prot · H50942 · 2017-12-04 00:00:00 — När får chansen att lägga fram vilka satsningar de vill göra, eller försvara varför de vill dra ned på allt som regeringen vill investera i, börjar de tala om andra prioriteringar på andra politikområden. Det är väldigt tråkigt. 34 (SD) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Jag vill börja med att instämma med kulturministern om värdet av att kulturen ska sträcka på sig. Den har ett starkt egenvärde och många vackra instrumentella värden. har varit främst i kulturbudgeten. rusar regeringen om, men den gör det, som nämnts, i fel riktning. Kulturministern talar i vaga termer om oro för att kulturen och konsten ska styras på olika sätt av andra politiska krafter än den egna. är det uppenbart att vi med på och regeringens kulturpolitik har ett ideologiskt raster som vilar över många av våra kultur- och kunskapsinstitutioner. Kulturlivet är inte fritt med den här regeringen. Vi kan se det inom museisektorn. Vi ser det inom biblioteken och , som alldeles nämndes här. Allt ska styras utifrån mer eller mindre villkorade, ideologiskt motiverade och baserade uppdrag från regeringen. Det kan handla om alltifrån att man öppnar för en godtycklig gallring inom museisektorn till politiserade uppdrag om integration och genusanalys. Det kan handla om att de aspekterna går före möjlighet till historisk forskning och kompetens om artefakter, föremål och berättelser som ska visas. Det hör vi även från museisektorn själv. Det handlar inom om att man på lokal nivå upplever att en statlig utredning redan lagt grunden för den nya verksamhet den ska bedriva mot grupp och cirkus och mindre av enskild undervisning. Det handlar inom biblioteken om mer av integration, språkkaféer och mötesplatser än att motivera och förstå språkets och litteraturens värde i sig. Min fråga till kulturministern är: Ser man inte bjälken i det egna ögat på ? 35 Kultur- och demokratiminister (MP) replik: Först vill jag understryka det absurda i att diskutera politik över huvud taget med när det så tydligt inte finns en budget som bär. Det är en orealistisk finansiering. Det blir väldigt svårt att diskutera kulturbudgetens eller olika politikområdens olika delar när det är ett lapptäcke av finansiering som inte håller ihop i sömmarna, men jag ger det ändå en chans. Jag vill verkligen lyfta fram friheten och vikten av att säkerställa att kulturpolitiken står fri från politisk klåfingrighet. Det är just därför som kulturarvspropositionen – som jag lade väldigt mycket tid på , arbetade fram och lade fram för riksdag och som har antagit – bland annat innehåller en museilag. Det är en museilag som skriver fram våra museer som institutioner bärande på kunskap, där vetenskapliga metoder ska råda och där experterna tillskrivs makten att göra bedömningar. Politiker, som , ska inte vara de som bestämmer vad som sparas eller utvecklas eller vad man ska göra med något. Jag skulle aldrig lagt så oerhört mycket kraft på att arbeta fram en kulturarvsproposition, en kulturarvspolitik för vårt land och en museilag som klipper banden mellan politiker och våra kulturinstitutioner om jag inte på allvar såg riskerna med de tider vi lever i och ville göra allt för att i möjligaste mån skydda vårt kulturarv. 36 (SD) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Det är väldigt tydligt från kulturvärlden i stort och inom museisektorn, liksom från flertalet av oppositionspartierna, att expertkunskap, den historiska kunskapen, empiri och forskningsmöjligheterna är nedprioriterade med regeringens museilag, kulturarvspropositionen och det allmänna synsättet på museivärlden. Politiskt motiverade villkor och uppdrag blir bärande och de viktigaste. Det är uppenbart, och det har också många inom museisektorn vittnat om. Det är ingenting som hittar på. Sedan kan det vara intressant att notera att vår motion på utgiftsområdet och vår budget bygger på en ambitiös omvärldsanalys och en identifiering av var behoven är som störst. Det gäller till