prot · H409103 · 2017-05-02 00:00:00 — Kvinnor ska få klä sig som de vill i hela , och det gäller även i , i eller i . 65 (S): Jag är fullständigt överens med om att detta rör värderingar om kvinnor. Det är väldigt viktigt att vi står upp för dem; det är nog alla överens om. Men problemet är att vi har befunnit oss på ett sluttande plan så . Det är det som jag reagerar emot. Detta har liksom inte skett över . Det började inte för två, tre eller , utan jag vågar påstå att dessa signaler fanns . Då såg man tendenserna tydligt. Jag ska nämna några ytterligare exempel på något som inte finns i . När jag flyttade dit fanns det en aktiv rödakorskrets, KFUM, friluftsorganisationer och flera idrottsorganisationer på plats. Var är de ? kommer organisationer dit därför att de då får extrapengar av staten, kommunen eller någon annan för att driva ett projekt. Är det någonting som man inte ska bedriva är det just projekt. Projekt har man sett nog av. Då kan man ligga gärna lägga ned arbetet. Det går att göra någonting, men det krävs också att både det civila samhället och staten, med olika insatser – inte minst från polisen, samt kommuner och landsting tar sitt gemensamma ansvar. Därför är det angeläget med en samling kring många olika insatser. Det är det som är den framgångsrika vägen. Då kan vi ta in ett ännu större jämställdhetsperspektiv. Det har vi kanske inte haft innan, och det kan vi inte heller skylla någon annan än oss själva för. 66 (M): Frågan om jämställdhet i våra utanförskapsområden är en utmaning, och jag tänker mycket på vad sa när hon var här i och höll sitt tal hon blev dödad av sin pappa. Det var en vädjan till oss allihop att inte vända dem ryggen, som hon uttryckte det. Det är nu , men det är svårt att säga att situationen i de här områdena har blivit särskilt mycket bättre. Det som jag tycker är allvarligt och som jag också har motionerat om är att vi faktiskt inte riktigt vet hur situationen ser ut. Vi har sett Kalla fakta, vi har anekdotiska bevis från människor som berättar hur de har det och hur de upplever situationen, men den enda kartläggning som egentligen är gjord är den som Varken hora eller kuvad gjorde, den så kallade Elvahundrakartläggningen, och den är väldigt begränsad. Jag skulle vilja veta lite grann hur statsrådet ser på denna okunskap om hur det egentligen ser ut och om det finns några planer från regeringens sida att göra en ordentlig kartläggning. 67 Statsrådet (S): Jag kan börja med fråga. Vi har just talat om detta här tidigare, att vi ska genomföra en kartläggning, och det finns redan ett sådant uppdrag. Den senaste och mer heltäckande kartläggningen gjordes 2009, även om jag har tagit del av den som nämner. Jag håller helt med om detta, och vi har satt igång ett sådant arbete. Att vi pratar mycket om jämställdhetsdimensionen när det gäller utsatta områden tycker jag förstås är bra. Vi ska alltid prata om jämställdhetsdimensionen, och jag tror verkligen att det finns en sådan här. Det här är ju en fråga som många med stor kunskap berättar om. Jag skulle dock vilja säga att kunskapen har ökat hos myndigheter och hos yrkespersoner som handlägger sådana här ärenden, till exempel , genom i och genom att polisen har större kunskap . Vi måste dock fortsätta att ställa rätt frågor och ha ögonen på det här, och därför fortsätter vi också med ett antal insatser gentemot myndigheter och organisationer, vilket vi också har nämnt förut, som möter både förövare och brottsoffer. Till vill jag säga att det ju är som handlägger den fråga han tar upp om kvinnokommissionen, och han kan förstås gärna ställa frågor till dem om hur det här går till. Den här frågan har såvitt jag förstår inte varit uppe för politisk avstämning. Däremot har jag mycket att säga om kvinnokommissionen och det som jag har ansvar för. Jag har tagit upp det ett antal gånger i de här debatterna, inte minst med och hans partikamrater, och jag är otroligt orolig framför allt för att det är så många länder just nu som