prot · H50947 · 2017-12-11 00:00:00 — Sorgen och ilskan måste vändas till beslutsamhet. För en bestående förändring måste det till verkningsfulla politiska förslag. Det måste bli ett före och ett efter metoo. De kvinnor som har berättat måste få stöd. Andra kvinnor som har blivit utsatta och ännu inte berättat måste bli stärkta för att våga berätta och få kunskap om vilken hjälp som finns. Nationellt centrum för kvinnofrid är en enormt viktig kunskapsbank, likaså Kvinnofridslinjen som centrumet ansvarar för. Kvinnor som har utsatts för övergrepp kan få hjälp där. Kvinnofridslinjen tog emot ca 90 samtal per dag före metoo. NCK har arbetat med forskning, stöd, utbildning och information om våld mot kvinnor. Var femte kvinna har utsatts för sexuellt våld. Tyvärr har NCK fått ägna åt att försvara sin existens. Regeringen vill montera ned verksamheten och flytta över uppdraget till den nya jämställdhetsmyndigheten. Med en sådan flytt raseras den kompetens, den samverkan och det värdefulla arbete som byggts upp och görs där. Man kommer att få börja om från början. vill i stället utveckla och förstärka NCK med en fördubbling av anslaget, från dagens ca 25 miljoner till 50 miljoner. NCK och kvinno- och tjejjourerna är viktiga på många sätt. De finns i första linjen vid ett akut läge, men de är också en trygg hand att hålla i när hela livet har kastats omkull. Och , när många som länge varit tysta men vågar berätta, måste vi se till att det finns resurser. Vi vill därför göra en fördubbling av resurserna till kvinno- och tjejjourerna, en resursförstärkning som skulle räcka till ytterligare en tjänst på varje jour. Det som krävs nu är breda insatser, allt från att stödja dem som har vågat berätta till att stödja dem som kommer att våga anmäla. Det krävs också ett förebyggande arbete med kvalificerad sex- och samlevnadsundervisning för alla elever. I de yrken som möter utsatta inom skolan, vården, omsorgen och rättsväsendet ska det ingå grundläggande kunskap i utbildningarna. Ledarskap på arbetsplatser inom alla branscher ska inte acceptera kränkningar. Det krävs många samtal om värderingar och respekt för varandra. Ojämställdhet och förtryck är som envist ogräs. Så fort vi slutar att rensa växer det igen. Det är allas ansvar att aldrig sluta rycka, och glöm inte att rötterna ska med! 7 (V): De vittnesmål vi hör och läser får inte stanna vid att vi förfasas. Det handlar inte om enskilda snedsteg eller rötägg. Metoo har inneburit ett synliggörande av den strukturella sexismen och patriarkatets konsekvenser. Om vi menar allvar med att metoo måste innebära förändring måste vi nu prata om och förändra de ojämlika maktförhållandena i samhället. Det är när vi befinner oss i beroendeställning som utsattheten blir större. Därför kan vi inte nöja oss med enbart attitydförändrande åtgärder. Det behövs förslag som på riktigt bryter kvinnors underordning. Makt måste flyttas, vilket tätt hänger samman med ekonomisk jämlikhet mellan kvinnor och män. Kvinnor bär fortfarande huvudansvaret för hem och barn. Trots flera framsteg på jämställdhetsområdet ser det 2017 fortfarande ut så. Det påverkar hela våra liv. Och gör vi ingenting aktivt kommer det ta decennier innan vi har ett jämställt uttag av föräldradagarna, decennier innan vi kommer ha jämställda löner och ett och ett halvt sekel innan vi har jämställda pensioner. Kvinnor har i större utsträckning otrygga anställningar, sämre villkor, lägre löner och arbetar i större utsträckning deltid. Kvinnor är i större utsträckning sjukskrivna än män, och skillnaden ökar ytterligare efter att kvinnor har fått sitt första barn. Eftersom vår pension sedan grundas på hela vår livsinkomst och kvinnor lever har vi också lägre pensioner än män. Den större andelen av fattigpensionärer utgörs av kvinnor. Gamla kvinnor är kvar i förhållanden, inte alltid av kärlek, utan för att det är omöjligt att överleva ekonomiskt på egen hand. Föräldraförsäkringens konstruktion är en nyckel för att få ett jämställt arbetsliv