exempel bidrag till kulturfastigheter, etablerandet av en av modern tids största kulturreformer som kulturlotsar eller en rejäl förstärkning genom Sverigesamlingen i form av ett kulturarvs-ROT-avdrag, en kulturarvsfond och andra delar som civilsamhället ropar efter. Där svarar regeringen ingenting. Sedan när det gäller kulturarvspropositionen i stort så håller jag med om att politiker inte ska styra hur kulturarvet sparas, förmedlas, berättas, värnas, vårdas och underhålls. Men det är precis det regeringen gör genom sin kulturarvsproposition. Det sker inom område efter område. Det är inom museisektorn, inom biblioteken och . Där har man redan från lokal nivå upplevt att det är staten som har börjat styra detta och inte längre de på nivå. Det måste man ändå ha ett svar på från sida. Jag kan bara notera att man knappt med något ord nämner vårt största samlade kulturarv i form av kyrkan. Den står på många orter inför att välja att prioritera vården och underhållet av det kyrkliga kulturarvet eller social själavård eller liknande. Det bygger på vilka resurser vi satsar här ifrån statlig nivå. Kyrkan har ansvaret, men det täcks bara till ungefär från en fjärdedel till en tredjedel av den kyrkoantikvariska ersättningen. Resten betalar den själv. Vad säger regeringen om det? 37 Kultur- och demokratiminister (MP) replik: Regeringen satsar på kulturmiljövården i den budget som vi nu lägger fram. Vi gör det som ett led i att vi nu lagt fram en kulturarvspolitik och att har en kulturarvspolitik. Den är ambitiös, och vi gör investeringar som behövs. Som kulturminister vill jag ta tillfället i akt och – inte minst med anledning av att jag har ett särskilt politiskt ansvar för våra fria medier – markera mot den fientlighet som på sitt väldigt tydliga sätt ger uttryck för mot journalistiken. Den fria journalistiken är en hörnsten i vår demokrati. Den ska kunna granska makthavare som jag. Journalistiken visar gång på gång hur den avslöjar missförhållanden och maktmissbruk. Jag är djupt oroad över den kampanj som bedriver där de så tydligt målar upp journalistiken och de fria medierna som fiender. Kultur, medier, trossamfund och fritid Jag tror att vi alla måste förstå allvaret i denna kraft som på olika sätt försöker bryta ned vår demokrati. 38 Statsrådet (S): skrev den amerikansk-polska journalisten en mycket omtalad text: Is this the end of the West as we know it? Lite förenklat handlade tesen som drev om att våra västerländska samhällen och våra rättsordningar som vi har lärt känna dem stod inför tre val som skulle kunna komma att förändra rådande världsordning i grunden. Så här kan vi konstatera att fick rätt i två av sina förutsägelser. Det blev inte en ultranationalistisk vinst i det franska presidentvalet. Men både brexit och det amerikanska presidentvalet slutade på det sätt som beskrev. Det är svårt att säga vad som ligger bakom att så omvälvande förändringar kan få grogrund på så . Man kan säkert konstatera att framväxten av politiska rörelser som brexit, alternativhögern i och nationalistiska krafter i har skett i en jordmån av växande ojämlikhet och en oförmåga att hantera globaliseringens förlorare. Men de har även gjorts möjliga på grund av ökande bildningsklyftor. I kölvattnet av dessa ökande bildningsklyftor ser vi närmast en flodvåg av alternativa fakta, filterbubblor och hårt vinklade framställningar av verkligheten I en sådan tid menar jag att folkbildningen är viktigare . Jag vill därför ägna mitt anförande åt att lyfta fram regeringens stora satsningar på folkbildning i budgeten . Ända sedan de första sockenbiblioteken och ända sedan de första folkhögskolorna såg dagens ljus har folkbildningen brutit mark för demokratins framväxt och frigörelsen av människan. Folkbildningen har slutit bildningsklyftor och möjliggjort för generationer av människor att bli politiker och ta plats i våra folkvalda församlingar. Folkbildningen har knutit ihop landet och sett till att det har funnits starka utbildningsmiljöer och starka