prot · H409111 · 2017-05-16 00:00:00 — Den personliga integriteten bör skyddas så långt det är rimligt utifrån detta perspektiv, men en värdering måste också göras med utgångspunkt i vems integritet som ska skyddas i första hand: människor som på goda grunder förekommer i brottsutredningar eller brottsoffren. Detta perspektiv belyses inte alls i regeringens proposition, vilket är mycket förvånande då hela den brottsbeivrande verksamheten inom går ut på att just beivra brott, det vill säga skydda brottsoffren. Dessa kan vara såväl enskilda personer som staten. Oavsett vilket bör fokus i diskussionen om personlig integritet ligga på brottsoffer och inte på gärningsmän. En annan aspekt av integritetsfrågorna är att man ska anses oskyldig till dess att man är dömd. Det är en viktig princip, varför frågan om sträng sekretess för alla handlingar där personuppgifter förekommer i en brottsutredning är viktig. Det är dock inte från brottsutredare som personer ska skyddas utan från brott. Det innebär att de begränsningar som propositionen innehåller när det gäller hur myndigheter ska kunna utbyta information riskerar att få en för utredningsverksamheten hämmande effekt. Problemet är inte att det är för många mindre brott som utreds och upp utan tvärtom att dessa mer eller mindre regelmässigt läggs ned, ofta innan en utredning ens har påbörjats. Medier eller andra externa aktörer ska inte ha tillgång till något material i brottsutredningar som omfattar personuppgifter, i varje fall inte medan utredningarna pågår. Effekten av lagstiftningen får inte bli en missriktad hänsyn till personlig integritet för misstänkta och andra personer som förekommer i ett utredningsmaterial. bör man vidta åtgärder för att skydda brottsoffer och andra som förekommer i dessa utredningar utan att vara misstänkta eller närstående misstänkta personer. Denna inriktning och princip borde ha markerats väsentligt mycket tydligare i propositionen då det ska vara den viktigaste delen av sakinnehållet i lagförslaget. I propositionen läggs fokus på integritetsfrågan, som visserligen är en viktig fråga men som bör vara sekundär i förhållande till huvudsyftet som är att lösa brott. En fokus- och tyngdpunktsförskjutning i denna riktning borde därför göras i lagförslaget för att rättstillämpningen ska få rätt inriktning i sin tolkning av lagens bestämmelser. Detta är en av de frågor som vi anser att regeringen måste ha som grund i den konsekvensutredning vi föreslår i vår reservation. I propositionen tar regeringen upp frågan om avvägning mellan rätten till skydd för den personliga integriteten och kraven på effektiv utredningsverksamhet – det ska vi inte ta ifrån dem. Dessvärre landar resonemanget kring skyddet av integriteten mer i hur en misstänkt ska kunna skyddas än hur brottsutredningen ska kunna drivas framgångsrikt och på ett effektivt sätt. Vi menar att gränsdragningen görs alltför snävt. Information måste kunna hanteras effektivt såväl inom en utredande myndighet som mellan sådana myndigheter, där informationen bedöms relevant även om straffvärdet för det utredda brottet är mindre än fängelse. Vi menar att bestämmelserna i lagen därigenom riskerar att hämma utredningen av tullbrott med låga straffvärden, till exempel så kallade mängdbrott. Detta riskerar i sin tur att urholka förtroendet för rättsväsendet som helhet, och det menar vi är en tillräckligt allvarlig farhåga för att det ska vara lämpligt att i varje fall göra en utredning av om denna effekt blir resultatet av den nya lagstiftningens regler eller ej. Att fel kan uppstå och att fel personer kan drabbas är naturligtvis ofrånkomligt. Det bör därför finnas en tydlig skadeståndsmöjlighet om man i det här sammanhanget oförskyllt drabbas av intrång i den personliga integriteten. Vi tycker att det är bra att metoder utvecklas med syftet att underlätta brottsutredningar. Det är nödvändigt för att skydda samhället mot de skadliga beteenden som brotten utgör. Vi ser dock, vilket jag hoppas har framgått av detta anförande, stora risker för att målet inte nås med denna lagstiftning. Därför har vi i vår reservation begärt att regeringen från det att lagen införlivas i svensk rätt ska utreda vilka konsekvenserna faktiskt har blivit. 