sou · H5B333 · 2017-04-25 00:00:00 — Frågan är emellertid i vilken utsträckning sådana system skulle komma att tillämpas. Vid- are är riskerna stora för tilltvingat eller falskt samtycke, både från hyresvärd och från hyresgäst. Av uppgifter som utredningen har tagit del av framstår det som att framför allt andrahandsmarknaden för bostäder präglas av att hyresvärdar har ett stort förhandlingsövertag på grund av den skenande bostadsbristen. Enligt vad utredningen har erfarit är det i storstadsområdena inte ovanligt att en upplåtare av en lägenhet i Privatpersoners uthyrning av bostäder m.m. andra hand kan ha flera tiotals intressenter som samtliga är villiga att hyra lägenheten samt erlägga såväl förskottshyra som lämna deposition som säkerhet. Syftet med att inrätta ett system med säkra depositioner och förskottsbetalningar är givetvis att det ska komma till tillämpning i praktiken. Att vid angivna förhållanden lägga ansvaret på hyres- gästen att se till att den säkerhet som ställs är skyddad mot hyres- värdens borgenärer eller godtycke framstår inte som särskilt frukt- bart. Möjligheten för upplåtaren att välja bort potentiella hyresgäster som kräver att få deponera pengar eller nedsätta förskottshyra som säkerhet vid , bank eller annan institution är alltför stora. I sammanhanget bör också betonas att det är hyresvärden som ställer som villkor att hyresgästen ska ställa säkerhet för att hyres- avtal ska ingås. Säkerhet i form av förskottsbetalningar och deposi- tioner minskar hyresvärdens ekonomiska risk som hyres- gästens risk ökar. Ansvaret för att såväl hyresvärden som hyresgästen har en skyddad position i förhållande till den särskilda säkerheten bör därför åvila hyresvärden. Svårigheter som behöver utredas vidare Systemet med depositioner efterfrågas framför allt då det gäller andrahandsuthyrning av privatbostäder. Men frågan om ett deposi- tionssystem ska gälla för all uthyrning eller om den i så fall ska be- gränsas till att gälla enbart för privatuthyrning öppnar för en rad frågor som denna utredning inte haft möjlighet att klargöra. Även frågan om huruvida det skulle behövas sättas gränser för hur hög deposition en hyresvärd skulle kunna få ta ut kan behöva utredas vidare. Detsamma gäller hur en säkerhet skulle kunna sägas upp. God sed för fastighetsägare i bostadshyresförhållanden ger också uttryck för att krav på särskild säkerhet endast bör ställas efter en individuell prövning av hyresgästens betalningsförmåga och efter en bedömning av huruvida det finns en risk för att han eller hon ska åsidosätta sin vårdnadsplikt, skada lägenheten eller utsätta den för onormal förslitning. Om maxnivåer för depositioner eller ett maximalt antal månads- hyror som får tas ut i förskott regleras i lag finns det en risk för att Privatpersoners uthyrning av bostäder m.m. Vad som utgör en rimlig depositionsnivå i det enskilda fallet låter sig heller inte lätt göras. Som ett alternativ till ett system där hyresvärdens krav på säker- het regleras närmare inom ramen för ett depositionssystem har Bo- verket anfört att olika försäkringslösningar skulle kunna övervägas. Privata aktörer erbjuder olika typer av försäkringar som hyresgästen kan teckna för att hålla hyresvärden skadefri om hyres- gästen brister i sina förpliktelser. 6Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter 6.1.1Vad är kriminella grupperingar? Avsnittet handlar om användningen av hyreslägenheter hos krimi- nella grupperingar. Det är för utredningen betydelsefullt att definiera vad en kriminell gruppering avser. antog genom resolution 55/25 en konvention mot gränsöverskridande organise- rad brottslighet (United Nations Convention against Transnational Organized Crime), även kallad Palermokonventionen. Organiserad brottslig sammanslutning definieras i artikel 2a som en strukture- rad sammanslutning som finns , bestående av tre eller flera personer och som handlar i samförstånd i syfte att begå ett eller flera grova brott eller överträdelser