informationsfriheten. Ett sådant straffansvar bedöms således, i likhet med ansvaret enligt den befintliga bestämmelsen om mot- 2009/10:78 s. 43. 18Se Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte (prop. 2015/16:78) s. 31. 19Se mer om detta ovan i avsnitt 7.3.6. Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt tagande av utbildning, vara förenligt med RF, och EU-stadgan. I avsnitt 8.2.5 föreslås att straffansvaret för resor i terrorism- syfte i 5 b § rekryteringslagen utvidgas på olika sätt. När det gäller nämnda förslags förhållande till grundläggande fri- och rättigheter och europeisk diskrimineringsrätt hänvisas till bedömningarna i det avsnittet. Förslag: Uppräkningen i 3 § terroristbrottslagen av vilka gär- ningar som utgör terroristbrott utvidgas till att även omfatta •grovt dataintrång, 4 kap. 9 c § , •uppsåtligt brott enligt 25 § första stycket 1 och 2 samt 25 a § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, •uppsåtligt brott enligt 36 § 1 strålskyddslagen (1988:220) som avser tillståndsplikt enligt 20 § första stycket 1 samma lag, •smuggling och grov smuggling enligt 3 och 5 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling, om brottet avser sådana varor som omfattas av föreslagna bestämmelser enligt lagen om kärnteknisk verksamhet och strålskyddslagen, och •olaga hot och grovt olaga hot, 4 kap. 5 § , som innefattar hot om att begå grovt dataintrång, uppsåtligt brott enligt 25 § första stycket 1 och 2 samt 25 a § lagen om kärntek- nisk verksamhet och uppsåtligt brott enligt 36 § 1 strålskydds- lagen som avser tillståndsplikt enligt 20 § första stycket 1 samma lag. För brotten döms till fängelse , lägst och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt Av direktivet följer, som framgått ovan, krav på kriminalisering av terroristbrott. Enligt artikel 3 i direktivet ska medlemsstaterna således säkerställa att vissa angivna uppsåtliga gärningar, vilka till följd av sin art eller sitt sammanhang allvarligt kan skada ett land eller en internationell organisation, definieras som terroristbrott i enlighet med brottsbe- skrivningarna i nationell rätt när de begås i syfte att a)injaga allvarlig fruktan hos en befolkning. b)otillbörligen tvinga ett offentligt organ eller en internationell orga- nisation att utföra eller att avstå från att utföra en viss handling. c)allvarligt destabilisera eller förstöra de grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturerna i ett land eller i en internationell organisation. I avsnitt 7.3.1 har gjorts bedömningen att svensk rätt inte fullt ut uppfyller direktivets krav på kriminalisering av terroristbrott. Behov av lagstiftning har således bedömts finnas för att •gärningar motsvarande innehav, förvärv, transport och använd- ning av radiologiska vapen liksom forskning om och utveckling av sådana vapen och nukleära vapen ska definieras som terrorist- brott i svensk rätt (artikel 3.1 f), •gärningar motsvarande olaglig systemstörning och olaglig data- störning enligt direktivet ska definieras som terroristbrott i svensk rätt (artikel 3.1 i), samt •utvidga punkten om hot som kan utgöra terroristbrott (arti- kel 3.1 j) så att den även omfattar hot att begå de gärningar som omfattas av det utvidgade straffansvaret i 3 § terroristbrotts- lagen (föranlett av direktivets artikel 3.1 f och i). Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt Innehav, förvärv, transport och användning av radiologiska vapen liksom forskning om och utveckling av sådana vapen och nukleära vapen (artikel 3.1 f) Direktivets krav på kriminalisering av terroristbrott innebär, som tidigare angetts, att även gärningar motsvarande innehav, förvärv, transport och användning av radiologiska vapen, liksom forskning om och utveckling av sådana vapen och nukleära vapen, ska defini- eras som terroristbrott i svensk rätt (artikel 3.1 f). I avsnitt 7.3.1 har gjorts bedömningen att sådana gärningar torde innebära befattning med ett kärnämne, kärnavfall eller något ämne som avger joniserande strålning, vilket är tillstånds- eller anmälningspliktigt enligt kärntek- niklagen och strålskyddslagen. Att ta befattning med angivna ämnen utan tillstånd (med uppsåt eller av oaktsamhet) är, som angetts, straff- belagt enligt 25 § första stycket 1 och 2 samt 25 a § kärntekniklagen och 36 § första stycket 1 strålskyddslagen. För att svensk rätt ska uppfylla direktivets krav fullt ut i denna del måste emellertid 3 § terroristbrottslagen kompletteras med hänvisningar till dessa straff- bestämmelser. I linje härmed bör även hänvisningen i paragrafen till smuggling och grov smuggling enligt 3 och 5 §§ smugglingslagen ut- vidgas till att omfatta även sådana varor som omfattas av föreslagna bestämmelser enligt lagen om kärnteknisk