och minska inkomstklyftan mellan kvinnor och män. För att bryta mäns överordning måste man vara beredd att agera och se att föräldraförsäkring behöver individualiseras. Från bransch efter bransch har kvinnor nu vittnat om hur otrygga jobb skapar en beroendeställning som män kan utnyttja och som gör det svårare att säga ifrån. För unga kvinnor i arbetaryrken är det vanligare med sexuella trakasserier på jobbet om man har en visstidsanställning jämfört med en tillsvidareanställning. En av de enklaste åtgärderna mot detta är att ta bort anställningsformen allmän visstid. Fast anställning och heltid måste vara norm på arbetsmarknaden. Visstidsanställningar ska bara få användas när det finns objektiva skäl för det. Men också på samhällets övriga arenor ser vi ojämställdheten och sexismen. Oavsett om det handlar om idrottsvärlden, kulturlivet, skolan, politiken, gatan eller hemmet så vittnar alla om brist på tillit för rättsväsendet, men också hur vården, och psykiatrin måste bli bättre i sitt bemötande när kvinnor eller transpersoner utsatts för övergrepp och våld av män. Metoo visar att sexismen finns även i rättsväsendet, vilket är särskilt allvarligt med tanke på att det är dit vi utsatta ska vända oss för att söka rättvisa. Det behövs en bra bas om sexualiserat våld och sexualbrott i juristutbildningen, och det måste ingå på ett bättre sätt i polisutbildningen. Så kan vi få förundersökningar av högre kvalitet och se till att de utredningsmetoder som finns faktiskt används och förbättrar bemötandet av offren. Vi behöver också en modern sexualbrottslag som utgår från att sex är något frivilligt. Ett samtyckeskrav skulle fungera normerande och slå fast samhällets syn på sex och sexualbrott. Genom ett oaktsamhetsrekvisit går det att fånga in fler allvarliga handlingar, vilket sannolikt skulle leda till fler fällande domar i sexualbrottsmål – utan att sänka beviskraven. Vi har väntat , så jag ser fram emot att regeringen skyndsamt lägger fram dessa förslag på bord. Redan från det att vi är väldigt små formas vi beroende på vilket kön vi har. Små flickor får tidigt lära sig att när pojkar jagar eller slår dem så är det pojkarnas sätt att visa att de tycker om flickorna. Trots att det i förskolans och skolans styrdokument står att de ska verka för att bryta könsrollsmönster är det i verkligheten precis tvärtom – det är där de konserveras. Här läggs grunden för ungas fostran, och därför är det viktigt att all personal inom förskola och skolväsen har genuskunskap. Skolans sex- och samlevnadsundervisning behöver integreras i flera ämnen, och följaktningen måste lärarutbildningen även innehålla sex- och samlevnadskunskap. Det är inte rimligt att så många barn och unga får sin nästan enda bild av sex från porr. Skolan måste bidra med andra synsätt och lägga grunden för en samtyckeskultur. 8 (L): Jag vill börja med ett citat: ”Ännu en kvinnlig generaldirektör som ska basa över ytterligare 75 klonade batikhäxor”. Detta läste jag i ett kommentarsfält till nyheten om att snart ska få en ny jämställdhetsmyndighet. Så kan hånet och förlöjligandet av jämställdhet och jämställdhetsarbete låta. Men förminskandet och osynliggörandet finns i så många mildare varianter. Det kan vara himlande ögon och trötta suckar, ifrågasättanden och överslätanden. Den som inte vill säga ”batikhäxa” kan säga ”manshatare” eller ”humorfri gnällkärring”. Du som vågat föra enskilda övergrepp eller övertramp på tal kan få rådet att lägga det bakom dig. Du som vill diskutera sexuella trakasserier får känna att du är jobbig eller rentav löjlig. När vi i denna kammare diskuterar metoo och dess följder vill jag lyfta fram det som har gjort de omöjliga, outhärdliga berättelserna möjliga: hånet och förminskandet och kanske framför allt tystnaden. Den tystnaden är nu bruten. Därför är vi alla skyldiga er ett stort tack, alla ni som delar med er av era berättelser, som går tillbaka till vidriga minnen och vågar berätta. beskrev i det dova mullret från Facebookgrupper där