prot · H409100 · 2017-04-26 00:00:00 — Det tidigare hade ett liknande uppdrag, men det lades ned 2007 av den dåvarande regeringen. Då överfördes uppdraget att bedriva arbetsmiljöforskning till universitet och högskolor. Därför är det oerhört viktigt att en utredning tillsatt av regeringen föreslår ett nationellt arbetsmiljöcentrum vid . Centrumets uppgift ska vara att samla in och sprida kunskap om arbetsmiljö samt utvärdera och analysera effekterna av arbetsmiljöpolitiken. Särskild tyngdpunkt bör ligga på arbetsmiljön i kvinnodominerade branscher. Jag avslutar med att yrka avslag på samtliga motioner och yrka bifall till att regeringens skrivelse läggs till handlingarna. 55 (L): Det här betänkandet rör arbetsmiljö och arbetstid. När man lyssnar på Socialdemokraterna skulle man kunna tro att det berör precis allting annat. Men jag ska försöka att hålla mig till ämnet och tala om det som betänkandet rör, nämligen arbetsmiljö. Jag vill fokusera särskilt på ett område som måste vara mycket prioriterat i arbetsmiljöarbetet. Det rör den psykiska ohälsan. Den psykiska ohälsan är ett stort problem, inte bara i arbetslivet utan i hela samhället. Det är helt enkelt väldigt många människor i som mår dåligt. Det är inte nödvändigtvis ett specifikt svenskt fenomen. Det är så i många länder . Det har säkerligen att göra med en rad olika faktorer. Man kan se gemensamma drag i olika länder i västvärlden och i länder som är snarlika vårt, givetvis. Men det är ett stort problem för . Den psykiska ohälsan har också ökat väldigt mycket. Bland kvinnor är det den vanligaste orsaken till anmälan om arbetssjukdom. Den utvecklingen måste givetvis brytas. Man skulle kunna säga att det är en folksjukdom i att må dåligt. De ökade sjukskrivningarna till följd av psykisk ohälsa gäller i väldigt stor utsträckning kvinnor i offentligfinansierad verksamhet. Det handlar om kvinnor som har höga krav på sig och som tar ett stort ansvar men som har lite beslutsbefogenhet. Tyvärr är det alltför ofta dåliga arbetsgivare och dåliga chefer. Det handlar om kvinnor som jobbar nära människor och som ofta befinner sig i en utsatt situation. Exempel på yrkesgrupper är socialsekreterare, lärare och sjuksköterskor. Det är personer som blir klämda mellan orimliga krav, stor stress, patienter, klienter, elever, bristande chefskap, otydlighet i arbetsuppgifter och så vidare. Detta kan skapa en extrem stress hos många ansvarsfulla människor, ofta kvinnor, som är välutbildade men som inte har relevant lön. Med tanke på den utmaning som delar av välfärden står inför är det ett problem att inte kan klara grundläggande åtaganden i välfärden, till följd av att många som arbetar där helt enkelt inte mår bra. Det är ett stort arbetsmiljöproblem. Detta har givetvis att göra med jämställdhetsaspekter. Det handlar om bristen på feminism, en feministisk syn, och åtgärder för det. Det finns arbetsmiljöaspekter på detta, och det finns en rad andra dimensioner. Den svenska välfärden bärs i huvudsak upp av kvinnor. Systemet i förlitar sig på att de som arbetar med människor ställer upp när det behövs – och de gör det. Vi hade inte klarat flyktingkrisen och en rad andra situationer annars. När telefonen ringer mitt rycker de ut. När de behöver stanna på jobbet gör de det. När arbetsbelastningen är alldeles för hög kämpar de på. Den svenska välfärden förlitar sig på att de som jobbar där inte säger nej. Att det i huvudsak är kvinnor beror givetvis på den ojämställdhet vi har i , fru ålderspresident. Kvinnor uppmanas att jobba i de människonära yrkena medan män inte gör det – det är ett faktum. Kvinnor uppfostras till att vara ansvarstagande och omvårdande och att inte sätta sig själva främst. Detta är ett mycket stort jämställdhetsproblem som går långt tillbaka i tiden. Det innebär ett väldigt stort ansvar för stat, riksdag, kommuner, landsting och andra att inte dra nytta av denna ojämlikhet genom att förvänta sig att de som arbetar inom välfärden alltid ska ställa upp. Det