verksamhet och strål- skyddslagen. Direktivets krav får således i och med detta anses uppfyllt. Direktivets kriminaliseringskrav i denna del omfattar endast upp- såtliga gärningar. En sådan avgränsning i 3 § terroristbrottslagen får även anses vara lämplig. Olaglig systemstörning och olaglig datastörning (artikel 3.1 i) Direktivets krav på kriminalisering av terroristbrott innebär, som tidi- gare angetts, att även gärningar motsvarande olaglig systemstörning och olaglig datastörning ska definieras som terroristbrott i svensk rätt. Kravet är begränsat till de allvarligare formerna av brotten. I avsnitt 7.3.1 har mot denna bakgrund gjorts bedömningen att sådana gärningar i svensk rätt motsvaras av främst grovt dataintrång (4 kap. 9 c § ), men i vissa fall även grov skadegörelse (12 kap. 1 och 3 §§ ), sabotage och grovt sabotage (13 kap. 4 och Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt 5 §§ ). Med undantag för grovt dataintrång är samtliga gärningar upptagna i förteckningen över gärningar som kan utgöra terroristbrott enligt 2 och 3 §§ terroristbrottslagen. För att svensk rätt fullt ut ska uppfylla direktivets krav i denna del måste förteck- ningen i 3 § terroristbrottslagen kompletteras med en hänvisning även till grovt dataintrång, 4 kap. 9 c § . Genom hänvisning- en kan således även grovt dataintrång utgöra terroristbrott enligt svensk rätt, givet att övriga förutsättningar härför är uppfyllda. Straffansvaret för hot (artikel 3.1 j) Av direktivets artikel 3.1 j följer att hot om att begå någon av de gärningar som anges i leden a–i i artikeln i vissa fall ska definieras som terroristbrott i nationell rätt. Bestämmelsen har sin motsvarig- het i svensk rätt i 3 § 19 terroristbrottslagen, som anger att olaga hot och grovt olaga hot, 4 kap. 5 § , som innefattar hot om att begå någon av de gärningar som avses i 3 § 1–18 samma lag, utgör terroristbrott. Bestämmelsen i 3 § 19 terroristbrottslagen innefattar emellertid inte föreslagna ändringar i 3 § samma lag, som innebär att innehav, förvärv, transport och användning av radiolo- giska vapen, liksom forskning om och utveckling av sådana vapen och nukleära vapen, ska definieras som terroristbrott i svensk rätt (artikel 3.1 f). Detsamma gäller gärningar motsvarande olaglig system- störning och olaglig datastörning (artikel 3.1 i). Bestämmelsen måste därför, för att svensk rätt ska uppfylla direktivets krav även i denna del, ändras så att dessa gärningar omfattas. Straffskalan för terroristbrott är fängelse , lägst och högst , eller på livstid, eller om brottet är mindre grovt, lägst och högst . Skäl att frångå denna straffskala för det utvidgade straffansvaret saknas. Genom att bestämmelsen om terroristbrott i 2 och 3 §§ terrorist- brottslagen utvidgas på föreslaget sätt blir bestämmelserna om för- verkande i 6 och 7 §§ tillämpliga även i dessa delar. En sådan ordning får anses vara rimlig. Bestämmelser om domsrätt behandlas särskilt i avsnitt 8.3. Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt Förslag: Straffbestämmelsen om rekrytering i 4 § rekryterings- lagen förtydligas och utvidgas till att omfatta även den som, i annat fall än som anges i 3 §, söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. Straffet ska vara fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . Vid bedöm- ningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet avsett särskilt allvarlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av särskild betydelse, om brottet ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfatt- ning eller om det annars varit av särskilt farlig art. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller i terroristbrottslagen ska ansvar inte dömas ut. Bedömning: Med hänsyn till hur brottet är utformat får direk- tivets krav på kriminalisering av försök till brott anses vara upp- fyllt. Något behov av en särskild försöksreglering finns därför inte. Skälen för förslagen och bedömningen Terrorismdirektivet innehåller ett krav på kriminalisering av rekryte- ring för terrorismsyften (artikel 6). Bestämmelsen innebär ett krav på straffansvar för värvning av en annan person, för att personen ska begå något av de brott som anges i artikel 3.1 a–i eller i artikel 4 eller bidra till att något av dessa brott begås (dvs. medverka till något av dessa brott). Som framgått i avsnitt 7.3.4 har bedömningen gjorts att svensk rätt, givet att kriminaliseringskraven enligt direktivets bestämmelse om terroristbrott uppfylls, uppfyller direktivets bestämmelser om kriminalisering av värvning av en annan person för att personen ska begå terroristbrott i angivna fall (artikel 3.1 a–i) eller medverka till sådant brott. Däremot har bedömningen gjorts att behov av lagstift- ning finns för