prot · H40955 · 2017-01-17 00:00:00 — Men det kan aldrig någonsin vara normalt att man ger sig på kvinnor och barn på det sättet. Det viktiga här är alltså att man tar bort osynliggörandet av detta och tvärtom synliggör det. Sanningen är inte så vacker. Det ser mycket illa ut. Man kan även i den svenska politiken se att det inte var jättemånga år sedan som man såg till exempel våldtäkt inom äktenskapet som okej, eftersom det var någonting privat inom familjen. Men vi har kommit mycket långt. Därmed reagerar vi också mer. Jag tror också att vi måste jobba med att få resten av världen att reagera, eftersom kvinnoförtrycket har normaliserats till den grad att man inte ens reagerar över det. Jag är helt övertygad om att det går att komma framåt i och i alla andra länder. Det är egentligen det naturliga att röra sig framåt mot ett modernt samhälle. Då handlar det om att synliggöra det förtryck som finns. Det kan såklart leda till konflikter. Detsamma gäller naturligtvis hbtq-rättigheter. När man ser tillbaka ångrar man inte att man har kämpat för det, eftersom det leder till resultat i slutänden. 20 Utrikesminister (S): Hur ska jag hinna svara på alla dessa kloka frågor och synpunkter? Jag uppfattade Amineh Kakabavehs fråga som att hon undrade vad vi kan göra i säkerhetsrådet och om inte säkerhetsrådet borde göra mycket mer också när det gäller kvinnors och barns rättigheter och när det gäller efterlevnaden av detta. Då har jag försökt att svara att det kanske inte i första hand är säkerhetsrådet direkt som ska se till att säkra efterlevnaden av till exempel eller kvinnokonventionen. Det finns redan internationella övervakningsmekanismer för detta och för kvinnokonventionen, som har till uppgift att granska staters efterlevnad av förpliktelserna. På samma sätt finns det en för barns rättigheter. Det är deras uppgift att internationellt granska om staterna verkligen lever upp till vad de har lovat och åtagit sig att göra. Detta är inte i första hand säkerhetsrådets uppgift, och vi kan inte heller göra det till säkerhetsrådets uppgift. Det är inte riktigt den roll som säkerhetsrådet ska ha. Hur arbetar vi då i säkerhetsrådet med dessa frågor? Jo, vi säger att arbetar utifrån en bottenplatta – jag vet inte varför vi har detta som modeord, men jag tror att det kommer från den militära världen – av våra svenska värderingar, eller universella värderingar, som handlar om mänskliga rättigheter, som handlar om jämställdhet och som handlar om humanismen som drivkraft. Det är detta som vi startar från varje gång. När vi tittar på olika landsituationer, vilket säkerhetsrådet gör, frågar vi oss först och främst: Var är kvinnorna? Finns de representerade? Är de med i FN-insatsen? Finns de som medlare eller förhandlare? Finns de över huvud taget representerade runt bordet där denna situation diskuteras? Vi ser alltså alltid till att det är vår instinkt, och vår första instinkt är just att se till att vi arbetar för jämställdhet och för kvinnors rättigheter. Det innefattar också barns rättigheter. är vi ordförande i den arbetsgrupp som följer upp detta, Children and Armed Conflict, alltså barn i väpnade konflikter. Hur har de det? Hur ska vi få bort barnen som soldater och stridande i världens krig och konflikter? Vi har det verkligen dagligdags på dagordningen, inte i första hand för att följa upp just dessa specifika konventioner men i sammanhanget fred och säkerhet. Det tycker jag är rätt och bra. Vi jobbar dessutom med inriktningen att alltid se till att de konventioner som rör sexuellt våld i krig och konflikt är ett mycket viktigt element. Annars kommer det inte att bli fred. Andra aktörer är FN:s särskilda rapportörer, som behandlar till exempel våld mot kvinnor. Vi har också FN:s högkommissarie, som granskar mänskliga rättigheter. De är ovärderliga när det gäller att främja kvinnors rättigheter. Jag har ingenting emot en konferens. Vi har redan haft en sådan konferens, . Jag kan gärna ordna en konferens igen. Det viktiga är att