bildningsmiljöer långt bortom universitetens och storstädernas räckvidd. Med sin kritiskt prövande strävan efter kunskap och bildning har folkbildningen alltid varit en viktig motvikt mot de ytliga idéströmningar som försöker måla världen i antingen svart eller vitt. Och , när auktoritära krafter över hela och hela världen återigen vädrar morgonluft, är den kampen viktigare än på mycket . Men folkbildningen bidrar också i arbetet med andra viktiga frågor. En sådan fråga är hur fler ska kunna få jobb på den svenska arbetsmarknaden. Sedan regeringen tillträdde har arbetslösheten sjunkit, och i har vi nu den högsta sysselsättningsgrad som någonsin har uppmätt i ett EU-land. När det gäller sysselsättningen för unga får vi gå , innan vi hade 500 procents ränta, för att hitta lika fina sysselsättningssiffror. Mer än 200 000 fler människor har ett jobb att gå till jämfört med när regeringen tillträdde. Det går alltså bra för . Men det går inte lika bra för alla människor. För personer som är födda i och har en fullständig gymnasieutbildning eller ännu högre i sitt cv är det ganska enkelt att få ett jobb. Men för personer med lägre utbildning – personer som saknar en fullständig gymnasieexamen – är arbetsmarknaden betydligt tuffare. Kultur, medier, trossamfund och fritid Utbildningsklyftorna skär rakt igenom samhället. Det gäller inte bara på arbetsmarknaden, utan det gäller också socialt, hälsomässigt och politiskt. Det kan handla om återstående livslängd för en 30-årig man; den är dramatiskt annorlunda beroende på om mannen är högutbildad eller lågutbildad. Det kan röra sig om hälsa. Det kan röra sig om tillit till och förtroende för våra samhällsinstitutioner och demokratin själv. Bildningsklyftorna skär rakt igenom vårt samhälle. När man gräver djupt i statistiken är det ofta en sak man kommer fram till: betydelsen av en fullgjord gymnasieutbildning. Folkbildningen gör betydelsefulla insatser på alla dessa områden. När jag är ute och besöker någon av våra många folkhögskolor runt om i landet möter jag ofta kursdeltagare, inte sällan på allmän kurs, som säger att de har försökt och försökt i den vanliga gymnasieskolan men att det inte har fungerat. När de börjar folkhögskolan känner de att de har hittat hem. Här får de träna på att lyckas i stället för att, som tidigare, träna på att misslyckas och misslyckas om och om igen. Här får de den trygga miljö och den hjälp som passar just dem och en pedagogik som låter dem utvecklas i den takt som de själva klarar av. Jag möter också många studieförbund som gör helt otroliga insatser för att stärka självförtroendet hos personer som saknar studievana och lockar tillbaka dem till skolbänken. Och tillbaka till skolbänken måste man om man ska vara trygg på den svenska arbetsmarknaden och saknar en fullständig gymnasieutbildning. Sist men inte minst, herr talman, möter jag även många vuxlärare som vittnar om att nyanlända som har gått kursen Svenska från dag ett eller som har deltagit i Vardagssvenska via folkbildningen har fått ett riktigt rejält försprång i svenskundervisningen inom sfi. Det är för mig helt tydligt att folkbildningens insatser spelar stor roll, inte bara för bildningen i utan också för att säkerställa att människor är rustade för den tuffa arbetsmarknad som finns där ute. I budgetpropositionen satsar regeringen, i nya färska pengar, mer än på folkbildningen. Det är den största satsningen på folkbildningen på den här sidan . Det handlar om den största utbyggnaden av folkhögskolan med medel motsvarande 5 000 nya utbildningsplatser och dessutom medel som innebär en höjd platsersättning. Det handlar om en förstärkning av det särskilda utbildningsstödet för att säkerställa att folkhögskolan förblir en viktig utbildningsväg för deltagare med funktionsnedsättning. Det är en insats som har varit mycket välkommen på de folkhögskolor som har gjort en extra insats när det gäller personer med funktionsvariationer. Det handlar om en helt en ny satsning på uppsökande och