prot · H409109 · 2017-05-11 00:00:00 — kan avstå från att utreda ett klagomål om det saknar direkt betydelse för patientsäkerheten. Det gör regeringens förslag till inskränkning lite anmärkningsvärt. Vi vet alla att det finns rättshaverister som kan göra anmälan efter anmälan, men dem finns det självklart möjlighet att avföra. Regeringen skriver också i sin proposition att det skulle vara rimligare att mindre allvarliga händelser i vården hanteras av vårdgivarna. Vi menar att en utredning där själva föremålet för granskningen också är den som avlägger rapport ger ett ganska rättsosäkert system. Barn och unga är en särskilt utsatt patientgrupp, och att orientera sig inom hälso- och sjukvården kan, som ni vet, vara ganska svårt. Många barn blir förstås beroende av någon vuxen för att den personen ska föra deras talan. För en sådan grupp blir det särskilt viktigt att systemet för att framföra klagomål är tydligt och att det finns goda möjligheter till uppföljning. har varit mycket tydlig i sina remissvar när det gäller att ska utreda alla ärenden som gäller synpunkter och klagomål från barn och unga. De ska inte försvinna ned i en svart korg. Vi instämmer i kritik och menar att inte bara ska ha möjlighet utan också skyldighet att utreda alla ärenden som gäller barn och unga. Vi instämmer vidare i beskrivning att det för att rättigheter ska vara meningsfulla krävs att barnet ska ha tillgång till effektiva och barnanpassade rättsmedel för upprättelse vid kränkning av rättigheter. Jag yrkar bifall till reservation nr 2. I övrigt ställer vi oss bakom propositionen. 6 (L): Det här blir lite av en fortsättning på gårdagens diskussion om en stärkt patientlag, då vi också kom in på patientsäkerhetslagen. var några av oss på besök på i , på dialysavdelningen. Där var det patienter som skötte sin dialys själva. Det var inte någon risk med det, för alla sladdar, slangar och alltihop var så väl uppmärkta att det inte kunde göras några felkopplingar. Det här är ett resultat av den mycket beklagliga händelse som inträffade för då en sjuksköterska skulle hantera en ny dialysapparat och patienter dog därför att hon kopplade fel. Det var inte hennes fel att det blev felkopplat, utan det var tekniken det berodde på. Men den lagstiftning vi hade då gick ut på att hitta en som var skyldig, så hon fick klä skott för det som andra faktiskt var ansvariga för. Det här har sedan lett till fortsatt uppföljning av andra fall där det har varit systemfel av olika slag och man har jagat den läkare eller sjuksköterska som har stått närmast patienten men som de facto inte har kunnat rå för felen. Det har handlat om att fel läkemedelsförpackning har använts för att olika styrkor har sett likadana ut och så vidare. Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården Det här ledde till patientsäkerhetslagen, och syftet var att vi skulle fokusera på systemfel, tekniska fel, för att förebygga upprepanden och inte jaga dem som stod närmast patienten. Visst, vi insåg att det kommer att finnas fall där personal har förorsakat felen, men det här var alltså syftet med patientsäkerhetslagen. Vi såg framför oss att , Inspektionen för vård och omsorg, skulle koncentrera sig på det här förebyggande arbetet. Men de har överhopats av patientfall, och när man går igenom dem ser man tydligt att det här inte har hanterats på ett bra och empatiskt sätt på lokal nivå där skadan har inträffat. Det är det som vi nu vill råda bot på med det lagförslag som här ligger. I reservation 3, som jag yrkar bifall till, vill vi stärka patienternas rättigheter ytterligare i samband med de här analyserna. Då menar jag att det är viktigt att det mellan vårdgivare och vårdtagare finns en bra dialog om nytta och risker med en behandling redan innan en patient går in i en behandling så att det finns betänketid, om så är möjligt, när det gäller om man ska säga ja eller nej. Man ska också få information om att här finns en patientskadeförsäkring som