har nämligen ett väldigt högt pris för den enskilda individen. Det får höga sjukskrivningstal som följd. Det finns personer i arbetslivet i som får för stor personlig press. Det skapar psykisk ohälsa, vilket leder till att de till slut går in i väggen eller på andra sätt hamnar utanför. Detta beror inte på att människor skulle vara veka. Det beror inte på att personer inte vill utföra sitt jobb. Det är precis tvärtom. Det handlar ofta om personer som arbetar för mycket för att lösa sin uppgift, men uppgiften i sig är orimlig. Det är personer som tar så stort ansvar, ofta för att de arbetar med människor i en utsatt situation, att de till slut känner att de bär hela den svåra situationen på sina egna axlar. Det systematiska arbetsmiljöarbetet är oerhört viktigt för att förebygga psykisk ohälsa, men det är på inget sätt någon mirakelkur. Det handlar i väldigt hög grad om att kommuner och landsting måste bli bättre arbetsgivare. Samma sak gäller givetvis privata aktörer, men kommuner och landsting är de överlägset största arbetsgivarna och är också politikerstyrda verksamheter. De måste förbättra sin förmåga att rekrytera men också att behålla personal. Inte minst måste de även utveckla sitt chefskap. Som jag nämnde handlar det också om jämställdhet. I den bästa av världar släpper vi jobbet när vi går hem. Men så fungerar det inte alltid, utan jobb och fritid, sömn och vakenhet, måltider med mera flyter liksom ihop. Det tror jag att många inom politiken också är väl medvetna om. Kvinnor utför mer hushållsarbete än män, och vem som dammsuger och hänger upp tvätten påverkar också situationen i en mycket vidare mening än bara hemma i vardagsrummet. Kvinnor utför mer hushållsarbete än män även i familjer där föräldrarna bor tillsammans. Kvinnor utgör dessutom huvuddelen av helt ensamstående föräldrar, alltså de föräldrar som har huvudansvaret för barnen. Det är tydligt att vi behöver förändra samhället för att säkerställa att kvinnor inte arbetar för mycket både på jobbet och hemma i relation till männen i samhället. Självklart kan man inte ha en hög arbetsbörda på arbetet och i hemmet . Det går inte hur länge som helst; det vet vi. Att förstå hur dessa strukturer hänger ihop är ett ansvar som vi i har när vi talar om sjukskrivning och arbetsmiljö. Vi har vidare en rad myndigheter, arbetsmiljöstrategi och mycket annat som är väldigt viktigt. Som vi vet har det skett neddragningar tidigare; sedan skalade man upp anslagen och så vidare. Detta hänger dock inte nödvändigtvis ihop med att inspektionerna blir fler, och frågan om arbetsmiljö tror jag har en mycket djupare problematik, fru ålderspresident, än vad vi rår på bara i vår myndighetsstyrning. Det handlar även väldigt mycket om strukturer i samhället och en bristande jämställdhet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) betänkande 2016/17:FiU27 årsredovisning (redog. 2016/17:RR1) Tjänstgörande ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) betänkande 2016/17:FiU23 2016 (framst. 2016/17:RB1, framst. 2016/17:RB2 och redog. 2016/17:RR2) Tjänstgörande ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) § 10 Den parlamentariska kontrollen av Europol – reviderat förslag Den parlamentariska kontrollen av Europol – reviderat förslag Tjänstgörande ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) § 11 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott betänkande 2016/17:JuU14 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott (prop. 2016/17:108) 56 (SD): Det finns i huvudsak två skäl till att ställer sig bakom delar av de föreslagna skärpningarna av straffskalorna i betänkandet Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott För det första har vi reflekterat över att allmänheten och kanske framför allt brottsoffer och deras anhöriga sällan känner en riktig upprättelse genom de straff som döms ut för många våldsbrott. Det främsta och viktigaste skälet till vår hållning handlar alltså om brottsofferperspektivet och just