prot · H409107 · 2017-05-09 00:00:00 — Den ena i paret är armenier, och filmen skildrar folkmordet. Innan filmen ens började visas hade det kommit in tiotusentals recensioner på olika filmsajter där man kunde betygsätta filmen. Det var många som röstade för att detta var den värsta film som hade gjorts. Den fick sämsta betyg innan den ens hade visats. Ingen hade sett den. Det var bara ett exempel på de ständigt pågående kampanjerna för att förneka folkmordet. riksdag har ju erkänt detta folkmord. Den förra regeringen – alliansregeringen – gjorde tyvärr inte det, vilket jag beklagar. Den nuvarande regeringen gör det inte heller. Då är den viktiga frågan vilka uttryck man använder. Jag noterar att utrikesministern i sitt svar använder uttrycket massövergrepp om detta. Då blir frågan till : Var det ett folkmord som armenierna utsattes för, eller var det något annat? Vilken term använder utrikesministern för det som faktiskt har hänt och som forskarna är tämligen överens om har hänt? 40 Utrikesminister (S): Först och främst vill jag säga att ni inte behöver undervisa mig i frågan om övergrepp och att vi inte har lärt av historien. Jag tjänade som speciell representant för generalsekreteraren när det gällde sexuellt våld i krig och konflikt, så jag kan ge ögonvittnesskildringar om det. Det behöver jag alltså inte undervisas om. Inte heller behöver jag undervisas om politiskt ansvar. Den förra regeringen valde samma förhållningssätt. Men vi är överens om att skildringar av det som hände i det sönderfallande är fruktansvärda. Både tidigare rapporter från svenska ambassaden i och nutida forskning visar ju på ett ofattbart stort antal människor som mördades, deporterades eller tvingades på flykt från sina hem. En betydande del av den kristna befolkningen i dödades. Det är viktigt att vi minns och lär av de mörka kapitlen. Jag tror att de lärdomarna har lagt grunden för den vikt som vi nu lägger vid respekt för folkrätten och mänskliga rättigheter i vår utrikespolitik. Det har definitivt spelat in. Massövergrepp har oerhörda konsekvenser, både omedelbara och långsiktiga, och dem måste vi försöka att förstå på djupet. Frågan om hur en regering tillämpar en konvention – folkmordskonventionen – och hur en regering bör förhålla sig till och benämna massövergrepp som skett långt bak i tiden innehåller flera, inte sällan komplicerade, folkrättsliga, konstitutionella, straffrättsliga och politiska aspekter. Det är därför som mycket få regeringar – någon enstaka – över huvud taget har hanterat den frågan. Det är ju sanningen. Parlament har haft lättare att hantera frågan, men regeringar gör i allmänhet inte det. Den principiella hållningen till massövergrepp är att vi ville att på principiell och allmän nivå skulle visa hur relevanta rättsliga, historiska och andra aspekter på förhållningssätt och benämningar i anslutning till historiska massövergrepp skulle kunna användas. Rapporten är författad av professor , och den visar hur svåra och mångfasetterade de här frågorna är. Man diskuterar också en rad olika förhållningssätt. Till exempel påpekas det att folkmordskonventionen inte gäller retroaktivt. När vi diskuterar det här begreppet är det som om vi saknar lämpliga ord för att fånga in det fasansfulla som har skett. Då tycker vi inte att det duger med begreppen massövergrepp och brott mot mänskligheten. Vi önskar ord som bättre fångar in dessa företeelser. Tyvärr är konventionen inte alltid användbar i det sammanhanget. Den är utformad på ett väldigt speciellt sätt. Men rapporten innehåller en folkrättslig genomgång. konstaterar att de flesta historiska massövergrepp inte har blivit föremål för något agerande från stater som inte har varit delaktiga i massövergreppen. När de har föranlett reaktioner har det varit från ett mindre antal stater, och det är inte regeringar utan parlament som har gjort uttalandena. Det har också gjort tidigare, och den tidigare regeringen delade den synen. Vi vill ju helst att parterna själva ska ta ansvar för sin historia. 