som är straffbelagda i enlighet med konventionen för att, direkt eller indirekt, uppnå ekonomisk eller annan materiell vinning.1 De kriminella grupperingarna är att hänföra till den organiserade brottsligheten. I detta inledande kapitel berörs därför på ett över- gripande plan vad som avses med organiserad brottslighet. I och internationellt finns det flera definitioner beskriv- ningar av vad som menas med begreppet organiserad brottslighet. Från att tidigare ha väckt associationer till grupperingar med en strikt hierarkisk struktur omfattar begreppet numera även bl.a. grupperingar där släktskap, ursprung och geografiska anknytningar fungerar som en sammanhållande faktor. Utöver mer varaktiga nät- 1 Se prop. 2002/03:146 s. 8. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter verk förekommer även mer löst sammansatta och tillfälliga grupper- ingar som bildas för att genomföra ett visst brott. (fortsättningsvis Brå) har utifrån forsk- ning om svenska förhållanden utarbetat en beskrivning av begreppet som kan sammanfattas i följande tre punkter2: •Det rör sig om nätverksbaserad vinstinriktad brottslig verksam- het i projektform där gärningspersonerna har vilja och förmåga att skydda och underlätta brottsligheten genom otillåten påverkan. •Inom projekten, som avlöser varandra, finns en arbetsordning och flexibilitet som innebär att medarbetare går i och ur projekten. •Verksamheten bedrivs som regel diskret men kan ibland ta sig uttryck i synliga gäng med ett utmanande beteende, symboler och maktspråk. Det finns inte någon legaldefinition av begreppet organiserad brotts- lighet i svensk rätt och någon sådan har inte ansetts lämplig att in- föra.3 Det närmaste en i svensk rätt kommer en definition är bestäm- melsen i 29 kap. 2 § 6 . Bestämmelsen stadgar att dom- stolen vid straffmätningen av ett brott, som försvårande omstän- dighet, ska beakta om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. Med brottslighet som utövats i organiserad form avses enligt lagförarbetena brottslighet som har begåtts inom ramen för en struktur där flera personer samverkat under en inte helt obetydlig tidsperiod för att begå brott. Med brottslighet som utövats syste- matiskt avses brottslighet där ett visst tillvägagångssätt upprepats ett flertal gånger av antingen en ensam gärningsman eller av flera per- soner i samförstånd.4 Klart är alltså att bestämmelsen tar sikte på organiserad brottslighet, men att begreppet inte används uttryckli- gen i lagstiftningen. 2Brå, Lokala åtgärder mot organiserad brottslighet, nr 18 från 2009, s. 34. 3Se t.ex. prop. 2007/08:68 s. 54 f. 2009/10:147 s. 43. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter Den organiserade brottsligheten rör sig över landsgränser och omfattar alla former av kriminalitet. För att möjliggöra en gemen- sam kartläggning av den organiserade brottsligheten använder EU:s medlemsstater de elva kriterier som räknas upp nedan. De fyra första och minst två av de övriga kriterierna måste vara uppfyllda för att brottsligheten ska anses vara organiserad.5 1.Samverkan mellan fler än två personer. 2.Lång eller obegränsad utsträckning i tiden (kriteriet hänför sig till gruppens stabilitet och [potentiella] varaktighet). 3.Misstanke om allvarliga kriminella handlingar. 4.Strävan efter och/eller makt. 5.Egna tilldelade uppgifter åt var och en. 6.Någon form av disciplin och kontroll. 7.Verksamhet på internationell nivå. 8.Användande av våld eller andra metoder för hot. 9.Användande av kommersiella eller affärsmässiga strukturer. 10.Deltagande i penningtvätt. 11.Otillbörlig påverkan på politik, medier, offentlig förvaltning, rätts- liga myndigheter eller ekonomi. 