samtalen mellan kvinnor inte har upphört utan tvärtom pågår för fullt. Hon skriver: ”Modiga kändisar tände elden, men det är de anonyma kvinnorna som håller lågan vid liv. De som går ihop på arbetsplatserna och startar nya upprop … Kvinnorna som fortsätter att berätta – och systrarna som outtröttligt lyssnar. De är alla hjältar i den här revolutionen.” Så är det. Ni som har berättat och ni som lyssnar är hjältar, och det är en revolution ni har startat. I det mönster som era berättelser skapar visar ni att könsmaktsstrukturerna består: att vi trots allmän och lika rösträtt, diskrimineringslagstiftning, preventivmedel, rätten till abort, särbeskattning, föräldraförsäkring, förskola för alla och varannan damernas inte har nått målet utan att vi av liberal och feministisk kamp fortfarande lever i ett samhälle där kvinnans position är underordnad mannens. Ingen – jag säger ingen – kan förneka det längre. Jag ska säga att i mina ljusaste stunder under de här mörka metoo-veckorna har jag tänkt att vi kanske nu har nått den bristande jämställdhetens verkliga kärna – tystnadskulturen kring det som går kvinnors sårbarhet allra närmast. Vare det subtilt eller brutalt, verbalt eller fysiskt, förtigande eller utagerande, i fina salonger eller på bussen – förtrycket av våra kroppars frihet, av vår sexualitets frihet är än en gång för alla synliggjort. Låt nu inte dessa berättelser glömmas! Låt dem fortsätta att strömma in, och låt oss se till att vi dokumenterar det som händer! Min liberala partivän här i kammaren, , har föreslagit att det kanske kan vara en uppgift för den nya jämställdhetsmyndigheten. På något sätt måste vi se till att det här aldrig glöms bort. För oss liberaler är varje människas okränkbarhet helig. Vi är en del av den revolution metoo-berättelserna nu satt igång. Den revolutionen handlar om en förändring i hela samhället. Det handlar om chefer och ledare som ska se sitt ansvar och sätta tonen, förebygga och reagera med kunskap och kraft. Låt mig vara tydlig: Det är inte bara de andra som ska skärpa sig, utan det är vi alla. Också vi som länge arbetat för jämställdhet och som är feminister kan bättre. Jag tror att de allra flesta av oss vet att vi ibland inte har gjort tillräckligt. Det måste bli ett slut på det . Självklart handlar den här revolutionen om politik och vad vi i denna kammare, liksom våra kolleger i landsting, regioner och kommuner, kan göra. Tack, , för att ni har väckt möjligheten till den här diskussionen! Jag vill kort lyfta fram fem saker som står högt på agendan . Det första handlar om den nya sexualbrottslagstiftning som de flesta har talat om och som vi verkar vara väldigt eniga om i denna kammare. Vi måste också se till att den inte stannar i lagboken utan vara beredda att avsätta de resurser som krävs för att sprida ordet. Det handlar också om hedersförtryck, om civilsamhället, om skolan och om kunskap. Jag ska be att få återkomma till detta. Metoo hjälper alla att förstå att patriarkatet finns och att strukturerna måste förändras. Metoo får hånet, förlöjligandet, förminskandet och osynliggörandet att tappa sin kraft. Metoo skapar revolutionen som vi liberaler väntat på. 9 (KD): Metoo har fått ett kraftfullt genomslag, och det är oerhört bra. Det talas om över 600 metoo-upprop mot sexuella trakasserier och övergrepp. Det är politiker, jurister, lärare, militärer, poliser, skådespelare, journalister och många fler. Flertalet är kvinnor, även om det naturligtvis också finns män som drabbats. Det stora flödet av berättelser tyder på att någonting inte står rätt till. Det räcker inte med en feministisk regering, även om det är bra att man driver och har lyft jämställdhetsfrågorna. Det räcker inte med en jämställdhetsmyndighet för att allt ska lösa sig. Vi behöver stärka lagstiftningen, men jag tycker att det här visar att det krävs en mer grundläggande attityd- och värderingsförändring i samhället. Det krävs att framför allt män slutar ta sig rätten att utöva makt över kvinnors kroppar, och