prot · H409105 · 2017-05-04 00:00:00 — Jag menar bara de lärare som gör sig skyldiga till det här, inga andra. Jag har väl hört talas om en sex sju fall . Sex sju fall innebär naturligtvis inte hela lärarkåren. Det vore absurt att ens tänka den tanken. Det här är ingen kritik mot lärarkåren som sådan, utan det är kritik mot de lärare som gör sig skyldiga till det här. Jag har hört talas om sex sju fall , men vi har ju tusentals lärare i som inte har gjort sig skyldiga till det här. Jag borde ha varit tydligare, och det får jag ta på mig. Jag borde ha varit tydligare med det. Skolväsendet – grund-läggande om utbild-ningen, Skolväsendet – lärare och elever och Skolväsendet – över-gripande skolfrågor När det gäller partiets historia och värdegrund har våra partiföreträdare och varit tydliga med att vi har fläckar på vår historia. Det har inte varit någon hemlighet. Jag har läst en skrift av , där han mycket ingående berättar om vad som hänt och så där. Det är klart att under en historielektion på gymnasiet vore det inte fel av en lärare att behandla det som står där. Det tycker inte jag. Tittar man på – föregångaren till – hittar man kanske en del fläckar där också, . Då ska det tas upp på samma sätt. De äldre partierna här – är ett ungt parti – har också fläckar på sin historia. Alla partier har det. Jag vet inte om Liberalerna utgör det gyllene undantaget, men jag vet att sossarna har vissa fläckar. och har det absolut. 147 (L): Jag vill börja med att instämma i tidigare yrkanden. Det finns massor jag skulle kunna börja med att säga, men jag tror att jag hoppar över det och går direkt in på det jag faktiskt har tänkt tala om. Jag tänker gå in lite djupare på här med skolhälsovården. Ett av tio barn har upplevt våld i hemmet. Det är någonstans mellan två och tre i varje klass eller minst 150 000 barn. Jag vill gärna använda uttrycket ”upplevt våld” i stället för ”bevittnat våld”, då att uppleva våld också innebär att man kan höra eller se spåren av det. Man vet helt enkelt att det förekommer hemma. Det finns mycket forskning som visar att upplevt våld kan vara minst lika skadligt som att bli direkt utsatt. Våld mellan föräldrar är också den absolut största riskfaktorn för att barn själva ska bli misshandlade. Trots att man vet det här utreds på tok för sällan barnens situation när en förälder har gjort en ny anmälan om misshandel eller det på annat sätt har uppmärksammats. Socialtjänstlagen pekar på socialtjänstlagens särskilda ansvar för att ge stöd och hjälp åt de kvinnor som är eller har varit utsatta för våld samt att man ska vara medveten om att barnen kan behöva stöd och hjälp. Vi liberaler menar att det behövs tydligare och skarpare direktiv här. Det måste säkerställas att barn dels kommer till tals, dels får rätt stöd i samband med anmälningar om våld i nära relationer men också att man fokuserar mer på detta i skolhälsovården. Det är lätt att tro att vi är mer eller mindre vaccinerade när det gäller våld mot barn. Vi antog tidigt en lag, och vi har varit långt framme som land när det gäller det här. En ganska stor uppmärksamhet kring våld mot barn har bidragit till att det har kommit in fler polisanmälningar, men liksom vid sexuella övergrepp är mörkertalet oerhört stort. Skolan och barnomsorgen har anmälningsplikt, men kunskapen om hur man upptäcker våld och övergrepp är ganska låg. Det finns till exempel vissa spår i nacken och bakom öronen som man lätt kan upptäcka vid en vanlig hälsoundersökning – om man vet vad man ska titta efter. Tidig upptäckt gör att det går snabbare att sätta in stödinsatser. Skolväsendet – grund-läggande om utbild-ningen, Skolväsendet – lärare och elever och Skolväsendet – över-gripande skolfrågor Ett annat sätt är att helt enkelt ställa frågan – att fråga barnen om de upplevt våld, antingen mot sig själva eller mot någon annan. Enligt skollagen ska Elevhälsan främst arbeta förebyggande och hälsofrämjande. Varje elev ska också erbjudas minst tre hälsobesök. Att under dem rutinmässigt