upprättelse för brottsoffer genom att verka för att straffpåföljderna för våldsbrott blir betydligt längre. För det andra blir vissa personer bättre människor av att sitta i fängelse. Närmare specifikt är det just strafftiden kring som visar på den största differensen mellan dem som återfaller i brott och dem som inte gör det lika lätt. De som sitter än återfaller nu betydligt mindre i brott än de som sitter och mindre på anstalt. Det här beror såklart på att kriminalvården får bättre förutsättningar att göra ett bättre arbete med dem som sitter inne . Det andra skälet till vår hållning är alltså att vi vill skapa bättre förutsättningar för att färre som blir dömda för våldsbrott ska återfalla i brott efter avtjänat straff. I det här betänkandet har ett samlat grepp kring ett begränsat antal brottstyper hanterats. Förslagen innebär i regel för dessa brottstyper höjda minimistraff från dagens sex månaders fängelse till nio månaders fängelse. ser positivt på att straffskalorna skärps i syfte att ändra påföljderna med ett högre straffvärde för vissa våldsbrott som resultat. Vår ambition är dock, till skillnad från regeringens, att göra en bredare översyn av samtliga våldsbrott och att även justera olika brottskategoriers såväl maximinivåer som miniminivåer. För att uppnå den samlade ambitionsnivå som vi eftersträvar krävs det dock en bredare översyn och beredning för att skapa en sammanhållen helhet. Av den anledningen väljer vi att begränsa våra förslag till de förutsättningar som vi upplever att regeringens proposition ger utrymme till. En rimlig avvägning utifrån förhållandena till andra straffskalor och med bibehållen möjlighet till en differentierad straffmätning anser vi är:  att minimistraffet för grov misshandel och grov utpressning höjs från till fängelse  att minimistraffet för grovt olaga tvång och grovt olaga hot höjs från sex månaders till fängelse. Avslutningsvis kan jag väl bara att säga att även för denna debatt finns skillnader i hur vi ser på brott och straff i den här kammaren. Regeringens samarbetsparti, , delar inte vår syn på att brottsoffer förtjänar en rejäl upprättelse genom hårdare straff för våldsbrott och föreslår därför att hela propositionen avslås. Det är värt att tänka på att ett så kallat feministiskt vänsterparti inte står upp för alla de kvinnor som på olika sätt utsätts för våldsbrott av män, som det oftast är. anser att dessa män förtjänar låga straff, för de tror att korta straff och mindre möjlighet till behandling gör kvinnomisshandlare till bättre människor. Framför allt tror att våldsutsatta kvinnor mår bättre av att efter en avhandlad rättegång kunna stöta på sin förövare ute i friheten. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Vi delar inte uppfattning, och vi vill gå längre än regeringen när det gäller hårdare straff för våldsbrott. Därför väljer jag att yrka bifall till vår reservation i detta betänkande. 57 (V): Jag ska erkänna att det inte är så lätt att göra en bra politisk debatt av en sådan här proposition. Men enkelt uttryckt är det här förslaget som regeringen lägger fram inte tillräckligt bra motiverat när det gäller varför straffen ska skärpas så mycket som föreslås. Regeringen har agerat mer känslomässigt än juridiskt. Den stora frågan under mitt anförande kommer att vara: Varför? Straff kan skärpas för att polisen ska prioritera brottet högre, lägga ned mer resurser på brottet och använda fler metoder för att utreda brottet. Det anser i alla fall . Ett utdömande av straff utgör samhällets yttersta maktmedel mot medborgarna. Straffet fyller ingen reparerande funktion utan används för att med mening skapa lidande för personer som döms. Det är därför viktigt att straffskärpning verkligen är genomtänkt och motiverat. Straffen skärptes senast – då av alliansregeringen. Men den lagen var inte så bra skriven, och domstolarna hade därför lite svårt att följa det som hade beslutat. vill regeringen måla upp bilden av att straffen inte alls har skärpts och