prot · H40999 · 2017-04-25 00:00:00 — Alla människor passar ju inte in i de här stuprören, självklart inte. Vad händer i arbetet med medelstilldelningen och när det gäller de här stuprören som de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ligger i? Det vore bra att få svar på det. skriver tydligt i sin skrivelse 2016/17:81 om att hantera ett komplicerat skattesystem, och det är mycket kraftig kritik mot regeringens regelförenklingsarbete som man anser sker i alldeles för låg takt och kan verka mycket hämmande. är det högkonjunktur, så nu anställs människor, men kommer vi att komma till lågkonjunktur, och då är det viktigt att man inte har krångliga regelverk som hämmar företag att anställa personer. gjorde en Skopundersökning om företagens syn på regelförbättringsarbetet, för det här hänger självklart ihop med att fler människor ska kunna få ett arbete, och den visade bland annat att företagens förtroende för regeringens regelarbete är mycket svagt och att man tycker att det går för långsamt. Den visar också att om olika regelverk som berör företagens verksamhet skulle förändras så att kostnader och risker minskar väsentligt skulle nästan vartannat, , av de tillfrågade företagen få bättre förutsättningar för en ökad försäljning eller ett ökat antal anställda. Det här hänger verkligen ihop med regelkrångel på arbetsmarknaden i olika delar. Genom att inte tydligare prioritera regelförenklingsarbetet väljer regeringen höjda skatter framför sysselsättningseffekter på andra delar. Det är lätt att säga att det går som tåget eftersom vi är i en högkonjunktur. Anser ministern att regelförenklingsarbetet är viktigt för att fler företag ska anställa fler, eller är det bara nys? Exemplet i min fråga till ministern, det som handlar om kommun och så vidare, drabbar först och främst de ungdomar som är i behov av ett sommarjobb. Hur det är i sak vet jag inte; jag bara reagerade på det som stod i tidningen och som människor skrev insändare om – att ungdomar vill ha sommarjobb samt att fackförbundet sätter käppar i hjulet. Det är bra att ministern har tagit reda på fakta i frågan. Jag ville bara flagga upp den här rubriken, som jag tyckte var oerhört olycklig. Arbetsförmedlingens friare medelsanvändning har vi debatterat här i kammaren, framför allt förra mandatperioden, då nuvarande arbetsmarknadsministern var väldigt upprörd över att inte Arbetsförmedlingen lättare kunde flytta pengar från olika anslag till andra. Jag tycker att det är den viktigaste fokusfrågan just , så jag stannar där. 19 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Jag ska svara direkt på frågan: Ja, jag tycker att regelförenkling är något mycket viktigt. Det är också något som vi arbetar aktivt med. Ja, man ska kunna flytta pengar från anslag men förstås inom ramen för det som anges av beslut. Därutöver kan man naturligtvis inte gå, utan de ramar som har satt upp måste respekteras. Men inom de ramarna tycker jag att man ska kunna göra det, ja. För att återkomma till Östersundsfallet skrev Kommuner och Landsting och Pacta i Arbetsgivarnytt som gick ut följande angående utlåning och uthyrning av ferieanställda ungdomar: ”Trots goda intentioner är det tveksamt om kommun‑ och landstingsanställning av skolungdomar med placering i företag, föreningar eller organisationer faller inom den kommunala kompetensen. Även det arbetsmiljöansvar som följer av att kommuner/landsting är arbetsgivare för de anställda ungdomarna talar emot att dessa placeras i verksamheter där arbetsgivaren inte har uppsikt eller råder över arbetsmiljön.” Det är klart att med den typen av meddelanden till kommunala arbetsgivare är det många kommuner som funderar på om man kan fortsätta som man kanske har gjort och i alla fall vill undersöka vägarna framåt. Vad jag förstår är det vad man just nu gör i kommun, och det tycker jag är rimligt. Det kan inte kallas regelkrångel. När det gäller anställningsstöden har jag sagt tidigare att det har visat sig svårare än jag trodde att göra dem enhetliga