prot · H409100 · 2017-04-26 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2016/17:415 Interpellation 2016/17:415 Tillkännagivanden från av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är hastigt påkommet förhinder. Interpellation 2016/17:418 Interpellation 2016/17:418 Långa sjukskrivningar av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är hastigt påkommet förhinder. § 3 Anmälan om faktapromemoria Tjänstgörande ålderspresidenten anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2016/17:FPM84 Stärkta befogenheter för nationella konkurrensmyndigheter KOM(2017) 142 till näringsutskottet § 4 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2016/17:178 till civilutskottet 2016/17:3711 till finansutskottet 2016/17:3712 och 3715 till socialutskottet 2016/17:3713 och 3716 till socialutskottet 2016/17:3714 och 3719 till arbetsmarknadsutskottet 2016/17:3710 till trafikutskottet KOM(2017) 142 till näringsutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 5 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2016/17:SfU14 Medborgarskap 2016/17:SfU15 Migration och asylpolitik 2016/17:SfU16 Anhöriginvandring 2016/17:SfU17 Arbetskraftsinvandring 2016/17:FiU33 Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner 2016/17:TU14 Väg- och fordonsfrågor Miljö- och jordbruksutskottets betänkanden 2016/17:MJU13 Skogspolitik 2016/17:MJU14 Fiskeripolitik § 6 Nya utstationeringsregler betänkande 2016/17:AU9 Nya utstationeringsregler (prop. 2016/17:107) 1 (M): Vi ska debattera regeringens proposition om nya utstationeringsregler. En hel del av förslagen är relaterade till regler genom EU-direktiv. Jag tänker inte ta upp dem i debatten utan koncentrera mig på de frågor där vi i Alliansen tillsammans med många remissinstanser anser att förslagen leder fel. Låt mig börja med att säga något om utstationering. Finns det något värde med det? Det sker ca 40 000 utstationeringar i . Merparten av dem sker i byggsektorn; det vet vi. Enligt beräkningar är det samhällsekonomiska värdet av utstationering i ca . Ungefär hälften av det härrör från byggsektorn. kan vi läsa om att vi behöver bygga fler bostäder och mer infrastruktur. Utgångspunkten i den här debatten bör alltså vara att efterfrågan på arbetskraft inom framför allt bostadsbyggandet kommer att vara stor och att det finns viktiga värden i ökad rörlighet på arbetsmarknaden. Vad gäller propositionen har vi i Alliansen ett flertal invändningar. Jag börjar med den övergripande invändningen som Lagrådet varit väldigt tydligt med: Var finns utredningen som stöder att dessa regler gör tillämpningen mer effektiv och ändamålsenlig? I propositionen anförs det ett flertal gånger, men Lagrådet är extremt tydligt och hänvisar till och med till regeringsformen när man säger att lagen inte uppfyller de syften som den sägs uppfylla. De flesta av oss tycker att det är en rimlig utgångspunkt att ha ett syfte och kunna bevisa att det behövs, men det är någonting som regeringen uppenbarligen helt struntar i. Vi i Alliansen anser att den nuvarande lagstiftningen fungerar väl och att det i avsaknad av faktiska argument från regeringen eller en utredning är oklokt att göra några förändringar. Man måste då fråga sig vad det egentliga motivet är bakom regeringens förslag. Liksom många remissinstanser menar vi att regeringens förslag går för långt. Avsikten med lex och bevisregeln var att bevara den svenska arbetsmarknadsmodellen som man slog vakt om den fria rörligheten och uppfyllde krav. De regler som gällt fram till nu innebär att facken haft möjlighet att vidta stridsåtgärder för att säkra efterlevnaden av villkor inom den hårda kärnan i ett svenskt centralt branschavtal. Det kan gälla exempelvis minimilön, arbetstid och semester. Men fackföreningarna måste ta hänsyn till att arbetstagarna redan kan ha villkor som uppfyller kraven, till exempel genom ett utländskt kollektivavtal. Dessutom finns det möjligheter för utstationerande arbetsgivare