motiverande studieförbundsinsatser för att rekrytera till utbildning och stärka särskilt utrikes födda kvinnors chans till etablering. Det handlar om en förstärkning av medlen till kursen Svenska från dag ett för att minska lite grann på den avtrappning som görs av insatserna när handläggningstider är alldeles för långa. Det handlar om en ny satsning på studieförbundsinsatser för att stärka föräldrars delaktighet i sina barns lärande. Kultur, medier, trossamfund och fritid Det rör sig alltså om stora och viktiga insatser på folkhögskolor och studieförbund så att de ska få ännu bättre förutsättningar att bedriva den verksamhet de har och att kunna nå ännu fler. barn har många namn. Jag har hört denna budgetproposition kallas både det ena och det andra. Den har kallats för en kulturbudget, en kompetensförsörjningsbudget, en pensionärsbudget, en välfärdsbudget och en barnbudget. Jag skulle vilja kalla den för en folkbildningsbudget. Vi får gå tillbaka till 1990-talets stora kunskapslyft för att hitta lika stora satsningar på folkbildningen från regeringens sida. Det är därför med stor stolthet som jag lägger fram de förslag på folkbildningens område som finns i regeringens höstbudget. I när det blir allt svårare att skilja sant från falskt, fakta från rykten och kunskapsgrundade åsikter från anekdotiskt tyckande står folkbildningen som en fyr eller en fackla för kunskap och bildning. Oavsett om det handlar om att fler ska klara gymnasiet, att hjälpa nyanlända till sitt första jobb eller att vara en bred kulturarena är folkbildningen med och möter samhällets utmaningar. Med regeringens budget får folkbildningen ännu bättre möjligheter att göra detta. 39 PER LODENIUS (C) replik: Tack, statsrådet , för att statsrådet deltar i dagens debatt! Vi är överens om vikten av folkbildningen för vårt samhälle. Folkbildningen, studieförbunden och folkhögskolorna erbjuder folkbildning, bildning och även utbildning. Folkbildningen är en av få möjligheter för personer med intellektuell funktionsnedsättning att utbilda och bilda sig utifrån sin egen förmåga. kom ett tillkännagivande från om att skapa förutsättningar för ökade möjligheter till eftergymnasial utbildning för personer med intellektuell funktionsnedsättning. Det handlar om att kunna studera vidare också efter gymnasiesärskolan, och det handlar då inte bara om folkbildning och folkhögskolor, såklart, men de är en del av lösningen. Ett exempel är utbildningen på där man har en kurs i digital tillgänglighet som riktar sig till personer med måttlig utvecklingsstörning. Tyvärr har man svårt med finansieringen, vilket är tråkigt både för folkhögskolans verksamhet och inte minst för individerna. Det blir kommunen som får ta en stor del av ansvaret, och då blir det svårt att nå utanför närområdet och svårt för den som inte bor i kommunen där folkhögskolan ligger att få möjlighet att gå utbildningen. Man skulle kunna kalla det för kommunarrest för den som har en intellektuell funktionsnedsättning. Statsrådet nämnde förstärkning för personer med funktionsnedsättning. Det är bra, men vad gör statsrådet mer specifikt för att öka möjligheterna även för personer med intellektuell funktionsnedsättning att kunna studera vidare på folkhögskola? Jag ställer frågan med hänvisning inte minst till tillkännagivandet som samtliga partier stod bakom . 40 Statsrådet (S) replik: Tack så mycket för frågan, Per Lodenius, och tack för det stora engagemang för folkbildningen som visar! Jag noterar med glädje att i sin budgetmotion har bejakat alla de satsningar som regeringen gör på folkbildningens område. Jag noterar också att jag i den fråga som ställs här inte får några av de ganska trista slängar som kom i huvudanförande och som handlade om att folkbildningen skulle vara ett sätt att gömma undan arbetslöshet. Kultur, medier, trossamfund och fritid Jag har svårt att tänka mig större och bättre satsningar för att stärka människors möjligheter att ta de jobb som växer fram i än att säkra möjligheten för