och förenklade om man ska respektera de önskemål som finns från arbetsgivarsidan så att det blir enhetligt och enkelt åt båda håll, alltså inte bara från statens sida utan också för dem som ska använda anställningsstöden. Vi jobbar med de förslagen nu och räknar med att kunna presentera dem i samband med budgetpropositionen. Jag vill också säga att som vi vet att många tycker att behovet av förenklingar i lönestöden är stort får vi upprepade rapporter om fusk med lönestöd. Oseriösa arbetsgivare har kunnat få ut lönestöd för verksamheter där de rimligen inte borde ha fått det. Det är såklart alltid en avvägning hur man ska säkerställa en rimlig kontroll av hur skattemedel används – det är till exempel självklart att skattemedel inte ska gå till organiserad kriminell verksamhet – men ändå göra det enkelt för alla seriösa arbetsgivare. Det är alltid en balansgång däremellan, och det gäller att gå den på rätt sätt. Avslutningsvis, fru ålderspresident, vill jag säga något om detta med att ha otur, vilket borgerliga regeringar alltid har haft när det gäller statsfinanserna. Varje gång vi har haft en borgerlig regering har statsfinanserna vänts från överskott till underskott, och varje gång har socialdemokratiskt ledda regeringar fått vända underskott till överskott. Så också – vi har vänt till överskott och kommer att gå med överskott . Trots att vi har det största flyktingmottagandet, för att inte säga den största flyktingkrisen, i världen och det största flyktingmottagandet i något OECD-land någonsin – trots det vänder vi finanserna till plus. Man kan säga att det är tur. Det kan vara så, men då får man säga att den tur respektive otur som drabbar socialdemokratiska respektive borgerliga finansministrar har en systematik som närmar sig övernaturlighet. 20 (M): Orden tur och otur har inte jag tagit i min mun, utan det var arbetsmarknadsministern som gjorde det. Det är självklart att det är svårt att hitta en balans i arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder mellan seriösa arbetsgivare som gärna tar emot människor och dem som är oseriösa. Det blir en hämsko för dem som är seriösa eftersom man måste ha ett tydligt regelverk. Det är naturligtvis en balansgång. Att ramar måste respekteras är också självklart. Men när jag gör studiebesök på de olika arbetsförmedlingarna i landet – arbetsmarknadsministern gör naturligtvis också sådana – är det precis det här som ofta blir medskicket. Som profession känner man att man vet vad man gör och tycker att man har koll på läget. Därför vill man också kunna ha några medel som är friare så att man kanske kan hjälpa människor som inte passar in i de olika stödåtgärderna att ändå komma i sysselsättning. Jag noterade i en tidningsartikel ett begrepp som samhällsvetare har börjat använda: prekariatet. Det är ”en allt större klass av mestadels unga människor som går mellan vikariat, timanställningar, deltider, projektanställningar, allt detta omväxlande med perioder av arbetslöshet”. Det är ofta kommuner som är arbetsgivare men inte hittar det regelstöd som man skulle behöva ha eller vad det nu kan bero på. Det är extratjänster som av någon anledning inte passar in i enhetens verksamhet och så vidare. Det är ju vi politiker som är arbetsgivare i kommunerna, men vi är inte särskilt bra på det här. Vi frågar heller inte hur det ser ut med antalet vikarier och så vidare. Varför ser det ut så här inom offentlig sektor? Varför låter man i många fall inte unga människor få fasta arbeten? 