prot · H40980 · 2017-03-15 00:00:00 — Människor sover oroligt, med mobilen under kudden, för att de inte vill missa det meddelande från arbetsgivaren som avgör om de ska få jobba den dagen eller inte. Det är en flexibilitet för arbetsgivaren som fråntar arbetstagaren möjligheten att vara just flexibel – eller spontan, eller välplanerad – i sin vardag. påmindes vi återigen om detta, när LO kom med sin rapport och arbetstider 2017. har antalet otrygga anställningar ökat, men framför allt är det sammansättningen av de otrygga jobben som har förändrats. Det som utgör den tydligaste ökningen är den kategori som kallas ”vid behov/”, alltså de som är särskilt utsatta för osäkerhet när det gäller arbetstider och därmed inkomst och försörjning. Den kurvan gör ett tydligt hopp uppåt i samband med att den tidigare högerregeringen införde anställningsformen allmän visstid. Det är förstås helt följdriktigt, för allmän visstid medger just att all möjlig sorts påhittighet kan uppvisas från arbetsgivarens sida – på arbetstagarens bekostnad. Låt mig vara tydlig här: Självklart kan det behövas och kommer det att behövas flexibla anställningsförhållanden på den svenska arbetsmarknaden, det vill säga avsteg från huvudregeln om tillsvidareanställning. Det kan handla om provanställningar, vikariat eller andra typer av tidsbegränsade anställningar som parterna kan reglera i kollektivavtal. Men problemet med allmän visstid som anställningsform är att den fråntar arbetsgivaren ansvaret att motivera – säga – varför man inte anställer tills vidare. Vad detta gör är att öppna upp för precis det lagen om anställningsskydd är tänkt att förhindra, nämligen godtycke. kunde man kanske från högerns och arbetsgivarnas sida hävda att det där ändå inte spelade så stor roll, men år för år har vi ju sett facit växa fram: Detta är en lagreglering som används för att organisera fram de mest otrygga jobben. Viktigt att påpeka igen är att detta är något som främst drabbar kvinnor. Det är ett mönster som finns bland både arbetare och tjänstemän, men det är generellt sett vanligare bland arbetare att ha tidsbegränsade anställningar. Här har vi ett konkret samhällsproblem som lagstiftarna – denna församling – borde ta tag i. Allmän visstid bör tas bort från LAS och ersättas av objektiva kriterier för när det är tillåtet med visstidsanställning. Tyvärr är ensamt om att stå för det förslaget i dagens betänkande, vilket jag tycker är synd. Det finns också flera andra konkreta arbetsrättsliga problem som vi behöver förstå och möta om vi värdesätter ett modernt och välfungerande arbetsliv. Vi tar upp flera av dem i partimotion En starkare arbetsrätt för ökad trygghet i anställningen samt i ett antal andra V-motioner. Jag ska ta upp några få här . En sådan fråga handlar om det som har kommit att kallas hyvling. Det handlar om att arbetsgivare med hänvisning till arbetsbrist kan välja att sänka sysselsättningsgraden för arbetstagare i stället för att starta en uppsägningsprocess. Detta är något som flera fackförbund, däribland Hotell- och restaurangfacket, Fastighets och Handels, har uppmärksammat som ett växande problem på sina avtalsområden. Det är ett stort problem när anställda i värsta fall tappar möjligheten att försörja sig, som de inte heller får det skydd som LAS ger vid uppsägning. Detta blir, återigen, ett steg mot godtycke på arbetstagarens bekostnad. Frågan har aktualiserats ytterligare sedan Arbetsdomstolen i en dom gav en arbetsgivare rätt mot . Arbetsdomstolen slog fast, kan man säga, att anställda som fått se sina heltidstjänster omvandlas till deltid inte kunde anses skyddade av LAS. Detta är ett hål i LAS, och det måste täppas till. Det ansåg 2016, och det anser . Tyvärr är vi ensamma också om att ställa oss bakom ett sådant krav. Jag tror att detta är ett skäl för många, inte minst för fackligt aktiva, att ställa sig frågan varför ett förslag om detta som ligger på bordet inte får stöd från – inte minst – Socialdemokraterna och . Jag vill också ta upp frågan om bemanningsanställdas situation. Uthyrning av arbetstagare är i grunden något problematiskt, eftersom det gör arbetsförhållandet otydligt. finns det ett EU-direktiv som gör det omöjligt för oss att själva helt bestämma hur vi vill ha det i med den frågan. Vi skulle vilja se att detta direktiv ändras för att vi ska återfå handlingsfriheten när det gäller reglerna på svensk arbetsmarknad. Det finns ändå en massa saker som vi kan göra. Det borde till exempel vara självklart att inhyrning endast används vid särskild problematik som behöver lösas tillfälligt. finns det arbetsgivare som gör inhyrning till en del av sin strategi för att tillgodose permanenta arbetskraftsbehov. Detta borde vi i alla fall kunna enas om och reglera, helt i linje med hur det var tänkt , eller i alla fall i linje med hur man beskrev syftet med lagen. Men också här är ensamt – naturligtvis inte i arbetslivet och i samhällsdebatten, men partiet är ensamt i denna kammare, vilket är beklagligt. Högerpartiernas ingång i arbetsrättsdebatter är – vilket vi också har hört – att man ställer rimliga arbetsvillkor och trygga anställningsförhållanden i motsättning till lägre arbetslöshet och högre sysselsättning. I det avseendet är högerns faktaresistens inte något nytt eller importerat fenomen, utan det har väldigt gamla anor. Det är nämligen uppenbart och väl belagt att det inte är de länder i världen där människor är som mest otrygga på arbetet och som mest utlämnade till arbetsgivarens godtycke som uppvisar högst sysselsättning och lägst arbetslöshet. Vi kan se historiskt i att utvecklingen mot full sysselsättning gick hand i hand med en starkare arbetsrättslig lagstiftning och en större roll för kollektivavtalen och för den fackliga aktiviteten runt dem. Vi ser för övrigt även att utvecklingen i ekonomin i allmänhet, och på arbetsmarknaden i synnerhet, helt traditionsenligt är bättre i när vi inte behöver bära runt på en högerregering. Den senaste högerregeringen gjorde både direkta och indirekta ingrepp i den svenska arbetsrätten för att gynna arbetsgivarsidan. Detta var ingenting som gav fler jobb – däremot gav det större klyftor mellan människor på arbetsmarknaden, i linje med det som jag talade om . Det som är slående är det aktiva och intensiva ointresse som högern och direktörsorganisationerna visar för hundratusentals människors vardag – det förakt som visas gentemot kunskapen om faktiska förhållanden på arbetsmarknaden och gentemot kunskapen om vad otrygghet och godtycke innebär i form av fysisk och psykisk belastning. Det här är kostnader – kostnader som kommer . Det är kostnader som kanske inte behöver dyka upp i någon arbetsgivares resultaträkning men som syns i mängder av kuvert och som sätter sig i kroppen på en massa människor. Vet ni vad det är? Det är det som kallas klassamhället. Detta är ett av sätten som det reproduceras och återskapas på. Debatten om arbetsrätt handlar också av det skälet om mycket mer än utformningen av lagen om anställningsskydd eller medbestämmandelagen. De flesta människor tillbringar en betydande del av sitt vakna vuxna liv på arbetet. Man säljer sin arbetskraft och får lön i form av pengar. Därigenom definierar man också mycket av sin sociala position, sina möjligheter och friheter, sitt välstånd och sin välfärd. Det spelar därför naturligtvis en avgörande roll för varje samhälle vilka förhållanden som råder i och runt arbetet, vilka uttalade och outtalade förväntningar som finns på den som befinner sig i ett arbete, vilka maktrelationer som etableras och vilka möjligheter man har att förändra dessa. I ett samhälle som önskar och som präglas av individens självständighet och av respektfulla relationer människor emellan är det inte acceptabelt att den som arbetar behandlas godtyckligt. Det är klart att man bäddar för långtgående sociala och politiska problem om arbetslivet präglas av att en nyckfull och självupptagen