att freda sig enligt bevisregeln genom att visa att man uppfyller de krav som ställs. Det innebär att arbetsgivaren ska ha visat att det är ställt utom rimligt tvivel att sjysta villkor tillämpas. Med regeringens förslag kommer facket att kunna vidta stridsåtgärder och kräva kollektivavtal av varje företag som kommer hit – även om de uppfyller minimivillkor eller till och med går längre. Givet att de flesta utstationeringar sker – enbart några månader – kan såklart ett kollektivavtal och de skyldigheter som följer av detta med förhandlingar och annat upplevas som betungande. Det kanske rent av gör att vissa företag väljer att inte komma hit. Det, menar vi, är inte någonting som behöver. Liksom flertalet remissinstanser tycker vi också att det här strider mot principer om proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Förslaget riskerar dessutom att vara konfliktdrivande, vilket regeringen har fått påtalat för sig men struntat i. Jag tänker på det att om en arbetsgivare sluter kollektivavtal frivilligt gäller kollektivavtalet i alla delar. Men om en arbetsgivare väljer att avvakta, blir varslad om stridsåtgärd och då tecknar avtal, då gäller en annan typ av kollektivavtal med begränsade skyldigheter. Vad är det för logik, och hur kan man påstå att det blir mer effektivt och ändamålsenligt? Det sista jag vill lyfta fram är det här med transparens. Grunden inom EU är samarbete och den fria rörligheten av varor, tjänster och arbetskraft. Som jag sa inledningsvis är det värdefullt – till och med nödvändigt – för med rörlighet på arbetsmarknaden, och utstationeringen ger samhällsekonomiska vinster för . Men för att utstationerande företag ska vilja och kunna verka i måste de veta vad som krävs av dem, och för att utländska arbetstagare ska känna till sina rättigheter måste de kunna ta del av gällande kollektivavtal. Regler om detta har funnits sedan lex infördes, men vi kan konstatera att de inte efterföljs av arbetstagarorganisationerna. är det ett fåtal – jag upprepar: ett fåtal – kollektivavtal som har lämnats in till . Det är därför obegripligt och oacceptabelt att regeringen inte följer upp detta med någon sorts lagstiftning som ökar transparensen. Konkret innebär detta att med de nya reglerna kan en arbetstagarorganisation vidta stridsåtgärder, men arbetsgivaren kan ha saknat tillgång till det kollektivavtal man ska följa. Det är inte en balanserad lagstiftning. Sammanfattningsvis, herr ålderspresident, vill jag säga att det är viktigt att det finns goda villkor för den som kommer hit och arbetar. Därför är det bra att delar av tillämpningsdirektivet nu genomförs. Det går att förbättra regelverket utan att försvåra för de företag som kommer hit. Men jag anser att det är anmärkningsvärt att regeringen tillsammans med driver igenom de här förslagen, som verkar drivas mer av protektionism än av ett genuint intresse för dem som vill verka och arbeta här. Jag yrkar bifall till reservation 1. 2 (C): låg i ruiner. Min mamma hade just slutat skolan. rådde fullskaligt krig i , och ett splittrat stod maktlöst inför ett folkmord. I grunden för EU-samarbetet finns att aldrig behöva återuppleva ett krig på den europeiska kontinenten. Vi har handel, kontakter och rörlighet som verktyg. I detta samarbete har vi gjort det möjligt för individer att arbeta, bo, studera och röra sig fritt över den kontinent som tidigare präglades av krig och gränshinder. Det är en av grundpelarna. Genom att knyta varandra närmare och vara beroende av varandra bygger vi in förutsättningar för fred men också för tillväxt och utveckling. Genom EU tar vi ett gemensamt ansvar för att fortsätta säkra fred, demokrati och tillväxt. Med gemensamma spelregler har vi skapat viktiga värden . Men det finns också många avvägningar och konflikter mellan nationell suveränitet i olika frågor och de EU-gemensamma lagarna. Det är konflikter som vi har hanterat och har att hantera fortlöpande. Dagens ärende är ett sådant ärende. Efter