6.1.2Bakgrund och utredningens uppdrag Organiserad brottslighet utgör ett hot mot det demokratiska sam- hället och är en av landets stora utmaningar. Parallellt med att traditionell organiserad brottslighet blivit mer gränsöverskridande och komplex har organiserad brottslighet i vissa geografiska områ- den blivit allt mer framträdande. På vissa platser handlar det om att kriminella nätverk, som med våld och hot, gjort bostadsområden till en otrygg plats att leva i för dess innevånare. Utredningen ska belysa problemen med kriminella gruppering- ars användning av hyreslägenheter och ta ställning till om det bör 5 Se dokumentet 6204/2/97 Enfopol 35 Rev 2. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter bli lättare att säga upp hyresavtal för lägenheter som används av dessa. Utredaren ska undersöka hur vanligt problemet med krimi- nella grupperingars användning av hyreslägenheter är. Det ska kart- läggas hur vanligt det är att hyresavtalet inte kan sägas upp i de fall användningen av lägenheten inte kan anses skyddsvärd. Utredaren ska klarlägga vilka problem det medför att en sådan användning av en lägenhet inte kan avbrytas. En analys ska göras av om de problem som eventuellt konstateras beror på regelverket, hyresvärdarnas kun- skap om hur kriminella grupperingar verkar, hyresavtalens utform- ning eller andra förhållanden. Möjligheten att avbryta kriminella grupperingars tillgång till en lägenhet eller lokal är en faktor som i vissa fall kan försvåra en skadlig verksamhet. Att bo granne med företrädare för en kriminell gruppering kan vara förenat med fara och obehag för fastighets- ägare och grannar. Det är inte bara hyresgästernas egen brottslighet som kan få negativa effekter. Även vissa former av samarbete med personer som ägnar sig åt allvarlig brottslighet kan ibland leda till samma resultat. Så kan vara fallet om det t.ex. leder till en ökad hotbild mot huset och därmed också mot dem som bor där. Det kan också vara ett allvarligt problem för det lokala samhället när en kri- minell gruppering etablerar sig i det. 6.2Gällande rätt vad gäller kriminella grupperingars användning av lägenheter 6.2.1Hyresgästens ansvar för boendemiljön Både hyresvärdar och hyresgäster har ett intresse och, enligt hyres- lagstiftningen, ett ansvar för en god boendemiljö. Om hyresgästen brister i sin del av ansvaret kan hyresvärden säga upp hyresavtalet. Uppsägningen kan prövas antingen av tingsrätten eller av hyres- nämnden. Det ena alternativet för hyresvärden om hyresgästen brister i sitt ansvar är att säga upp avtalet till upphörande på grund av att hyresgästen har förverkat sin hyresrätt enligt 42 § första stycket hyreslagen. I den paragrafen anges som uppsägningsgrunder, såvitt här är av intresse, dels störningar från hyresgästen eller någon som denne ansvarar för (sjätte punkten), dels brottslig verksamhet som helt eller delvis bedrivs i lägenheten (nionde punkten). Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter hyresgästen godtar att flytta kan hyresvärden få en sådan uppsäg- ning prövad av tingsrätten genom att föra talan om avhysning. Det andra alternativet för hyresvärden är att säga upp avtalet till upphörande med iakttagande av den uppsägningstid som gäller för avtalet, i allmänhet . I sådana fall kan hyresvärden få uppsägningen prövad genom att vid hyresnämnden yrka att hyres- gästen inte ska ha rätt till förlängning av avtalet. De tänkbara grund- erna för en uppsägning framgår av 46 § hyreslagen. Denna paragraf innehåller nio olika typfall som kan ge stöd för att hyresgästen inte har rätt till förlängning efter uppsägningen. Hyresvärden kan enligt första punkten i denna paragraf även vid en uppsägning med upp- sägningstid åberopa de ovan nämnda förverkandegrunderna (såsom störningar eller brottslig verksamhet). Hyresvärden kan också med stöd av paragrafens andra punkt åberopa att hyresgästen i annat fall än vid förverkande har åsidosatt sina förpliktelser i så hög grad att avtalet skäligen inte bör förlängas. Slutligen finns en s.k. general- klausul i paragrafens tionde punkt, som kan vara aktuell när det gäller omständigheter som inte passar in på någon av de övriga nio punkterna i paragrafen eller när omständigheterna inte är tillräckligt allvarliga för att någon av de övriga punkterna ska vara tillräcklig