prot · H50938 · 2017-11-28 00:00:00 — Regeringen har gett kritik för vår bortre tidsgräns, som vi fortfarande har med i vår budgetmotion. Om regeringen i stället gör så att tröskeln för att komma in i sjukförsäkringen är så hög att väldigt få kan komma in där tycker jag att problematiken borde vara densamma för regeringen. En bortre tidsgräns, som vi förordar så att individen kan ställa krav på att få sin rehabilitering , borde vara ungefär samma problematik för regeringen som att få kommer in i försäkringen. 10 Socialminister (S): Låt mig vara tydlig på några av de här punkterna. För det första: Tycker jag att det behövs en särskild rehabiliteringskedja? Nej, och jag kommer snart att återkomma till varför. För det andra: Har tröskeln för att komma in i försäkringen blivit för hög? Nej, det har den inte. Faktum är att hade vi en situation där 100 000 personer utförsäkrades ur försäkringen som prövningen av arbetsförmågan vid just 90- och 180-dagarsgränserna sjönk till . Hälften av dem som kom in i sjukförsäkringen fick inte sin arbetsförmåga prövad vid 90- och 180-dagarsgränserna – inte prövad för återgång gentemot det egna arbetet och inte prövad gentemot arbetsmarknaden i övrigt. I stället avvaktade man att personerna trillade ut i andra änden i form av den bortre tidsgränsen. Det tycker jag verkligen är att lura människor. Vad vi nu ser, icke att förglömma, är att prövar ungefär 600 000 ärenden om rätt till sjukförsäkring och till sjukpenning. av dem som ansöker om sjukpenning får den beviljad. Däremot prövar av alla sjukpenningärenden vid 90- och 180-dagarsgränsen. Därmed är det också självklart så att gör man en prövning mot regelverket, mot försäkringen, innebär det att något fler får avslag på fortsatt sjukpenning. Det är just där som systemet måste fungera. Låt mig komma tillbaka till det som jag ser brister och det som jag själv skulle vilja säga är självkritik. har det i steg ett handlat om att få kontroll på de skenande sjuktalen, bygga upp en samverkan med parterna och se till att få upp prövningen av arbetsförmågan vid 90- och 180-dagarsgränserna, för annars behöver man inte ha någon rehabiliteringskedja utan kan lika gärna skippa den och inte göra något utan låta folk trilla ut i andra änden. Det var viktigt för oss att få ordning på försäkringen. I steg två har vi tryckt på vikten av att vidareutveckla samarbetet med arbetsmarknadens parter för att också minska inflödet i försäkringen. Vi behöver ha friskare arbetsplatser. Vi ser fortfarande tydligt, än , att det finns sektorer på arbetsmarknaden, inte minst välfärdssektorn – äldreomsorgen, de kvinnodominerade delarna av välfärden, medlemmar – där man inte alls ute på arbetsplatserna har jobbat tillräckligt väl med att de anställda inte ska bli sjuka av sitt jobb, och därmed trillar de in i sjukförsäkringen. Det som jag ser, som tyvärr nu brister, och där jag kommer att komma tillbaka – och det här gör mig faktiskt riktigt upprörd – är att de människor som prövas gentemot det regelverk som vi politiker nu har satt upp i alldeles för många fall trillar mellan stolarna när de sedan ska lämnas vidare och få stöd från till exempel Arbetsförmedlingen. Ingen tar ansvar, till skillnad från tidigt i ett sjukfall då hälso- och sjukvård, försäkringskassa och arbetsgivare samverkar. Där ser jag brister ; där behöver vi förstärka. Individen ska naturligtvis ha rätt stöd i rätt tid. Den bild som jag ser för tillfället, när det gäller ett antal olika ärenden, tycker jag är djupt problematisk. 