inte alltid kan täcka eventuella kostnader. Vi har också en läkemedelsskadeförsäkring. Vi i ska vara stolta över att vi har de här försäkringarna och inte behöver gå in i långdragna rättsliga processer. Men sedan när skada har inträffat, som vi helst har velat undvika, ska det ske en omedelbar dialog med patienten för att förklara vad som har hänt och lyssna på patienten för att ta reda på hur vederbörande har uppfattat situationen. Det här finns med i viss mån i lagstiftningen som vi ska ta beslut om, men inte tillräckligt. Det som också är viktigt i det här sammanhanget är att ta hand om den vårdgivare som så att säga har medverkat till att skada har inträffat. De som arbetar i vården vill ju göra gott för sina patienter, och man mår mycket dåligt av att ha ställt till med skada. Vi måste alltså se till båda de här kontrahenterna. Sedan är det uppenbart att lagstiftningen som vi har och som vi nu vill förbättra inte har nått ut tillräckligt i vården och hos allmänheten. Man måste förstärka den informationen och kunskapen, men vi måste också fundera över om det bidrar att vi nu har så många lagar på hälso- och sjukvårdsområdet. Jag var inne på det i går. Vi har hälso- och sjukvårdslagen, patientlagen, patientsäkerhetslagen, läkemedelslagstiftningen och så vidare. Kanske en del av det här borde sammanföras. Men det är bra mycket bättre . Vi har myndigheten , som följer hur de här lagarna fungerar. Det finns andra myndigheter som också följer upp, men Vårdanalys menar jag verkligen har visat framfötterna här och tidigt signalerat till oss i politiken: Ni måste rätta till det här och förbättra lagstiftningen. 7 (S): När jag började gå igenom det här ärendet och grottade ned mig i det kom jag att tänka på den första gången som jag arbetade på en vårdcentral. Redan under den lärde jag mig ett helt nytt begrepp. Det är många här som har varit verksamma i vården som känner igen det begreppet, och det är SVBK. Det betydde ungefär svid‑, värk- och brännkärring. Det handlade om kvinnor med en diffus symtombild som man inte hade någon egentlig diagnos till och därför i hög grad avfärdade som besvärliga och omöjliga. Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården , senare, vet vi att dessa kvinnor kanske led av fibromyalgi, lipödem, hormonella besvär som klimakteriebesvär eller något annat som man inte riktigt visste hur man skulle behandla eller hantera. Jag tänker att vi då kunde se patienten mer som ett problem som vi skulle lösa snarare än en resurs att samarbeta med. Men tack och lov utvecklas vården ständigt, och det är vi alla mycket glada över. Jag möter ofta patienter som är mycket tacksamma över den vård och behandling som de har fått. När man tänker på hur mycket som faktiskt händer inom hälso- och sjukvården dygnet runt, och år kan jag ibland förvånas över att det faktiskt blir så väldigt mycket rätt. Jag roade mig med att titta på statistik från angående besök i primärvård och besök på mottagningar. Där framgick att det 2015 gjordes 27 miljoner besök hos eller av läkare. 35 miljoner besök gjordes hos andra personalkategorier som sjuksköterskor, barnmorskor, kuratorer eller fysioterapeuter. Det handlade alltså om över 60 miljoner möten mellan vårdpersonal och patienter bara inom det här området. Det handlar om en oerhörd mängd information som ska ges, tas emot och framför allt förstås från båda håll. Vården blir dessutom alltmer komplex och komplicerad genom att vi kan göra mer än någonsin och har fler val att göra då det i många fall finns flera behandlingsalternativ. Vi är överens om att hälso‑ och sjukvården ständigt behöver arbeta med kvalitetsförbättringar, minimering av risker och förebyggande av vårdskador. En oerhört väsentlig del i det arbetet är att systematiskt ta till sig patienters synpunkter och klagomål och utifrån dessa dra slutsatser och arbeta för förbättringar. Det finns ju ingen annan än patienten själv som kan svara på hur man upplevt hela vårdförloppet