det krävs att arbetsgivare och ledare tar kvinnors vittnesmål på allvar. Grunden för jämställdhet mellan kvinnor och män är alla människors lika och absoluta okränkbara värde. Kvinnor och män ska ha likvärdiga förutsättningar i samhället. Därför måste vi undanröja traditionella föreställningar, fördomar, strukturer och juridiska hinder som försvårar och förhindrar jämställdhet mellan kvinnor och män. Detta gäller i familjelivet, i arbetslivet och i samhällslivet i övrigt. Mäns våld mot kvinnor är det yttersta uttrycket för brist på jämställdhet. Det är helt oacceptabelt att kvinnor ska behöva leva med risken att utsättas för trakasserier och våld som ger psykisk ohälsa eller att de hindras i sin yrkeskarriär för att de inte ställer upp på sexuella inviter. Genom alla de tusentals berättelser som kommit från utsatta kvinnor har metoo satt fokus på just det sexuella våldet. Det har blivit tydligt vilka konsekvenser det får för enskilda men också för samhället i stort om vi inte reagerar mot sexuella trakasserier och våld. Vissa kvinnor säger att de känt obehag, medan andra menar att deras liv mer eller mindre slagits i spillror. Vad kan vi då göra? Först och främst måste vi naturligtvis uppmuntra flickor, pojkar, kvinnor och män att våga säga ifrån. Men alla klarar inte det på egen hand. Därför krävs det att arbetsgivare och ledare på olika nivåer visar att man tar anmälningarna på allvar. Diskrimineringslagen är tydlig och säger att arbetsgivaren ska utreda kränkningar och sexuella trakasserier på arbetsplatsen när man fått kännedom om sådana. I skolan finns en värdegrund att arbeta utifrån. Att kränka någons värdighet genom att till exempel tafsa, ta på brösten, trycka upp någon mot en vägg, skicka oönskade bilder via sms, ropa könsord efter en tjej i skolkorridoren eller till och med våldta någon på jobbet, som vissa berättar, är naturligtvis helt oacceptabelt. Av alla de berättelser jag läst drar jag slutsatsen att många kvinnor själva först har bagatelliserat vad de har varit med om. Men efter kanske ligger det här kvar och gnager. Allt tyder på att kvinnor har lagt skulden på sig själva och inte vågat ifrågasätta hur de behandlats. Vem avgör då om man har blivit utsatt? Om man har utsatts för kränkande behandling eller oönskat beteende är det enligt lagen man själv som bestämmer var gränsen går. Det här är oerhört viktigt. Man ska förstås säga ifrån om man blir illa behandlad. Men lagen kräver inte att man alltid har sagt ifrån, när det är uppenbart att man har utsatts för en kränkande behandling. Jag tror tyvärr inte att alla arbetsgivare och ledare tar anmälningarna på allvar. Därför tror jag att vi måste skärpa tonen. har talat om att det kanske behövs mer sanktionsmöjligheter gentemot arbetsgivare som inte tar anmälningarna på allvar. Jag tror att vi måste arbeta brett genom att förändra attityder och värderingar i samhället. Det kan handla om att vi pratar om det vid matbordet i hemmet, i fikarummet på jobbet eller på föreningsmötet. Tala om vad som kan hända, hur man ska stoppa det sexuella våldet och vilka åtgärder som måste vidtas om det ändå händer! Vi kristdemokrater hoppas att metoo är starten på en rörelse som ingjuter hopp i alla dem som inte vågat berätta, att chefer och ledare nu tar anmälningar på allvar, att förövare vet att de kommer att ställas till ansvar och att var och en av oss visar civilkurage i vår vardagsmiljö och säger stopp när vi ser att någon utsätts. Det här handlar om etik och moral och vilka värderingar vi vill att vårt samhälle ska bäras av. 10 Statsrådet (S): Jag håller verkligen med om det vi har hört här – metoo handlar om allt från nedlåtande kommentarer till trakasserier och grova övergrepp. Tack, , för att du också lyfter fram det förlöjligande och förakt som många kvinnor och vissa män som driver jämställdhetsfrågor möter! kanske det faktiskt är det som håller en tillbaka, apropå vad du sa. Även i den här kammaren har det skrattats åt förslag om en jämställdhetsmyndighet. Jag