sou · H5B3100 · 2017-12-12 00:00:00 — också rätten till partsinsyn som innebär att den misstänkte och för- svararen fortlöpande ska få ta del av det som har förekommit vid undersökningen, i den mån det kan ske utan men för utredningen. 10.4.3Det bör införas en möjlighet att dröja med underrättelsen i vissa fall Vi har i de två föregående avsnitten redovisat de skäl som talar för en möjlighet att dröja med en underrättelse om beslag eller kopi- ering och de nackdelar som en sådan möjlighet skulle innebära för enskilda. En möjlighet att dröja med underrättelsen bör bara infö- ras om och i de fall då skälen som talar för en sådan möjlighet väger tyngre än de nackdelar som uppskjutandet för med sig. Vår bedömning är att de skäl som talar för att det ska införas en möjlighet att i vissa fall dröja med underrättelsen om beslag väger synnerligen tungt. I vissa fall framstår en sådan möjlighet som helt nödvändig för att utredningen ska kunna bedrivas och det är för övrigt därför som man i praktiken ibland avvaktar med att underrätta den drabbade. Mot en möjlighet till uppskjutande av underrättelsen talar i första hand omsorgen om den enskildes rätts- säkerhet och då bl.a. rätten att begära domstolsprövning av ett be- slag eller en kopiering. Det finns därför anledning att uppehålla sig något vid detta. Rättssäkerhetsskälen varierar i styrka Rätten att begära domstolsprövning av ett beslag handlar som regel främst om en möjlighet för den enskilde att få tillbaka den beslag- tagna egendomen. Det är alltså den enskildes besittning som i första hand skyddas i ett sådant fall. Frågan är vilket skydd denna besitt- ning förtjänar när det handlar om innehav av sådan egendom som personen uppenbarligen inte har rätt att ha. De tydligaste exemplen på sådana saker är barnpornografi och narkotika, dopningsmedel och vapen som personen inte har tillstånd att inneha eller föra in i landet. Det kan i sådana fall endast undantagsvis förväntas att den som beslaget gjorts hos har något intresse av att begära domstolens prövning för att försöka få tillbaka det beslagtagna. I normalfallet kan det snarare förväntas att personen vill förneka innehavet, eller Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering kännedom om det. Dessutom kan man på goda grunder hävda att besittningen i ett sådant fall inte förtjänar något starkare skydd från rättsordningen. Narkotika, dopningsmedel och vapen som varit före- mål för brott enligt narkotikastrafflagen (1968:64), lagen om för- bud mot vissa dopningsmedel (1991:1969) eller vapenlagen (1996:67) ska för övrigt normalt förverkas (6 § narkotikastrafflagen, 5 § lagen om förbud mot vissa dopningsmedel respektive 9 kap. 5 § vapen- lagen). Detsamma gäller sådana varor som varit föremål för smugg- ling (16 § lagen [2000:1225] om straff för smuggling och barn- pornografi (lagen [1994:1478] om förverkande av barnpornografi). Som har framgått av vår redogörelse för de situationer där det kan vara av stort värde med en möjlighet att skjuta upp underrättelsen handlar det till ganska stor del om just sådan egendom som vi nu talar om. I andra fall väger emellertid den drabbades rätt att begära rättens prövning av beslaget tungt. Det gäller alldeles särskilt om värdefull egendom, t.ex. en dator eller mobiltelefon, har tagits i beslag. Den som drabbats av beslaget har då ett starkt och befogat intresse av att få information om beslaget och att kunna begära att rätten prövar om beslaget ska bestå. I kopieringsfallen handlar det aldrig om någon besittningsrubbning utan enbart om att myndigheterna har skaffat sig tillgång till infor- mation som kan vara känslig för den enskilde och andra. Rätts- säkerhetsargumentet väger därför som regel lättare i dessa fall än i beslagsfallen. Ett undantag kan vara situationer där den enskilde kan vilja göra gällande att en del av materialet omfattas av beslags- och kopieringsförbud. Emellertid ligger det en viss rättssäkerhets- garanti redan i att det anses otillåtet att använda sådant material i utredningen och att åberopa det i domstol. Sammanfattningsvis anser vi att rättssäkerhetsskälen och där- med skälen för omedelbar underrättelse om ett beslag väger olika tungt i olika fall. Även om de i vissa fall väger ganska lätt, finns det också andra fall där de gör sig gällande med stor tyngd. Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering Rätten till insyn i utredningen är viktig men får begränsas En möjlighet att dröja med underrättelsen om ett beslag eller en kopiering innebär inte bara en inskränkning av den drabbades möj- ligheter att begära domstolsprövning utan också en inskränkning av rätten till insyn i förundersökningen för den som skäligen kan misstänkas för brottet. Denna rätt väger givetvis tungt, men den är inte utan undantag. Rätten att fortlöpande ta del av det som har förekommit under undersökningen gäller nämligen bara i den mån det kan ske utan men för utredningen. Dessutom gäller den enbart den som skäligen kan misstänkas för brottet, och alltså inte på tidi- gare stadier av förundersökningen och inte heller i förhållande till några andra personer än den skäligen misstänkte. Även om insyns- rätten måste beaktas, anser vi inte att den hindrar att det införs en möjlighet att skjuta upp underrättelsen om beslag eller kopiering. Skälen för en möjlighet att dröja med underrättelsen överväger men möjligheten bör begränsas Vår bedömning är att behovet av en möjlighet att i vissa fall dröja med en underrättelse om beslag väger synnerligen tungt. Det som framför allt talar mot införande av en sådan möjlighet är att det inne- bär en viss inskränkning i praktiken av den enskildes möjligheter att begära domstolsprövning av beslaget eller kopieringen. Som vi har anfört menar vi att denna inskränkning har liten bety- delse i de fall beslaget avser något som personen inte lagligen får inneha, såsom narkotika och barnpornografi. Rätten till domstols- prövning har ju främst att göra med möjligheten att få tillbaka egen- dom. I andra fall och särskilt då det handlar om egendom med ett ekonomiskt värde eller handlingar eller informationsbärare med ett integritetskänsligt innehåll, finns det däremot ett berättigat intresse av en möjlighet att begära domstolsprövning. Det bör dock fram- hållas att möjligheten i de allra flesta sådana fall inte försvinner utan enbart senareläggs. Det bör också framhållas att behovet av att skjuta på underrättelsen oftast bara finns , t.ex. till dess att en viss person har förhörts. Det finns bara en situation där man kan säga att rätten till dom- stolsprövning av ett beslag går om intet genom att underrättelsen skjuts upp. Det är situationen att beslaget hävs innan den drabbade Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering Huvudregeln är nämligen att ett beslag inte kan prövas efter det att det har hävts eller beslagsfrågan förfallit på någon annan grund, eftersom prövningen avser frågan om ett beslag ska bestå eller inte (NJA 1977 s. 573). Frågan om beslagets laglighet kan då bara prövas om den har en omedelbar betydelse för en annan fråga som ska prövas (se det nämnda rättsfallet och NJA 1988 s. 471). Att det kan uppstå situationer där någon prövning av be- slaget inte kan ske är dock inte något nytt, eftersom detta kan inträffa redan med dagens regler. Det kan nämligen bl.a. förekomma kortvariga beslag som hävs innan den enskilde har hunnit begära domstolens prövning. Detta har godtagits och vi ser inte an- ledning till någon annan bedömning. Vid beslag och kopiering av handlingar och informationsbärare handlar ett beslag inte bara om besittningsrubbningen, utan också om det beslagtagna materialets innehåll, som kan vara känsligt. Med hänsyn till det har vi i avsnitt 9.7 föreslagit en möjlighet att begära domstolsprövning av om kopior ska förvaras eller förstöras i vissa fall då det inte föreligger något beslag – antingen för att detta har hävts eller att kopian har tagits utan ett föregående beslag. Där- igenom skapas det en garanti för att