från början till slut i allt från bemötande till information och slutligen själva behandlingen och dess resultat. Att det här arbetet behövde förstärkas och utvecklas har redan nämnts av föregående talare. Den förra regeringen vidtog en rad åtgärder. Patientsäkerhetslagen 2011 har nämnts. Man ingick en överenskommelse med SKL om förbättrad patientsäkerhet. Myndigheten inrättades 2013, och 2015 kom patientlagen. Tyvärr kan vi konstatera att trots de goda intentioner som funnits har det inte fungerat optimalt i praktiken. Därför tycker jag att det är välkommet att regeringen nu lägger fram ett förslag som syftar till att tydliggöra hur detta ska fungera. Det är glädjande att vi i utskottet är överens om att detta är bra. Min övertygelse, herr talman, är att om man som patient är missnöjd eller har synpunkter på vård och behandling är det absolut viktigaste att man får en förklaring till det som inträffat och får veta varför det blev fel. Helst vill man veta att det som drabbade en inte kommer att drabba fler patienter. är det en fråga om bemötande. vill man helt enkelt bara ha en ursäkt. För mig är det självklart att den som är bäst lämpad att svara på och bemöta den här typen av klagomål är den som utfört vården, alltså vårdgivaren. Som regeringen konstaterar i propositionen måste fokus ligga på att snabbt lösa eventuella missförstånd och oklarheter och svara på patientens frågor. För vårdpersonalen är det också viktigt att det är tydligt hur klagomål och synpunkter ska tas om hand och besvaras. blir det tydligt att det är patientnämnderna som utgör första instans för att hjälpa och stödja patienten så att man får tillräckliga och begripliga svar från vårdgivaren. Nämnderna ska också samverka med och uppmärksamma myndigheten på förhållanden som är relevanta för myndighetens tillsyn. Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården Att får en begränsad utredningsskyldighet tycker jag är välkommet. Det kommer att leda till ökade möjligheter att bedriva mer systematisk tillsyn som kan bygga på analyser av var behovet är som störst, till skillnad från , då arbetet i hög grad styrs av vilka klagomål som kommer myndigheten till handa. Jag är övertygad om att det ökar möjligheterna för grupper som kanske inte alltid gör sin röst hörd men vars behov av tillsyn ändå kan vara mycket stort. Det är också bra och viktigt att regeringen konstaterar att det behövs nationell information om hur man lämnar synpunkter och klagar på hälso‑ och sjukvården och att systemet även fortsättningsvis ska följas upp och utvärderas. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 8 (C) replik: använde hela sitt anförande till att berätta att det här är ett bra förslag. Det håller jag med om – det är ett bra förslag. Det var det sista förslaget som Alliansen tog initiativ till, , eftersom det här är ett område där vi måste fundera på vad vi kan göra bättre och vilka förändringar vi kan göra. Bekymret efter 2014 har varit att vi sitter med en regering som på det här området över huvud taget inte tar initiativ till något lagstiftningsarbete. Det är det som gör att vi i Alliansen tycker att när man nu lägger fram detta bra förslag, då måste vi i säga att här är det uppenbart att det inte har hänt någonting. Inga initiativ har kommit från regeringen för att reformera patientsäkerhetslagstiftning eller patientlagstiftning, trots påstötning från både och inte minst Myndigheten för vård‑ och omsorgsanalys. Min fråga till handlar om att ni i betänkandet säger: Nej, vi behöver inte besluta om det här – alltså att regeringen borde se över patientlag och patientsäkerhetslag – eftersom vi har tillsatt en utredning som heter Samordnad utveckling för god och nära vård. Men det direktivet handlar ju om någonting helt annat. Patientlagen finns över huvud taget inte nämnd. Den utredningen handlar inte om patientsäkerhet. Den handlar om primärvården. Därför undrar jag hur den utredaren ska kunna svara på frågor och lägga fram förslag på det här området när ni inte har skrivit in det i direktiven. Varför är och Socialdemokraterna i regeringen så helt handfallna vad gäller att ta initiativ och tillsätta utredningar på detta oerhört viktiga område? 