41 (L): Utrikesministern talar mycket om lärdomar. Har den turkiska staten tagit lärdom av det som man har gjort i sin historia? Det kan inte ens utrikesministern hävda. Sättet som man behandlar den kurdiska minoriteten, journalister och hbtq-personer på och sättet att urholka demokratin är en direkt konsekvens av att man inte har haft en process där man har demokratiserats och fått respekt för sina invånare och minoriteter. Nej, vi har inte lärt oss historien. Att kalla det för någonting annat än folkmord är att ta ställning från regeringens sida. Massövergrepp duger inte, precis som ministern säger. Det saknas inte ord; det finns ett ord, och det är folkmord. Jag vill citera en modig socialdemokrat, till skillnad från den nuvarande regeringen. har uttalat sig om det armeniska folkmordet. I tidningen från återges ett tal som höll dagen före vid ett opinionsmöte på i mot det armeniska folkmordet. Så här säger den då blivande statsministern: ”Dokumenten säga klart ifrån, att här ej är tal om övergrepp av underordnande, utan det är frågan om ett organiserat och systematiskt folkmord, värre än vad vi någonsin sett maken till i . Det har gällt att hela stora områdes befolkning, att massakrera dem, driva de överlevande i öknen under förhoppning att de ej skola uthärda utan att deras ben skola vittra i ökensanden. Detta folkmord står bland krigets alla ohyggligheter beträffande offrens antal och den systematiska vildheten i dess utförande utan motstycke. När vi läsa därom har det isat våra hjärtan, verkligen på allvar isat våra hjärtan”. Det här tyckte Socialdemokraterna när folkmordet fortfarande pågick. , , väljer man att kalla det för massövergrepp och påstå att det inte finns ord som är tillräckliga. pratade om systematiskt folkmord, och det är vad vi vill att det ska kallas, eftersom det är vad som har skett. Jag blev väldigt förvånad när utrikesministern sa att det inte finns några politiska möjligheter att kalla det för folkmord. Det finns det visst, men precis som – främsta professor i folkrätt – har uttalat är detta en politisk fråga i därför att det är en politisk fråga i . De svenskar som tycker att den här frågan är väldigt viktig förtjänar ett svar från Socialdemokraterna. Den enda fråga som jag ställer och som jag uppmanar utrikesministern att svara på – jag kommer att återvända till kammaren tills att jag har fått svar på frågan – är: Kommer den socialdemokratiska regeringen att erkänna folkmordet under den här mandatperioden, ja eller nej? 42 (L): Det är ju lite märkligt att vi 2017 i ett parlament diskuterar vad som hände . Orsaken till det är inte att det är vi som vill ha ett erkännande som försöker politisera den här frågan, utan problemet är ju att medvetet har valt att politisera frågan om folkmordet. Varje land måste göra upp med sitt förflutna och bearbeta det. Vi i har gjort det . Vi har också saker i vårt förflutna att göra upp med och som kan bearbetas mer. Det handlar om hur vi har behandlat minoriteter och annat. Varje land måste göra det. I pågår nu en process, där man ser på vad som egentligen hände under . Man börjar utmana den officiella beskrivningen och så vidare. På samma sätt finns det en ny generation historiker i som på olika sätt bearbetar vad som hände 1948 och framåt. Varje land måste göra detta. Problemet i är att man helt har lagt locket på. Om man använder ordet folkmord när det gäller armenierna i ställs man inför rätta. Man kan hamna i fängelse eller få böter för det. Nobelpristagaren drevs ju mer eller mindre i landsflykt för detta. Det är därför som det är oerhört viktigt att ett land som , som är en demokrati och värnar mänskliga rättigheter, inte svajar när det gäller vad som faktiskt hände. Utrikesministern talar om att det var ofattbart många, att det var massövergrepp och så vidare. Men det var ju ett folkmord som ägde rum, och det tycker jag att vi ska erkänna. 