11 (M): Ja, det är problematiskt att man inte får det stöd som man har rätt till. När vi nu skissar på den nya rehabkedjan tror vi att det vore väldigt bra för den som har psykisk ohälsa att det finns en ökad kompetens där ute när det gäller de här diagnoserna. Vi har pengar, och vi tillsätter ytterligare 100 miljoner till Arbetsförmedlingen för att man ska kunna, precis som ministern beskriver, se till att människor inte hamnar mellan stolarna. Det vi ser, vilket inte är någon nyhet för ministern, är att det är kvinnor som står för den största delen av sjukskrivningarna på grund av psykisk ohälsa. Det är på arbetsplatser där det är en hög dominans av kvinnor som det sker. Till exempel kan enhetschefen ha för många medarbetare för att hinna se och lyssna in den som börjar må dåligt. Förebyggandearbetet är oerhört viktigt. Kvinnor har nästan så många startade sjukfall när det gäller psykiatriska diagnoser jämfört med män. Sjukfrånvaron på grund av fysiska skador är högre för män, och det har säkert att göra med hur arbetsmarknaden ser ut över huvud taget. Men det gör också att när jag tittar på rehabkedjan, som vi är väldigt stolta över, ser att den tenderar att i lite för hög grad ha bäring på fysisk sjukdom. Utifrån ett kunskapsbehov hos de aktörer som ska hantera det här är samverkan absolut oerhört viktigt, men jag hör också från många arbetsgivare att man inte riktigt vet hur man ska hantera den som mår dåligt i själen, och det av naturliga skäl eftersom det i hela samhället råder ett visst tabu kring de här frågorna. Ska arbetsgivare då se till att så fort som möjligt och på en rimlig nivå få tillbaka den som är sjukskriven för psykisk ohälsa – om det är så att man ska vara det vid psykisk ohälsa – måste det också bli individuellt. Det kanske inte alltid är det rätta att bli heltidssjukskriven, utan arbetsgivaren kanske kan stötta och hjälpa så att man kan jobba till exempel per dag. Vi är fast i gamla hjulspår, tycker jag. Vi tänker som det var tidigare att det handlar om grovarbetaren som klämde sig, om jag får raljera lite, men inte om kvinnan som faktiskt inte har mäktat med och själen säger stopp och belägg. Där har vi inte riktigt resurserna på plats. Det är likadant i hälso- och sjukvården. Köerna gör att man låses in. Har man väl fått sin sjukskrivning är det väldigt svårt om man till exempel ska ha förnyat intyg, för köerna är så långa att man inte riktigt kommer fram. Dessutom kanske den som man till slut får komma till inte har kunskap – primärvården har inte alltid det – kring psykisk ohälsa som är stressrelaterad. Risken är att läkaren som man träffar inte vet om det har med arbetsplatsen att göra eller om det är någonting som finns privat och om man har en arbetsgivare som inte kan stötta upp det. Hela problematiken är komplex hur man än vrider och vänder på det. Vi tror att det skulle vara intressant att titta på om man kunde få till en tidigare prövning. Det här , som regeringen har i sitt program, är helt rätt. Jag tror att man ska pröva mycket tidigare mot nya arbetsuppgifter på arbetsplatsen. Det tror jag är jättebra. 12 Socialminister (S): Tack, , för det här inlägget! Jag är mycket medveten om ditt stora engagemang och din kunskap i den här frågan och håller verkligen med om din ingång att det här är komplext och vi måste tänka på nya sätt, framför allt med tanke på att det handlar om kvinnor och relativt unga kvinnor som måste tillbaka till arbetsmarknaden igen. En av de tidiga målsättningar som vi satte upp från regeringens sida handlar om att vi ska ha ett tak för andelen som vi har i sjukersättningen. Den ska inte överstiga vad det normalt sett ligger på i ett land som . Det här är unga människor, och de ska ha rätt stöd och hjälp att komma tillbaka igen. Då handlar det självklart också om att vi politiker ser till att det stödet finns där så att man inte hamnar mellan stolarna på grund av att det finns för dålig kunskap om den psykiska ohälsan och man inte hittar rätt. Jag har naturligtvis också tagit del av reformpaket, särskilt det som berör psykisk ohälsa. Jag tycker att det finns delar som verkligen är intressanta. En av de delarna lyfte upp här, och den handlar bland annat om insatser för gruppen och att man borde säkerställa att handläggarna som gör de här bedömningarna är specialiserade på psykisk ohälsa. Det tror jag kan vara en viktig sak, liksom att de handläggare som finns på verkligen kliver fram och