boss har rätt att ropa: You’re fired! Å andra sidan kan väl avvägda ramar för dynamiken på arbetsmarknaden göra att människors förmågor tas till vara bättre. Trygga människor vågar mer i ord och handling. Den som inte behöver oroa sig kan konstruktivt visa på brister och faror, fördjupa sina kunskaper och färdigheter, samarbeta bättre med andra och – inte minst – lättare komma hem från jobbet som en hel människa och samhällsmedborgare. De frågor som jag har tagit upp i denna debatt – och många fler som vi tar upp i motioner – är sådant som de fackliga organisationerna ständigt och brottas med och tar ansvar för i avtalsrörelser och på arbetsplatser. Det är bra, och det är en styrka med den flexibla svenska modellen. Men många kämpar också i uppförsbacke, eftersom lagstiftningen inte har hängt med. Jag menar att dessa problem behöver adresseras och åtgärdas. Möjligheten finns – inte minst för de rödgröna regeringspartierna – att ställa sig bakom förslag som tar tag i problemen med allmän visstidsanställning, med missbruk av bemanningsanställningar och med så kallad hyvling. Jag ställer mig bakom samtliga reservationer. För tids vinnande yrkar jag dock bifall endast till reservationerna 8 och 19. 5 (M) replik: Ja, det må jag säga – det var en rejäl salva mot regeringen! Jag undrar hur det egentligen går för i samarbetet med regeringen. Det var ju väldigt många krav som kom fram här som inte har blivit tillgodosedda. Det måste vara otroligt negativt och svårt för . I mitt anförande nämnde jag rätten till heltid. Varför är intresset noll hos regeringen om ni ligger på så hårt? Hur jobbar ni egentligen, om det nu är så att både facket och är helt överens om att det borde finnas en lagstiftning? Jag skulle säga att det är mycket retorik men lite verkstad när det gäller . Så låter det i alla fall när man lyssnar. Vilka kraftfulla krav har ni verkligen ställt? Hur hotar ni? Vad säger regeringen till er? Säger regeringen att man inte är intresserad? Säger man att ni ska komma tillbaka ? Hur låter det? Problemet med de osäkra anställningarna, som tog upp i sitt anförande, är värst i den offentliga sektorn. Vad jag vet är med och både styr och stöttar styret i kommuner och landsting där det finns massor av kvinnor med osäkra anställningar. Jag tror inte att det heter sms-jobb; jag tror inte att de ligger med telefonen under kudden. Men väldigt många kallas in och behandlas ibland ganska illa, kan vi tycka – det kan jag hålla med om. Men varför blir det då ingen förbättring? Vi har ju en rödgrön regering! Vad är det som sker? Det finns även mycket som ska bort, enligt . Vad har ni gjort för att se till att blir en förändring? Vi ser inte ett enda förslag i denna kammare. Vi ser inte en enda proposition på arbetsrättsområdet – det händer ingenting. 6 (V) replik: Det där var många lite lustiga frågor. frågar varför inte har lagt fram några propositioner. Detta beror på att det är regeringen som lägger fram propositioner. Vi har lagt fram motioner – det är dessa som behandlas , och de förslagen är jättemånga. Det var svar på den frågan. noterade också en salva mot regeringspartierna. Det stämmer att vi har kritik på det området, men jag vet inte hur selektivt lyssnade på mitt anförande. Det mesta riktades ju mot högern, vilket är som sig bör, eftersom det är därifrån de värsta förslagen kommer. Men visst skulle jag önska att regeringen kunde göra mer i dessa frågor. Sedan frågar hur det går för . Jag tycker att det går ganska bra, i alla fall om man jämför med . Men det är ju inte huvuddiskussionen , utan diskussionen handlar om vad vi ska göra i de här arbetsrättsliga frågorna. Och jag trodde att kände till att arbetsrättslig lagstiftning inte läggs fram i budgetpropositionen, utan det är en fråga som behandlas genom det som vi gör . frågar vad det är vi gör. Det är precis det här vi gör: Vi motionerar och driver opinion, och massvis av människor runt om i arbetar på samma sätt, det vill säga för att försöka trycka fram positionen för att få en förändring också i lagstiftningen. Precis som jag sa är detta något som fackliga organisationer tar stort ansvar för. Men det krävs att det görs mer också från sida. Jag tror dock inte att de som tycker att regeringen borde göra mer tror att partikamrater skulle göra mer i de här frågorna, eftersom är emot dessa förslag. 