43 Utrikesminister (S): I den rapport som vi beställde och som finns i framförs en allmän uppfattning om vikten av överväganden när det gäller hur ett svenskt agerande kan tänkas påverka parterna i en konflikt i konfliktdämpande och försonande riktning. Kommer det att bli lättare att diskutera detta och ta itu med effekterna? Enligt rapporten är regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta inte helt oproblematiska, både för att de verkar normerande för forskningen och för att de strider mot den akademiska principen om kritiskt tänkande. Är det regeringar som ska göra den här typen av uttalanden? Er egen regering gjorde det inte, och jag tror heller inte att ni har lovat att ni ska göra det om ni kommer till makten igen. Det finns förstås skäl till det. Den konvention som vi har för att hantera folkmord är inte retroaktiv. Den har också visat sig svår att tillämpa även i pågående situationer av folkmord, massövergrepp eller brott mot mänskligheten. Men det viktiga är faktiskt vad vi gör och hur vi bidrar till att främja förståelse, debatt och dialog om de här händelserna i och mellan och . Vi har ett bilateralt reformsamarbete som faktiskt stöder öppen forskning och debatt för att nå en sådan utveckling. Till exempel stöder vi och deras arbete med etableringen av det första armeniska institutet i . Det är sådana saker som vi menar är vägen framåt. Detta har förblivit en tvistefråga in . efteråt är det en tvistefråga. En mer gemensam syn på vad som faktiskt hände skulle kunna bidra till försoning och i förlängningen också till ett mer framåtblickande arbete. Jag tror visst att ni försöker göra detta till en politisk fråga, men vi tycker att man ska hantera den här frågan ansvarsfullt och på ett sådant sätt att det främjar en hållbar utveckling i regionen. Ett flertal av de mekanismer som kom till skydd för de mänskliga rättigheterna och som utvecklades växte fram just ur erfarenheterna av tidigare massövergrepp, däribland de som skedde i det sönderfallande . Kunskap om vad som har hänt hjälper ändå till. Det är inte detsamma som att vi inte fördömer det som sker i . Att påstå något sådant är rent oförskämt. Vi arbetar i EU och på olika sätt också bilateralt med att förespråka förändring av politiken som den utvecklas i . Sedan måste den här debatten fortgå. 44 (L): Utrikesministern säger att det viktiga är vad vi gör och vad vi uppnår för resultat. Tittar man på ser man ju vad resultatet är. Resultatet är att den kurdiska minoriteten är kraftigt förtryckt och att journalister förtrycks. är ett typiskt exempel på en sådan person. Svaret är egentligen att vi har gjort allt fel . Tror utrikesministern att samtal om försoning kommer att leda någonvart så länge som det är olagligt att komma till och säga att detta folkmord har ägt rum? Så länge som överlevande, deras efterlevande och släktingar inte kan återvända till sina hembyar och säga att detta har skett kommer detta att vara levande. Utrikesministern frågar sig om det är regeringar som ska erkänna dessa händelser. Ja, jag anser det i två typer av fall. Det första är när förövarstaten förnekar det hela. Då tycker jag att regeringen har ett ansvar att kliva fram och ta striden för det rätta. Det andra är när det är ett pågående folkmord. Då finns det ett ansvar för alla regeringar i världen att arbeta för att det ska stoppas. Om man då inte erkänner det kommer man ingenstans. Ja, utrikesministern, jag anser att regeringens ansvar i det här läget är att ta det politiskt tuffa beslutet att ta fajten med Erdoğan och erkänna folkmordet, och se till att de gör det rätta, det vill säga arbetar för att minoriteternas rättigheter i erkänns, för att den kurdiska befolkningen inte förtrycks och för att armenier, assyrier/syrianer och andra grupper som blev utsatta kan få återvända till sina hemtrakter och kanske till och med kan få lite kompensation för allt som har skett. Jag kommer att återkomma i debatt med utrikesministern här i kammaren för att få ett svar om hon inte ger det här och : Kommer den här regeringen att erkänna folkmordet under den här mandatperioden, ja eller nej? Det är en väldigt enkel fråga som jag kräver ett enkelt svar på. 45 Utrikesminister (S): Den här debatten kommer att fortsätta. Jag ser fram emot att diskutera hur vi både kan lära av historien och påverka dagens politiska utveckling också i . Jag konstaterar att jag heller inte har fått några svar om vare sig vad ni har gjort tidigare eller vad ni tänker göra framöver i en alliansregering. Jag tackar för dagens debatt och ser fram emot fortsatt diskussion. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2016/17:464 om minoriteternas rättigheter i och inom det kurdiska självstyret 46 Utrikesminister (S): har frågat mig på vilket sätt jag har försökt att påverka eller utöva påtryckningar på centralregeringen i och på självstyret i KRG för att försäkra mig om att de skrivningar om mänskliga rättigheter som finns i konstitution och i KRG:s motsvarighet också blir verklighet i praktiken. Han frågar mig på vilket sätt jag har försäkrat mig om att det svenska stöd som ges till den kurdiska peshmergan och till centralregeringen inte används mot de redan utsatta minoriteterna. frågar även huruvida jag och regeringen kräver att KRG ser till att personer tillhörande den assyriska minoriteten får tillbaka mark som ockuperats av kurdiska klanledare samt om jag och regeringen kräver att KRG säkerställer att den assyriska minoriteten i området får tillbaka sin mark som KRG:s presidents släkt har ockuperat. av krig, sanktioner och sekteristiskt våld i har lett till svåra sociala och politiska utmaningar som kräver långsiktigt och brett engagemang i . Situationen för religiösa och etniska minoriteter är, som beskriver, bekymmersam. Den pågående väpnade konflikten mot Daish har drabbat dessa grupper särskilt hårt. De är överrepresenterade bland dem som tvingats fly sina hem. I och med de militära framgångarna mot Daish är det nu av stor vikt att genomför inkluderande politiska och ekonomiska reformer för att säkerställa stabilisering, långsiktig återuppbyggnad och nationell försoning. Det internationella samfundet har ett ansvar att bistå med detta samt att framhålla vikten av att folkrätten, inklusive internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter, respekteras och upprätthålls. tar löpande upp detta såväl med centralregeringen i som med regionala regering, även på högsta nivå. Detta gjordes allra senast då ministern för internationellt utvecklingssamarbete och klimat, , besökte landet. femåriga biståndsstrategi för , som lanseras , har fokus på freds- och statsbyggande och kommer därigenom att verka för inkluderande processer. Inom EU verkar aktivt för ökat engagemang till stöd för . Som ett resultat av det arbetet har EEAS tagit fram civila stödoptioner, bland annat stöd till säkerhetssektorn i . stöder att EU inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken upprättar ett utvärderande team inom säkerhetssektorreform. Beslut om ökat EU-stöd på området väntas kunna fattas . Även inom FN arbetar för ett demokratiskt och stabilt , där alla grupper i samhället finns representerade. Det är naturligtvis också en prioritering under det svenska säkerhetsrådsmedlemskapet. Vi verkar i säkerhetsrådet för att stödja FN:s politiska mission i (United Nations Assistance Mission for , Unami) och dess arbete för att främja nationella processer för försoning och fredsbyggande. Där ingår stöd till nationella processer för dialog mellan sunni- och shiabefolkningen, kurder, yazidier och andra grupper. Den politiska processen är ytterst avgörande för att säkerställa återvändande, ett lagligt styre och skydd för kristna och andra minoriteter i landet. Fredlig samexistens samt respekt för egendom och markägande är nödvändigt. bidrar även till att möjliggöra återvändande till befriade områden genom (), till vilken kanaliserats. tolererar inte att övergrepp begås i kampen mot Daish, och uppmanar därför, tillsammans med EU, att ansluta sig till den (). Regeringen framhåller vikten av att Mosuloffensiven och andra insatser genomförs