motarbetar kvinnors och flickors rättigheter. Många har kommit till från dessa områden , men det handlar också om andra delar av världen där kvinnorättsaktivister lever ett livsfarligt liv, ganska ensamma, för ingen bryr sig om dem. Många länder motarbetar kvinnors och flickors liv i de här förhandlingarna. Det var ju på CSW som förhandlingarna bröt samman. Det var ingen som uppmärksammade det då, men så var det. Jag har tagit upp det i de här debatterna , och då har representanter från oppositionen sagt att jaja, men pratar vi ju om det som händer här. Jag tycker att kvinnokommissionen är väldigt viktig, men framför allt tycker jag att det som är viktigt är det som händer i förhandlingarna, när vi är där, och hur vi stöder eller inte stöder kvinnorättsaktivister som ibland faktiskt offrar sina liv för att komma åt just de frågor som vi pratar om här . Jag tycker att ska ta upp frågan med om han har mer ingående frågor om processen. Dessutom kan jag inte låta bli att ställa en fråga till . Jag tycker att han verkar väldigt engagerad i jämställdhetsmetoder och frågan om jämställdhet, och det tycker jag är jättebra. Men är det ju så att hans parti har öppnat för att samarbeta med , och de är emot de flesta av de reformer som har lett fram till det som vi kallar för jämställdhet i eller som har gjort att vi har den grad av jämställdhet som vi har. är till exempel emot särbeskattning, de är emot den abortlagstiftning vi har, de är emot genuspedagogik och de är för vårdnadsbidrag. Om vad av det här är beredda att förhandla? Inget av detta kommer att främja en god utveckling i förhållande till de frågor vi diskuterar här . 68 (M): måste jag prata väldigt fort eftersom jag bara har på mig. Ändå röstade ja till , eller så lade vi ned vår röst. Det vet vi inte. Vi har ingen aning, även om ministern står här och säger hur viktiga de här frågorna är. När det gäller kan jag bara säga att de första som använde sig av dem i riksdag var Socialdemokraterna, som såg till att 100 000 löntagare fick höjd skatt. Det var ni som använde er av . Vilka förslag tänker ni i så fall anamma från ? Övrigt får svara på. Det finns väl inget område där stat och kommun öser ned så himla mycket pengar som i skolor och fritidsgårdar i våra utanförskapsområden och förorter. Ändå ser det ut som det gör. Det är alltså ingen pengafråga utan en fråga som handlar om engagemang och värderingar. Vi vet alla hur byggdes upp . Vi hade föreningar, civilsamhället byggdes upp underifrån och man utbildade varandra. I dessa utsatta förorter krävs en kvinnokamp som kommer underifrån så att kvinnor också vågar stå upp för det som är rätt och riktigt och inte känner sig bortglömda och förtryckta. Vi behöver en kvinnokamp som kommer underifrån, och det är jag beredd att vara med och hjälpa till med. Från moderat håll har vi drivit frågor som obligatorisk samhällsorientering, och vi har också förespråkat exempelvis hembesök från bland annat för att fånga upp kvinnor som lever på försörjningsstöd. Det är väldigt viktigt. Det är inte ovanligt att männen hindrar dessa kvinnor från att gå på en utbildning eller någon aktivitet. 69 (M): Tack vare Alliansen sattes det stopp för att flytta kring hederskultur från i . Regeringen hade tänkt slå ihop detta med , och även om man kan säga att det här är en jämställdhetsfråga i största allmänhet är det ändå så att det som drabbar dessa kvinnor är något väldigt specifikt. Det handlar om att de inte kan få sina mänskliga rättigheter tillgodosedda och även om att svensk lag inte gäller i en del av dessa områden. Därför var det viktigt att vi kunde sätta stopp för dessa planer så att inte kompetensen riskerar att försvinna och det arbete som är nedlagt gå om intet. Det är väldigt allvarligt när människor känner att de inte kan ta plats i det offentliga rummet, att de inte har något utrymme för sin egen personliga frihet över huvud taget och inte möjlighet att gifta sig med vem de vill, umgås med vem de vill eller röra sig fritt i samhället