inte bara prövar utifrån försäkringen. Det blir ju lätt så – det är det här med styrning av myndigheter. Just nu prövar de många fler vid tidsgränserna. De gör det säkert så noggrant och bra det någonsin går, med tanke på den börda de har. Men vi kan också konstatera att det kanske inte alltid blir det bästa stödet för att individen ska komma tillbaka igen. är i sitt stuprör. Arbetsförmedlingen är i sitt stuprör. Hälso- och sjukvården är i sitt stuprör. Hur får vi det att fungera mellan dem? En sak som regeringen kommer att göra är det som var inne på; ska det komma ett förslag på en plan för återgång i arbete som man kommit fram till tillsammans med den anställde. Det är det ena som åläggs arbetsgivaren. Vi är också på den puck som lyfter upp här, nämligen stödet till arbetsgivare som signalerar att de tycker att det är svårt. Vi skjuter till medel för att arbetsgivarna ska kunna få ekonomiskt stöd för att anlita expertresurs som kan stötta när en sådan plan ska tas fram, så att det blir bra. har också nya riktlinjer när det gäller just sjukskrivning för psykisk ohälsa. Riktlinjerna har funnits på plats under och förespråkar i mycket högre utsträckning just partiell sjukskrivning. Det finns stöd i forskningen för att återgång till arbete går snabbare om man har en fot kvar på arbetsplatsen. Vi politiker måste också våga sätta ned foten och säga: Det här tror vi är bra. Det är kanske inte alltid det mest populära i alla läger. Men vi tror att det är bra, och det finns tydligt forskningsstöd för det. Vi vet att sannolikheten för att komma tillbaka till arbetsmarknaden sjunker markant om ett sjukfall kommer för långt i en heltidssjukskrivning. Mer behöver göras. började och har fortsatt under vår mandatperiod med att granska en hel del kvinnligt dominerande arbetsmiljöer. Man har tittat särskilt på kvinnors arbetsmiljö och har ett särskilt granskningsuppdrag när det gäller äldreomsorg. Jag tror att det är helt riktigt, och en viktig del, att granska de arbetsmiljöerna. Jag såg att ni också har det i ert program, . Det är komplext. Vi behöver göra mer. Framför allt behöver vi se till att inte tappa individer mellan våra system. Det är förödande, inte minst för individen. 13 (M): Jag instämmer i mycket. Vi har en bred samsyn om problematiken. Det vore intressant att prova en speciell rehabkedja just för dem som är sjukskrivna för psykisk ohälsa. Det känns som att jag och närmar oss varandra lite grann i den frågan. Jag tänker också ofta på att människors vardag inte fungerar som stuprör. Det som alltid fattas är hängrännorna. När det blir sådana här ganska breda, tvärsektoriella problem svarar systemen inte upp mot det. Jag tror att det finns väldigt mycket att göra där. Vi vill också att lagstiftningen ska skärpas vad gäller landstingens ansvar för att erbjuda förebyggande insatser för att motverka till exempel ohälsa. Det är en oerhört viktig sak som vi har pratat om i många partier . Det gäller att gå från ord till handling. Det centrala i vårt förslag är att det inte är rimligt eller hållbart att svenskar – ett av världens friskaste folk – har sådan jämförelsevis hög sjukfrånvaro, oavsett när man går in och tittar, även decennier tillbaka. Därför måste alla delar av sjukförsäkringen stödja en återgång i arbete på ett bättre sätt. måste sjukförsäkringen kompletteras med bättre förebyggande insatser och rehabilitering. Man behöver bland annat titta på lagstiftningen avseende förebyggande arbete och samverkan mellan de olika aktörerna på ett mycket mer konkret sätt än , för att verkligen sätta individen i centrum. Det är lätt för oss här i kammaren att säga: Vi sätter alltid individen i centrum. Men vad betyder det konkret? De flesta upplever tyvärr inte att det är på det sättet. 