9 (S): Som vi precis har hört diskuterar vi tullbrottsdatalagen. Den ersätter en tidigare lag om samma saker. Det handlar alltså om hur och andra myndigheter hanterar personuppgifter i sitt myndighetsutövande där man försöker beivra brott så gott som möjligt. Det här är en av fem mycket liknande lagar. Vi kommer att debattera en annan av dem . Det är den som kallas för skattebrottsdatalagen. Utöver de här två lagarna finns polisdatalagen, kustbevakningsdatalagen och åklagardatalagen. De här lagarna är samkörda så att de ska se så lika ut som möjligt och fungera på samma sätt över alla våra myndigheter. De är framtagna nu allihop. Tre är redan beslutade, och två debatterar vi som sagt här . De är gjorda för att effektivisera hanteringen av personuppgifter och skydda integriteten för dem vars personuppgifter man hanterar när man utreder brott. Det här är naturligtvis en balansgång. Vi har alla ett intresse av att effektivisera och se till att man kan beivra brott på ett så bra sätt som möjligt, men vi måste också skydda människors integritet och de uppgifter som finns, åtminstone tills vi vet om de är skyldiga. Jag tror inte att vi egentligen har så stora skillnader mellan partierna när det gäller synen på detta. Vi jobbar för att se till att det här blir teknikneutralt. Den stora delen i de här lagförändringarna är att vi ska kunna tillämpa samma lagar och regler oavsett vilken ny teknik myndigheterna kommer att behöva använda och som de kommer att få möjlighet att använda . Målet är också att de alla ska kunna samverka. Jag yrkar därför avslag på den reservation som har och bifall till propositionen med motiveringen att vi inte över huvud taget borde ta beslut om att utreda någon av de här lagarna var för sig. Det här är ett fint paket som vi behöver hålla ihop. Regeringen har dessutom ett stående uppdrag att se över och förbättra lagar vid behov, och alla de här myndigheterna har kontakt med regeringen och med andra, oss som sitter i insynsråden för myndigheterna till exempel, för att föra fram behov, åsikter och synpunkter som vi kan dra i efter behov. Det är mycket onödigt att låsa resurser på för att göra någonting vid ett visst datum och dessutom kanske göra det lite större än vad man skulle behöva genom att göra ett formellt utredningsarbete gällande hur de här lagarna slår. Det sker kontinuerligt. Jag noterar också att det egentligen säger är att de vill riva upp och ta bort större delen av integritetsskyddet och ersätta det med ett system där man får betalt för att man fått sin integritet kränkt. Jag tycker inte att det är vettigt över huvud taget. Vi kommer att se om det finns fler steg att ta. Man kanske kan nagga integriteten i kanten för att bekämpa brott på ett mer effektivt sätt. Men att ta bort det i större sjok och ersätta med monetära, alltså pengamässiga, ersättningar för att man råkar hamna i kläm tycker jag inte är ett bra sätt att lösa problematiken. 10 (SD) replik: Jag tror att har missuppfattat mig. Vi är inte intresserade av att införa någon form av monetär ersättning. Det är snarare på det sättet att någon som blir skadad av integritetskränkningar ska få ordentlig upprättelse, och man ska självfallet få skadestånd. Människor ska inte behöva acceptera att lida skada därför att staten gör intrång i deras personliga integritet. Det tycker jag är en grundläggande princip. Jag kan inte förstå att Socialdemokraterna kan vara emot en sådan ordning. Den regeln finns ju . Vi tycker att man borde stärka individens rätt i det fallet. Jag förstår alltså inte riktigt hur resonerar. Våra förslag om att utreda konsekvensen av det här förslaget grundas på att regeringen under den här mandatperioden konsekvent har varit extremt dålig på att utvärdera sina