ställa frågan är en förebyggande åtgärd. Därför vill vi liberaler att det ska finnas tydliga riktlinjer för skolhälsovården att rutinmässigt ställa frågor om våld. När man frågade skolhälsovården om det här svarade en majoritet att man vill ha just riktlinjer eftersom det blir lättare och mer naturligt att ta upp frågan. Man var orolig för att annars få frågan: Varför ställer ni frågan? Om alla elever får frågan känns det inte särskilt utpekande för den som faktiskt är utsatt. Det kan också vara så att även om man inte svarar på frågan första gången eller ens får man åtminstone signalen att det här är någonting som vi tycker är fel och någonting som inte ska ske. En annan oerhört viktig fråga för inte bara Elevhälsan utan hela samhället är suicidprevention. har antalet självmord sjunkit i alla åldersgrupper – utom bland dem som är mellan 15 och 24. Där ser vi tyvärr en ökning – tack och lov liten men ändock – det . , som är det absolut jag hittar siffror för, försökte 2 303 ungdomar mellan 15 och 24 ta livet av sig i . Av dem dog 170. Här förekommer ibland också yngre barn. Det förekommer självmordsförsök bland barn som är så unga att de går på förskola. Skolan har en nyckelroll här. Det finns exempel som Elevhälsoportalen i , som vänder sig till förskolor och skolor med metoder för att förebygga och fånga upp psykisk ohälsa, och Yam, som är en hälsofrämjande och preventiv insats för att förbättra den psykiska hälsan och minska självmordsförsöken i åldrarna 14–16. Det handlar också om att uppmärksamma och vara medveten om de riskgrupper som finns. Depressioner, psykoser, missbruk och även riskbruk av alkohol och annat samt självmord är vanligare bland hbtq-personer. av homo- och bisexuella kvinnor i åldern 16–29 uppger att de har försökt begå självmord. Det ska jämföras av heterosexuella kvinnor i samma ålder. För transpersoner är siffrorna än mer alarmerande. Varannan transperson har övervägt att ta sitt liv. Det är oerhört viktigt att skolhälsovården och skolan har kompetens och kunskap för att kunna möta just de här eleverna. Andra som behöver extra stöd och hjälp och som man behöver specialkunskaper om är placerade barn i allmänhet och kanske ensamkommande barn i synnerhet. I fråga om att möta alla elever talade vi när det gällde ett tidigare betänkande om FN:s konvention om personer med funktionsnedsättning. Den är tydlig. Personer med funktionsnedsättning ska på lika villkor som alla andra få en utbildning av precis samma kvalitet. som Liberalerna, dåvarande liberalerna, ledde drev vi igenom flera viktiga reformer för elever med funktionsnedsättning. Men det återstår fortfarande väldigt mycket att göra. I praktiken lever svensk skola inte upp till de mål som vi själva har satt och inte heller till de mål som finns i eller FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. När skolan brister i fråga om den fysiska tillgängligheten drabbar det inte bara eleverna som inte kan gå tillsammans med sina kompisar och syskon. Det drabbar också föräldrar som inte kommer in på skolan och naturligtvis lärare och annan personal som inte kan söka jobb på skolan. När lekredskap inte är tillgängliga utestänger vi barn från lek och socialisering med andra barn. Den plats där unga vistas en stor del av dagen måste vara tillgänglig för alla. För att elever ska känna sig trygga behöver lärarna känna sig trygga, på många sätt, också i sin kunskap och kompetens. De ska veta att de får göra det de faktiskt är utbildade för. Det borde egentligen inte vara särskilt kontroversiellt att lärare ska undervisa och sätta betyg i de ämnen för vilka de har legitimation. Det borde inte heller vara kontroversiellt att skolledare ska ha kunskap för att kunna möta alla elever. Skolan är en plats där man formas och möter vänner för livet. En bra skola och förskola är det bästa sättet att skapa jämlika möjligheter . Därför är det viktigt att den som leder skolan har kunskap om hur elever med exempelvis en funktionsnedsättning kan mötas och