14 Socialminister (S): Exakt så är det. Vi har arbetat på olika sätt med att utveckla sjukförsäkringen, för att den ska vara en försäkring som också stimulerar till återgång till hälsa och arbete. Jag kan ta ett ganska tydligt exempel som vi kämpar med . Det gäller att stärka individens rätt och att sätta individen i centrum. känner väl till att vi har arbetat med att införa rehabiliteringskoordinatorer i hälso- och sjukvården. De finns nu på nästan alla vårdcentraler i till exempel, vilket är fantastiskt. Tanken är att man ska vara en spindel i nätet, kunna avlasta läkaren och hjälpa till med kontakter inom sjukvården men ska också ta ett bredare grepp för att stötta en individ som befinner sig i ohälsa att kunna komma tillbaka så snabbt som möjligt. kommer inte in förrän betydligt senare i ett sjukfall. Just nu brottas vi, i våra stuprör, med om och i så fall hur vi vill permanenta en sådan funktion. Landstingen kan bara ansvara för det som har att göra med hälso- och sjukvården. har sitt samordningsansvar. Och hälso- och sjukvården kan inte ta samordningsansvar, och finns inte där tidigt i ett sjukfall. På det sättet håller vi på och brottas med det här. Hur löser vi det här då? Vi lagstiftar i våra stuprör. Vi ger våra myndigheter uppdrag i våra stuprör. Vi tycker inte om överenskommelser . Men det här är så klockrent. Man ser att alla är nöjda. Det är bra för individen. Men hur gör vi i praktiken? Här måste vi bli bättre. Och vi behöver fortsätta debattera det här. Ni flyttar fram era positioner och vi flyttar fram våra – förhoppningsvis i riktning mot att stötta de det handlar om, nämligen de individer som drabbas av ohälsa. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:101 om planerna på en nationell antidopningsorganisation 15 Socialminister (S): har frågat mig när jag avser att ta frågan om bildandet av en nationell antidopningsorganisation vidare. Jag vill, liksom i ett tidigare frågesvar, redovisa att regeringen i budgetpropositionen anger att vi vill se en ökad samordning av de resurser som staten ger till antidopning inom elitidrotten och inom motionsidrotten. Det är en samordning av insatserna som bör komma även andra delar av samhället till del. Regeringen bedömer att det sammantaget bör ge ett aktivt mervärde i kvalitet, effektivitet och tillgänglighet av insatser mot dopning. Därtill kan svenska idrottsaktivas och ledares trovärdighet säkerställas internationellt. Det kan även stärka tilltron till att svensk idrotts antidopningsarbete är förenligt med åtaganden i internationella antidopningskonventioner och i världsantidopningskodens bestämmelser. 16 (M): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Frågan om bildandet av en nationell, oberoende antidopningsorganisation har varit uppe . Då har ministerns dåvarande kollega, , svarat. Det är en angelägen fråga ur många aspekter. Bildandet av en sådan organisation handlar till stor del om idrottens trovärdighet. Det handlar också om svensk idrotts totala trovärdighet. Dopningen har också spridit sig utanför idrotten. Den är faktiskt större utanför idrotten. Intaget av dopningspreparat i syfte att nå de effekterna är också ett folkhälsoproblem, ett samhällsproblem. Men det finns också oerhört många skadliga kosttillskott som formligen okontrollerat väller in i landet och på marknaden. Vissa saker i ministerns svar kan tolkas positivt. Det gläder mig. Ministern talar om ökad samordning av de resurser som staten ger till antidopningen, inom elitidrotten och inom motionsidrotten. Det är bra att bägge sidorna finns där. Hon säger att ”det är en samordning av insatserna som bör komma även andra delar av samhället till del”. Jag tolkar det som att ministern har förstått att det handlar om idrotten men också folkhälsoaspekten. Det är riktigt bra att ”regeringen bedömer att det sammantaget bör ge ett aktivt mervärde i kvalitet, effektivitet och tillgänglighet av insatser mot dopning”. Ministern säger också: ”Därtill kan svenska idrottsaktivas och ledares trovärdighet säkerställas internationellt” och att det kan stärka tilltron till svensk idrotts antidopningsarbete. Det jag saknar är ännu mer tydlighet om att det är ett samhällsproblem, ett folkhälsoproblem. Det är det mest centrala och viktigaste . Ministern får gärna kommentera denna otydlighet så att man säkerställer att fokus inte bara gäller idrotten utan även den andra sidan. 