21 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): På den sista frågan är svaret att det handlar om politisk ledning. Det var alldeles tydligt under den förra regeringens tid. Man uppmuntrade allt fler otrygga anställningar. Bara införandet av allmän visstid, där man kan anställa personer på visstidsanställning utan något som helst skäl har ju gjort att man har förflyttat makten från arbetstagaren till arbetsgivaren. Vi har sett betydande problem med otrygga anställningar, till exempel att man staplar visstider på varandra, och även med andra system på arbetsmarknaden. Den här regeringen är fast besluten att skapa tryggare anställningar. Det gör vi också med till exempel de lagändringar som den här har beslutat om, och jag kommer med fler sådana lagförslag. Vi kommer att debattera ett som handlar om utstationerad arbetskraft. När det gäller anställda i kommuner och landsting är SKL en arbetsgivare, och sedan vi fick en S-ledd majoritet i SKL har man tecknat ett avtal med där fast tjänst och heltid ska vara norm på arbetsmarknaden. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2016/17:438 om social pelare i EU 22 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): har frågat mig hur jag avser att verka för att en social pelare som bland annat omfattar arbetsmarknadspolitik införs i EU och hur detta är förenligt med den svenska modellen. Jag vill inleda med att säga att det finns ett betydande samarbete inom EU som rör arbetsmarknadspolitik. På arbetsrätts- och arbetsmiljöområdet kan EU till exempel anta minimidirektiv. Medlemsländerna har då möjlighet att behålla eller införa mer ambitiösa regler än vad direktivet anger. Regeringen ser positivt på att EU kan bidra till att sätta en gemensam grundnivå som de länder som vill kan gå längre. På sysselsättningsområdet består samarbetet främst av gemensamma målsättningar, uppföljningar och utbyte av goda erfarenheter. Här handlar det inte om lagstiftningsakter som medlemsstaterna ska genomföra, men medlemsstaterna strävar mot gemensamt satta mål och gör det utifrån nationella förutsättningar. Jag tycker att det är en arbetsform som har tjänat både och EU väl. EU återhämtar sig nu från den djupaste ekonomiska krisen . Konsekvenserna för sysselsättningen och fattigdomen i EU har varit betydande. Även om situationen förbättrats något återstår fortfarande stora utmaningar. Kommissionen anger att syftet med initiativet till en europeisk pelare för sociala rättigheter bland annat är att förbättra resultaten på sysselsättningsområdet och det sociala området. Det är regeringens uppfattning att ett starkt och socialt bygger på en samverkan mellan tillväxt, ökad konkurrenskraft och solidaritet, där tillväxt och sociala framsteg förstärker varandra. Om kommissionens initiativ utformas på rätt sätt är det min uppfattning att det kan bidra till ett mer välmående och inkluderande EU. Jag överlade med arbetsmarknadsutskottet om regeringens inställning till pelaren . En av de ståndpunkter som regeringen då fick stöd för var utgångspunkten att den nuvarande fördelningen av befogenheter mellan EU och medlemsstaterna ska respekteras, liksom att de nationella arbetsmarknadsmodellerna inte ska ändras. När det gäller de grundläggande frågorna om kompetensfördelning är det min och regeringens uppfattning att den ordning som redan gäller fortsatt ska användas för att uppnå även målsättningarna med pelaren. Avslutningsvis vill jag också understryka att regeringen i sitt svar på kommissionens samråd om pelaren är mycket tydlig med att medlemsstaternas arbetsmarknadsmodeller, nationella system för lönebildning och arbetsmarknadens parters autonomi måste respekteras. Enligt den svenska modellen är det arbetsmarknadens parter som ansvarar för lönebildningen, och det är något som regeringen med kraft försvarar. 23 (M): Tack, ministern, för svaret! Det var som och dess författare, före detta finansminister , presenterade ett förslag och ett utkast till social pelare – ett frivilligt 20-punktsprogram som ska driva fram en bättre fungerande och mer rättvis arbetsmarknad och ett välfärdssystem i EU. , , kommer kommissionen att presentera någon form av förslag till social pelare, så denna interpellationsdebatt är kanske ur det perspektivet för tidig. Men den har sin grund i att det har funnits en del oklarheter när det gäller vad regeringen anser och vad den har för agenda. Regeringen har sedan den tillträdde gjort klart att den driver de sociala frågorna som huvudprioritering i EU-arbetet. Man har