7 (M) replik: Jag lyssnade väldigt väl på vad sa. Jag har dessutom läst artikel i . Det var ungefär samma saker som upprepades här, och jag lyssnade verkligen. Det är inga lustiga frågor jag ställer. De är egentligen ganska olustiga, och jag ser nu hur obekväm blir när jag ställer dem. Han står här och kallar för en direktörsorganisation och säger att de har ett förakt. I så fall är väl regeringen föraktfull som inte ställer upp på krav. Det är ju en rödgrön regering som ni stöder. Ni har all makt att sätta bakom era ord och ändra enligt er riktning. Men det kanske beror på att regeringen också inser att det inte går att kräva en lag om rätten till heltid. Vilken liten butik eller arbetsgivare skulle kunna ha anställda om man har en topp på kanske fredag–lördag i sin verksamhet? Det är omöjligt att kräva, och det är likadant inom många andra områden. Det kanske är så att krav inte är riktigt verklighetsförankrade. Då kanske man måste jobba på ett annat sätt och inte göra det svårare. Det var en massa krav som skulle bort. Turordningsreglernas två undantag ska bort, och man ska inte tillåta inhyrd personal. Arbetsgivare skulle tveka ännu mer att anställa människor med politik. Jag är glad att inte har större inflytande på regeringen, för då hade det blivit ännu värre för många, framför allt för de kvinnor som har jobb med osäkra anställningar. 8 (V) replik: Jag är glad att inte har större inflytande på regeringen och skulle önska att det var ännu mindre i en rad frågor, om flyktingpolitiken och så vidare. Men både jag och tillhör oppositionspartier och bedriver vår politik utifrån det. Det gör tillsammans med regeringen är att lägga fram budgetar som förändrar livet till det bättre för många människor. Det är bra. När till exempel kommuner får större ekonomiskt utrymme kan de anställa fler människor, och det förändrar arbetsvillkoren för många av de människor som jobbar inom välfärden. Det är bara några exempel. Självklart tycker jag dock att regeringen skulle kunna göra mer i de här frågorna. Det tycker inte . Hon tycker inte att regeringen ska göra mer och kan då vara glad över det som är. Men jag kan konstatera att med parti i regering skulle det vara helt stängt för de här förändringarna. är det inte så, för vi, tillsammans med många andra som arbetar i de fackliga organisationerna med flera, jobbar för att få till lagstiftningar på de här områdena som kommer ikapp och gör att de fackliga organisationerna får större möjligheter att teckna goda, ansvarsfulla och flexibla avtal med arbetsgivarna på precis det sätt som den svenska modellen är tänkt att fungera. Det ni gjorde under er regeringstid var, som jag var inne på, att införa till exempel allmän visstid med de villkor som gäller och som gör att det skapas ett stort godtycke på arbetsmarknaden. Arbetsgivarna behöver inte förklara varför de vill ha en annan anställningsform än tillsvidareanställning. Det är ett problem som jag tror och hoppas att vi kommer att lösa . 9 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 6 under punkt 2 från Liberalerna. Jag vill också använda mina minuter till att tala lite om denna. Vi har i en alltmer tudelad arbetsmarknad. För de flesta går det bra i . Vi befinner oss dessutom i en högkonjunktur nu och arbetslösheten minskar. Men det kommer en morgondag också, då vi riskerar att få ett allt växande utanförskap och en större grupp människor som inte kommer in på arbetsmarknaden alls eller som kommer in men sedan faller ut och hamnar väldigt långt ifrån möjligheten att få ett jobb. Detta är en följd av att vi