i största allmänhet. har därför lyft det här med samhällsorientering. Det är oerhört viktigt att de som kommer till och även de som bor i utanförskapsområdena vet vad det är för lagstiftning som gäller i . Det handlar absolut om jämställdhet, men man måste ändå gå tillbaka till grunden, och det gäller mänskliga rättigheter och svensk lagstiftning. För många av kvinnorna i dessa områden gäller inte den, och vi måste därför vara tydliga med att informera om vilka rättigheter man har. 70 Statsrådet (S): Tack, alla ni som har engagerat er i den här debatten, och tack särskilt till som ställde interpellationen! Vi kommer säkert att återkomma till dessa ämnen. Vi har också haft flera samtal om i . Jag undrar fortfarande varför Alliansen inte permanentade denna verksamhet som de nu är måna om, men det kan vi kanske tala om . Jag tycker att den verksamheten är väldigt värdefull, och därför tycker jag att den kompromiss som vi gjorde med Liberalerna i slutändan blev mycket bättre än vad våra båda förslag var från början. Det är en förhandling när den är som bäst, tycker jag. Jag vill tacka för hans engagemang. Han pratar om att det var ojämställt . Ja, men att det blev jämställdare – även om vi inte har ett jämställt samhälle ännu – berodde på att man tog politiska beslut. Det tror jag att all forskning visar. Det har vi också pratat om förut. Jag är fast övertygad om att jämställdhet inte plötsligt uppstår om den inte fanns . Man måste ta beslut för att komma dit. Det parti som ni har öppnat för samarbete med, – det är ditt parti som har gjort det – har en helt annan syn på det här. De vill gå emot alla de reformer som kvinnor har lagt fram förslag om och som sedan vissa politiska partier drivit fram, bland annat mitt eget. För mig är det här en väldigt allvarlig fråga, och jag tycker därför att väljarna har rätt att få veta vad ni är beredda att förhandla om. Frågan om hedersrelaterat våld och förtryck och kvinnor vars liv begränsas i utsatta bostadsområden diskuterar jag gärna igen. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellationerna 2016/17:446 och 461 om utbetalning av assistansersättning 71 Statsrådet (S): har frågat mig om jag tänker verka för att det ska bli möjligt att så kallad egenvård ska ligga till grund för beslut om personlig assistans samt om jag tänker behandla frågan skyndsamt. Vidare har frågat om jag känner till att utbetalningar är kraftigt försenade samt vad jag gör för att säkerställa att assistansanordnare får ersättning , så att de kan betala ut löner till personliga assistenter. Jag vill inledningsvis betona att jag har förståelse för den mycket påfrestande situation som anhöriga, föräldrar och syskon står inför när ett barn föds med stora funktionsnedsättningar och har stora behov som behöver tillgodoses. Jag vill också förtydliga att alla kvinnor, män, flickor och pojkar som har behov av stöd och service har rätt till detta genom den lagstiftning som finns i vårt land. Precis som pekar på och som jag i ett interpellationssvar har svarat har två prejudicerande domar från som berör tillsyn som grundläggande behov samt så kallad egenvård som grundläggande behov fått genomslag i tillämpning av lagstiftningen . En individs behov av stöd kan tillgodoses och finansieras av samhället på flera olika sätt. När det gäller den lagstiftning som finns för att tillgodose behov av stöd och service är huvudmannaskapet delat mellan stat, landsting och kommun. Kommunerna ansvarar för insatser enligt socialtjänstlagen (2001:453) och LSS (1993:387). För personlig assistans råder ett delat huvudmannaskap mellan stat och kommun. När det gäller insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) har kommun och landsting ansvar för olika delar. Det är också legitimerad personal inom hälso- och sjukvården som gör bedömningen om en insats kan genomföras som en så kallad egenvårdsinsats eller inte. Ansvaret för att ge adekvat stöd åt barn och vuxna är således delat mellan de tre huvudmännen