en mycket uppmärksammad konflikt mellan ett lettiskt byggföretag och –2005 slog fast att blockad mot Lavals skolbygge i stred mot EU:s lagstiftning. Det dömdes till det lettiska byggföretagets fördel. En utredning och en ny lag, lex , senare har vi haft ett annat läge under ett flertal år. Avsikten med lex var att bevara den svenska arbetsmarknadsmodellen i grunden och slå vakt om den fria rörligheten på den europeiska arbetsmarknaden. Regeringen har i propositionen Nya utstationeringsregler lagt fram förslag som bland annat innebär att lex rivs upp. Regeringen uppger att avsikten med förslaget är att skydda utstationerade arbetstagare och motverka illojal konkurrens – detta trots att regeringen inte kunnat visa några allvarliga brister med nuvarande ordning. Lagrådet skriver i sitt yttrande att ”ingen systematisk utvärdering av lex och inga preciserade brister i gällande rätt anges som skäl till lagförslagen”, trots flera utredningar. och Alliansen har under arbetets gång kritiserat kraven på särskilt kollektivavtal för utstationerade. Att bevisregeln i lex slopas innebär att stridsåtgärder nu kan vidtas även om minimivillkoren i den så kallade hårda kärnan är uppfyllda, enbart för att uppnå just ett utstationeringskollektivavtal. En utstationerande arbetsgivare kommer därmed inte att kunna freda sig mot stridsåtgärder. Det blir i praktiken tvingande att teckna avtal. Med mindre stolta historia av blockad och skanderande av ”go home” i kommer denna rättighet mot företag som följer alla regler självklart göra att många företag från andra länder väljer att inte komma hit. Att slopa bevisregeln är dessutom med stor sannolikhet oförenligt med principer om proportionalitet och ömsesidigt erkännande. En av orsakerna som förts fram från facken är möjligheten att kontrollera att uppgifterna som lämnas är korrekta. Det föreslås en särskild bestämmelse om vilka dokument, anställningsavtal och lönespecifikationer som facket ska kunna begära ut för att säkerställa att minimivillkoren i den så kallade hårda kärnan uppfylls. Men den möjligheten finns redan. Arbetsgivare som utstationerar måste anmäla en kontaktperson som ska kunna tillhandahålla handlingar som visar att kraven i lagen är uppfyllda. I förarbetena nämns som exempel på sådana handlingar anställningsavtal som visar att arbetstagarna har villkor som är minst lika förmånliga som minimivillkoren enligt ett svenskt kollektivavtal. Man inför alltså något som det redan finns möjlighet att göra. Även bevisregeln syftar till just detta. Bevisregeln är enligt vår mening generös på så sätt att den ger långtgående möjligheter för arbetstagarorganisationer att vidta stridsåtgärder, så länge en utstationerande arbetsgivare inte visar att de utstationerade arbetstagarna i allt väsentligt har lika goda villkor som svenska arbetstagare inom det aktuella avtalsområdet. Det är därför oklart hur regeringen menar att kontrollmöjligheterna för arbetstagarorganisationerna förbättras. Regeringen föreslår vidare att förbudet mot stridsåtgärder i utstationeringssituationer i fortsättningen endast ska gälla när den utstationerande arbetsgivaren är etablerad inom EES eller . Utländska företag som verkar tillfälligt i skulle särbehandlas på grund av sin nationalitet. När lex infördes bedömde alliansregeringen att särbehandling på grund av nationalitet är olämpligt om det inte finns starka sakliga skäl. Det tycker vi fortfarande. Att säkerställa goda villkor för dem som jobbar i är en självklarhet för oss, men vi menar att de förslag som läggs fram styrs mer av protektionism än av omsorg om dem som kommit hit för att arbeta. Förslaget riskerar att hämma rörligheten inom EU och att stå i strid med . För att underlätta för utstationerande företag att göra rätt och för utstationerade arbetstagare att ta till vara sina rättigheter är det viktigt att dessa vet vad som gäller på svensk arbetsmarknad. Svenska kollektivavtalsvillkor måste därför vara lättillgängliga. Med