vi bestämmer oss för vad vi ska ha för inriktning på den så att det verkligen kan bli någonting som vi mäter resultaten av. Vi har en handlingsplan för den feministiska utrikespolitiken. Vi har formulerat en skrivelse om mänskliga rättigheter och uppföljningen av dem. Vi har också en ambassadör för mänskliga rättigheter i . Och vi träffar regelbundet civilsamhällets organisationer, som hjälper till att ställa frågor om hur vi gör med olika saker och hur vi följer upp dem på olika sätt. Jag menar att vi måste jobba på hela bredden med verktyg och metoder för att se till att vi inte glömmer denna fråga och att vi genomför allt som vi har lovat att göra. 21 AMINEH KAKABAVEH (V): Jag tackar utrikesministern, och jag tackar andra systrar här som lyfter fram dessa frågor. Utöver att vi är riksdagsledamöter är vi också engagerade i olika ideella eller politiska kvinnoorganisationer som har skrivit om detta. är den enda rösten i FN med en feministisk utrikespolitik, och vi ger kommandot i säkerhetsrådet. Vi har möjlighet att granska de länder som är medlemmar i och som i sin lagstiftning bryter mot internationella konventioner och mot allt det som vi här i talarstolen diskuterar. Vi har möjlighet att granska de länder som bryter mot alla de mänskliga rättigheter som vi har tagit upp: , , och . Vart är dessa länder och och länder i på väg? Jag säger inte att vi är det bästa landet. Vi kan inte slå oss för bröstet, och jag tänker då också på invandrarkvinnors situation och hedersförtryck. Ingen säger att vi är perfekta. Men jag talar om de länder som i sin lagstiftning bryter mot mänskliga rättigheter. Varför ska de vara med på samma villkor som de länder som faktiskt aktivt jobbar för mänskliga rättigheter, inte bara i sina egna lagstiftningar utan även ute i världen? Det borde finnas någon form av varning och något sätt att mäta hur man implementerar mänskliga rättigheter. Varför ska alla länder vara med i och själva FN på samma villkor när det gäller mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och så vidare? Det vi menar är att skulle kunna ta ett sådant samtal med den nye generalsekreteraren – att vi är ett feministiskt land med en feministisk utrikespolitik och att det är oacceptabelt att sitta där med sådana länder. Dessa länder får dessutom faktiskt aktivt uppdrag i FN; de blir en röst för MR-frågorna, till exempel . Det är ett slag mot alla människor som kämpar för fred och mot alla kvinnor som vill ha rätt till sina egna liv och kroppar. Det är ett slag mot alla människor som sitter i fängelse och mot de barn som snattat och fått delar av kroppen avskurna, och så vidare. Dessa länder borde inte få så mycket uppmärksamhet och en röst på samma villkor som andra. Att ge en varning vore åtminstone ett steg där vi säger: Konkret har vi detta. Vi vill att en kommitté ska granska de länder där det är lagligt att förtrycka kvinnor, där det är lagligt att barn gifts bort och där det är lagligt att människor stenas till döds för kärleksrelationer. Det finns inget mer konkret än dessa frågor. Enligt FN:s egen granskning – sa detta 2005 – mördas över 5 000 barn i hederns namn i många stater som är medlemmar i . Därför menar jag att detta är konkret och viktigt och att det krävs att en feministisk utrikespolitik tar upp detta. har vi det unika tillfället att göra det. 22 (S): Jag ska inte ställa några ytterligare frågor, för jag förstår att utrikesministern fick väldigt många frågor av oss i de första inläggen. Jag är särskilt glad över det som nämndes i svaret om att vi ska jobba med dessa frågor metodiskt, dedikerat och intensivt. Det är ju oerhört bra att man håller i en fråga och inte ger upp även om motståndet är väldigt starkt. När man säger att man har en feministisk regering och en feministisk utrikespolitik är det verkligen starka uttryck, som är uppfordrande, och det är bra att man håller i det. Att vara den första regeringen som har en feministisk utrikespolitik och möta den typen av ledare som finns i världen