är väldigt glad åt att det nu uppenbarligen finns förståelse för behovet av en samlande instans som genomför jämställdhetspolitiken – inte för att vi politiker och byråkrater ska bli glada, utan för att livet ska förändras för kvinnor som efterfrågar det i metoo. Vi har ansvar för våra resurser och våra beslut, och vi måste ha koll på att de leder till ökad jämställdhet och förskjutning av den här makten från män till kvinnor för rättvisa. Därför är det också så att vi förbereder ett uppdrag åt den nya jämställdhetsmyndigheten att samla in vittnesmål från metoo, framför allt för att gå igenom dem och leta efter konkreta förslag. Vad behöver vi göra mer? Har vi hört allt som har sagts? Har vi förstått vad kvinnor och flickor efterfrågar? Vilka krav måste vi ställa på oss själva för att göra rättvisa åt metoo och för att uppnå ett jämställt samhälle? Vi pratar om tystnadskultur. Men det är ju så att kvinnor och flickor ofta har påtalat och berättat att trakasserier och övergrepp inträffat. Ändå har de lämnats ensamma. Chefer har enligt regelverket ett tydligt ansvar om det handlar om arbetsplatser. Men ändå blir det så här. Brå visade att sexualbrotten ökar när det gäller unga kvinnor. Det innebär att förövarna sannolikt också är unga. Flera av er har pratat om förebyggande insatser. Dem måste vi förbättra. Därför kommer vi att lägga fram förslag om ett nationellt program för kunskap om jämställdhet, sexualitet och respekt. Programmet ska nå flickor, pojkar, kvinnor och män i . Vi behöver vidta olika åtgärder, och vi behöver följa upp dem för att se till att jämställdhet skapas. Om kvinnor hade kunnat stoppa våldet hade de gjort det, som någon sa. De har ju gjort allt annat när det gäller jämställdhet. Detta kan vi inte begära att kvinnor ska göra. Vi måste också involvera män, och vi måste bli bättre på metoder för att förebygga våldet. Vi lägger nu väldigt snart fram ett förslag om en ny sexualbrottslagstiftning. Det finns ju en samsyn i om detta. Vi lägger också inom ramen för det fram förslag om skärpta straff för vissa sexualbrott. Det följer också med ett paket med kunskapshöjning om sexualbrott och den här nya lagstiftningen, som bygger på frivillighet. Det tror jag är nog så viktigt. Det är också sant att polisen måste prioritera de här brotten. De får nu mer medel, och man måste se att brott som begås mot kvinnor är lika viktiga som brott som begås mot män. Polis och åklagare har i uppdrag att återrapportera om hur de förbättrar utredningar av detta. Det som det handlar om är att både vidta tydliga åtgärder som leder till jämställdhet och fundera på reformer som handlar om jämställdhetspolitikens stärkande . 11 (M): Metoo-rörelsen visar på ett stort samhällsproblem som finns i alla grupper och sammanhang. Det här är ingen kvinnofråga för kvinnor av kvinnor, utan det är allas vårt gemensamma ansvar. Vi måste förstå att problemen börjar någonstans. Det finns , som vi ser det, en möjlighet och en plattform, där vi tidigt i människors liv kan prata om värderingar och jämställdhet. Familjen och skolan har ett stort ansvar. Vår viktigaste arena för att nå ut till unga människor är skolan. Här kan vi prata om människors friheter att behandla varandra med respekt och att ett nej alltid är ett nej. Tyvärr ser det inte alltid ut så här . och statistik från bland annat visar att elever i den svenska skolan har upplevt trakasserier. Här har vi vuxna ett ansvar. Anfall är bästa försvar, brukar det heta. Vårt anfall mot de trakasserier och övergrepp som kvinnor har upplevt måste vara att se till att nästa generation inte behöver uppleva samma saker. Det gör ont när man läser i sociala medier om hur unga kvinnor har utsatts för hot, trakasserier och övergrepp. Det betyder att vi inte har kommit längre i den här generationen, men att det finns hopp om nästa. Skolan är början för att metoo inte ska behöva upprepas. Vi måste tidigt prata om den självklara utgångspunkten att varje individ bestämmer själv över sin egen kropp