lex reglerades att arbetstagarorganisationer ska ge in kollektivavtalsvillkor till . Det är väldigt få som lämnats in. Därför anser vi från allianspartiernas sida att sanktionsmöjligheter bör kopplas till kravet. Att regeringen inte lägger fram några förslag som på allvar förbättrar transparensen är märkligt. Detta innebär i princip att en arbetstagarorganisation enligt de svenska reglerna kan vidta stridsåtgärder för att uppnå villkor som den utstationerande arbetsgivaren faktiskt inte fått kännedom om. Regeringen vill alltså göra det möjligt att vidta stridsåtgärder mot företag trots att de uppfyller kraven. tvingas teckna dessa särskilda kollektivavtal. Det är ett stort avsteg från den svenska modellen. Möjligheter till kontroller av om uppgifter stämmer införs, vilket redan finns enligt lex . Regeringen visar på stor handlingskraft genom att slå in öppna dörrar. Regeringen och majoriteten bestående av Socialdemokraterna, inför särbehandling av företag beroende på nationalitet. Man säger sig vilja ha rörlighet men lagstiftar mot det. Detta är grova avsteg hos socialdemokrater och miljöpartister från tidigare principer som den svenska modellen, särbehandling beroende på nationalitet och fri rörlighet. tillsammans med Alliansen anser att detta är mycket olyckligt. Jag yrkar bifall till reservation 1. 3 (V): Det är glädjande att vi står här och kan debattera en proposition som äntligen ligger på bord. kan vi äntligen få till stånd en lagändring som utvidgar möjligheterna att uppnå kollektivavtal i för utstationerade arbetstagare, ytterst med stöd av konfliktåtgärder. Det är viktigt och mycket välkommet. Det här är förstås, som jag återkommer till, inte något som kommer att eller kan få bort all exploatering av utländska arbetare och därmed inte heller det stora tryck som den svenska arbetsmarknadsmodellen utsätts för genom en kombination av marknadsliberala , inhemska kapitalintressens framflyttade positioner och stor ojämlikhet både i och utanför vårt land. Men det är ett viktigt och verkligt steg framåt jämfört med nuvarande lagstiftning. Alla som arbetar i ska garanteras rimliga löne- och arbetsvillkor. Det viktigaste instrumentet för att uppnå detta är kollektivavtalet. Dess funktion är i grunden att hindra osund konkurrens. Arbetstagare ska inte tvingas tävla om arbetstillfällen genom att bjuda under varandra i fråga om lön och arbetsvillkor, och seriösa företag ska inte konkurreras ut av företag som pressar priser genom oacceptabla villkor för arbetstagarna. ger kollektivavtalen en hög grad av flexibilitet när det gäller att reglera förhållandena på arbetsmarknaden. Regering och riksdag behöver inte ge sig in och detaljreglera än den ena, än den andra branschen, och dynamiken inom sinsemellan väldigt olika näringar kan kombineras med behovet av viss stabilitet och trygghet för dem som gör jobbet. Detta är något som kan komma till stånd om parterna är relativt välorganiserade och om det finns välfungerande regler för både samförstånd och konflikt. Förhandlingsrätten, rätten att fritt teckna kollektivavtal och konflikträtten utgör grundläggande fri- och rättigheter. De är också förutsättningar för att det svenska kollektivavtalssystemet ska kunna fungera och stärkas. Det är mot den bakgrunden man ska se det principiella och det dramatiska med den så kallade Lavaldomen och de ändringar i svensk lag som infördes därefter – det som har kommit att kallas för lex . Förkortat kan vi säga att de och Elektrikerna /05 gjorde det som är en grundläggande facklig uppgift, nämligen krävde av bolaget un Partneri att man i samband med ett bygge i skulle teckna ett svenskt kollektivavtal. Detta ville bolaget inte göra, och facken tog då till konfliktåtgärder. Bolaget klagade rättsligt mot detta, och de svenska arbetsköparorganisationernas jurister hjälpte senare till att driva fallet vidare. När det efter en del turer kom ett beslut i som gick emot de svenska facken var det inte bara ett