kommun, landsting och stat. Det som hänt är att Högsta förvaltningsdomstolens domar har förtydligat ansvarsfördelningen mellan huvudmännen. Det samlade ansvaret för att ge adekvat stöd har dock inte minskat. Det är regeringens ansvar att följa upp vilka konsekvenserna blir för brukarna av dessa praxisbildande domar. Regeringen har därför lämnat en rad uppdrag till och för att fördjupa kunskaperna om vilka effekter den nya rättspraxisen får för personer med assistansersättning eller med personlig assistans enligt LSS, hur domarna påverkar kommunernas beviljande av andra insatser enligt LSS och socialtjänstlagen samt i vilken utsträckning kommuner och landsting samverkar i frågor som rör egenvård. Regeringen har också tagit initiativ till en översyn av hela LSS-lagstiftningen. I direktiven till framgår bland annat att utredaren har i uppdrag att se över det delade huvudmannaskapet för personlig assistans och de konsekvenser som det fått för andra insatser som kommunen ansvarar för samt att analysera gränsdragningen mot hälso- och sjukvårdslagen, mot tillsyn på grund av medicinska behov och mot andra kommunala insatser. Som jag sa har samhällets delade ansvar för att ge adekvat stöd inte minskat genom domarna. Det behövs därför ingen lagändring för att kommun och landsting här och ska hantera dessa situationer. Jag förväntar mig att dessa huvudmän tar sitt ansvar, så att barn får det stöd de behöver. Det går inte att vidta åtgärder med anledning av en dom som man inte vet effekterna av, och därför har regeringen på kort sikt agerat för att öka kunskapen kring frågan. Jag är dock medveten om att det finns brister i de insatser som lämnas enligt LSS samt om de brister som assistansersättningen rymmer. Jag har, för att långsiktigt hantera dessa frågor, gett i uppdrag att göra en översyn av insatserna enligt LSS och assistansersättningen. När det gäller frågan om utbetalningar av assistansersättningen har infört en rutin med efterskottsutbetalning. Det innebär att betalar ut assistansersättning efter det att assistans har utförts och redovisats. Den som själv anställer sina assistenter får dock även fortsättningsvis ersättningen utbetald i förskott. Syftet med att beslutat om att betala ut ersättningen i efterskott är att säkerställa en bättre kontroll och en mer rättssäker hantering av assistansersättningen. Initiativet till förändringen kommer från den borgerliga regeringen. Det är också en naturlig ordning för de flesta affärsdrivande verksamheter att man får betalt när en tjänst har utförts och redovisats. Jag har en löpande dialog med i frågor som rör assistansersättningen. uppger att de underlag som anordnare av assistans inger behöver kompletteras i relativt stor utsträckning. Effekten av ofullständiga underlag från anordnare är en fördröjd handläggning och utbetalning både i enskilda ärenden och totalt sett. I de fall utbetalningarna har dröjt länge beror det på att underlagen inte varit kompletta. gör bedömningen att utbetalning i de flesta fall sker inom en månad från att underlagen har kommit in samt att problemen minskat . Då , som framställt interpellationerna, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 72 (L): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag ska hälsa från min kollega , som är den som har ställt interpellationerna. Han var tyvärr tvungen att vara på annan ort – i samma fråga faktiskt. Men det här är en av Liberalernas hjärtefrågor, så jag är glad över att jag får stå här i stället. står vi här igen, en liberal och statsrådet, och debatterar någonting som vi egentligen inte borde behöva debattera. Över det är jag inte alls lika glad. Regeringen och statsrådet säger sig, liksom vi liberaler, stå för ett samhälle som är jämlikt, icke-diskriminerande och inkluderande. skjuter man en av viktigaste reformer för jämlikhet, nämligen LSS med den personliga assistansen som kärna, i sank. Vi liberaler får inte riktigt det här att gå ihop. I interpellationssvaret beskriver statsrådet