och sin egen sexualitet. I en värld där våra unga interagerar och navigerar i sociala medier och i chattforum är det viktigt att förmedla att kränkningar, trakasserier och bilder på till exempel könsorgan aldrig är acceptabelt om det inte bygger på ömsesidig respekt och interaktion. För den som inte kan spela efter spelets regler måste det också få kännbara konsekvenser. Skolan har ett viktigt uppdrag när det gäller att förmedla alla människors lika värde och hur vi behandlar varandra i samhället. Det bygger på att vi kan förskjuta normer, värderingar och attityder och att vi tillsammans kan göra det här till en fråga där alla är inkluderade, både män och kvinnor, herr talman. 12 (SD): Vi är uppenbart alla överens om att det är en viktig fråga, att det finns mycket att göra och många sätt att angripa frågan. Det finns vissa saker som jag har hört som oroar mig något. Det talas om som en självklarhet att det alltid har att göra med män och patriarkatet, som förtrycker kvinnor generellt. Såvitt vi vet och som de flesta av oss känner igen är det utan tvekan så att de flesta kvinnor, precis som jag själv lyfte fram tidigare, kan känna igen sig i det faktum att sexism, kommentarer och skämt, men även ovälkomna tafsningar, händer på ens kropp och betydligt grövre än så, förekommer i betydligt högre grad riktat mot oss. Men det finns en fara i att öka polariseringen. Som jag tidigare nämnde var det min initiala reaktion. Vi har sett en uppdelning i att man talar om det som en fråga om män kontra kvinnor. Det kan snarare få motsatt effekt så att kvinnors röster, mäns röster, utsattas röster inte tas på allvar. Män kan skylla på patriarkatet och normerna i samhället för att försöka friskriva sig från det ansvar de bör bära när de tar sig friheter med andras kroppar. Det är viktigt att vi kontinuerligt håller fokus på vad det handlar om och det självklara i att alla relationer mellan individer måste bygga på frivillighet och ett ömsesidigt lyssnande på och inkännande av vad den person som jag nu interagerar med, på vilket sätt det än är, upplever och hur man tolkar det. Jag kan ta två enkla exempel där man ser att vi bedömer det olika och att det inte alltid kan vara särskilt lätt för alla att förstå. Det första exemplet är den absolut första debatt jag hade i kammaren. Det var en jämställdhetsdebatt inom ramen för . Jag vågade mig på att nämna att även män kan utsättas för våld i sina relationer. Jag tror att inte hade haft en så lång debatt som följde efter det. Jag fick bland annat höra kommentarer där man i princip skrattade bort det våld jag lyfte fram. Jag anklagades för att relativisera när jag bara nämnde det faktum att det kan slå åt båda håll. Även där finns ett stort mörkertal. Man förlöjligas som man om man vågar lyfta upp det faktum att kvinnan i ett förhållande slår tillbaka. Det är ett exempel. Ett annat exempel är en utskottsresa jag var på, där vi hade en middag med företagare. Man talade om den unge premiärministern i , skämtade om hur man önskade att han skulle ta av sig skjortan på mötet, för han var så otroligt snygg, i stället för att tala om vad han skulle föra för politik. Det är ett ansvar att vi diskuterar sexism och att vi är medvetna. När man talar om den nya jämställdhetsmyndigheten oroas jag av att den ska utgå från berättelserna och leta fram saker där. Vi ska självklart ta fram statistik, se till erfarenheter och analysera hur samhället ser ut. Det är bra. Men det behöver göras seriöst, med ett bredare grepp och ordentliga statistikinsamlingar baserade på hela samhället. Jag hoppas att metoo-rörelsen äntligen har lyft fram frågan så att vi vågar svara ärligt på frågorna så att man kan samla in ordentlig statistik. Men vi ska nog akta oss för att ta enskilda vittnesmål som sanningar i alla lägen. Vi bör närma oss frågan med seriositet och se rörelsen för vad den är: ett tillfälle att lyfta fram frågan och inse att problemet är större och finns på fler platser än vad många av oss har insett. 13 (MP):