material som är beslagsskyddat eller av någon annan anledning inte borde ha tagits i beslag eller kopierats inte finns kvar i utredningsmaterialet. Våra förslag i den delen innebär att den enskilde inte gör någon rättsförlust om beslaget hävs innan han eller hon har underrättats om det, och det finns kopior av det beslagtagna. Om materialet varken finns i be- slag eller som kopia är det enligt vår mening godtagbart att det inte finns någon möjlighet till domstolsprövning, utöver den prövning som kan bli aktuell om den enskilde begär skadestånd från staten. Vår samlade bedömning är att skälen för en möjlighet att dröja med underrättelsen om beslag och kopiering överväger, och att en sådan möjlighet bör införas. Denna bedömning överensstämmer för övrigt med det som tre utredningar före denna kommit fram till och som fått remissopinionens gillande. Vi anser att de rättssäkerhetsskäl som gör sig gällande – i första hand rätten att begära domstolsprövning men även rätten till insyn i utredningen – väger så tungt att möjligheten bör begränsas till de mest angelägna fallen. Det bör alltså bara vara möjligt att dröja med underrättelse om ett beslag eller en kopiering när det föreligger godtagbara skäl för det och det framstår som proportionerligt med hänsyn till de Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering olika motstående intressena. Man kan då tänka sig olika slags be- gränsningar när det gäller brottets allvar, styrkan av de skäl som krävs i det enskilda fallet och övriga villkor. Vi diskuterar dessa frågor under de kommande rubrikerna. Brottet bör ha fängelse eller mer i straffskalan En första utgångspunkt är att uppskjutande av underrättelse om be- slag och kopiering inte bör komma i fråga när det handlar om mer bagatellartade brott. Detta bör komma till uttryck på så sätt att det ställs vissa krav i fråga om brottets straffskala. En möjlighet skulle vara att begränsa möjligheten till uppskju- tande till de allvarliga brotten, dvs. de brott som har ett minimi- straff fängelse eller mer. Man skulle på det sättet markera att det handlar om en inskränkning av enskildas rättssäkerhet som, särskilt i vissa fall, kan vara allvarlig. Av vår genomgång av de skäl som talar för en möjlighet till uppskjutande kan man utläsa att be- hovet i första hand finns vid grövre brottslighet och vid organise- rad brottslighet. Men det har också framgått att det även kan finns behov vid brottslighet som inte är av det slaget, t.ex. när man i sam- band med spaning har hittat narkotika på en plats utomhus och behöver vänta in att den misstänkte återvänder för att hämta nar- kotikan. Mängden narkotika behöver då inte vara så stor att gär- ningen skulle vara att rubricera som grovt narkotikabrott för att det ska finnas ett starkt intresse av att knyta en viss person till den så att brottet kan utredas och gärningsmannen ställas till ansvar. Av särskild betydelse är då att t.ex. narkotikabrott och vapenbrott av normalgraden kan vara en del i organiserad brottslig- het, även om brotten sedda för sig inte hör till de allvarligaste. Med hänsyn till detta framstår ett krav på att brottet har ett minimistraff fängelse eller mer som alltför inskränkande i förhållande till behovet. Gränsen bör alltså inte vara så hög att det krävs att minimistraffet är fängelse. En annan tänkbar begränsning är att man ställer upp som villkor för uppskjutande att brottet har fängelse i straff- skalan. Detta är den nedre gränsen för beslag av en försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag (27 kap. 3 § RB). Som vi har redovisat i avsnitt 10.2 finns det enligt gällande rätt en Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering möjlighet att skjuta upp underrättelsen om sådana beslag (27 kap. 11 § andra meningen RB). Det har såvitt vi känner till inte fram- förts någon kritik mot denna gräns i fråga om straffskalan eller några önskemål om att gränsen ska höjas eller sänkas. Det ska sägas att underrättelse om beslag enligt samma bestäm- melse