argumenterat för att det handlar om erfarenhetsutbyte, inte någon ny lagstiftning. Men här har, enligt mig, arbetsmarknadsministern inte varit helt övertygande, och det är jag inte ensam om att tycka; regeringens budskap har uppfattats som dubbelt. Här i , i , har budskapet varit att detta är frågor som ligger inom den nationella kompetensen, medan regeringen inom EU driver på för ett fördjupat samarbete. Arbetsmarknadsministern nämner i sitt svar att hon överlagt med arbetsmarknadsutskottet. Jag vill påpeka att regeringen fick ett tydligt mandat i som gick ut på att sysselsättning och socialpolitik är medlemsstaternas kompetens. Vid det nämndmötet fick statsministern ett antal frågor kring detta, delvis med anledning av det dekret som arbetsmarknadsministern hade undertecknat, och också kring oklarheterna när det gäller agendan för toppmötet i . Men vid och den efterföljande återrapporteringen, och även i ministerns svar här , har det framgått tydligt – och det tycker jag är bra – att dessa frågor är medlemsstaternas ansvarsområde. Det ska respekteras, och den svenska modellen ska försvaras. Statsministern var väldigt tydlig när han sa att detta inte innebär att helt plötsligt ska få fatta en massa beslut om vår arbetsmarknadspolitik. Allt gott så långt, men jag skulle vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsministern utifrån det dekret hon ändå har undertecknat. Där står bland annat att vi måste garantera lika behandling och ersättning för alla arbetstagare. Vi måste också förbättra samordningen av de sociala trygghetssystemen så att alla arbetstagare kan behålla sin sociala täckning som en del av sin rörlighet i en annan medlemsstat och så att sociala avgifter är relaterade till rätt ställe. Det står också om att göra arbetsmarknaden tillgänglig för alla och socialt rättvis och om en massa fler saker. Jag undrar om ministern på allvar menar att det inte, för att uppnå allt detta, krävs någon sorts lagstiftning på EU-nivå. Min andra fråga är vad regeringen ska göra för att se till att den sociala pelaren inte leder till att makt flyttas över från till EU. 24 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Det är med intresse jag har följt försök att se något mystiskt i regeringens arbete för en uppåtgående konvergens när det gäller sociala villkor. Jag tycker att det är självklart att vi vill se förbättringar av människors levnadsvillkor i Europeiska unionen. Det är väl ett av de viktiga skälen till att vi är medlemmar: Det ska gynna ekonomisk tillväxt, rörlighet och samarbete och komma alla medborgare till del så att vi får en bättre välfärd och ett bättre välstånd i våra länder. Detta sker naturligtvis huvudsakligen genom att fler människor kommer i arbete. Jag har svårt att förstå vad det är för mystiskt med detta. Ett fördjupat samarbete inom Europeiska unionen står på inget sätt i motsättning till att man bevarar nationell bestämmanderätt i de frågor där vi har en sådan rätt. Regeringen slåss hårt för att bevara den, inte minst när det gäller lönebildningen och arbetsmarknadspolitiken. Det pågår ett fördjupat samarbete, till exempel när det gäller den europeiska terminen och 2020. Det delas ut rekommendationer till länderna, och länderna svarar på olika sätt när det gäller hur man tänker möta de utmaningar som man har att hantera. Jag välkomnar om vi kan få ett större fokus, som inte bara handlar om bostadsbubblor utan också om människors levnadsvillkor och till exempel villkoren på arbetsmarknaden. Vi hade alldeles en interpellationsdebatt om problemet med ett växande prekariat, som tog upp. Vi ser i flera EU-länder att tudelningen på arbetsmarknaden har ökat och att många människor arbetar under väldigt dåliga villkor. Därför är det viktigt att säkerställa att de lägsta lönerna hålls på en tillräckligt hög nivå för att säkra en god levnadsstandard. Detta bör verkligen inte ske på EU-nivå. Regeringen har också arbetat hårt för att de förslag som ska presenteras inte ska innehålla någon kompetensöverföring