frs · H512439 · 2017-12-19 00:00:00 — Dnr Ju2017/09649/ Migrationsministern och biträdande justitieministern Svar på fråga 2017/18:439 av (V) Utländska identitetshandlingar har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att minska risken för att människor som kommer från länder vars identitetshandlingar och dokument inte godtas av svenska myndigheter hamnar i kläm vid ansökan om familjeåterförening, medborgarskap och uppehållstillstånd. Jag vill inledningsvis klargöra att det är den som ansöker om uppehållstillstånd eller medborgarskap i som har bevisbördan för att förutsättningarna att bevilja tillståndet/medborgarskapet är uppfyllda. Det handlar om bevisbörda och bevisvärdering vilket är en fråga för myndigheter och ytterst domstolar att ta ställning till. Huvudregeln är att den som ansöker om uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov eller familjeåterförening, samt svenskt medborgarskap, måste styrka sin identitet. Detta kan t.ex. göras genom att sökanden uppvisar hemlandspass eller andra identitetshandlingar i original. I undantagsfall kan emellertid den enskilde, vid ansökningar om uppehållstillstånd som skyddsbehövande eller i vissa familjeåterföreningsärenden, beviljas bevislättnad avseende sin identitet och då endast behöva göra sin identitet sannolik. Det är möjligt att bedöma den enskildes identitet som sannolik enbart med stöd av personens muntliga uppgifter. I medborgarskapslagen finns även en särskild bestämmelse enligt vilken den som inte kan styrka sin identitet får bli medborgare om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Denna möjlighet till dispens från kravet på styrkt identitet ska i första hand tillämpas för personer som saknar egen möjlighet att styrka sin identitet, t.ex. på grund av att deras ursprungsländers statsförvaltning upphört att fungera eller för flyktingar som på grund av förhållandena i hemlandet saknar möjlighet att få fram dokument. Det finns flera anledningar till att styrkt identitet är ett krav för att kunna beviljas svenskt medborgarskap. Medborgarskapet innebär långtgående rättigheter och utgör, till skillnad från många andra gynnande beslut, inte en absolut rättighet för den enskilde. Istället är det fråga om en exklusiv rätt för staten att inom ramen för medborgarskapslagen avgöra om en person ska beviljas medborgarskap eller inte. Ett rimligt krav är då att sökandens identitet ska vara känd. Styrkt identitet är vidare en förutsättning för att kunna göra en fullgod prövning av övriga villkor för medborgarskap som till exempel kravet på hederligt levnadssätt. Av betydelse är också att det inte är möjligt att ompröva ett beslut om medborgarskap som fattats på felaktiga grunder, till exempel, oriktig identitet. Hemvistkravet för de som inte kan styrka sin identitet medför större möjligheter att bedöma trovärdigheten av de uppgifter sökanden lämnar och därför också bättre förutsättningar för att den uppgivna identiteten är riktig. Ett krav angående hemvisttiden som är längre än kan även verka avhållande för personer som vill dölja sin rätta identitet och på falska grunder utnyttja dispensförfarandet. Jag har inte för avsikt att ta några initiativ till förändringar av regelverket för medborgarskap för de som inte kan styrka sin identitet. Samma sak gäller regelverket beträffande familjeåterförening och uppehållstillstånd.