17 Socialminister (S): Tack, , för en bra och viktig interpellation! Jag tror att vi i grunden är väldigt överens. Jag för som sagt en löpande dialog med företrädare för . Vi har diskuterat också denna fråga, och jag har träffat som brinner för frågan om en fristående antidopningsorganisation. Vi får se hur vi kan ta oss dit. Precis som säger är detta också en bredare fråga som man långsiktigt måste ta ansvar för. Det är även en folkhälsofråga. Min företrädare svarade på en interpellation tidigare att regeringen har ökat bidragen till idrottens antidopningsarbete. Så sent som gav regeringen i uppdrag att stödja STAD i det dopningsförebyggande arbetet genom att vidareutveckla arbetsmetoden ren hårdträning och samordna , Prevention av dopning i . var också tydlig med att det därtill pågår en beredning i i fråga om en samlad nationell antidopningsorganisation. Det som har tillkommit är att har granskat antidopningsarbete i förhållande till världsantidopningskoden. Man har gjort tre observationer. Bland annat säger att som koden ser ut just nu är det okej för RF att bedriva arbetet som man nu gör. Men utifrån planerna på att ändra koden och införa bestämmelser som är tänkta att träda i kraft kommer det troligtvis inte vara okej att bedriva antidopningsarbetet på det sätt som görs . Detta är naturligtvis också RF uppmärksammat på. rekommenderar att i dialog med staten skyndsamt organisera om antidopningsverksamheten så att den förläggs i en från idrotten fristående nationell antidopningsorganisation. Jag är säker på att också känner till att det är den väg som man har valt i stora delar av resten av världen. kommer att bryta loss Nado från sitt riksidrottsförbund och göra det till en fristående organisation. Sedan finns det två länder kvar i som inte har idrotten i en fristående organisation, och det är och . vill och idrottsrörelsen självklart att i god anda ta varandra i hand i förändringsarbetet, och jag kommer att fortsätta att föra den dialogen med . är jag medveten om de rekommendationer som har lämnat. 18 (M): Det är just RF:s ordförande, , som är kritisk till bildandet av en oberoende antidopningsorganisation, vilket förvånar mig. Det var inte så tidigare, så därför är det bra om ministern utövar en påverkan i den här viktiga frågan. Ja, man har fått ökat bidrag, dock saknas det en oberoende antidopningsorganisation. är ensamt kvar. har ett så att säga häng på . Det innebär att det är och som är non-compliance, och det är väl inte så bra i detta sammanhang när vi känner till historiken med den ryska dopningen. – världens främste dopningsjägare, skulle jag vilja kalla honom – menar också att det svenska dopningstestandet inom idrotten är alldeles för nära knutet till . Alla måste ha en antidopningsorganisation separerad från idrotten. Det har han varit väldigt tydlig med. Ljunqvist hänvisar också till ett pågående arbete inom , som statsrådet också nämnde. kommer man att ställa betydligt strängare krav på att det ska finnas en oberoende antidopningsorganisation som inte är knuten till idrottsrörelsen. har under ledning varit främst i världen med dopningsarbetet. riskerar vi att bli en b-nation, vilket är fruktansvärt tragiskt. I alliansregeringens utredning Antidopning – En ny väg för arbetet mot dopning föreslogs att ett svenskt Nado skulle inrättas. Ministerns företrädare har sagt att utredningen alltjämt bereds inom . Enligt mig och många andra finns det ingen anledning att vänta. Genom värv har haft ett gott anseende inom det internationella antidopningsarbetet. Bildandet av ett svenskt Nado i närtid blir alltså mer och mer angeläget, och det brådskar. Vi borde ha tagit tag i den här frågan . Det här tar tid att organisera. Enligt uppgift riskerar vi att mista stora idrottsevenemang i . Dopningslabbet