lagförslag. Det har man fått kritik för, från såväl och Lagrådet som andra. Och det har varit ett otal motioner och diskussioner i kammaren om den processen. Jag förstår inte att Socialdemokraterna inte kan gå med på detta, när det finns farhågor om att de här förslagen kommer att leda till att man inte lyckas med målsättningarna med lagstiftningen. Utvärdering är viktigt. Jag tycker att Socialdemokraterna borde kunna gå med på det. 11 (S) replik: Lagar och lagförändringar utvärderas som sagt kontinuerligt. Oppositionens hets på utredningar har vi sett i utskottet hela den här mandatperioden. Det har till och med gått så långt att man har krävt utvärderingar innan lagändringarna har trätt i kraft. Man har haft idéer om att utvärdera så fort man bara kan. Det har till och med blivit så att man vill göra det innan lagarna trätt i kraft. Det är ju lite svårt. Men jag förstår; om man inte har särskilt mycket annat att komma med blir det här en liten snuttefilt som man kan ta till. Man kan kräva en liten, extra utredning för att visa att man ändå gör någonting. Det får man absolut göra. Men vad det skulle ge är svårt att se. I det här fallet gör vi bedömningen att de utvärderingar och det arbete som görs kontinuerligt av all lagstiftning är fullt tillräckligt för att hantera de här frågorna. 12 (SD) replik: Utvärderingar av lagstiftningen ska göras kontinuerligt, . Problemet är att man inte gör tillräckligt många och omfattande kontroller av vilka resultat man får av den lagstiftning som vi röstar igenom i kammaren. Det leder till att den samlade långsiktiga effekten av lagstiftningen blir osäker och förmodligen inte den som avsågs från början. Regeringen är dålig på det här. Det finns bevis för det. Oberoende aktörer, som ska granska det här, kritiserar regeringen för att den inte gör tillräckliga utvärderingar och uppföljningar av sin lagstiftning. Det kan inte eller någon annan prata bort. Vi föreslår att man ska göra en seriös uppföljning efter att lagen har verkat för att se om man behöver skärpa reglerna. Det kanske är på det sättet att vi i fortsätter att lägga ned utredningar av brott med lägre straffvärde än fängelse. Den stora mängden brott ligger i det spannet. Det är en fråga om att få bra acceptans för hela rättsväsendet och den svenska rättsskipningen. Där är en del. Det är vad det handlar om. Det är tråkigt att Socialdemokraterna inte vill se en sådan uppföljning för att göra lagstiftningen bättre. 13 (S) replik: Det som är viktigt är hur många utredningar som behövs och genomförs och hur många av de brott som faktiskt begås som beivras. Det är egentligen det vi står här och talar om. Det är framför allt en resursfråga och inte en lagstiftningsfråga. Det är inte här problemet ligger. Problemet är att man inte har resurser nog för att utreda precis allt som händer. Det är en fråga som vi i allra högsta grad kan diskutera. Jag tror att alla är överens om att vi skulle vilja se till att det finns mer resurser för att utreda brottslighet. Jag tror inte att jag någonsin har hört någon i kammaren vara emot det. Att hänga upp sig på de här sakerna kommer dock inte att leda den diskussionen särskilt långt framåt. får vi se hur lagarna kommer att slå, och vi kommer att kunna skruva i dem . Jag har på intet vis sett att det skulle finnas ytterligare behov av utredningar på den punkten. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2016/17:SkU29 Skattebrottsdatalag (prop. 2016/17:89 och prop. 2016/17:91 delvis) 14 (SD): Beträffande brottsbekämpning ser positivt på det förslag som regeringen lägger fram. I det här betänkandet är vi inte heller emot innehållet i sak. måste man göra en avvägning mellan å ena sidan säkerhet i samhället eller effektivitet och å andra sidan frihet för den enskilde, eller som i detta fall den enskildes integritet. När frihet eller integritet inskränks eller riskerar att inskränkas behöver utvecklingen följas noga och uppföljningar göras för att säkerställa att