i enlighet med den internationella humanitära rätten och att civilbefolkningen skyddas. Det svenska militära utbildningsbidraget inom den globala koalitionen har som en av sina uppgifter att utbilda de lokala irakiska försvarsstyrkorna i internationell humanitär rätt. Regeringen har konsekvent betonat att uppgifter om kränkningar av mänskliga rättigheter och den internationella humanitära rätten måste utredas och att förövare måste ställas till svars. Övergrepp är oacceptabla oavsett var och av vem de begås. Kampen mot terrorism måste respektera folkrätten, inklusive humanitär rätt och mänskliga rättigheter. Det är något återkommande påpekar i och andra internationella organ. 47 (L): Jag vill börja med att säga att jag tycker att den svenska insatsen i är hedervärd och otroligt viktig för fred och stabilitet i och särskilt i . Det gör mig stolt som svensk att vi faktiskt gör detta, så det handlar inte över huvud taget om att kritisera det. Däremot håller jag självklart med om det som tidigare tog upp: att insatserna måste säkerställa att minoriteterna får en riktig och ärlig chans att kunna stanna kvar och fortsätta. Jag utgår från att utrikesministern gör sitt bästa för att poängtera att minoriteternas utsatthet är extremt stor och att det är de grupperna som behöver prioriteras i en återuppbyggnad av . Jag är i stort nöjd med utrikesministerns svar på den frågan, även om vi inte delar åsikter när det gäller självförsvar och styrkor och sådant. Men i stort är den svenska insatsen otroligt hedervärd. För mig är det extremt viktigt att alla folkgrupper i får en chans och en möjlighet att stanna kvar. Därför har jag i denna interpellation väldigt mycket betonat deras möjlighet att faktiskt göra det. Det är egentligen bara på en punkt som jag inte får något svar från utrikesministern. Därför vill jag lyfta den särskilt. Men det innebär inte att jag inte har åsikter i de andra frågorna. Jag lyfte frågan om assyriska byar i den kurdiska regionen. Jag är en av de personer som absolut försvarar den kurdiska regionen. Demokratiutvecklingen där har varit god historiskt sett, och det är en av de starkare krafterna i . Men det finns också problem, och det måste man som regering kunna betona och lyfta. I Korrespondenterna visades en dokumentär för som handlade om olaglig ockupation av assyriska byar i den kurdiska regionen. Byar tas av klanledare, i det här fallet släkting. Jag har inte hört några uttalanden från regeringen över huvud taget med kritik mot den typen av ockupationer. Jag vill betona att detta inte är någonting som jag själv har hittat på eller som någon annan har hittat på. Jag vill nämna några av de organisationer som tar upp detta. har rapporter om denna fråga. har en rapport om frågan. har också rapporter om ockupationer av assyriska byar i den kurdiska regionen. Även Human Rights Watch har gjort rapporter om detta. Det senaste fallet i handlar om kusin och den klan som han tillhör. De har helt enkelt gått in i byn och tagit mark. När markägarna, den assyriska minoriteten i området, har försökt demonstrera och försökt få sin mark tillbaka har de inte fått någon hjälp över huvud taget. Den kurdiska peshmergan har inte gått in där för att säkerställa att marken finns, och har inte uttalat att de behöver lämna markerna. Min fråga till utrikesministern är: På vilket sätt har regeringen uttalat att konfiskationen av assyriska byar är otillåten, och vad tänker ministern göra för att säkerställa att detta inte sker? 48 (L): Jag tror att vi i västvärlden har uppfattningen att är någon sorts smältdegel av olika kulturer och religioner. Det är en stor mångfald och en hel mosaik av olika kulturer. Men sanningen är att det i den regionen alltmer utvecklas till att bli en rad olika väldigt homogena enklaver. I stort sett alla judar har flyttat till . De flesta kristna som överlevt utrensningar har emigrerat till västvärlden. Extremister inom islams två huvudfåror begår enorma övergrepp mot civila, sunnimuslimer och shiamuslimer, och