kanske inte godkänns om vi inte tar tag i den här frågan så att vi hinner bli klara till 2019. Företrädare inom idrotten och specialidrottsförbund med flera uttrycker samma intention som jag nu förespråkar. Jag vill också påpeka att ingen skugga ska falla på det antidopningsarbete som utförs inom RF. Man gör verkligen bra saker, det är viktigt att komma ihåg. Jag har ingen kritik mot personalen där. Man gör ett fantastiskt arbete med de resurser som man har. Jag vill också lyfta fram detta med kosttillskott. har granskat 43 kosttillskottspreparat. Av dessa uppfyllde 2 märkningskravet, 30 innehöll hälsofarliga växter, 28 kunde ge biverkningar och 8 borde klassas som läkemedel. Det finns tungmetaller och arsenik i dessa kosttillskott. Tränande ungdomar blir rekommenderade att använda kosttillskott, och det är förödande med bland annat leverskador som följd. Det gäller 20–av de preparat som finns på marknaden. Vad anser ministern om de mycket skadliga kosttillskott som säljs fritt på marknaden här i landet? 19 Socialminister (S): För att börja i den sista änden är detta naturligtvis oerhört allvarligt, och jag känner också till den här bilden. Precis som gör är det viktigt att understryka att det inte ska falla någon skugga på det arbete som görs inom . Där gör man ett utmärkt jobb. Men när utvecklingen går i en viss riktning, vilket vi kan konstatera att ger uttryck för, måste vi också vara beredda att ta steg i den riktningen. Vi och även min företrädare har varit väldigt tydliga med att vi – om detta ska göras inom RF:s ansvarsområde – vill att förbundet ska samtycka. Den dialog som vi har med RF i den här delen är viktig. Det är klart att Wadas analys, rekommendationer och observationer stärker en dialog som går i riktning mot ett mer fristående Nado. Det är självklart att vi ser att en från idrotten fristående Nado på ett tydligt sätt kan ta hela ansvaret för antidopningsverksamheten bredare i samhället, vilket också kommer att gynna samverkan mellan idrott, gym, träningsbransch och ANDT-samordning i länsstyrelser och kommuner. RF har ju varit tydligt med att man som folkrörelse vill ta ett eget ansvar, besluta om sina egna interna regler och kontrollera reglernas efterlevnad. RF har framfört att man tycker att verksamheten fungerar bra och att man därför inte ser något behov av att förändra den samt att idrottsrörelsen i är unik och inte kan jämföras med rörelser i andra länder. RF menar att om koden förändras ska den nya koden antas , och då kommer förändringarna att ske . Man menar väl att ”if it ain’t broken, why fix it?” gör jag mig till talesperson för någon annan, men det är för att redogöra lite för hur diskussionen går. tar vi Wadas rekommendationer på stort allvar. Det handlar inte minst om det som var inne på tidigt i debatten, nämligen vår trovärdighet internationellt och att det kommer att ta tid att få en eventuell ny organisation på plats. 20 (M): Ministern väntar på RF:s samtycke. Det kan man göra till en viss gräns, men vi har faktiskt ett övergripande politiskt ansvar i denna fråga. Självfallet ska det föregås av en god dialog, men vi måste ändå ta detta ansvar. Trots att vi har haft många debatter i denna allvarliga folkhälsofråga – jag väljer att precisera den så eftersom det är den största delen – skulle jag vilja ha mer tydlighet i när och hur, för det är bråttom. Regeringen kan inte stå och se på när tappar det fina anseende vi har haft i arbetet mot dopning. Vi kan inte låta bli en B-nation i dessa sammanhang när vi har stå stora framgångar inom idrotten och ett bra folkhälsoarbete. Frågorna är många. Detta har varit uppe på nytt, och vi kommer säkert att återkomma till det. Det är en viktig fråga, och jag följer den nära. 21 Socialminister (S): I grund och botten finns det en tydlig samsyn i denna fråga. Det handlar mer om hur vi processar vägen framåt. är jag enig i att om denna förändring ska göras kommer det inte att gå över . Politiken har självfallet ett ansvar.