haft en stor invandring till . Det är många människor med en svagare förankring som har kommit till vårt land, personer som förstås inte kan språket lika bra, har lägre utbildning och så vidare. Då är frågan hur vi kan skapa ett där fler människor inkluderas på arbetsmarknaden. Jobb är ju en väg till inkludering och integration. Att jobba är bättre än att leva på bidrag. Om vi skapar fler jobb minskar vi också klassklyftor. Vi ser mycket stora skillnader i etablering och integration i . Det gäller framför allt utlandsfödda kvinnor, som har ett betydligt lägre arbetsmarknadsdeltagande än män som har invandrat till , så det är också viktigt för jämställdheten att vi skapar fler jobb. Men då måste vi vara beredda att sänka trösklarna in till arbetsmarknaden, så att fler människor får en chans att få ett jobb och ta sig från bidrag till arbete. Praktiskt taget alla olika organ som tittar på den svenska arbetsmarknaden och den svenska ekonomin pekar på att det är viktigt att vi sänker trösklarna och att de förhållandevis höga ingångslönerna i är problematiska ur ett integrationsperspektiv. I ljuset av detta har vi från Liberalerna ett förslag – vi kallar det för startjobb. Det innebär en ny anställningsform där lönen landar på 14 000−16 . Arbetsgivaravgifterna är borttagna, vilket innebär att kostnaden för arbetsgivaren halveras. Man kan ha ett startjobb . De riktar sig till personer som har varit i än eller personer som är gamla. Sammantaget tror vi givetvis inte att detta är den enda lösningen på de problem vi står inför, men det kommer att bidra till att skapa nya jobb och göra att fler människor kommer in på arbetsmarknaden och kan vara med och hjälpa till. En del av det som regeringen nu gör är bra och är en förlängning av det som alliansregeringen gjorde tidigare, medan annat är nya initiativ från regeringen. Men det är otillräckligt. Det handlar om beredskapsjobb, olika typer av integration och delar av etableringsinsatserna, till exempel så kallade snabbspår. Det är inte dåligt. Det är bara det att omfattningen är för liten och att det är för få personer som kommer i jobb av detta. Det är därför som man måste göra bredare reformer för att sänka trösklarna in till arbetsmarknaden, och startjobben är en del av detta. Sedan finns det givetvis en rad andra åtgärder. Det handlar om en reformering av Arbetsförmedlingen eller att avskaffa den och skapa en ny myndighet som bättre klarar att genomföra uppdraget, det handlar om reformer på skatteområdet, och så vidare. Men det är ju ingenting som tas upp i det betänkande som vi behandlar , herr talman. 10 (KD): I årets motionsbetänkande avseende arbetsrättsfrågor har några reservationer gentemot regeringens politik. Flertalet är återkommande , men vi har också en ny fråga som vi vill föra fram. Det handlar om att skapa fler jobbtillfällen för personer som står långt från arbetsmarknaden genom så kallade introduktionsanställningar. Jag yrkar därför bifall till reservation 7. Reservationen avser frågan om att införa en ny anställningsform som vi alltså kallar introduktionsanställning. Det är för personer som inte har genomgått gymnasieutbildning. Man erbjuds ett jobb som inte kräver gymnasieutbildning och där lägsta kollektivavtalade lönen är . Vi har utgått från lista över jobb som inte kräver gymnasieutbildning. Man har en lön som motsvarar arbete på , och sedan utgör introduktion och utbildning . Anställningen ska vara på heltid, och detta får pågå i max . Antalet anställda med denna form av anställning får inte vara större än antalet vanligt anställda på arbetsplatsen. Med jobbskatteavdrag för grupper i etableringsfasen blir det ännu mer lönsamt att arbeta. Som vi alla känner till har det kommit ett stort antal nyanlända till . De behöver snabbt komma i arbete och bli självförsörjande. Här måste nu fack och arbetsgivare hitta enklare vägar in i arbete. Vi brukar tala om att sänka trösklarna in till arbete. Vi vet att många inte kan