slag mot den svenska modellen utan också något som skapade stor juridisk och facklig debatt i hela . När den tidigare högerregeringen sedan skulle implementera det nya rättsläge som uppkommit genom domen i svensk rätt gick man dessutom längre än vad krävde. Det var vår bedömning då, och det har varit vår uppfattning alltsedan dess. Vi har absolut inte varit ensamma om det heller. Det är något som har påpekats i både svensk och internationell debatt. kom 2011 med ett tillkännagivande till den tidigare regeringen om att ”överväga vilka lagändringar som krävs för att värna den svenska modellen i ett internationellt perspektiv”. har Lavallagen fått kritik såväl inom ILO-systemet som i för mänskliga rättigheter. Ett problematiskt nyckelmoment i den nu gällande lagen är den så kallade bevisregeln, alltså ett förbud mot att vidta stridsåtgärder om arbetsgivaren menar sig ha visat att man följer minimiregler i ett kollektivavtal någonstans. Den föreslås ändras i och med den proposition som har lagts fram för . Det görs genom att man säger att det alltid blir tillåtet att ta till stridsåtgärder, om än för att uppnå ett slags bantad variant av ett fullvärdigt svenskt kollektivavtal, om det skulle komma dithän. På så sätt håller sig lagen tydligt inom ramen för , som vissa av de alltför långtgående inskränkningar av de grundläggande fackliga rättigheterna som nuvarande lagstiftning innebär tas bort. Det förbud mot att vidta stridsåtgärder som infördes genom lex tas bort. Detta kommer att öka möjligheterna att teckna kollektivavtal i syfte att slå vakt om utstationerade arbetstagares löner och arbetsvillkor. Det är också något som implementerar det så kallade tillämpningsdirektivet, som i praktiken är ett sätt att möta de problem som långt fler än vi i har kunnat se med dumpning av löner och arbetsvillkor på grund av tolkning av utstationeringsdirektivet. Det blir helt enkelt lättare att hävda den centrala principen om lika lön för lika arbete i , något som tycks ha retat våra borgerliga kamrater här. Som jag sa inledningsvis välkomnar alltså propositionen, men det finns flera punkter där vi menar att regelverket kunde ha förbättrats ytterligare. Det har vi framfört i en följdmotion, och därför yrkar jag också bifall till vår reservation, reservation 2. Jag ska kort redogöra för våra fyra förslag. För det första: I de fall parterna frivilligt kommer överens om ett svenskt kollektivavtal gäller det i sin helhet, alltså inte bara i den variant som bantats till den så kallade hårda kärnan. Men enligt lagförslaget ska som avtal med begränsade rättsverkningar räknas också sådana kollektivavtal som har slutits som följd av stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd. Det sista menar vi är olyckligt. Referensen till den så kallade hårda kärnan är ett nödvändigt ont för att hålla sig till . Men det är viktigt att de gråzoner som finns i förhållande till kan prövas av svensk lagstiftning i rimliga avseenden. Med den konstruktion som regeringen föreslagit uppstår, menar vi, en risk för att arbetsgivare kan välja att säga nej till en samförståndslösning om de garanteras ett för dem betydligt mer fördelaktigt avtal. Detta är inte bra, och det kan till och med bli konfliktdrivande, vilket en del har påpekat i remissbehandlingen. Vi menar därför att formuleringen om varsel borde strykas i lagförslaget. För det andra: Enligt förslaget ska information om villkor som motsvarar den så kallade hårda kärnan i kollektivavtal ska ges in till av arbetstagarorganisationer, och denna skyldighet ska vara mer långtgående än i tidigare lagstiftning. Det skäl som anförs är att sådana avtalsvillkor inkommit i mycket liten omfattning. anser dock att den skyldighet för facken som föreslås är för omfattande. Den kontaktfunktion som föreslås för att bistå med det informationsunderlag som är nödvändigt bör räcka. Framför allt är det onödigt att facken förväntas bistå med avtalsvillkor även i branscher där utstationering