många, ja, för alla, att verkligen få ta den där gymnasieexamen som är den nyckel som öppnar dörren till vår ganska tuffa arbetsmarknad i . Jag är säker på att jag bakom mig har inte bara utan också väldigt många av våra arbetsgivare som med ljus och lykta letar efter människor som har rätt kompetens för att ta de många lediga jobb som finns. Här är folkbildningen och inte minst folkhögskolorna en mycket viktig del i den satsning som vi gemensamt måste göra för att säkerställa att det finns utbildad arbetskraft till de många jobb som växer fram. Den specifika fråga som Per Lodenius ställer handlar om personer som har en lite extra lång väg att gå till den eftertraktade gymnasieexamen. Där är de satsningar som görs på det särskilda utbildningsstödet förstås väldigt viktiga, inte minst för de många folkhögskolor som har tagit ett så stort ansvar för att säkerställa att det finns utbildning också för människor med funktionsvariationer. När det gäller det helt enhälliga tillkännagivandet som så klokt gjorde får jag meddela att regeringen just nu bereder frågan och arbetar med hur vi ska komma tillbaka och svara. 41 PER LODENIUS (C) replik: Tack, statsrådet, för svaret! Jag hade kanske önskat lite tydligare besked om hur man tänker återkomma om det här, för det har gått drygt . Statsrådet får gärna återkomma till detta, för det finns många tankar och funderingar om vad man skulle kunna göra i den här delen. Bildning är också en demokratifråga, och det är valår . Det är viktigt med allas möjlighet att delta i fria val. Vi brukar säga att vi i fick allmän rösträtt 1921, men jag skulle vilja säga att det var 1989 när vi tog bort omyndigförklaringen och även personer med intellektuell funktionsnedsättning fick sin rättmätiga rösträtt. Men fortfarande finns det många som inte har fått möjligheten att kunna rösta. Då är folkbildningen en väldigt viktig del. Hur ser statsrådet på det? Jag tänker bland annat på att har ett arbete som kallas Mitt val. Finns det någon del där statsrådet kan se att man ska göra en tydlig satsning som ska kunna gälla ? Det handlar inte bara om valåret utan om . Jag skulle vilja höra lite om statsrådets tankar kring just den delen av folkbildningen men gärna också ännu lite tydligare besked om tankarna kring möjligheter för den som har en intellektuell funktionsnedsättning att kunna studera vidare på folkhögskola. Vi har exemplet med där det är kommunen som bestämmer om man har möjlighet att studera vidare eller inte. 42 Statsrådet (S) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Det är som jag sa i min förra replik att frågan om hur vi ska hantera tillkännagivandet alltjämt bereds i . Det betyder inte att vi ingenting gör, utan det betyder att vi tänker på det. Vi kommer naturligtvis att återkomma med besked i frågan. Vi har som bekant en utredning som arbetar med vuxenutbildning. Den utredningen funderar just nu på frågor som ligger ganska nära den fråga som ledamoten ställer. Jag fick också en fråga nu om hur jag ser på möjligheterna för studieförbund att göra insatser inför den valrörelse som kommer. Jag kan säga att den valrörelsen blir väldigt viktig, inte minst om man har ett bildningsperspektiv. Om man är bekymrad över ett läge där halvsanningar och rykten lätt får fötter och lätt blir till sanningar är en förmåga till god källkritik förstås helt avgörande. kan man fundera över om våra elvaåringar ofta har större kunskaper i källkritik på internet än vad deras föräldrar har – i alla fall om de har följt alla de utmärkta dokument som finns i vår grundskola och vår gymnasieskola. Jag vill inte stå här i talarstol och tala om för studieförbunden vilka insatser de ska ägna sig åt. Jag tycker att folkbildningen ska vara fri och frivillig. Men eftersom jag har besökt vet jag att de insatser som görs där är mycket efterlängtade av många deltagare, och också, från min utgångspunkt, väldigt välkomna för alla som värnar om att folkbildningen ska bidra till just kunskap och bildning och att den ska verka fritt och vara frivillig. 