att svensk rätt fullt ut ska uppfylla kriminaliserings- Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt kravet i övrigt. Behov av lagstiftning finns således när det gäller straff- ansvar för •värvning av en annan person för att personen ska begå brott med anknytning till en terroristgrupp (artikel 4), och •värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott med anknytning till en terroristgrupp begås (artikel 4). När det gäller direktivets krav på kriminalisering av försök till brott har bedömningen gjorts att detta är uppfyllt givet att kriminaliserings- kraven för brotten i sig uppfylls. Som angetts i avsnitt 7.3.4 regleras straffansvar för gärningar som motsvarar direktivets krav på straffansvar för värvning av en annan person för att personen ska begå terroristbrott i angivna fall eller med- verka till sådant brott (brott enligt artikel 3.1 a–i och medverkan till sådant brott) i 4 § rekryteringslagen. Bestämmelsen, vars utformning bygger på stämplingsbestämmelsen i 23 kap. 2 § andra stycket brotts- balken, omfattar ett straffansvar för den som söker förmå någon annan, i annat fall än som anges i straffbestämmelsen om offentlig uppmaning, att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brotts- lighet. Bestämmelsen har, som framgått ovan, tillkommit bl.a. utifrån terrorismkonventionens och terrorismrambeslutets krav på krimi- nalisering. När det gäller direktivets krav på att kriminalisera rekrytering för terrorismsyften i form av värvning av en annan person för att per- sonen ska begå brott med anknytning till en terroristgrupp (artikel 4) eller medverka till sådant brott kan konstateras att den gärning som personen ska värvas för i svensk rätt är reglerad som medverkan, försök, förberedelse och stämpling till terroristbrott respektive med- verkan till någon annans medverkan, försök, förberedelse och stämp- ling till terroristbrott (2–4 §§ terroristbrottslagen och 23 kap. 1,2 och 4 §§ ), se avsnitt 7.3.2. För att svensk rätt ska uppfylla direktivets krav fullt ut även i dessa delar har bedömningen gjorts att bestämmelsen om rekrytering i 4 § rekryteringslagen behöver kompletteras. Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt Utformningen av en sådan komplettering kan göras på olika sätt, men bedöms lämpligen göras genom att straffbestämmelsen i 4 § rekryteringslagen förtydligas och utvidgas till att omfatta även den som, i annat fall än som anges i 3 § samma lag, söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. Det skulle härutöver kunna övervägas om ytterligare ett för- tydligande i lagtexten bör göras för att tydliggöra att även fall som avser den som söker förmå någon annan att medverka till någon annans medverkan till särskilt allvarlig brottslighet omfattas. Ett så- dant förtydligande bedöms emellertid inte vara nödvändigt. Enligt medverkansregeln i 23 kap. 4 § ska, som huvudregel, ansvar för viss gärning ådömas inte bara den som utfört gärningen utan även annan som främjat denna med råd eller dåd, dvs. med psykiska eller fysiska medel. Även medverkan till med- verkan av en otillåten gärning måste anses omfattas av bestämmel- sen.20 Indirekt främjande av en otillåten gärning har även, om än i begränsad omfattning, aktualiserats i praxis.21 För att den ovan före- slagna regleringen ska vara tillräcklig fordras emellertid inte bara att medverkan till medverkan i sig är kriminaliserad utan också att en kriminalisering av värvning (att förmå annan att göra något) i för- hållande till medverkan kan anses innefatta värvning i förhållande till sådan indirekt medverkan. I denna del görs, med utgångspunkt i att medverkan kan bestå antingen i medhjälp eller anstiftan (jfr 23 kap. 4 § andra stycket) följande överväganden. Medhjälp till medhjälp till särskilt allvarlig brottslighet bör i regel vara att bedöma också som medhjälp till huvudgärningen. Medhjälp till medhjälp förutsätter ju uppsåt till huvudgärningen och genom att bidra till medhjälpsgärningen främjas också huvudgärningen. Exempelvis torde den som hjälper den som anskaffar ett vapen åt gärningsmannen själv kunna anses ha främjat huvudgärningen. 20Strahl, Allmän straffrätt i vad angår brotten, 1976 s. 262, Jareborg, Allmän kriminalrätt, 2001 s. 398 och och , The – en kommentar, SvJT 2011 s.103, jfr , Från till Sambandscentralen – fördelar och farhågor med dömande i medgärningsmannaskap respektive medfrämjandeskap, Juridisk 2002/03 s.609. 21Se NJA 2002 s. 489, där en person dömdes för medhjälp till våldsamt upplopp utan när- mare analys av det förhållandet att medhjälpen var indirekt, och dom av den 26november 2010 i mål nr B 4041-09, där hovrätten gjorde bedömningen att vissa begräns- ningar i förhållande till vad som normalt gäller bör anses föreligga när det gäller ansvaret för medhjälp till medhjälp till upphovsrättsbrott. Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt vida medhjälp till medhjälp rubriceras som medhjälp till medhjälp eller direkt som medhjälp till huvudgärningen torde sålunda bero på hur teknisk man vill vara vid rubriceringen. Om kedjan blir allt- för lång eller den gärning som innefattar medhjälp till medhjälp är alltför obetydlig, torde det visserligen finnas fall där det kan finnas anledning att ifrågasätta om gärningen kan bedömas som medhjälp till huvudbrottet. Att det ytterst finns sådana begränsningar av an- svaret måste emellertid betraktas som godtagbart vid genomföran- det av direktivet. Det nu anlagda synsättet gör sig gällande också vid anstiftan till medhjälp. Den som ser till att medhjälp kommer till stånd måste därigenom anses främja huvudgärningen. Även vid anstiftan till anstiftan bör den som förmår någon att förmå en tredje person att begå brott kunna sägas, genom sin gär- ning, förmå den tredje personen att begå brott. Exempelvis kan det förhållandet att en order om att begå ett visst brott förmedlas i två led inte hindra att den som ytterst har meddelat ordern döms direkt för anstiftan till brottet. Något mer problematiskt kan det bli att överföra resonemanget till fall av medhjälp till anstiftan till särskilt allvarlig brottslighet. Om en person hjälper en annan person att anstifta en tredje person att begå särskilt allvarlig brottslighet framstår det inte som självklart att det låter sig hävdas att den förstnämnda personen har anstiftat och/eller främjat den tredje personens gärning. Den osäkerhet som finns beträffande dessa fall måste emellertid anses godtagbar. Det gäller inte minst som kravet enligt artikel 4 gäller värvning av en annan person för att personen ska bidra till att brott med anknytning till en terroristgrupp begås, dvs. kravet måste i första hand antas ta sikte på sådana handlingar som rör medhjälp till medhjälp. Sammantaget görs bedömningen att en kriminalisering som om- fattar den som söker förmå någon annan att begå eller annars med- verka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet kommer att omfatta de fall av indirekt medverkan som är straffvärda och beträffande vilka direktivet, med en rimlig tolk- ning, kan anses kräva en kriminalisering. Vid bedömningen har be- aktats att en lagteknisk lösning där man uttryckligen lägger till ett ytterligare lager av medverkan riskerar att göra bestämmelsen alltför juridiskt teknisk och svårläst. Med beaktande av att medverkan till medverkan i många fall kan anses innebära medverkan till huvud- Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt gärningen är det också svårt att överblicka konsekvenserna av att lägga till ytterligare ett lager av medverkan. Ansvar för att söka förmå någon annan person att begå eller annars medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet förutsätter uppsåt till den egna gärningen, men däremot saknar uppsåtet hos medverkanspersonerna betydelse i detta sammanhang. Att föreslagen straffbestämmelse omfattar den vidare brotts- kategorin särskilt allvarlig brottslighet (jfr direktivets krav som endast avser terroristbrott som anges i artikel 3.1 a–i) får anses rimligt mot bakgrund av utformningen av den nuvarande regleringen på om- rådet. Givet att föreslagna lagändringar genomförs görs bedömningen, som framgår av avsnitt 7.3.4, att direktivets krav på kriminalisering av medhjälp, anstiftan och försök till rekrytering för terrorismsyften (artikel 14) är uppfyllt i svensk rätt. De föreslagna kompletterande straffbestämmelserna om rekrytering motsvarar, i likhet med befintlig reglering i 4 § rekryteringslagen, i stor utsträckning stämpling till de gärningar rekryteringen avser och utgör en form av förstadium till terroristbrott/särskilt allvarlig brottslighet. Detta bör beaktas vid utformningen av straffskalan. Straffskalan för rekrytering i 4 § rekryteringslagen är fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse eller i högst . De föreslagna straffbestämmelserna ligger mycket nära de gärningar som omfattas av det befintliga straffansvaret och det föreslås att den kompletterande kriminaliseringen placeras i samma bestämmelse. Straffet föreslås därför vara detsamma. fall och förhållandet till annan lagstiftning Av 7 § rekryteringslagen följer att ansvar enligt lagen inte ska dömas ut om det funnits endast obetydlig fara för att gärningen skulle leda till förövande av särskilt allvarlig brottslighet eller om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är att anse som ringa. Regleringen är påkallad bl.a. av att definitionen av särskilt allvarlig brottslighet i Genomförande av tilläggsprotokollet och direktivet i svensk rätt