att det inte per automatik betyder att det ska sättas in specialpedagogiska insatser. Det kravet finns för lärare, men det finns inte för skolledare. Avslutningsvis vill jag, utifrån den diskussion som fördes i tidigare anförande och framför allt i replikskiftet, delge en hoppfull bild av dagens unga och den generation som är på väg att erövra världen. Det handlar om två tioåriga gossar. I deras skola pratade man om demokrati och genomförde ett skolval. De här pojkarna startade ett eget parti, Folkcentern. De krävde kortare raster och längre lektioner. Det var hela deras valprogram. Jag vet ungefär vad ni tänker: Det var kanske inte så smart. Det hade inte vi röstat på. Skolväsendet – grundläggande om utbildningen, Skolväsendet – lärare och elever och Skolväsendet – övergripande skolfrågor Men anledningen till att jag ser positivt på den nya generationen är att de krossade motståndet totalt. De vann på det valprogrammet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 15 Interparlamentariska unionen (IPU) Interparlamentariska unionen (IPU) betänkande 2016/17:UU16 Interparlamentariska unionen (IPU) (redog. 2016/17:RS3) 148 (S): Interparlamentariska unionen, IPU, är världens äldsta multilaterala organisation. Den grundades med syfte att arbeta för fred och mellanfolkligt samarbete. Jag vill passa på att upplysa kammaren om att svenska parlamentariker blev aktiva i IPU . Vi fyller därför , vilket kommer att uppmärksammas med olika aktiviteter . Organisationen hade 171 nationella parlament som medlemmar. I IPU:s uppgifter ingår att främja personliga kontakter mellan parlamentsledamöter i alla länder och att verka för de parlamentariska institutionernas utveckling. Att hjälpa till med att bygga upp demokratiska funktioner och fungerande parlament är en ständigt växande del av IPU:s verksamhet. IPU kan inte fatta några beslut som är bindande för medlemsländerna eller parlamenten utan har i stället valt att lägga fram konkreta förslag och anta resolutioner i de huvudämnen som debatteras vid varje församling. IPU bedriver omfattande biståndsverksamhet i frågor som representativ demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet och kvinnors deltagande i politiken. Organisationen värnar även parlamentarikers mänskliga rättigheter och främjar internationell säkerhet och hållbar utveckling. IPU har närmat sig FN och har observatörsstatus i . I årsredogörelsen redovisas delegationens verksamhet 2016 och de aktiviteter som har genomförts . har IPU bland annat arbetat för att utöka det globala samarbetet för att motverka terrorism, förhindra förstörelse av kulturella världsarv samt öka unga människors deltagande i det sociala, politiska och ekonomiska livet. IPU har också behandlat frågor om den humanitära situationen i , parlamentens roll vid allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter samt vikten av kvinnors deltagande i politiska processer. släppte IPU en rapport om sexism mot kvinnliga parlamentariker och har i anslutning till det lagt fram flera initiativ för att främja jämställdhetsreformer i parlamenten. I samband med den internationella dagen för eliminering av våld mot kvinnor släppte IPU även en större publikation för att sprida information om detta. IPU-delegation består av fem ledamöter. Till vårens församlingsmöte bjuds även talmannen och två ledamöter, från de utskott som är mest berörda, in för att delta i arbetet. har delegationsmöten hållits . Mötena har till stor del ägnats åt substansfrågor och förberedelser inför IPU:s två årliga församlingsmöten. Ytterligare ett exempel på aktiviteter som genomförs är det seminarium som anordnades i av den svenska IPU-delegationen . Bland andra och var inbjudna panelister. Temat var FN:s hantering av sexuellt våld i fält och hanteringen av visselblåsare, och ansvarsutkrävandet inom världsorganisationen diskuterades. Seminariet var välbesökt. Omkring 100 deltagande kom. Det var riksdagsledamöter, tjänstemän från och samt representanter från inbjudna organisationer. Med detta vill jag yrka bifall till utrikesutskottets förslag. 