43 (L) replik: Jag kommer att fortsätta på samma tema, så det blir nästan en melodiradioövergång från Per Lodenius anförande. Det handlar just om folkbildning, folkhögskolans roll och studieförbundens roll när det gäller både personer med funktionsvariationer av olika slag och sammanhållning med övriga politikområden. När jag likt statsrådet reser runt, fast till andra folkhögskolor och studieförbund än statsrådet, rapporterar man på flera folkhögskolor att för att kunna möta den här väldigt stora satsningen som regeringen gör på antalet platser så hastigt – vi liberaler har ställt oss tveksamma till hastigheten i den ökningen – kommer man inte att ta in personer med intellektuell funktionsnedsättning eller stora fysiska nedsättningar och problem i klassrummen eller på folkhögskolorna. I stället kommer man att möta dem i deras hemmiljö eller på deras dagliga verksamhet eller motsvarande. Då blir tanken att det inte är inkluderande. Studieförbunden rapporterar också att de har en lång rad avslutade projekt som de har aviserat att de vill fortsätta med men som de har fått avslag på att använda de nya pengarna till när det gäller bildning för de här olika grupperna. En tredje grupp är de personer som får sin personliga assistans indragen. Många av dem är i utbildning och kan inte delta i undervisningen på olika sätt när deras assistenter inte längre finns vid deras sida. Jag skulle vilja höra statsrådet utveckla tankarna lite när det gäller hur de här stora, ökade satsningarna faktiskt kan komma dem som behöver det mest till del. 44 Statsrådet (S) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Tack, ledamoten, för det stora engagemang som Liberalerna historiskt har visat för folkbildningen i allmänhet och folkhögskolor och studieförbund i synnerhet. När jag läste igenom Liberalernas budgetmotion höjde jag verkligen på ögonbrynen åt att Liberalerna säger nej till så stora delar av regeringens satsningar. Men jag blev lite lugnad när jag läste brödtexten och såg att det framför allt handlade om att Liberalerna var oroliga över hastigheten. Men blir jag ännu mer bekymrad när jag hör frågan som ställs. Eftersom den handlar om de deltagare som har ett särskilt behov av stöd på grund av en funktionsnedsättning blir jag brydd över att Liberalerna har sagt nej till den satsning som sker på särskilt utbildningsstöd. Den är ju gjord just för att deltagare med funktionsnedsättningar och funktionsvariationer av olika slag ska kunna delta i folkhögskolan. Det finns ingenting i den satsningen som gör det svårt för folkhögskolorna att bygga upp kapaciteten. Jag måste ställa en motfråga: Hur kan ledamoten motivera att Liberalerna inte ställer upp på den här väldigt nödvändiga och välbehövliga satsningen på just särskilt utbildningsstöd? Vi är tydligen helt överens om att en stor grupp personer har stort behov av extra anpassningar och extra stöd för att kunna nå den eftertraktade gymnasieexamen. Och vi är uppenbarligen överens om att folkhögskolan är en bra aktör för det. Hur kan Liberalerna, med den inställning man har, motivera att man inte går på regeringens förslag när det gäller just satsningarna på funktionsnedsatta inom ramen för folkhögskolan? 45 (L) replik: Tack för svaret, statsrådet! Det är inte särskilt svårt för mig att motivera det. Det är nämligen svårt att få de här pengarna att komma dem som de är tänkta för till del. Tanken är väldigt god. Men folkhögskolorna och studieförbunden säger att det är en för kraftig ökning för att det ska komma de här personerna till del. Om man då lägger ihop det med att de här personerna också är beroende av sina personliga assistenter och insatser via LSS för att kunna ta sig till och från skolorna kan man se att det inte finns möjlighet att använda pengarna. Det är därför vi är tveksamma. Vi är inte tveksamma till själva satsningarna på personerna i sig. Det torde vara ganska klart att vårt engagemang för de här personerna är både genuint och äkta.