9 (S) replik: Först vill jag säga att jag tycker att det är bra att det finns stor politisk enighet i frågorna om att utveckla patientsäkerheten och patientsäkerhetsarbetet. Att vi är överens om lagförslaget som läggs fram är naturligtvis alldeles utmärkt. Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården Jag funderar lite på det tog upp i sitt anförande. Jag tror nämligen inte att det är så enkelt att man bara kan ändra i en lagstiftning för att det här ska fungera optimalt. Jag tror att det handlar om en större utredning som skulle behöva göras för att se över de här delarna, hur de kan kopplas till varandra och om det finns lagstiftning som behöver sammanföras. Men det är som sagt ingenting som jag kan redogöra för exakt hur det skulle kunna gå till. Det viktigaste tycker jag är att regeringen tar ett initiativ för att se till att det här verkligen börjar fungera i praktiken, för det har det uppenbarligen inte gjort. Det har inte hänt, det som vi alla ville skulle hända där ute i vården. Det har inte blivit så att man bättre tar vara på patienternas synpunkter och klagomål. Det har inte blivit så att man utvecklar verksamheterna inom vården utifrån detta på ett systematiskt sätt. Då tycker jag att det är bra att vi lägger fram ett förslag som gör att man i praktiken kan komma igång med det arbetet och att det blir klart och tydligt hur det ska fungera. Sedan måste det även fortsättningsvis följas upp och utvärderas. 10 (C) replik: Det var ju inte svar på frågan. Produkten som vi beslutar om är alltså resultatet av ett arbete som alliansregeringen drog igång efter ett oerhört intensivt reformarbete . Det här är på något vis det sista resultatet av alliansregeringens arbete vad gäller patientlag och patientsäkerhetslag. har det inte tillsatts en enda utredning från regeringens sida som har någonting att göra med patientsäkerhet eller patientlag, det vill säga att flytta makten från tjänstemän och byråkrater till patienten – ingenting, inte en enda utredning, trots att både och Myndigheten för vård‑ och omsorgsanalys har sagt att man fortlöpande ser ett antal saker som fungerar dåligt. När man får den typen av signaler måste man som regering säga: ”Ja, vi ser att här finns det bekymmer i lagstiftningen. Här måste vi tillsätta en utredning som ser över patientsäkerhetslag och patientlag. Vi har ju fått signaler på båda dessa områden.” Det är så reformarbete fungerar. Man kan inte luta sig tillbaka och vänta på att någonting ska hända. Det är därför min fråga till är: Varför kan ni inte tycka som vi i Alliansen – att man borde tillsätta en utredning illa kvickt för att se över både patientlag och patientsäkerhetslag? Ska det gå ytterligare år utan att någonting händer på det här området? Slutligen det mest märkliga: Ni säger att orsaken till att ni inte ska tillsätta en utredning är att regeringen har tillsatt en utredning som håller på med något helt annat, nämligen primärvården. Det är i och för sig också viktigt, men det står inte ett ord i de direktiven om patientsäkerhetslag eller patientlag. Det är för mig och säkert många fler fullständigt obegripligt varför Socialdemokraterna och är så fullkomligt ointresserade av patientlag och patientsäkerhetslag att de inte är beredda att sätta spaden i marken och påbörja utredningsarbetet för att kunna leverera förslag som stärker det här området. 