till kommissionen i förhållande till medlemsstaterna när det gäller beslutanderätten i dessa frågor. Vi får se vad kommissionen presenterar , men det är vad regeringen har drivit. Regeringen har starkt drivit att man till exempel inte bör ha någon gemensam, lagstiftad minimilön och att lönebildningsfrågor över huvud taget ska hanteras på det sätt som varje land bestämmer. I vårt land är det arbetsmarknadens parter som sätter lönerna, och det är inget som vi tänker backa från utan något som vi starkt försvarar. Jag tror att det är oerhört viktigt att man inte målar upp det som att förbättringar av vanliga människors levnadsvillkor är liktydigt med överstatliga beslut eller maktöverföring till EU-nivå. Vi har tvärtom allt att vinna på att fördjupa samarbetet mellan medlemsstaterna inom ramen för Europeiska unionen. Jag är bekymrad över att det samarbetet inte är så bra som det borde vara i många frågor som faktiskt skulle kunna gynna medborgarna. Ett exempel är kvinnors arbetskraftsdeltagande, där vi ser betydande potential om fler kvinnor fanns i arbetskraften. Det skulle gynna tillväxten i hela EU och därmed också gynna . Här har , med våra goda erfarenheter, mycket att lära ut till andra länder. 25 (M): Det är inget mystiskt, utan det har varit oklart vilket beskedet är. Det känns som att det är ett besked hemma i och ett annat när regeringen arbetar med dessa frågor inom EU. Frågor som rör sysselsättning och socialpolitik är fundamentala för alla medlemsstater; det säger ministern i sitt svar, och det håller jag med om. Men det måste vara tydligare att dessa frågor är medlemsstaternas kompetens. Min oro är att det är att gå åt fel håll att driva sociala frågor och sociala pelare. Vi är ju tämligen överens om flera saker, men utgångspunkten är att det handlar om nationell kompetens. Jag ser det snarare som en risk , som ministern verkar göra, en fördel att driva dessa frågor på EU-nivå. Regeringen har som sagt fått ett tydligt mandat från att lyfta den svenska ståndpunkten – det tycker jag var ett lugnande besked från ministern . tycker jag att ministern i dekretet tydligt har skrivit att hon kraftfullt vill verka för införande av den sociala pelaren. Jag finner detta lite anmärkningsvärt, och jag tycker att ministern missar lite av min poäng. När EU nu står inför sådana stora utmaningar, vilket också lyfts i svaret, tycker jag att det är konstigt att man satsar på ett nytt överstatligt projekt i stället för att fokusera på det som är EU:s fördelar. Jag tror snarare tvärtom. Det regeringen ska driva i den situation EU nu befinner sig i är att EU ska fokusera på de frågor vi behöver ett samarbete om, till exempel migrationsfrågan. Vi ska inte satsa på nya uppgifter utan fokusera på kärnuppgifterna. Den slutsats som kommissionen drar, och som ministern också redogör för i svaret, är att en social pelare ska leda till förbättrade resultat. Men detta är fel väg att gå just i den situation EU nu befinner sig. Jag vill ändå säga att de besked som ministern gav i sitt andra inlägg är lugnande när det gäller vad vi kan komma att få se . Jag har fått en del svar, men jag skulle ändå vilja få en del ytterligare kött på benen när det gäller regeringens agenda med att genomdriva en social pelare. 26 (M): Jag lyssnade på debatten här. Självklart vill vi att de europeiska invånarna ska ha goda sociala villkor och en bra livssituation. Därmed tror jag dock inte att ett socialt protokoll eller en social pelare är lösningen. Vad det handlar om är att vi ser till att människor har ett jobb att gå till, att de har en lön och att de får behålla stora delar av sin lön. Det är ju genom arbete som vi bygger vår välfärd, vår tillväxt och vårt välstånd. Därmed är väl en av de grundläggande delarna i EU att just verka för öppenhet, frihet och fri handel. Mitt intryck är att regeringen och är för att EU ska ha frihandelsavtal och att vi ska stå upp för frihet och öppenhet när det gäller rörlighet för varor, tjänster, kapital och annat, inte minst för