är självklart ingen lätt uppgift. När man har svåra uppgifter är det alltid bra att känna att man har ett hårt tryck i ryggen så att man både blir framskjutsad och kan luta sig tillbaka lite grann emellanåt och pusta. Där finns vi, som driver dessa frågor, så det kan utrikesministern känna sig väldigt trygg i. Jag tror faktiskt att även herr talmannen finns där. Han är ute i världen och lyfter upp de universella värden vi står för: att mänskliga rättigheter också innebär kvinnors rättigheter och barns rättigheter. Det är viktigt att man säger det. Även om detta är universella värden är det nämligen inte alla som står upp för det, utan när man tittar på mänskliga rättigheter kan man tro att m:et står för ”män” – det vill säga att det handlar om mäns rättigheter. Det är alltså oerhört viktigt också att ställa frågorna, som utrikesministern säger. Det kan även vara frågan hur kvinnor på flykt har det när det handlar om mänskliga rättigheter. Detta är också en fråga vi kan ställa oss i dessa tider. 23 (S): Jag tror att mycket handlar om vilket fokus man lägger på jämställdhet och kvinnors rättigheter – är det någonting som kommer längst ned på agendan och lite i periferin, eller är det en central och viktig fråga? Jag tror att man har mycket att vinna på att lägga ihop det med mänskliga rättigheter, precis som utrikesministern gör. Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Mänskliga rättigheter är en väldigt central fråga, och därmed blir även kvinnors rättigheter väldigt viktiga i sammanhanget. Kvinnor kan nämligen utsättas för samma förtryck som män när det gäller till exempel begränsning av yttrandefrihet, men sedan kan det vara ytterligare förtryck som handlar om att kvinnan inte kan bestämma över sin egen kropp och sitt eget liv. Jag tror att man kan sammanfatta frågan rätt bra med att man har kommit väldigt långt bara man låter flickor och kvinnor styra över sin egen kropp och sitt eget liv. Det gäller självklart alla pojkar och män också. Då har man kommit väldigt längt, och då täcker man in mycket av bland annat de frågor Amineh Kakabaveh tar upp i sin interpellation. Det handlar till exempel om könsstympning och våld i hederns namn. Kan vi bara komma dithän att flickor räknas lika mycket som pojkar och har bestämmanderätt över sin framtid har vi alltså kommit väldigt långt. Det är självklart så att man aldrig får slå sig till ro. Vi får inte göra det vare sig internationellt eller i . Vi har utmaningar vi inte har lyckats komma till rätta med. Vi kan också se en backlash där krafter som vill gå tillbaka i utvecklingen vinner mark. Det är krafter som faktiskt vill försämra kvinnors rättigheter, och det kan till och med handla om liv eller död för kvinnorna. Det är alltså en dubbel utmaning att fortsätta den långa, långa kampen framåt men även se till att vi inte backar bandet. Det känns väldigt bra att vi nu har en plats i säkerhetsrådet. Jag är övertygad om att vi kan göra stor nytta. 24 Utrikesminister (S): Jag vill nog börja där slutade. Det är opportunt – det är rätt tid – nu att återigen betona var vi i står när det gäller dessa frågor. Vilken politik förespråkar vi, och vilken politik har vi själva? Vi ska också i EU-sammanhang markera hur vi ser på dessa frågor. Vi behöver nämligen skicka den signalen, inte minst till ett land där man har valt en ny president som ska tillträda och som har gjort direkt kvinnofientliga uttalanden. Det är viktigt att vi markerar vår syn på dessa frågor mycket tydligt. Jag kan försäkra Amineh Kakabaveh om att vi som enda röst i säkerhetsrådet för en feministisk utrikespolitik har varit så tydliga att man nu försöker förekomma mig – när jag är där och träffar andra utrikesministrar brukar de börja med att berätta vad de gör när det gäller jämställdhet eller kvinnors rättigheter. Det har verkligen gjort avtryck, kan jag säga. Det finns ett jättestort intresse, och det är ingen tillfällighet att har bett oss berätta om hur vi gör den årliga handlingsplanen för en