11 (S) replik: Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården Jag kan förstå att det är frustrerande för att vi inte alltid tycker som gör. Men det ligger kanske lite i sakens natur. Regeringen har identifierat ett problem, nämligen att det finns bekymmer med tillämpningen av den lagstiftning som redan finns. kan väl inte tycka att vi ska tillsätta en utredning om det som redan är utrett? har regeringen valt att gå den här vägen. Det finns bekymmer med tillämpningen av den lagstiftning som finns. Då försöker man se till att få det att fungera i praktiken, att det verkligen ska hända där ute på vårdcentralen och att det ska hända där ute på sjukhuset. Det här ska komma igång på ett bättre sätt. Man ska på ett bättre sätt ta till vara patienters synpunkter och klagomål och använda dessa i praktiken, för att förbättra arbetet i den dagliga verksamheten. Jag utesluter inte att det kan behövas en ny utredning. Men som det ser ut tycker jag att regeringen har gjort ett bra val när man har valt att se till att den lagstiftning vi har ska fungera i praktiken. 12 (MP): Herr talman, åhörare, tittare och lyssnare! Den rödgröna feministiska regeringen arbetar, som ni nu alla vet, långsiktigt och målmedvetet med att utveckla och förstärka välfärdspolitiken. Vem som helst av oss här i kammaren eller av er som sitter på läktaren och lyssnar eller några av er som väljer att följa debatten här i kammaren på andra sätt kan när som helst drabbas av ohälsa. Ingen kan med säkerhet veta på förhand när man kommer att få ett eget behov av hälso- och sjukvård. Därför är vi alla måna om att vi ska ha väl fungerande hälso- och sjukvård liksom ett välfärdssystem som garanterar ett värdigt liv. För sedan debatterade utskottet förebyggande åtgärder, hur vi i möjligaste mån ska undvika att ohälsa uppstår. I går debatterade vi själva hälso- och sjukvården och den verksamheten. Fokus blev då i första hand sådant som strukturer och styrmedel. I det här betänkandet behandlas patientens möjligheter att framföra klagomål på den vård som man fått i det här systemet. Förslaget har redan beskrivits av flera debattörer. Jag tror inte att jag har särskilt mycket att tillägga. Jag ska därför hålla det mycket kort. Regeringen vill med det här förslaget skapa ett mer ändamålsenligt klagomålssystem. I syfte att nå det förtydligar man vårdgivarnas ansvar att ta emot klagomål. Det blir tydligare. Man stärker också patientnämndens roll genom en ny lagstiftning, så att nämnden kan vara mer självständig gentemot vårdgivarna. Man ökar patientnämndens ansvar för att hjälpa patienterna i processen, vilket kanske är den viktigaste delen. , som blir självständigare, ska också mer tydligt stödja vårdgivarna i fråga om kvalitets- och patientsäkerhetsutveckling. Det har klagats på detta. Vi har hört att det inte är tillräckligt. Men vi på regeringssidan tycker att det här är ett stort steg i rätt riktning. Förhoppningsvis kommer vi att se att det som var intentionerna i lagstiftningen från början kan genomföras i ökad utsträckning. Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso‑ och sjukvården Utifrån det som har sagts vill jag kommentera att vi i varje debatt och igen har fått höra att den här regeringen inte gör någonting. Jag roade mig med att titta efter. lade man, enligt propositionslistan, fram i genomsnitt 128 förslag , varav 16 handlade om socialutskottets verksamhet. Under de två och ett halvt, snart tre, år som den här regeringen har verkat har man lagt fram i snitt fler förslag – 165 totalt, varav 21 på socialutskottets område. Det är alltså tvärtemot vad allianssidan har tjatat om. I verkligheten lägger den här regeringen fram fler förslag, enligt propositionslistan. Man kan ha olika uppfattning om sådant som förslagens kvalitet. Men utifrån det som går att mäta, antalet förslag, har den här regeringen varit väsentligt mer aktiv, , när det gäller att lägga fram förslag. Jag vill säga det, eftersom det har blivit tjatigt med den bild som jag inte känner igen. Vi ska också komma ihåg att när den här regeringen tillträdde fick man inte igenom sin budget från början. Man fick styra med en budget som lades fram av Alliansen, och den budgeten var nästan tom – för att använda det uttryck som ni i Alliansen brukar använda – när det gäller utredningsresurser. Det är en stark orsak till att utredningarna har startat mycket senare under den här mandatperioden än under er period, när ni hade egen majoritet och kunde ta hur mycket resurser som helst i anspråk för utredningsarbete. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 13.) § 6 Kompletterande bestämmelser till insolvensförordning betänkande 2016/17:CU16 Kompletterande bestämmelser till insolvensförordning (prop. 2016/17:125) Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 13.) § 7 Nya regler för europeiska småmål betänkande 2016/17:CU19 Nya regler för europeiska småmål (prop. 2016/17:123) Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 13.) betänkande 2016/17:UU13 2016/17:12 och redog. 2016/17:ER1) 13 (SD): För oss som tror på demokrati och europeiska värderingar var 2016 ett fortsatt mörkt år. Vad var det som hände? Jo, tre saker hände. Till att börja med plågade flera terrordåd och medlemsstater, i bland annat , , , , och . Det andra var att fortsatte med sin ockupering av . Det tredje var att det misslyckade kuppförsöket i ledde till massarresteringar och inskränkningar av både mänskliga rättigheter och demokrati. De många horribla terrordåd som skedde i och övriga världen kom att dominera arbetet i . Inte undra på det! grundades , och en av de första sakerna man gjorde var att skapa den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Den har varit vägledande för , till och med hela världen. Om vi inte vill att terrorn ska förstöra alla rättigheter och friheter vi så mödosamt har byggt upp i vår del av världen måste vi stå enade över partigränserna och lägga partipolitiken åt sidan. Terrorism är ett av de största hoten mot demokrati, säkerhet och europeiska värderingar. Vi måste därför arbeta förebyggande mot radikalisering men även ta krafttag mot dem som blivit radikaliserade, för att förhindra framtida terrordåd. I debatter har insikten om att dessa brutala dåd är tydligt kopplade till fanatisk och fundamentalistisk religiös extremism blivit realitet. Denna process har kommit betydligt längre än i , som förhoppningsvis vaknar efter det hemska terrordådet i . I har frågan väckts om sharialagar är förenliga med . Det pågår ett arbete med en rapport som heter Compatibility of Sharia law with Convention on Human Rights: can States Parties to the Convention be signatories of the ”Declaration”? Jag fick i uppdrag att i rapporten skriva en åsikt om denna å kulturutskotts vägnar. Vad gäller annektering av har den fördömts av i kraftiga ordalag. Det ledde till att den ryska delegationen förlorade sin rösträtt och sedan beslöt sig för att inte infinna sig. Naturligtvis har denna situation lett till att den paneuropeiska dialogen har lidit skada när största land är frånvarande. Men principen om länders territoriella integritet är något vi alla måste värna om, kosta vad det kosta vill. Den aggressiva imperialism som vi ser från kan vi inte godkänna. Har inte haft tillräckligt med aggressiva stater med ambitioner? Vi kommer alla ihåg försöket till statskupp i . En statskupp är alltid demokratiskt förkastlig oavsett om den lyckas eller inte. President har använt statskuppen som en ursäkt för att göra massarresteringar och massuppsägningar av offentliganställda, såsom militärer, poliser, domare och lärare. Men även ett stort antal företag tvingades stänga ned. Enligt Amnesty har mer än 2 500 journalister blivit av med sina arbeten, närmare 800 har förlorat sitt statliga presskort och 169 medier har stängts ned. Ca 500 000 kurder har fått lämna sina hem efter brutala tillslag av turkiska myndigheter. återkommande förtryck av minoriteter borde för länge sedan ha öppnat ögonen på ledande politiker för vad som försiggår. I samband med det senaste presidentvalet utsattes flera kurdiska politiker från det nystartade för misshandel medan deras lokaler sattes i brand. har gått in med trupper i för att attackera kurderna, vilket den demokratiskt valda irakiska regeringen har motsatt sig.