det är så mycket vapen i omlopp att dödandet bara fortsätter. Det verkar ha sin egen dynamik på något sätt. är en stad där våldet minskade för sju . Det var delvis en följd av amerikansk truppförstärkning, men det var också en följd av att det inte gick att etniskt rensa mer. Staden var i stort sett rensad ända ned på trappuppgångsnivå. Denna utveckling är oerhört tragisk och fruktansvärd. Det finns några platser som fortfarande har en mångfald. är ett sådant ställe och även Kurdistanregionen i norra . Därför är det väldigt viktigt att minoriteterna skyddas. Min uppfattning, fru talman, är att bör ha så goda relationer som möjligt med den kurdiska regeringen i , för det ger oss också möjligheter att påverka. Vi har stora diasporagrupper i som på olika sätt tycker att dessa frågor är väldigt viktiga – hur utvecklingen går och så vidare. Vi behöver givetvis använda våra kontaktytor gentemot det kurdiska självstyret för att påverka. Det hoppas jag verkligen att regeringen gör. Det ligger även i Barzanis och de andra ledarnas intresse att göra detta, eftersom de nu kommer att gå vidare inför den folkomröstning om självständighet som man ämnar hålla. Jag skulle vilja säga något i anslutning till detta som är väldigt viktigt för svensk del, inte minst med tanke på våra aktiviteter i området, där vi deltar i koalitionen för att slå ut IS. Vi behöver en bred politisk agenda för vad som händer efter , efter Daish. Det gäller återuppbyggnad och annat. Jag tror att vi på olika sätt kan göra mer för att människor ska få möjlighet att återvända. Sedan är det en annan del i detta. militära struktur innebär att mer och mer militär kapacitet har förflyttats över till olika milisgrupper, som kallas Hashd al-Shaabi, som är mycket nära . Många av dessa grupper är i praktiken en del av den iranska revolutionen. Det är en del av ideologiska sekteristiska projekt för att dominera i , snarlikt Hizbullah i . Detta kommer att bli en oerhörd utmaning framöver. drivs ut från och Raqqa kommer det att sluta med att dessa trupper kommer att ställas mot peshmergatrupperna i norr. Risken är att man får en ny dimension i denna konflikt. Frågan är hur regeringen ser på det och att våra militära resurser går till att träna till exempel förband eller enheter som sedan ansluter sig till de olika milisgrupper som inte i huvudsak är lojala med utan med . 49 Utrikesminister (S): Det kanske inte verkar som om jag uppskattar debatten med och , men det gör jag. Jag tycker alltid att det är lika intressant, för ni är så kunniga och engagerade. I den här frågan har vi faktiskt en stor samsyn. Jag har ingenting att invända men kan tillägga till det säger att bakgrundsbeskrivningen är den som ligger till grund för bedömningen att det finns en risk för att både och delas upp i mindre stater och intresseområden. Vad som helst kan hända framöver om vi inte ser upp med denna utveckling, så det är viktigt att man träder fram försiktigt och tänker långsiktigt på vad olika insatser kan medföra. Dessutom tycker vi samma sak om minoriteternas utsatthet. De rapporter som du håller fram, , behöver vi ta med oss i vår dialog med KRG och med . De bör vara en del av den kritiska diskussion som vi har med KRG och med centralregeringen om minoriteterna liksom det som kom fram i Korrespondenterna. Jag tycker att det har gett underlag och bränsle till den debatt som vi måste ha. Jag håller med om det allra mesta som ni har sagt. Det är viktigt hur vi agerar. Det känns bra att vi kan fortsätta arbeta på alla de tre parallella spåren som vi pratade om tidigare i Irakinterpellationen: ett politiskt, ett humanitärt och ett militärt spår. Men framför allt behövs en långsiktig plan. Det här är en så central diskussion om minoriteternas utsatthet, så den måste vi ha med oss. Vi måste också kunna basera den på bland annat de här rapporterna. Jag har ingen annan syn än att detta är viktigt och måste vara en del av vår dialog. Den andra, större frågan är den politiska utvecklingen som vi har sett.