för att hyresgästen ska tvingas att flytta. Avgörande för om tingsrätten eller hyresnämnden är behörig att pröva uppsägningen är alltså om hyresvärden väljer att säga upp av- talet till upphörande eller till upphörande med iakttag- ande av uppsägningstiden. Det finns vissa skäl av bl.a. processuell natur som kan avgöra hur hyresvärden väljer att göra uppsägningen. Det finns inte heller något som hindrar att hyresvärden på grund av samma faktiska omständigheter gör två uppsägningar, en för omedel- bart upphörande och en för upphörande efter uppsägningstid, och därefter för talan i både tingsrätten och hyresnämnden parallellt (BD 162/1993). I det följande redovisas närmare om hyresgästens skyldigheter i de avseenden som ovan angetts och hur de olika bestämmelserna har tillämpats i rättspraxis. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter Hyresgästen ska vid användningen av lägenheten se till att de som bor i omgivningen inte utsätts för störningar som i sådan grad kan vara skadliga för hälsan eller annars försämra deras bostadsmiljö att de inte skäligen bör tålas (25 § första stycket hyreslagen). Bestäm- melsen gäller till skydd för såväl grannar i samma hus som andra som bor i närheten. Om det förekommer störningar i boendet ska hyresvärden ge hyresgästen en tillsägelse att se till att störningarna upp- hör, en s.k. rättelseanmaning (även kallat varningsbrev). Dessutom ska hyresvärden underrätta socialnämnden i kommunen där fastig- heten är belägen. Hyresvärden är inte skyldig att lämna rättelseanmaning och att underrätta socialnämnden om det är fråga om särskilt allvarliga störningar. Detta undantag är framför allt tänkt att tillämpas i två fall. Det ena är när störningarna består av allvarlig brottslighet som har samband med boendet, t.ex. mordbrand eller misshandel och hot av någon annan som bor i huset. Det andra är de situationer då störningarna är outhärdliga för grannarna och det står klart att en tillsägelse inte skulle leda till någon förbättring.6 Begreppen störningar och särskilt allvarliga störningar i boendet infördes i hyreslagen genom en lagändring . Bakgrunden till ändringen var att lagstiftaren ville uppmärksamma de problem som störande hyresgäster kan utgöra för grannarna och förbättra skyddet mot störningar genom att göra det möjligt att snabbare åstadkomma rättelse eller avhysa en störande hyresgäst. Enligt 42 § första stycket 6 punkten hyreslagen är hyresrätten förverkad och hyresvärden berättigad att säga upp hyresavtalet om hyresgästen vid användningen av lägenheten åsidosätter något av vad som ska iakttas enligt 25 § samma lag och rättelse inte sker utan dröjsmål efter tillsägelse. 6 Se prop. 1992/93:115 s. 21. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter För att hyresvärden ska få framgång med en förverkandetalan som grundar sig på störningar måste denne bevisa att hyresgästen gjort sig skyldig till störningar som inte kan anses normala (t.ex. ned- skräpning, skrik, spring, buller eller hög musik) eller att någon som hyresgästen har ansvar för gjort sig skyldig till sådana störningar och att hyresgästen brustit i sin tillsyn av den personen.7 Här gäller samma beviskrav som för tvistemål i allmän domstol. I rättsfallen RH 1999:57 I och II prövades två situationer där det var fråga om det som hänt utgjorde särskilt allvarliga störningar. I det första fallet var det en boende som oprovocerat hade miss- handlat en annan person utanför en lägenhet. Då den som blev misshandlad vistades i huset som en gäst till en granne ansågs miss- handeln ha utgjort en särskilt allvarlig störning i grannens boende. Den hyresgäst som hade utfört misshandeln ansågs därför ha för- verkat sin hyresrätt. Det andra fallet rörde en situation där hyres- gästen hade hotat att döda en granne samt hämtat ett skjutvapen och riktat detta mot grannen. Själva händelsen utspelade sig på en parkeringsplats i närheten av de inblandade personernas bostäder. Även närliggande bostadsmiljö omfattas