149 (M): Jag yrkar också bifall till utskottets förslag i betänkandet. Jag kan nämna lite mer specifikt vad jag, utifrån mitt eget perspektiv, tycker har varit väsentligt under det år som redovisningen omfattar. IPU som organisation och det IPU gör har berört mycket väl. Jag ska titta lite mer på vad som har hänt kronologiskt och utifrån mitt perspektiv. Interparlamentariska unionen (IPU) Jag har förmånen att vara ordförande för fasta kommitté, kommittén för FN-frågor. Det arbete som jag tycker är viktigt för IPU , inte minst för den kommitté som jag har ansvar för, är att få genomslag för FN i världssamfundet. FN har lite problem med sin legitimitet i olika delar av världen men också svårigheter att få igenom olika förslag, inte minst bindande resolutioner från säkerhetsrådet. Det beror på att är en organisation för länders regeringar, eftersom det är regeringar som representerar länderna. Man når inte parlament och människor i olika länder. Och det har uppfattats som ett problem. Det har kommit olika initiativ om parlamentariska komplement till FN. Men det naturliga parlamentariska komplementet till FN är IPU av flera olika skäl. Så sent som beslutade generalförsamlingen i enighet om en resolution som handlar om just det arbete som ska ske med FN å ena sidan och nationella parlament och Interparlamentariska unionen å andra sidan. En mängd olika processer, inte minst genomförandet av Agenda 2030-målen, förutsätter parlamentarisk medverkan från många länder. I fungerar det ganska naturligt genom den samverkan som vi har mellan riksdag och regering. Men så är det inte i många andra länder där förutsättningarna ser annorlunda ut. Interparlamentariska unionen, IPU, lade ned ett ganska omfattande arbete för att få till mål nr 16, Good governance, som handlar om grundförutsättningen att det måste finnas en fungerande demokrati, en fungerande parlamentarism och ett fungerande beslutsfattande för att man faktiskt ska kunna få en hållbar utveckling i många av världens länder. Dessutom omfattar målet också rättsväsendet, som är ett annat grundfundament för att länder ska kunna fungera. Fungerar inte detta kan man inte fatta beslut, och man kan inte ha en hållbar utveckling enligt de intentioner som finns i 2030-målen. anordnade IPU tillsammans med generalförsamlingen en särskild konferens för världens parlamentariker i om narkotikafrågan. Den frågan skulle behandlas på FN:s generalförsamlings särskilda högnivåsession om narkotika senare den våren. Det gällde alltså om FN:s narkotikakonventioner ska bestå i den form som de har eller inte. Det har nämligen tagits en mängd olika initiativ från olika håll i världen för att försöka få till stånd någonting annat. Detta blev en mycket lyckad konferens. Det som är glädjande är att det av många har nämnts som hela Ungass-processens kanske bästa konferens. Det är glädjande att IPU kunde sätta detta avtryck i det sammanhanget. Det har också medfört att IPU, också i enlighet med den resolution som jag nämnde tidigare, har kommit närmare de centrala processerna i FN och ska fortsätta att göra det. Detta har också tagits om hand inom IPU till exempel , under vårsessionen, när frågan om val av FN:s generalsekreterare var uppe. Då diskuterades en ny utnämningsprocess som skulle vara mer transparent än den som har varit tidigare och som också skulle koppla bättre till världssamfundet i andra delar än de som FN når direkt, nämligen också till parlament och därigenom till olika länders befolkningar. Det skulle vara ett sätt för FN att kunna komma närmare människor och också få större genomslag för sina beslut och sin verksamhet. Detta påverkade nog också FN i någon mån, och det sändes särskilda hälsningar från flera av kandidaterna som då inte kunde närvara vid just denna session. När det gäller FN:s hållbarhetsmål har IPU bidragit med en modellresolution för länder som har den typen av parlament som antar