inte är en särskilt relevant problemställning och i situationer där konflikter inte väntas. menar att det här är en alltför långtgående reglering som dessutom inskränker avtalsbärande parters autonomi på ett sätt som inte är ändamålsenligt. Vi vill därför bara ha kravet att lämna in avtalsvillkoren i de fall facklig organisation avser att vidta konfliktåtgärder eller varslar om konflikt. För det tredje: Oavsett hur man reglerar detta med inlämnande av avtalskrav borde regeringen inom en snar och förutbestämd framtid utvärdera den här modellen. Kanske det görs ändå. Vi får se. För det fjärde: I propositionen finns det förslag om att arbetsgivaren ska kunna bli skadeståndsskyldig gentemot en enskild arbetstagare ifall det förekommer brott mot det så kallade repressalieförbudet, alltså att man straffas för att ha försökt tillvarata sina rättigheter som arbetstagare. Det är bra. Men vi vill också att detta kompletteras med en ogiltighetspåföljd. Om exempelvis en arbetsgivare har gett någon sparken på denna felaktiga grund ska avskedet inte gälla. Det var ganska detaljerade och kanske lite tekniska frågeställningar här. Men jag vill understryka att den här frågan ytterst handlar om vilken sorts arbetsmarknad och därmed vilken sorts samhällsmodell vi ska ha. Att slå vakt om lika lön för lika arbete i är en uppgift som har försvårats av lex . Och det är ganska talande att se hur de tidigare regeringspartierna, som i regeringsställning ofta lät påskina att man ville försvara den svenska modellen mot EU:s klåfingrighet, helt vill avslå de förbättringar som regeringen föreslår. Detta visar hur EU:s juridiska apparat kan användas och har använts. Det är politiskt mer kostsamt att angripa arbetstagarnas rättigheter rakt på. Det är lättare att gömma sig bakom svårtolkade beslut i och . Detta sätter också fingret på ett olöst grundproblem som har göra med EU som sådant. I det här fallet utkristalliseras en motsättning mellan och övriga internationella åtaganden gällande rätten att kollektivt ta strid för sina rättigheter som arbetstagare. Det är just det här som ligger till grund för kritiken från de tidigare nämnda ILO- och Europarådsinstanserna. Den problematiken kan inte lösas på annat sätt än genom förändringar på EU-nivå, och den löses därmed inte heller inom ramen för denna proposition. Utstationeringsdirektivet måste ändras, så att det blir ett minimidirektiv, inte som ett slags maximidirektiv. Det är också nödvändigt att inom EU tar sitt ansvar och verkar för ett juridiskt bindande socialt protokoll som innebär att de grundläggande rättigheterna inte får underordnas de ekonomiska friheterna. Vi ser återkommande påminnelser om problemen med att upprätthålla arbetstagarnas sociala och fackliga rättigheter i mötet med EU:s marknadsliberala fundament. Det krävs grundläggande förändringar för att inte arbetet för att upprätthålla den svenska arbetsmarknadsmodellen ska behöva ske i ständig uppförsbacke. Detta är ett kärnproblem med det svenska EU-medlemskapet och med EU som sådant. har alltsedan inträde i EU arbetat hårt för förslag som kan förbättra faktiska lagar och regler inom de ramar som följer med EU:s konstruktion och också pressar på de ramarna. Det gör vi också . Jag vill passa på att deklarera att i det fall vår reservation med våra utmärkta förslag till förbättringar ändå skulle röstas ned, avser vi att rösta för utskottets förslag att bifalla propositionen, eftersom vi tycker att den utgör ett viktigt steg framåt och eftersom vi med emfas motsätter oss den borgerliga reservationen under samma punkt. 4 (L): Go home, go home! Så ropade funktionärer till de lettiska arbetarna vid företaget un Partneri när de kom till jobbet kl. 7 . ”De försökte ställa sig i vägen så att vi inte skulle komma fram med bilen. När föraren gick ur bilen så lyckades han nästan inte ta sig tillbaka in igen. (Byggettans ordförande) försökte att hålla för dörren. Sedan slog han till på rutan där jag satt.