feministisk utrikespolitik. Jag tror att vi har tjänat som inspiration för många andra länder. Vi använder detta i säkerhetsrådet på just det sätt jag sa, det vill säga att vi i alla situationer har detta som en av de punkter vi alltid kontrollerar: Kan vi säga att det också är en garant för kvinnors och flickors rättigheter? Hur har barnen det i en viss situation? Vad mer kan vi göra? Kan vi göra ännu tydligare uttalanden? Kan man använda sig av naming and shaming? Det föreslog egentligen Amineh också; det handlar om att lyfta fram de länder som inte har klarat att uppfylla sina åtaganden. Det gäller just dessa mekanismer, både UN Women och de kommittéer som ska kontrollera efterlevnaden, men i säkerhetsrådssammanhang är det viktiga att ta upp detta i varje landsituation och dessutom ha teman – till exempel barn i väpnad konflikt eller sexuellt våld – samt se till att vi följer upp och implementerar resolutionerna. Det är vid det här laget åtta resolutioner, om jag har räknat rätt. Här finns alltså verktygen, och gäller det att vi använder dem fullt ut. Vi har definitivt talat med den nye generalsekreteraren om detta. Guterres har bland annat demonstrerat att han menar allvar genom att utse hälften kvinnor i sitt eget team, och han har dessutom sett till att sätta en plan i verket för utnämningar inom FN-systemet. Han menar att man måste vara tydlig i att ha kvinnor som FN-medarbetare i lika hög grad som man har män. Det har vi alltså definitivt gjort klart. I relation till generalförsamlingen kommer detta att vara en viktig punkt. De mål som vi har satt för en feministisk utrikespolitik handlar till stor del om kvinnors och flickors humanitära situation och om att bekämpa sexuellt och könsrelaterat våld i konflikt- och postkonfliktsituationer. fortsätter vi att rikta sökarljuset mot frågor som gäller sexuell och reproduktiv hälsa. Vi ska också bekämpa barnäktenskap och andra fenomen av det slaget för att visa att detta omsätts i praktisk handling och i vår egen politik, både här hemma och i utlandet. 25 AMINEH KAKABAVEH (V): Jag tackar utrikesministern, och för denna viktiga debatt. Vi kommer att återkomma till den och sysselsätta alla i den här kammaren. Det är nödvändigt. Det handlar om kvinnor, mer än hälften av världens befolkning, och det är därför särskilt angeläget att återkomma till frågan, vilket jag tror att även utrikesministern tycker. Det är väldigt viktigt att ha uppsatta mål. Vad gäller krig och konflikter är kvinnors deltagande i fredsprocesser viktigt och bra. Det finns dock många länder där det inte råder krig men där man krigar mot sin egen befolkning, eller i alla fall hälften av den, nämligen mot kvinnorna. Man stiftar lagar mot kvinnor. I de flesta länder där sharia gäller är kvinnor hälften så mycket värda som män när det gäller till exempel arvsrätt, rätten till vårdnad eller vittnesrätt – för att inte tala om kyskhetskulturen, avrättningar och steningar. Jag menar att det finns all anledning för den nye generalsekreteraren att tillsätta en kommitté med uppgift att inventera förekomsten av nationella lagar som strider mot de mänskliga rättigheterna. En allvarlig varning bör därefter riktas till de stater som tillåter grova brott. Om reformer uteblir ska berörda stater utsättas för sanktioner, som att fråntas sin rösträtt i generalförsamlingen. Jag tycker att det är absurt och oacceptabelt att de medlemsstater som i sin lagstiftning tillåter grova brott mot de mänskliga rättigheterna, som står på agendan i vårt land, får delta i världssamfundets arbete och styrning på samma villkor som de stater som efterlever principerna. Det är därför viktigt att vi tar detta initiativ. 