får skjutas upp också när beslaget har gjorts hos någon annan sorts befordringsföretag än ett post- och telebefordringsföretag, fastän det i sådana fall inte gäller någon särskild gräns i fråga om straffskalan. Vi anser dock, som sagts inledningsvis, att det är lämp- ligt att genom krav på straffskalan begränsa en generell möjlighet till uppskjutande av underrättelse om beslag och kopiering. Det fram- står då som mest konsekvent med det övriga regelverket att kräva att det brott som utredningen gäller har fängelse eller mer i straffskalan. En sådan begränsning innebär att de mest bagatell- artade brotten faller utanför som många av de brott som typiskt sett ingår i organiserad brottslighet omfattas. Vår bedömning är alltså att möjligheten att skjuta upp under- rättelsen om ett beslag eller en kopiering bör begränsas till utred- ningar om brott som har fängelse i straffskalan, dvs. till normalt häktningsgrundande brott (se 24 kap. 1 § RB). Det bör krävas att det kan antas att underrättelsen skulle vara till men för utredningen Vi har kommit fram till att möjligheten att skjuta upp en underrättelse om beslag eller kopiering bara bör kunna utnyttjas i utredningar om brott som har fängelse eller mer i straffskalan. Vidare måste det givetvis i regleringen anges vilka skäl som ska föreligga för att det ska vara tillåtet att skjuta upp underrättelsen. Det har funnits olika uppfattningar om detta. föreslog att underrättelsen skulle få skju- tas upp om det är av synnerlig vikt för utredningen. I likhet med vissa av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget anser vi att detta krav är för högt ställt. Det finns enligt vår mening fall då det bör vara möjligt att skjuta upp underrättelsen fastän det förmod- ligen inte kan sägas vara av synnerlig vikt för utredningen. Vi har övervägt om det bör krävas allvarligt men för utredningen men kom- mit fram till att samma kritik kan riktas mot ett sådant krav. Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering vore alltså alltför högt ställt och skulle innebära att tillämpnings- området skulle bli mer begränsat än det bör vara. Andra utredningar (BRU och ) har för- ordat att det ska vara tillräckligt att underrättelsen är till men för utredningen. Detta krav överensstämmer med det som gäller i fråga om underrättelse om en husrannsakan som skett i den drabbades frånvaro och beslag av försändelser hos befordringsföretag (28 kap. 7 § respektive 27 kap. 11 §§ RB) och även med vad som gäller i fråga om möjligheten att inskränka rätten till fortlöpande partsinsyn (23 kap. 18 § första stycket RB). Ett fåtal remissinstanser kritise- rade detta krav som alltför lågt ställt. Vi anser att starka skäl talar för den lösning som BRU och Polis- metodutredningen föreslog – dock med den begränsning i fråga om straffskalan som vi föreslog i förra avsnittet. Ett viktigt skäl till den bedömningen är betydelsen av att regelverket är så konsekvent och begripligt som möjligt. Som vi har framhållit är det tillåtet att i vissa fall skjuta fram underrättelsen om ett beslag till dess det kan ske utan men för utredningen. Detsamma gäller i fråga om underrättelsen om en husrannsakan som gjorts i den drabbades frånvaro. Såvitt vi känner till har det inte framförts någon kritik mot denna ordning eller önskemål om strängare krav. Det skulle vara svårt att förklara varför det anses som tillräckligt med men för utred- ningen i vissa fall, som man ställer högre krav i andra fall. Vidare är det uppenbart att det kan ställa till svårigheter för den som ska tillämpa regleringen, om villkoren för att skjuta upp en underrättelse om ett beslag inte stämmer överens med villkoren för att skjuta upp underrättelse om den husrannsakan då beslaget gjorts. kan det för övrigt framstå som meningslöst att göra en husrannsakan med uppskjuten underrättelse, om man inte kan göra några beslag eller ens ta kopior av material som man träffar på utan att underrätta den drabbade om det. Även detta talar för att skälen för uppskjutande uttrycks på samma sätt som i reglerna om husrannsakan. Samma argument kan anföras när kopi- ering har gjorts vid en undersökning på distans, eftersom vi föreslår att det ska finnas en möjlighet att dröja med underrättelsen om en sådan undersökning som i princip motsvarar vad som gäller i fråga om husrannsakan (se avsnitt 6.9.7). Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering En starkare begränsning än den som ligger i ett krav på att en underrättelse vore till men för utredningen framstår inte heller som befogad i sig. Till att börja med kan man konstatera att använd- ningen av en möjlighet till uppskjutande begränsas redan av att det är ovanligt att beslag görs utan att den drabbade är närvarande. Redan det innebär att det aldrig kan bli fråga om en huvudregel och att det kommer att handla om en undantagssituation. Vidare kan man i de allra flesta fall räkna med att uppskjutandet skulle bli rela- tivt kortvarigt. Om behovet består i att den drabbade inte ska kunna anpassa sina förhörsuppgifter, bortfaller behovet normalt så snart förhöret har hållits. I de fall det finns en risk att andra personer an- passar sina uppgifter, faller behovet bort när de personerna har hörts. Vid kontrollerad leverans finns behovet normalt bara kvar till dess att leveransen har kommit fram och tagits emot, eller i vart fall tills förhör har hållits med de personer som är intressanta i utredningen. Detsamma gäller vid beslag i förvaringsboxar och liknande, där man väntar på att någon ska komma och hämta upp det beslagtagna godset. Dessutom skulle det i många av de uppräknade exemplen komma att handla om narkotika, vapen eller annan illegalt egen- dom, som personen inte har något berättigat intresse av att få till- baka. Som vi anfört tidigare väger rättssäkerhetsintresset ganska lätt i sådana fall. Behov av en möjlighet till hemlighållande av beslaget eller kopi- eringen kan framför allt finnas i Säkerhets- polisens verksamhet och i vissa typer av brottsutredningar hos den öppna polisen som kan pågå . Man kan då räkna med att det i de allra flesta fall handlar om kopiering av olika slags information snarare än om beslag. Som vi redovisat tidigare anser vi att rättssäkerhetsintresset i sådana fall väger lättare än vid beslag av föremål som den enskilde har ett berättigat intresse av att återfå. Detta gäller särskilt i ljuset av våra förslag om en rätt att begära domstolsprövning av om kopior ska förvaras eller inte. En särskild problematik om underrättelsen i ett sådant fall skjuts upp kan dock vara att de uppgifter som man fått tillgång till på olika sätt har använts i utredningen. Om det visar sig att beslaget eller kopieringen inte borde ha skett på grund av beslags- och kopieringsförbud anses det visserligen att den aktuella handlingen eller motsvarande inte får användas i utredningen (jfr NJA 2015 s. 631). Men om det redan har skett och detta har lett till att man Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering fått fram andra ledtrådar eller bevis, kan det vara problematiskt. Eftersom det rör sig om en situation som kan förväntas bli mycket ovanlig och dessutom föranledd av starka skäl, får denna nackdel accepteras. Det får åligga den domstol som sedan prövar målet att bedöma om rättegången i dess helhet framstår som rättvis (jfr arti- kel 6 i ). Användningen av en möjlighet att skjuta upp underrättelsen om ett gjort beslag begränsas dessutom av proportionalitetsprincipen, som gäller vid all tvångsmedelsanvändning. Beslutsfattaren måste alltså ta ställning till om det är proportionerligt att dröja med under- rättelsen om ett beslag eller en kopiering, och i så fall hur . Om det rör sig om värdefull egendom framstår det i princip regel- mässigt som oproportionerligt att skjuta upp underrättelsen , medan utrymmet för det kan vara betydligt större om det bara handlar om att information har kopierats. Sammantaget anser vi att övervägande skäl talar för att man, vid utredning om brott som har fängelse i