resolutioner. Det är ett mycket viktigt arbete. Jag ska också nämna arbetet mot terrorism. Där har det påbörjats ett mycket omfattande arbete för att omsätta allt det som IPU har behandlat under en lång rad år på terrorismområdet, bland annat ett direkt ansvar för parlament att faktiskt implementera FN:s säkerhetsråds bindande resolutioner på terroristområdet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 16 Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) Interparlamentariska unionen (IPU) Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) betänkande 2016/17:UU17 Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) (redog. 2016/17:RS2) 150 (S): debatterar vi den årliga redogörelsen för delegation till för Unionen för , PA-UfM. Det är en organisation som är sprungen ur Barcelonaprocessen om interkulturell dialog mellan länderna runt och om att bidra till fred i . Detta har växt till att bli ett samarbete mellan regeringar runt , och den organisationen heter Unionen för . Parlamenten i EU:s länder samt parlamenten i de sydliga länder som omger ingår i just den parlamentariska samarbetsorganisationen , och jag är ordförande för den svenska delegationen. Arbetet i Unionen för generellt, både på regeringssidan och på den parlamentariska sidan, går ut på att öka samarbetet mellan nord och syd, att bidra till ökat välstånd, att få en bättre havsmiljö, att öka den interkulturella dialogen och förståelsen och att stärka demokratin och respekten för mänskliga rättigheter i hela området. Unionen för är en av få organisationer i världen där både och är medlemmar och kan mötas. Syftet är alltså mycket vällovligt, och det finns utmaningar att ta tag i där. Tyvärr präglas arbetet i den parlamentariska församlingen av en hel del bekymmer. På regeringssidan i Unionen för har man mandat, exekutiv kompetens och pengar för att få saker att hända. Samarbetsprojekt av olika slag sjösätts och blir till verkstad. Den parlamentariska församlingen å andra sidan har varken några ekonomiska muskler att tala om eller något mandat att utföra något annat än att hålla möten och diskutera. Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) Arbetet i församlingen sker i fem fackutskott. Det är utskott för kultur, energi och miljö, ekonomi, politik och kvinnor. Utskotten ska sammanträda fyra och ta fram förslag till slutsatser som sedan ska fastställas på den årliga sessionen, som äger rum . Ordförandeskapet växlar mellan nord och syd , och det finns ett sekretariat i som ska koordinera det hela. är ordförandeland, och var det . Ordförandelandet står värd för sessionen. De problem som vi i den svenska delegationen upplever är bland annat att det brister i organisation och administration. Framförhållningen inför möten är ofta dålig. Vissa utskott fungerar sämre än andra och hade knappt några möten . Vissa utskott fungerar bättre, som utskottet för kvinnofrågor och utskottet för miljö och energi. –Palestina-frågan är förstås känslig och präglar ofta debatterna på de utskottsmöten som hålls, oavsett vilken fråga som står på dagordningen. Så sker också på sessionsmötena. Vi har också noterat att och i olika faser av organisationens historia har visat ett minskande engagemang för att delta på mötena. Så värst många möten mellan och har jag inte noterat . På sessionen i , där jag och deltog, fanns en hel del i övrigt att önska vad gäller substans och beslutsfattande. Däremot var själva mötena välorganiserade. Vi hade många bilaterala möten som var givande, inte minst med regeringsföreträdare från , där vi hade möjlighet att ta upp frågor av intresse för . Sammanfattningsvis är PA-UfM en organisation som har ett vällovligt syfte och är ett forum för dialog mellan länderna runt och övriga EU som borde kunna utvecklas. Vi i den svenska delegationen kommer att göra vårt, både i utskotten och på den årliga sessionen, för att förbättra arbetssättet och bidra till organisationens utveckling. Jag vill passa på att tacka delegationen förstås men också den personal på internationella kansli som hjälpte oss . Det var , som har lämnat RIK, och , som har tagit över efter henne. Jag yrkar bifall till förslaget att lägga redogörelsen till handlingarna. 