inskränkningarna står i rimlig proportion till det brottsbekämpande syftet. Skattebrottsdatalagen är en lag med syfte att skapa förutsättningar för att hantera data i skattebrottsutredningar. I princip ska brottsutredningar förenklas och underlättas. Det möjliggörs delvis genom att förbättra utbytet av information mellan myndigheter, vilket vi också har ställt oss positiva till i det här betänkandet och i andra sammanhang. Att regeringens förslag syftar till att tillvarata den enskildes personliga integritet är positivt. Men det behöver också följas upp. Vårt förslag är att det ska göras efter lagens ikraftträdande. I händelse av att vårt förslag inte vinner gehör hos majoritet betraktar jag det ändå som positivt att skatteutskottets majoritet i betänkandet uttalar att man utgår ”från att regeringen kommer att följa frågan om huruvida skattebrottsdatalagens syften uppfylls utan att lämnar ett tillkännagivande om detta”. Även den majoritetsskrivningen kan vara värd att följa upp. Jag yrkar bifall till reservationen. 15 (S): Det här är den sista av de fem lagar som jag talade om i mitt förra inlägg om tullbrottsdatalag. Det här gäller skattebrottsdatalagen. Den ser likadan ut, och vi har egentligen inte hört någonting nytt här. Jag nöjer mig därför med att hänvisa till den diskussion vi hade tidigare och yrkar bifall till propositionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 9 Bokföringsbrott i filialer betänkande 2016/17:CU17 Bokföringsbrott i filialer (prop. 2016/17:149) Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) § 10 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott Grovt fordrings-bedrägeri och andra förmögenhetsbrott betänkande 2016/17:JuU13 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott (prop. 2016/17:131) 16 LAWEN REDAR (S): Under den här mandatperioden har justitieutskottet på det straffrättsliga området behandlat och debatterat olika kapitel på straffrättsområdet. Utskottet har inriktat sig på framför allt straffrättens betydelse för den som har blivit utsatt för brott. Vi har ägnat tid åt unga människor, kvinnor och barn, och är det att slå ett slag för de äldre – för pensionärerna – och deras rätt att få leva ett gott och tryggt liv. I det här uppdraget blir det alldeles naturligt att reflektera över den samhällsmodell som den äldre generationen genom kreativitet, kunskap och kamp har utvecklat åt oss. Vi är riksdagsledamöter i ett land med en av världens mest framgångsrika samhällsmodeller. Samhällsmodellen går ut på att vi progressivt betalar skatt för att utjämna ekonomiska skillnader, för att barnen ska kunna gå i skolan, för att de sjuka ska ha rätt till vård och för att de äldre ska ha rätt till en kvalitativ äldreomsorg. Det är en samhällsmodell som leder till en stark ekonomi och som värnar om att ingen i samhället ska behöva gå arbetslös. Människor ska ha rätt till sociala försäkringar och en basal trygghet. Grovt fordrings-bedrägeri och andra förmögenhetsbrott Dessvärre ser vi att vi – liksom på många andra områden – behöver jämna ut den klassklyfta som består i att allt färre har en god pension att se fram emot på ålderns höst. En alltför stor grupp pensionärer saknar en ordnad pension. Det åligger samtliga partier att lösa den här trygghets- och rättvisefrågan. Den socialdemokratiskt ledda regeringen har börjat med att sänka skatten för pensionärer, men vi vet alla att betydligt mer måste till. Inom justitiepolitikens område ser vi att de äldre är en särskilt sårbar grupp. Äldre utsätts för vissa typer av brottslighet när fysiken är vad den en gång var. Levnadssättet innan all rationalisering har också blivit föremål för kriminalitet, till exempel när större kontantuttag görs för att betala räkningar och handla. Dessutom är ensamheten bland de äldre ett omfattande samhällsproblem, framför allt när den gör att okända personer obemärkt kan ta sig in hos en äldre som har öppnat ytterdörren. Genom kunskap och informationsspridning kan mycket av brottsligheten