straffskalan, ska få göra undantag från huvudregeln om underrättelse utan dröjs- mål i de fall då det kan antas att underrättelsen skulle vara till men för utredningen. Av detta följer att underrättelse om beslaget eller kopieringen ska ske så snart den är till sådant men. Undantagsmöjligheten bör inte begränsas till misstänkta Vi har övervägt om möjligheten att skjuta upp underrättelsen om ett beslag eller en kopiering bör förenas med ytterligare begräns- ningar. En sådan skulle kunna vara att uppskjutande bara får ske om beslaget har gjorts hos den misstänkte. Vi anser emellertid att det inte bör gälla någon sådan begränsning. Det kan nämligen finnas situationer där det är angeläget att man kan dröja med underrättelsen, fastän beslaget eller kopieringen har gjorts hos någon annan än den misstänkte. Ett typexempel kan vara om be- slaget eller kopieringen har gjorts hos någon som har en nära rela- tion till den misstänkte och det därför finns en uppenbar risk för att denne underrättar den misstänkte om åtgärden. Det är också viktigt att framhålla att proportionalitetsprincipen gäller, och att det då ofta kan finnas anledning att fästa särskilt avseende vid att någon utomstående drabbas av åtgärden. Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering Förhållandet till rätten till närvaro vid genomsökning av en informationsbärare i vissa fall En särskild problematik i samband med beslag eller kopiering av informationsbärare såsom datorer och mobiltelefoner är att under- rättelse är en förutsättning för att personen ska kunna ges en möj- lighet att närvara vid genomsökningen av dess innehåll. En sådan rätt ska enligt våra förslag i avsnitt 8.7 bara finnas när beslaget eller kopieringen gjorts hos befattningshavare och andra med tystnads- plikt eller hos den som tystnadsplikten gäller till förmån för, och det kan antas att informationsbäraren innehåller sådana uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får vittna om (skyddade uppgifter). Meningen är att det ska kunna göras undantag om det finns särskilda skäl mot att personen får närvara. Man kan utgå ifrån att om det finns särskilda skäl mot att personen underrättas om ett beslag eller en kopiering – vilket lär vara ytterst sällsynt om beslaget gjorts hos någon med tystnads- plikt – och skälen inte har bortfallit när genomsökningen ska ske, lär det också finnas särskilda skäl mot att personen närvarar vid genomsökningen. Underrättelse ska lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen föreslog att underrättelsen om ett beslag skulle få skjutas upp till en viss senare tidpunkt. Det förutsattes alltså att man redan vid beslutet om uppskjutande skulle bestämma när under- rättelsen skulle ske. Detta kritiserades i remissbehandlingen och flera remissinstanser ansåg att det ofta inte är möjligt att på för- hand veta när skälen för uppskjutandet kommer att ha upphört. Vi instämmer i remisskritiken och menar att det inte är realistiskt att man redan i samband med beslutet ska kunna förutse när behovet av att hålla beslaget eller kopieringen hemlig kommer att upphöra. Vi anser inte heller att en sådan reglering är nödvändig. Regleringen bör i stället gå ut på att underrättelse ska ske så snart det kan ske utan men för utredningen. En annan fråga är om det ändå bör bestämmas en yttersta tids- gräns för möjligheten att skjuta upp underrättelsen. Detta kan naturligtvis förefalla tilltalande. är det mycket svårt att Senarelagd underrättelse om beslag och kopiering ange någon sådan gräns. Det finns brottsutredningar, inte minst på Säkerhetspolisens område, som pågår – . I sådana utredningar kan det förekomma att man kopierar information i samband med en husrannsakan som äger rum utan den drabbades vetskap. En underrättelse till den enskilde kan i så- dana utredningar vara förödande för möjligheten att bedriva utred- ningen, som handlar om mycket allvarlig brottslighet kopplad till säkerhet. En tidsgräns skulle därför behöva förses med en ventil för sådana fall.