vill därför skärpa straffen lite till. Men det här stämmer inte. Enligt , som har utvärderat lagen, har reformen inneburit en påtaglig höjning av straffen när det gäller grov misshandel, som är den vanligaste brottstypen bland de allvarliga våldsbrotten. Sammantaget gör Brå bedömningen att straffmätningsreformen har fått ett betydande genomslag i rättstillämpningen. Ändå vill regeringen höja straffen ännu lite mer. Det svenska straffsystemet vilar på den grundläggande principen om proportionalitet och ekvivalens. Svåra brott ska bestraffas strängare än lindriga brott som lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. Nivån på straffet ska stå i proportion till den skada eller fara som brottet innebär och indikera hur allvarlig gärningen är i förhållande till andra brott. Straffet ska ge uttryck för samhällets av den brottsliga gärningen. Ja, det är meningen att det ska vara så krångligt. är inte enkelt. Det svenska straffsystemet vilar också på humanitetsprincipen, vilket innebär att samhällets ingripande mot den enskilde med straff bör ske med försiktighet och inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt. I propositionen saknas en konsekvensanalys av fängelsestraffets negativa konsekvenser respektive kostnader. Konsekvenserna av förslaget har inte heller analyserats tillräckligt ur ett barnperspektiv. Att det både i utredningen och i propositionen tycks ha glömts bort att det faktiskt är människor som kommer att drabbas och beröras av den föreslagna straffskärpningen är också anmärkningsvärt. Det som inte heller nämns är konsekvenserna av propositionen, som kommer att leda till en årlig ökning av strafftiderna på anstalt med och som kommer att kosta . Regeringen har i den här propositionen inte kunnat svara tillräckligt väl på varför straffskärpningen ska genomföras. Varför behövs den? Vad syftar den till? I det här fallet saknas godtagbara skäl till att höja straffskalorna på det sätt som regeringen föreslår. anser att lagstiftningsinstrumentet och utformningen av straffskalor inte ska användas som brickor i ett symbolpolitiskt spel. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott anser att uppsåtlig och allvarlig våldsanvändning är mycket klandervärd och att människor som gör sig skyldiga till sådana brott ska lagföras. Vi väljer dock att lyssna till vad forskning och vedertagen erfarenhet säger i stället för att styras av populism vid utformningen av vår rättspolitik och vårt lagstiftningsarbete. Att ställa sig kritisk och frågande till att ständigt lagstifta och generellt föreslå längre straff innebär inte att ser på brottslighet med lätthet, men vi ser allvarligt på rättssäkerheten. Tunga remissinstanser, kriminologiska institutionen vid och juridiska fakultetsnämnden vid samma universitet, anser att regeringen inte tillräckligt väl motiverar förslaget. Motiveringarna som används är enkla att empiriskt besvara och motbevisa. Den här propositionen är ett uttryck för att regeringen fortsätter det arbete som startade och även misslyckades med. Det är inte första gången som regeringen följer politik angående straff. Jag har den största respekt för att det finns en viljeyttring om att straffen ska vara si och så långa, men lagstiftning inom ramar är inte bara partipolitik, utan den måste även juridiskt och empiriskt kunna motiveras. Det kan varken eller göra. Och det är beklagligt. Det främsta motivet som regeringen använder i propositionen är att samhället ser allvarligt på våldsbrottsligheten. Visst är det så. Våldsbrott är ytterst allvarligt. Men det finns ingen empiriskt grundad kunskap som stöder uppfattningen att det allmänna rättsmedvetandet kräver strängare straff för våldsbrott. Det finns ingen empiri. Det finns bara en känsla som regeringen känner. Jag anser att vi faktiskt ska lyssna mer på jurister än på känslor. Jag är inte alls jurist, men ett flertal av justitieutskottets ledamöter är jurister. tycker jag att er jur. kand. väger högre än ert partipolitiska medlemskap. vill avslå hela propositionen, och jag yrkar bifall till reservation 1. 