mot äldre förebyggas. Men sedan finns det nya typer av brott och nya gärningar som behöver kriminaliseras. Ett sådant nytt mönster är föremål för den här debatten och för regeringens proposition. Systematiska fakturabedrägerier har förekommit , men de har vuxit i omfattning. Teknikutvecklingen bidrar till att bedrägerierna har blivit mer avancerade och riktar sig till sårbara målgrupper i samhället. Det drabbar särskilt de äldre. handlar det om mindre belopp, men genom en avancerad systematik riktar bedrägerierna sig till många och omsätter på så sätt stora belopp. Det är ofta systematiken som är utmaningen för polisen att utreda. Varje enskilt brott måste styrkas. Det gör också att omfattningen av brottets karaktär inte har fått genomslag i straffmätningen. Bedrägeri förutsätter höga beviskrav gällande rekvisitet vilseledande. Varje enskilt vilseledande måste styrkas, vilket i praktiken innebär att en åklagare måste förhöra varje målsägande om varje enskild faktura och skälet till att den brottsutsatte har betalat fakturan. Problemet är att bluffakturor i stora antal innebär att brottet inte fokuserar på gärningsmannens handlingssätt och systematik utan på konsekvenserna för den enskilde i varje enskilt fall. Vad vi därför ska lagstifta om är införandet av en ny straffbestämmelse som säger att den som riktar betalningsuppmaningar till en vidare krets i syfte att vilseleda till handling som innebär för gärningsmannen och skada för mottagaren ska dömas för grovt fordringsbedrägeri till fängelse i lägst och högst . Det ska alltså inte längre behövas något förhör med varje enskild målsägande, utan straffansvaret inträder när avsändaren har förmedlat eller avsänt uppmaningen. Förberedelse till sådan handling ska också kriminaliseras. Utöver en nykriminalisering presenterar regeringen ett flertal förslag som tar sikte på förmögenhetsbrotten i allmänhet. Det handlar om beteckningar, rubriceringar och gradindelning av brotten. Bland annat är det tillgrepp av fortskaffningsmedel, egenmäktigt förfarande, olovlig energianvändning, ocker, häleri, svindleri och olovligt brukande som kommer att ha en grov svårighetsgrad. Grovt fordrings-bedrägeri och andra förmögenhetsbrott Kvalifikationen för grov stöld ska också kompletteras så att den särskilt ska beaktas när intrång görs i bostad eller i de fall när det handlar om en sak som någon burit på sig eller haft i sin omedelbara närhet. Med den här propositionen blir det också justeringar i dessa straffskalor. Dagens proposition behandlar viktiga områden och avser att skydda de särskilt sårbara målgrupper som vi har i samhället och som riskerar att utsättas för bedrägeri och bluffakturor. Jag menar att det här är viktig politik för att komma åt den kriminalitet som drabbar äldre. Den hänsynslöshet som drabbar en redan ekonomiskt utsatt grupp ska därför vara kännbar för den som begår brottet. Avslutningsvis har vi socialdemokrater reserverat oss mot utskottets förslag till tillkännagivande gällande inbrottsstöld och upprepade stölder. Inbrottsstöld som brottskategori har jag kommenterat i andra straffrättsliga debatter, och min uppfattning är att det är så att gärningen är kriminaliserad under beteckningen grov stöld. Annars delar vi uppfattningen att områdena kontinuerligt ska följas av justitieutskottet men att frågan ska behandlas när ytterligare beredningsunderlag finns. Därför står vi bakom våra reservationer, men vi kommer inte att yrka bifall till dem. 17 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det är kanske inte så vanligt när man befinner sig i opposition, men i det här fallet är det som har tagit ledningen för hur man ska arbeta med dessa frågor, oavsett vad man från Socialdemokraterna säger om att man ska slå ett slag för de äldre. Det tycker jag verkligen att man ska göra. Det är viktigt. Den här brottsligheten drabbar äldre människor hänsynslöst. Normalt talar man inte så mycket om integritetskränkningar och upplevelser som innebär att man