26 Utrikesminister (S): Jag tackar Amineh Kakabaveh, och för denna debatt. Det är sant att det finns väldigt mycket kvar att göra. Världen är långt ifrån en perfekt plats när det gäller respekten för mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter och möjligheter – deras fulla möjligheter. Det kommer inte att vara lätt i fortsättningen heller. Det kommer att krävas kamp och hårt politiskt arbete. Det kommer att krävas allt från demonstrationer till tålamodsprövande lagstiftningsarbete för att garantera att kvinnor kan åtnjuta samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter som män. Det är en lång väg kvar. Därför ska vi använda alla de instrument som vi har till vårt förfogande, både i FN-systemet och nationellt. Jag tror att det är viktigt att vi gör dessa frågor synliga, precis som Amineh Kakabaveh har påpekat . Det är viktigt att vi visar på att det inte kan bli hållbar fred någonstans om inte kvinnor är med – om man utesluter hälften av befolkningen, och i vissa länder mer än halva befolkningen. Dessutom måste principen vara: ”ingenting om dem utan dem”. Vi måste se till att kvinnor har en röst och att kvinnor har fullt deltagande i alla olika sammanhang. Vi kommer att fortsätta att verka för detta i FN-sammanhang, och vi kommer att fortsätta att arbeta med den feministiska utrikespolitiken här. Det är bra att det, trots allt, finns en stor politisk enighet i och att vi kan fortsätta våra debatter och vårt arbete. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellation 2016/17:194 om naturbruksutbildningarna 27 Statsrådet (S): har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att ställa oss bakom förslag om att smalna av naturbruksprogrammet och hur jag avser att agera för att hantera konsekvenserna av beslut. Låt mig först ge en kort bakgrund till det arbete som har föregått den redovisning av förslag angående naturbruksprogrammet som lämnat till regeringen. I syfte att trygga den nationella kompetensförsörjningen, minska arbetslösheten bland ungdomar och underlätta övergången från skola till arbetsliv gav den förra regeringen en särskild utredare i uppdrag att bland annat utreda dimensioneringen av gymnasial yrkesutbildning. Utredaren skulle bland annat lämna förslag som syftar till att undvika kompetensbrist och minska risken för överutbildning inom yrkesområden med svag efterfrågan på arbetsmarknaden. Utredaren fick också i uppdrag att analysera om det finns anledning att göra mindre justeringar i det nationella utbudet av inriktningar och nationella program. Detta gäller direktiv 2014:50. Regeringen beslutade i ett tilläggsdirektiv till utredningen – direktiv 2015:15 – att utredaren skulle föreslå de justeringar av det nationella utbudet av inriktningar inom gymnasiala yrkesutbildningar som bedöms vara mest angelägna. I sitt delbetänkande En yrkesinriktning inom teknikprogrammet – SOU 2015:29 – redovisade bland annat förslag till justeringar av naturbruksprogrammet. Utredningen ansåg att programmets inriktningar är otydliga, att det finns problem vad gäller vilka kurser som får erbjudas inom programfördjupningen och att det finns en risk för ekonomisk överkompensation för vissa utbildningar. Regeringen har därför gett i uppdrag att med utgångspunkt i utredningens förslag om nya inriktningar inom naturbruksprogrammet föreslå hur många gymnasiepoäng de nya inriktningarna ska omfatta och examensmål för programmet. aviserade i sin redovisning att myndigheten skulle återkomma med en analys av arbetsmarknadens behov inom naturturismsektorn. Redovisningen har inkommit till och kommer att beredas i sedvanlig ordning. Av betänkande framgår att en utgångspunkt för de förändringar som kan komma att göras ska vara att säkerställa att samtliga inriktningar får den yrkeskaraktär som examensmålen avser. En annan utgångspunkt ska vara att de huvudmän som tillhandahåller vissa naturbruksutbildningar inte ska överkompenseras för sina kostnader. Naturturismsektorn utvecklas ständigt. Till exempel är ekoturism en viktig och växande näring. Det är viktigt att arbetsmarknadsbehovet på detta område kan mötas. Jag kan meddela att eventuella förändringar inom naturbruksprogrammet inte kommer att göras förrän remissbehandlingen av slutbetänkande – SOU 2016:77 – är avslutad. Förändringar av gymnasieskolans inriktningar som