människor, över våra gränser i den inre marknaden. ser vi hur socialdemokratiska ledamöter i agerar. Den tidigare ministern , tillsammans med , röstade inte för frihandelsavtalet med , vilket givetvis skulle vara viktigt för jobben i både och EU och inte minst viktigt för jobben i . Vi kan också se på omröstningarna och arbetet för att få till stånd frihandelsavtalet mellan och , TTIP. Förvisso är den amerikanske presidenten ett stort problem, men hur kommer ministern att säkerställa hur socialdemokrater också i andra parlament där är representerat ska stå upp för frihandeln och driva på för att vi ska få dessa avtal, vilka i sin tur leder till fler jobb även i och därmed också till en stärkt social situation för våra invånare? 27 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Låt mig bara påminna om att interpellationsinstitutet är till för att riksdagsledamöterna ska kunna ställa regeringen till svars för regeringens agerande. Det är detta jag svarar på. Jag välkomnar en social pelare. får vi se hur den kommer att ta sig ut, och sedan får vi ta ställning till det. Jag tror dock att det är olyckligt att sätta likhetstecken mellan social pelare och ökad överstatlighet. Tvärtom tror jag att det går att nå betydande framgångar på det sociala området, som ju inkluderar arbetsmarknadsområdet, utan ny överstatlighet. Man kan använda befintliga instrument. Vissa överstatliga instrument finns förstås redan – vi har ju möjlighet till viss minimilagstiftning på delar av området – och de bör användas för att successivt höja miniminivån. Man måste också säkerställa att länder som vill gå längre kan göra det. Jag tror att det vore olyckligt och riskerar att leda väldigt fel om man hävdar att varje förbättring av vanliga människors levnadsvillkor skulle vara likställigt med ökad överstatlighet. menar jag inte att säger detta, men jag tror att det är viktigt att göra en markering här. Det går att nå betydande framgångar, för att inte säga större framgångar, utan ny överstatlighet. Jobben – också de svenska jobben – är helt beroende av utvecklingen i EU. EU är vår ojämförligt största och viktigaste exportmarknad. Vi är helt beroende av den ekonomiska utvecklingen i EU och eurozonen. Så är det. Det är klart att när det har varit av recession och ökade klyftor i dessa länder, liksom en mycket svag utveckling av sysselsättningen i flera länder, påverkar det också den svenska ekonomin negativt. Därför är det bra, också från ett ensidigt svenskt perspektiv, med en utveckling som gör att vi kan höja den standarden. Till vill jag säga att har en olycklig historia av att se en motsättning mellan ökad sysselsättning och sociala framsteg. Ditt parti har tvärtom ofta sett det som om ökade sociala klyftor skulle leda till fler jobb. Den faktiska erfarenheten av den svenska modellen är dock precis den motsatta. Vi ser att insatser för en väl utbyggd barnomsorg och en hög kvalitet i skolan bidrar till ökad sysselsättning och högre kvalitet i jobben. Vi ser att goda trygghetssystem bidrar till ökad rörlighet, ökad köpkraft och en god utveckling av sysselsättningen. Vi ser att en bra föräldraledighetslagstiftning bidrar till en hög sysselsättning, inte minst bland kvinnor. Vi ser att en aktiv arbetsmarknadspolitik bidrar till en högre sysselsättning. Det är precis de här frågorna som också har kommit upp på EU:s agenda i och med initiativet om en social pelare, och det välkomnar jag. Vår erfarenhet är att det är sätt att på riktigt få en vinn-vinn-situation, där vi kan stärka både de sociala rättigheterna och de sociala villkoren för människor som det bidrar till ökad sysselsättning, som ju är själva förutsättningen för att finansiera ytterligare steg när det gäller utbyggnad av välfärd och välstånd i samhället. 28 (M): Jag vill än en gång tacka ministern för svar. Tack för debatten, ska jag också säga. Det är ingen mystik i detta, utan det handlar om en ärlig och genuin oro. Jag tycker att det har hörts dubbla budskap från regeringsföreträdare i debatten.