känner en stor otrygghet efter förmögenhetsbrott, men i de här sammanhangen finns det anledning att tala om det. Jag kan inte låta bli att kort berätta varför jag känner att detta är väldigt angeläget. En gång i tiden när jag arbetade som polis förekom det – precis som – ganska många bostadsinbrott. De äldre människor och ålderspensionärer som hade fått sitt hem uppochnedvänt och kära ägodelar – sådant som inte hade annat än affektionsvärde – stulna förstod inte vilket ekonomiskt värde som gammalt arvegods hade, ägodelar som familjen kanske hade ägt sedan generationer tillbaka. Dessa äldre blev väldigt otrygga efter det här. Tragiskt nog fick man ofta åka tillbaka till samma adress när människor hade avlidit efter det att de hade drabbats av inbrott. Jag kan inte dra någon annan slutsats än att många av de äldre och sköra människor som drabbades av inbrott tog väldigt illa vid sig av den här typen av brott. Därför är det viktigt – precis som det som är bakgrunden till det här betänkandet – att man ska se allvarligare på förmögenhetsbrott som har en integritetskränkande karaktär. Grovt fordrings-bedrägeri och andra förmögenhetsbrott Det finns också anledning att se allvarligt på just inbrottsstöld i bostäder. Det är någonting som har lämnat ett tillkännagivande om till regeringen. har regeringen inte gjort någonting på detta område. Det här handlar om att slå ett slag för de pensionärer som vi talar om. När någon bryter sig in i andra människors hem och äldre, värnlösa och skyddslösa drabbas ska den personen bli straffad för det på ett konsekvent och rimligt sätt. Vi har som sagt lämnat två tidigare tillkännagivanden. I det ärende och i den proposition som har lagts på bord hade regeringen kunnat ta in ett beredningsunderlag och föra in detta. Det har dock inte skett. Därför finns nu ytterligare ett tillkännagivande, ett tredje, om inbrottsstöld, och detta är tidssatt. ska regeringen återkomma till med ett förslag till en ny straffbestämmelse om inbrottsstöld. Jag vet inte varför det inte finns något intresse för att ta tag i frågan. Visserligen sker skärpningar i ärendet när det gäller kvalifikationsgrunden. döms den som gör sig skyldig till ett inbrott i bostad – det kan handla om permanentbostad eller fritidshus – för grov stöld. Men det rör sig inte om en egen brottsrubricering som påvisar allvaret. Grov stöld kan ju också handla om att stjäla en handväska som någon bär på sig eller har i sin närhet. Det är inte riktigt samma sak som att få hela sitt hem vänt uppochned och kanske få gammalt arvegods stulet. Vad avser systematik i brottsligheten hade det med beredningsunderlaget i propositionen varit möjligt att införa systematik som kvalifikationsgrund. innefattas detta i begreppet ”brott av särskilt farlig art”. Det gäller exempelvis om stölder har varit av särskilt farlig art. Regeringens argumentation för varför systematik inte ska införas som kvalifikationsgrund är att det skulle innebära en uppenbar risk för felaktig tolkning. Jag förstår inte detta resonemang. Med tanke på att jag även har sett detta i domstol vet jag att det finns många fall med serier av snatterier där personer har dömts för snatteri, trots att det samlade värdet på det som har stulits kanske har varit 15 000–. Om det hade stulits vid ett enda tillfälle hade det handlat om stöld, men i dessa fall har personen dömts för snatteri. Man kan fråga sig vilket som är allvarligast. Har systematik betydelse eller inte? Jo, det har det, också som isolerad företeelse. Naturligtvis borde något som man gör upprepade gånger och till samma belopp medföra att det kvalificeras som stöld eller grov stöld på samma sätt som när det sker vid ett enda tillfälle. Som det nu är kan tio tillfällen leda till dom för snatteri. Regeringen och i detta fall riksdagsminoriteten har en annan uppfattning om detta. Men det finns tillkännagivanden, och regeringen ska återkomma till även i denna fråga. Jag vill slutligen säga något om grovt fordringsbedrägeri.