inledningsvis sitt engagemang, som jag inte alls betvivlar, och sin ”förståelse för den mycket påfrestande situation som anhöriga, föräldrar och syskon står inför”. I en debattartikel skriver statsrådet: ”Regeringen har gett flera myndigheter i uppdrag att noggrant granska hur bedömningar förändras till följd av ett antal domar i som påverkar hur LSS ska tillämpas. Denna granskning ska vara klar . Men att följa utvecklingen är inte nog. Intentionerna bakom LSS-lagstiftningen ska gälla och om lagens tillämpning inte når upp till intentionerna måste lagen ändras.” De domar som står i centrum för debatten och som driver regeringens politik på området är två. Den ena domen är och började tillämpas av direkt, vilket är det normala. Den andra är och började tillämpas av 2016, vilket kan ses som en direkt följd av regeringens uppmaning i regleringsbrevet att bryta timutvecklingen. Myndigheter ska ju faktiskt följa regeringens uppmaningar. tolkning av domen är ändå tveksam. Man säger inte i domen att egenvården aldrig kan vara grundläggande behov utan bara att den i det aktuella fall som prövades inte var det. Så har också kammarrätten i tolkat domen. Men är inte övertygad om riktigheten i detta utan har överklagat. Vi får se vad man kommer fram till. Dessutom: Om regeringen – vilket statsrådet säger i interpellationssvaret, i helgens debattartikel och som tydligt uttalat i sitt beslut – inte är nöjd med de domar som har fällts kan regeringen snabbt föreslå lagändringar eller åtminstone till en början be om en utredning som kommer med förslag. Det har regeringen inte gjort. Det har gjorts för ganska många andra lagstiftningar men inte här. Man avvaktar i bästa fall en utredning . Hur tänker regeringen och statsrådet när det gäller att inte enbart följa upp konsekvenserna av praxisförändringarna utan faktiskt göra halt och komma med justeringar? Sedan några ord avslutningsvis om de försenade utbetalningarna, eftersom vi debatterar två frågor här . Enligt vad själv uppger har de största bristerna gällt kommunerna. Men Vårdföretagarna har kontaktats av många förtvivlade företagare som skött rapporteringen korrekt och ändå inte fått ut sina pengar på grund av administrativa brister hos . Oavsett vilket är praxis i alla andra fall när det inte fungerar, det ständigt blir fel, tiden inte hålls och tredje part blir lidande att man öppnar dialoger, har utvecklingsarbeten och förenklade rutiner. Det har gällt för sjukskrivningsrutiner, intygsskrivande, rehabiliteringsplaner och så vidare. Varför gäller det inte det på dessa områden? Konkret: Vad gör regeringen i sina dialoger med myndigheterna? Kommer man till exempel att komma med ett krav om ett sista utbetalningsdatum när ersättningarna måste ut? 73 Statsrådet (S): Den här frågan är verkligen stor och viktig, och jag har engagerat mig i den. Jag tycker att det är väldigt viktigt att rätt person får rätt insats. Det är också därför som har i uppgift att se till att det händer. Jag är också väldigt angelägen om att de rätt omfattande medel som går till reformen används just för de personer som har rätt till insatser i lagens mening. Eftersom vi tycker det har vi heller inte ändrat lagstiftningen. Vi har inte gjort några regeländringar eller lagstiftningsändringar. Däremot har vi bett att se till att handläggningen är rättssäker och lika över landet. Vi har fått kritik från bland andra FN att man kan handläggas på olika sätt beroende på var man bor i landet. Det vill vi rätta till. Vi vill att medlen ska användas till det som det var tänkt och att därför ska skärpa kontrollen. Att ska tillämpa domar som faller måste vi vara överens om. Alternativet att jag på något sätt skulle säga att just den här domen ska ni inte bry er om kan inte rimligen finnas. Jag hoppas att det inte är det som riksdagsledamoten menar. Det vi har gjort, och som jag säger i mitt svar, är att vi har gett och andra myndigheter uppdrag. Vi kommer att få det första . Det är relativt snart. Det är för att just