av reglerna. Händelsen ut- gjorde därför en störning och den ansågs särskilt allvarlig. Även andra exempel från rättspraxis visar att olaga hot mot grannar kan utgöra grund för förverkande av hyresrätten. En grannes begäran om att hyresgästen skulle ”dämpa ljudnivån” hade av hyresgästen bemötts med hotfullt uppträdande. Hyres- gästen hade kallat grannen ”djävla svartskalle”, spottat på eller efter honom, ringa på hans dörrklocka, sparkade på dörren till hans lägen- het och ryckt i handtaget, uppmanat honom att komma ut och hotat att slå honom. Beteendet bedömdes ha framkallat allvarlig fruktan hos grannen och varit kränkande för denne. Händelserna utgjorde särskilt allvarliga störningar och medförde förverkande (SÖH 61/1997). Brottslighet som inte direkt har påverkat grannar och kring- boende betraktas inte som störningar. Enbart det förhållandet att hyresgästen förvarat vapen i lägenheten kunde exempelvis enligt hovrätten inte anses som störningar i boendet. 7 Se bl.a. SÖH 341/2000 och BD 262/1988. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter störning ha förekommit enbart på grund av polisens misstanke om att visst material som anträffats i en lägenhet kunde vara högexplosivt. Hyresrätten ansågs inte förverkad. Inte heller ansågs hyresgästen ha åsidosatt sina förpliktelser som hyresgäst. Avtalet förlängdes (ÖH 6099-04). Brottslig verksamhet i lägenheten Hyresrätten är förverkad om lägenheten helt eller till väsentlig del används för sådan näringsverksamhet eller liknande verksamhet som är brottslig eller där brottsligt förfarande ingår till en inte oväsent- lig del eller används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersätt- ning (42 § första stycket 9 hyreslagen). Den närmare innebörden av bestämmelsen framgår av uttalan- den i lagförarbetena8. För att förverkande ska kunna ske måste själva lägenheten utgöra en typisk förutsättning eller ett medel för den brottsliga verksamheten. Som exempel nämns fall när lägen- heten används som uppehållsplats för ett antal personer som för- sörjer sig på brottslighet och som används för en brottslig verk- samhet som måste ske systematiskt. Det kan gälla varaktig illegal spelhåleverksamhet eller att lägenheten används som förvaring för stöldgods eller som en lokal för narkotikatillverkning, falskmyntar- verksamhet eller olovlig hantering av drycker. En grundläggande förutsättning för förverkande är att den verksamhet som bedrivs i lägenheten är straffbelagd. Lagrådet påpekade i sitt yttrande9 att det utmärkande för den brottslighet som avsågs leda till förverkande var att den utövas affärsmässigt – den går in under vad som brukar kallas organiserad brottslighet – och att det typiska för de brott som skulle leda till förverkande var att den brottsliga verksamheten tar lägenheten eller en väsentlig del av denna i anspråk med uteslutande av andra legala användningssätt. Om emellertid lägenheten faktiskt används som bostad ansåg lagrådet att det fanns skäl att begränsa förverkande- påföljden. Lagbestämmelsen fick sin nuvarande lydelse sedan dessa påpekanden beaktats. 1979/80:179 s. 24 f. och 29 f. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter Rättspraxis om brottslig verksamhet i lägenheten Kraven för förverkande på grund av brottslig verksamhet i lägen- heten uppfattas ofta som högt ställda. Det är därför inte ovanligt att hyresvärden dessutom i andra hand åberopar att hyresgästen enligt 42 § första stycket 6 (störningar) eller 46 § första stycket 2 och 10 (annat åsidosättande respektive generalklausulen) inte har rätt till förlängning av avtalet. Följande rättsfall beskriver rättsläget. Genom brottmålsdomar kunde värden visa att hyresgästens make i mycket stor omfattning sålt heroin från prövningslägenheten och källarutrymme i fastigheten. Hyresgästen åberopade läkarintyg, vilket dock inte berättigade till slutsatsen att hon på grund av hjärn- skada inte hade förstått att maken sålde narkotika. Hon hade inte vidtagit någon åtgärd för