kan behöva göras bör ske på ett samlat sätt. 28 (M): Tack, , för ditt svar! Naturturism ger möjligheter för många att ta del av och vårt fantastiska friluftsliv. Hållbar turism gör skillnad och bidrar till en positiv samhällsutveckling, till att arbetstillfällen skapas och att de lokala invånarna och platsen som de bor på utvecklas. Detta kräver eftertanke så att naturen inte tar skada. Planering av friluftsliv kräver kunskap och erfarenhet. Det krävs utbildning. Besöksnäringen omsätter 284 miljarder. Den genererar ett exportvärde på 106 miljarder och levererar 173 000 jobb i hela landet. Resandet växer snabbast till storstäderna, men det har också stor potential till destinationer runt om i landet. Alliansen har satsat på hållbar destinationsutveckling, där exempelvis Åre och var med. Jag är själv uppvuxen i kommun och har där kunnat följa utvecklingen från en liten by till en stor VM-bygd. Det är mycket hårt arbete som ligger bakom. Här syns verkligen besöksnäringens betydelse. Besöksnäringens mål är att fördubbla turistomsättningen till 2020. Företagen uttrycker en stark tillväxtvilja. Näringen är sysselsättningsintensiv och erbjuder i hög grad arbete för ungdomar och personer med utländsk bakgrund. Även det här kan man se i Åre; siffrorna för integreringen 2015 visar att av de nyanlända det året fick anställning. Snittet ligger långt över länet och riket. Många andra tittar på hur de gör. Man har till exempel kört ett fiskeprojekt, där de nyanlända fått lära sig att fiska och ta hand om vår natur. Men fiske föreslår ju ska utgå ur naturbruksutbildningarna. Hållbarhetsfrågorna är viktiga för besöksnäringen. Det kan till exempel gälla ekologisk mat, miljöanpassade transporter och restauranger samt hotell och campingplatser med en tydlig miljöprofil. Andra viktiga hållbarhetsaspekter rör regional utveckling inom jordbruk, skogsbruk, jakt, fiske, boende och så vidare. , med sina 30 000 öar, kobbar och skär är inte bara största skärgård utan även en av de största i hela världen. Jag tror att det är få storstäder som har en sådan exotisk natur så nära inpå knuten. Här är det också ytterst relevant med hållbar turism för att stärka den unika maritima natur- och kulturmiljön, vilken är en värdefull resurs för företagandet här i vår skärgårdsmiljö. Då krävs det också bra utbildning. läggs det fram förslag från som innebär slutet för gymnasieutbildningar till yrken inom naturturism. Nej, statsrådet – vår gymnasieminister – det här är inte rätt väg att gå. Naturbruksprogrammet är en viktig utbildning som leder till arbete, eget företagande och vidare studier. Förslaget från innebär att möjligheterna försämras drastiskt. Man föreslår alltså att jakt, viltvård, fiske, vattenvård, rekreation och upplevelser ska utgå ur examensmålen. Ett argument för att förändra är att fler av naturturisminriktningarna ligger under programmet Skog, som är ett dyrt program, eftersom det kräver dyra skogsmaskiner. Vore det inte bättre, fru statsråd, att ändra ersättningsreglerna i stället för att strypa bra fungerande utbildningar där elever dessutom får arbete efter avslutad utbildning? 29 (M): En av anledningarna till att man började titta på naturbruksprogrammen var att det var skillnad inom djurprogrammet. De som hade smådjur, som kaniner och marsvin, och de som hade hela bondgårdar med hästar och kor hade samma skolpeng, och det var stor skillnad i kostnadsbilden. Det är naturligtvis rimligt att se över detta. kom med en hel del förslag om vad som skulle genomföras. Många av dem skulle slå undan benen för många av de naturbruksprogram som redan finns i . Det gäller bland annat jakt och naturturismen. Men det gäller också skolor som vill erbjuda full naturbehörighet, till exempel läroverket här i , som inte längre skulle kunna göra det. Det skapade en stor osäkerhet. Dessutom var det väldigt kort varsel. Det skapade osäkerhet för skolorna och för eleverna, och många naturbruksskolor såg ett sjunkande antal elevansökningar till sina program.