151 (M): behandlar vi betänkande UU17 Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM). Det är riksdagsstyrelsens redogörelse för verksamheten inom för Unionen för och den svenska PA-UfM-delegationens arbete . Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget att lägga redogörelsen till handlingarna. Unionen för syftar till att främja fred, demokrati och välstånd i genom att stärka regionalt samarbete och integration mellan företrädesvis EU-länder och ett antal länder i och . Den parlamentariska församlingen PA-UfM är en mötesplats för parlamentariker från EU-länder och de så kallade partnerländerna , , , , , , den palestinska myndigheten, , och . Det är också ett av få forum i världen där mötet mellan och stora delar av sker. I församlingen ingår 280 parlamentariker från de deltagande länderna, från olika nationella parlamentet och från . Ordförandeskapet i PA-UfM roteras på årsbasis, och årets möte kommer att gå av stapeln – – i . Målet är att stärka fred och stabilitet i världen, inte minst i området runt , genom att samarbeta i sociala och kulturella frågor men också genom att skapa ett forum för möten mellan till exempel i det här fallet och övriga . Dock har detta inte skett i den grad man kunde ha önskat. De fem ständiga utskott som finns i församlingen har stor betydelse eftersom de bland annat tar upp frågor om mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter, livskvalitet, energi, miljö och vatten utöver de andra specifika områdena i de respektive utskotten. Regionen i och har präglats av auktoritära och totalitära styrelseskick. Bristen på fungerande demokratiska mekanismer och respekt för grundläggande mänskliga rättigheter pekas ofta ut som en anledning till regionens underutveckling, särskilt när det gäller kvinnors svaga ställning inom samhällsområdet. Kvinnor i regionen är formellt och reellt berövade många av sina rättigheter. Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) Tyvärr kan man konstatera att den södra står inför stora utmaningar. I flera länder har demokratiseringsprocessen inte utvecklats så som man hade hoppats. Situationen i är ytterst allvarlig och påverkar även . Migrations- och asylfrågor har stått i fokus för PA-UfM:s verksamhet . Församlingssessionerna ägde rum i , och jag deltog i det politiska utskottet. Det antogs dock inga rekommendationer i det politiska utskottet, då man inte kunde nå en konsensus. Skiljelinjerna mellan organisationens nordliga och sydliga medlemsländer blev också tydliga. Medelhavsunionen utgör en god plattform för att man genom interparlamentariska relationer ska kunna stärka förtroendet och samarbetet mellan EU och partnerländerna, till gagn för alla parter. Vi har tagit en allt större plats där, och vi ska fortsätta att göra det. Med dessa ord vill jag tacka för att jag i har fått redogöra för det arbete PA-UfM gör. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2016/17:SoU7 152 (KD): Vi går över till att behandla ett motionsbetänkande från socialutskottet där folkhälsofrågor behandlas. Det är ca 120 olika motionsyrkanden som tas upp i detta betänkande, och de rör vitt skilda frågor som alla har det gemensamt att de är kopplade till folkhälsan. Det handlar om antibiotikaresistens, djurens påverkan på hälsan, smittskydd och självmordsprevention, för att nämna några av de saker som tas upp. Jag tänker i mitt anförande koncentrera mig på några saker som är av stor vikt för oss kristdemokrater. Jag tror att det första jag ska ta upp är någonting som är av stor vikt för samtliga i utskottet, och det är de växande hälsoskillnader som finns i vårt land. Trots att vi i grunden borde ha goda förutsättningar att få hälsoklyftorna att minska – vi har en stark ekonomi och lever i ett land med god välfärd – är det så att hälsan är sämre.