att få verksamheten att upphöra. Att hon enligt gambisk sed inte skulle bry sig om vad maken sysslade med befriade henne inte från det hyresrättsliga ansvaret. På grund av den brottsliga verksamhetens allvarliga karaktär var hennes passivitet inte ringa. Hyresrätten hade förverkats enligt 42 § första stycket 9 hyres- lagen (SÖH 366/1999). Genom en brottmålsdom hade hyresgästens dotter dömts för att ha innehaft och överlåtit amfetamin i lägenheten. Om det skett vid ett eller möjligen några få tillfällen framgick dock inte. Därför var det inte visat att det i lägenheten hade förekommit verksamhet av den art och omfattning som krävs för ett förverkande (BD 122/1990). Av en brottmålsdom framgick att hyresgästen i bostaden hade haft , , och amfetamin, av vilket en del hade innehafts i överlåtelsesyfte, samt 32 tabletter Rohypnol och 28 tabletter Stesolid i överlåtelsesyfte. Det ansågs inte visat att verksamheten hade haft den omfattning som förutsätts för förverkande (BD 391/1990). Hyresgästen hade överlåtit narkotika i lägenheten och hyresgästens man hade innehaft narkotika i lägenheten. Hovrätten uttalade beträffande hyresvärdens förver- kandeyrkande att ”den omständigheten att narkotika förvarats i en lägenhet leder i regel inte till att hyresrätten är förverkad om inte utredningen visar att det också förekommit narkotikaöverlåtelse i lägenheten” samt hänvisade till avgöranden i vissa andra mål10. 10 BD 391/1990, SÖH 91/1994 och ÖH 3010-07. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter Vidare anfördes att makens narkotikainnehav varit så begränsade att det inte kunde antas att detta hade funnits ett överlåtelsesyfte. Inte heller den omständigheten att hyresgästen vid ett enstaka till- fälle hade överlåtit narkotika innebar att lägenheten hade använts för brottslig verksamhet i sådan omfattning som förutsätts för ett förverkande. Hyresvärden hade i andra hand som grund för förver- kande åberopat störningar i boendet bestående i att husrannsak- ningar hade genomförts mot maken, varvid polisen hade brutit upp lägenhetsdörren. Vidare gjordes gällande att det narkotikapåverkade personer som hade samband med hyresgästen hade besökt fastigheten. Hovrätten fann att utredningen inte visade att de som bor i omgivningen hade utsatts för störningar med anled- ning av dessa husrannsakningar eller besök. Hyresvärdens talan läm- nades utan bifall (ÖH 8514-15). Hyresgästen hade medverkat till att det hade förvarats cannabisharts i lägenheten i . Ingen bodde i lägen- heten under den tiden. Hyresgästen hade för sin befattning med narkotikan dömts för grovt narkotikabrott. Hyresvärdens talan om förverkande ogillades eftersom det hade varit fråga om en enstaka förvaring . Åsidosatta förpliktelser ansågs inte heller föreligga. Avtalet förlängdes (SÖH 272/1999). Hyresgästen hade olovligen i prövningslägenheten innehaft amfetamin, cannabis, fyra tabletter Iktorivil samt nio tabletter Xanor, som allt är narkotika och som till alldeles övervägande del inte var för personligt bruk. Mängden ansågs av hovrätten i en förlängningstvist inte vara tillräcklig för förverkande. Narkotikainnehavet jämte det förhållandet att det hade pågått störningar i form av att narkotikapåverkade personer regelbundet, vilka kunde sättas i direkt samband med prövnings- lägenheten, hade rört sig i och omkring fastigheten ledde dock till att hyresavtalet upphörde. Hyresgästen ansågs ha åsidosatt sina förpliktelser enligt 46 § första stycket 2 hyreslagen (ÖH 2375-06). Vid ett tillslag i en hyresgästs lägenhet fann polisen en stor mängd narkotika (389,amfetamin och cannabisharts) samt utrustning i form av vågar, förpackningar och annat som kunnat härledas till utrustning för distribution och försäljning av narkotika. Hyresgästen dömdes till fängelse och . Hyresvär- den sa upp hyresavtalet och åberopade i ett förlängningsärende 46 § första stycket 1 och 2 jämfört med 42 § första stycket 9 hyreslagen. Kriminella grupperingars användning av hyreslägenheter