följa upp effekterna av domarna. Jag vill veta det, och jag vill veta om det är någonting som jag kan göra på kort sikt för att förändra. Det kan vara lagstiftning eller någonting annat. har vi den mer långsiktiga utredningen. Det är fler domar som har fallit. Det finns bland annat en . Jag undrar på riktigt: Varför gjorde den borgerliga regeringen ingenting? Vi har haft så många samtal om detta. Ni gjorde ingen uppföljning av de domarna, och särskilt den . Om det skett hade vi nu legat före. Jag ska också säga att vi fick en rapport från Inspektionen för socialförsäkringen som också var ett försök från regeringens sida att följa upp domarna. Den var kanske inte riktigt så tydlig som jag hade hoppats på. Jag har stor respekt för det eftersom det är en väldigt komplex materia. Man drar slutsatser i den. Jag var kanske naiv, men jag hade önskat ännu mer konkreta förslag: Precis det här kan man nu göra. Jag hoppas att det ska komma. Därför har jag beställt de underlag som börjar falla ut , och jag kommer att följa det noga. När det gäller dialog med har vi en sådan när det gäller utbetalningarna. Den försökte jag också redogöra för. 74 (L): Jag vill börja med att säga till statsrådet att domen inte började tillämpas . Det var därför vi inte gjorde så vansinnigt mycket åt den. I övrigt vill jag tacka för svaret. Den enda rimliga utgångspunkten för den utredning av lagen som vi står inför borde egentligen vara: Kan den nya utredningen innebära förbättringar för assistansberättigade, och varför uppnås aldrig LSS-målsättningarna om jämlikhet och full delaktighet i samhället? Där tror jag att vi är överens. Är då den fråga som står i centrum , den så kallade egenvården, ett gemensamt samhällsansvar, som statsrådet beskriver det? Det är hälso‑ och sjukvården som bedömer om en insats kan genomföras som egenvård. Men när det väl är fråga om egenvård är det inte längre hälso‑ och sjukvårdens ansvar utan den enskildes, eventuellt med hjälp av personlig assistans. De nämnda domarna har inte alls förtydligat den ansvarsfördelningen. De handlar bara om vad som kan anses vara grundläggande behov och därmed om vilka som har rätt till personlig assistans. De säger ingenting om ansvarsfördelningen mellan huvudmännen. För oss liberaler och de flesta partier i är det uppenbart att det trots allt behövs någon form av lagändring. Lagen har kommit att tolkas som att personlig assistans i praktiken är utesluten för exempelvis många personer med medicinsk problematik eller behov av sondmatning. Är det rimligt att den mest träffsäkra insatsen ska vara utesluten? I interpellationssvaret talar statsrådet om brister i LSS-insatserna. Den viktigaste bristen som vi liberaler ser är att insatsen inte får användas när den är mest träffsäker. Det är det vi måste ändra på. Det är helt enkelt inte rimligt att barn tvingas stanna på sjukhus för att de inte får assistans. Jag tror att det var många som såg på SVT:s nyheter i går om , som måste få komma hem. Barn måste få leka och leva med sina föräldrar och syskon. Den här politiken och det sätt som man nu tolkar lagarna gör livet helt enkelt förfärligt för de familjer det handlar om. Det är också orimligt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Sjukhusvård är det absolut dyraste vi har. Även om man tänker sig att barnen får hemtjänst eller hemsjukvård är det dels dyrare jämfört med assistans, dels var själva grundtanken med assistansreformen att komma ifrån lapptäcket av olika insatser, där olika människor kom på olika tider och gjorde olika punktinsatser. Det hänvisas som vanligt till . Det är kanske inte så konstigt. Men statsrådet vet mycket väl att den inte kommer att lägga fram sina förslag förrän . Med en normalsnabb handläggning betyder det att det finns en lagändring i bästa fall . Jag tycker inte att eller andra barn ska behöva stanna på sjukhus till . Det går att lägga fram tilläggsdirektiv och skynda på frågan. Jag skulle verkligen önska att man gjorde det. 75 Statsrådet (S):