58 (L): Liberalerna har en reservation i betänkande JuU14 om straffskalor för vissa våldsbrott, och jag yrkar bifall till vår reservation 3. Den behandlar frågan om fridskränkningsbrott och kvinnofridskränkning. Liberalerna har tidigare och återkommande uppmärksammat den viktiga frågan. Det handlar bland annat om frågan om behovet av omvänd kommunarrest. Vi har lagt fram förslag på hur det krångliga regelverket ska förändras när det gäller elektronisk fotboja för att komma åt kvinnovåldet och inte minst de män som förgriper sig på exfruar eller sambor. Vi har också föreslagit att man ska höja minimistraffet för grov kvinnofridskränkning. Vi hade en debatt med justitieminister där vi påtalade problemet med att få döms för brottet. Vi fick fram siffror, och det fanns också siffror i medierna, nämligen att 13 400 fall anmäldes men att det bara var ca 1 000 personer som dömdes för grov kvinnofridskränkning. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Den lagstiftning som Alliansen med dåvarande skärpte 2013 har fått viss effekt i den meningen att den har ökat medvetandet och att det syns att det finns många fall. Men vi anser inte att lagstiftningen har fått det genomslag som vi hade hoppats på, nämligen fler åtal och att personer också döms för de allvarliga brotten. Med den utgångspunkten instämmer jag inte i inlägg i kammaren att inte något behöver göras och att propositionen ska avslås. Det är direkt oansvarigt. Det är självklart att Liberalerna biträder regeringens förslag i propositionen, som i huvudsak går ut på att höja minimistraffet på ett antal punkter. Vi från Liberalerna vill gå längre. Vi ställde också en fråga till regeringen om utvärderingen, bland annat om det inte var dags att se över straffskalan för kvinnofridskränkning. Vi fick då beskedet att regeringen avvaktar. Regeringen anser att det är för tidigt att ändra i lagstiftningen och att man i stället vill göra en utvärdering. Vi har noterat att man gör en översyn av lagstiftningen rörande sexualbrott. Jag kan inte konkret hitta vad regeringen gör när det gäller utvärdering av den del jag har tagit upp, och jag har inte sett någon proposition som är på väg fram för att höja straffen för grov kvinnofridskränkning. Regeringens retorik om att det här är en prioriterad fråga har inte parerats med konkreta förslag till skärpt lagstiftning till kammaren. 59 LAWEN REDAR (S): Synen på hur allvarlig en brottstyp är förändras i takt med samhällsutvecklingen. Samhällsutvecklingen innebär både att vi lagstiftare kommer att behöva kriminalisera nya gärningar i samhället och att straffen för vissa brott kommer att behöva skärpas i takt med att nya brottsmönster växer fram. Avvägningen vi står inför är hur vi å ena sidan ser till att den som har hamnat i kriminalitet kan lämna det livet bakom sig, å andra sidan markerar att vissa brott i samhället är mer klandervärda och ska innebära mer kännbara påföljder. Samhällsutvecklingen beträffande mätningen av ett brotts klandervärdhet går för det mesta framåt. Det är viktigt att vi bedömer barnaga, våldtäkt och äktenskapstvång som allvarlig brottslighet, till skillnad från . Den strängare synen återspeglas i en straffnivå som åtminstone någorlunda står i proportion till brottens allvar. Men även här behöver vi vidta andra och nya åtgärder, inte minst beträffande en ny våldtäktslagstiftning. har synen på de allvarliga våldsbrotten och förmögenhetsbrotten kommit att förändras till det strängare. Det är bra. Den dåvarande borgerliga regeringen försökte genom straffmätningsreform att åstadkomma förändringar. Det man gjorde var att ändra de allmänna bestämmelserna om straffvärde i syfte att få domstolarna att främst värdera de objektiva omständigheterna. På så sätt skulle straffen för allvarliga våldsbrott höjas generellt. Men när Brå 2014 gjorde en utvärdering visade det sig att syftet med åtgärderna inte hade uppnåtts. Man kunde inte se några ökningar alls i strafflängden för misshandel, våldtäkt, utpressning eller rån. Enligt utvärderingen var det bara strafflängden för grov misshandel som hade ökat . Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Reformen möttes också av kritik, inte minst i den juridiska litteraturen och debatten. Vill man åstadkomma straffskärpningar måste man höja straffskalorna för de berörda brotten. Därför har behovet av dessa straffskärpningar bestått. Det finns egentligen ingenting i samhällsutvecklingen som föranleder någon annan bedömning än den man gjorde i samband med reform. Uppsåtlig allvarligare våldsanvändning möts snarare av en kraftigare reaktion från allmänheten. Jag tror att det är viktigt att har det i åtanke. talade jag på en stor manifestation i Järva i där medborgare krävde större polisiär närvaro i området och straffskärpningar mot allvarlig och grov brottslighet, särskilt allvarlig våldsbrottslighet. Manifestationen syftade till att hedra minnet av en läkare i området som omkom då hon på en promenad hem blev påkörd av två personer på en motocrosscykel som var anmäld stulen. Föraren lämnade gärningsplatsen trots att den påkörda kämpade för sitt liv. Ärendehanteringen av detta specifika fall pågår, så jag ska inte kommentera det vidare. Men jag kan säga att många av deltagarna på manifestationen lyfte upp behovet av att något görs åt grova brott som misshandel, rån av lokala butiker och utpressning av den som vill vittna. Jag noterar dessutom att lokala företrädare ställde sig bakom manifestationens krav men att i vill avslå en proposition som vill skärpa straffen för denna typ av brottslighet, alltså grov misshandel, grovt rån, grov utpressning, olaga tvång, grovt olaga hot och könsstympning av kvinnor. Jag tycker det är uppseendeväckande, näst intill upprörande. Med detta betänkande om straffskalorna för allvarliga våldsbrott avser vi att åstadkomma straffskärpningar för vissa brottstyper. Vi har övervägt dem tidigare, men det är vi kan åstadkomma dessa förändringar genom den proposition som har lagts fram. Minimistraffet för grov misshandel ska höjas från fängelse till fängelse och . För synnerligen grov misshandel ska minimistraffet höjas från fängelse till fängelse . Vidare ska straffet höjas för grovt rån, grov utpressning, grovt olaga tvång och grovt olaga hot. Absolut viktigast i denna proposition är att straffet för den som bryter mot lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor i stället för fängelse i högst ska få fängelse i lägst och högst . För den grova svårhetsgraden av brottet ska minimistraffet höjas från fängelse till fängelse . Det här är ett brott som vi måste arbeta mycket aktivare mot i samhället, och på detta sätt markerar vi brottets allvarlighet. En särskild straffskala ska också införas för brott som med hänsyn till omständigheterna är att anse som mindre grova, föreskrivande fängelse i högst . Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Jag ska avslutningsvis kommentera Liberalernas reservation om att höja straffen för brottet grov fridskränkning. Så sent som skärptes straffet från fängelse till fängelse . Just nu pågår en översyn av sexualbrotten. Dessutom vidtar vi kraftiga åtgärder mot denna typ av brott, inte minst genom att ta bort reformer på andra områden. Det handlar exempelvis om att ta bort vårdnadsbidrag och annat som gör att kvinnor hamnar i systematiskt förtryck. Jag tror att detta kan vara en framkomlig väg. Vidare har vi ökat resurserna kraftigt till kvinnojourerna och brottsjourerna i samhället. Vi menar att denna proposition ska fokusera på de allvarliga våldsbrotten. Vi kan ha en fortsatt dialog om de åtgärder som Liberalerna lyfter fram, men i denna proposition kommer vi inte att lyfta fram dessa åtgärder. Jag står bakom propositionen i sin helhet och yrkar avslag på reservationerna. 60 (M): Jag yrkar bifall till justitieutskottets förslag. Det är glädjande men inte alls förvånande att vi har en ökad samsyn i dessa frågor.