svenska bra, och för en del tar det att lära sig svenska. De kan inte heller allt om hur arbetslivet fungerar i . De behöver helt enkelt mer tid för att komma in i arbetet. Det som är bäst med förslag, jämfört med andra förslag på detta område, är att vi tar bort krånglet för både arbetsgivare och arbetstagare. De gör själva upp om jobbet. Åldersgränser och hur länge man varit utan arbete spelar ingen roll, utan det som avgör är att jobbet inte kräver gymnasieutbildning. Man blir inlasad med anställningstrygghet som på andra jobb, till skillnad från i olika insatser via Arbetsförmedlingen där man är undantagen från LAS, lagen om anställningsskydd. Det brådskar att få fram åtgärder för denna grupp. Därför är det bra att LO öppnade för lägre ingångslöner för nyanlända . LO kallar det utbildningsjobb, och de ska gå till de nyanlända som saknar gymnasieutbildning. Det är bra att LO uppmärksammar att detta är en stor grupp som behöver särskilda insatser. På detta vill LO införa en skolplikt för nyanlända under . Men hur ska det fungera? Hur ska vi få resurser till alla skolor? Hur ska vi få fram lärare? Det är ju stor brist på lärare. Risken är att man krånglar till det så att det inte blir något av, att arbetsgivare tycker att det blir för krångligt och att personer som kanske inte kan tillgodogöra sig utbildning inte får chansen att komma in på arbetsmarknaden – något som Arbetsförmedlingen har varnat för. förslag om introduktionsanställningar är det bästa och enklaste förslaget, och det behöver prövas. Det är ingen traditionell arbetsmarknadsåtgärd och kostar därför inte samhället något i lönesubventioner. Vi får en minskad byråkrati när administration hos både Arbetsförmedlingen och arbetsgivare försvinner på området. Det gör att alla tjänar på denna nya anställningsform. Regeringens alla förslag med snabbspår, traineejobb och beredskapsjobb har ju inte fungerat. Därför krävs åtgärder som funkar enkelt för alla parter. Förutom introduktionsanställningar föreslår vi kristdemokrater att det bör göras något åt konfliktreglerna på arbetsmarknaden. har förhållandevis få strejker, men hot om konflikter är mer vanliga. Vi kristdemokrater menar att hoten i vissa fall inte står i proportion till vad avtalstvisten gäller. Vi vill därför att medlingsrollen stärks och att proportionalitet i sympatiåtgärder behövs så att de inte oskäligt drabbar någon motpart eller hotar samhällsviktiga funktioner. Vi har haft sådana fall. Vi menar att parterna inte bör få använda sig av arbetsrättsliga konfliktåtgärder utan att först ha sökt medling via eller hos en oberoende part som parterna har enats om. Företagen behöver en god omställningsförmåga i en globaliserad värld där förändringar sker snabbt. Företag måste kunna ställa om sin verksamhet och behålla nyckelpersoner vid neddragningar. För att man ska våga anställa måste det finnas en flexibilitet i systemet. Det är särskilt nödvändigt i mindre företag. får ett företag med upp till tio anställda undanta två personer vid neddragning i verksamheten. Vi anser att det ska vara möjligt att undanta fyra personer och att det ska gälla oavsett storlek på företaget. Flera företagare har lyft fram att denna möjlighet skulle behöva utökas. Det skulle också behöva göras en riktig översyn av arbetsrätten för en bättre flexibilitet på arbetsmarknaden i en ny tid. Det är dags att se över arbetsrätten. Men vi kan väl tyvärr inte förvänta oss att denna regering uppmuntrar en sådan utveckling, även om vi ser hur bemanningsbranschen växer för att komma runt frågan om flexibilitet. har föreslagit en utökning av rätten att använda föräldraförsäkringen mer flexibelt. har man rätt att vara tjänstledig på heltid . Vi föreslår att utökas till . Många föräldrar anser att barnen är lite för små för förskolan när de är . kan man vara tjänstledig på deltid upp tills barnet är . Vi föreslår att man ska kunna ta ut för barn . Det skulle ge föräldrar möjlighet att ibland vara med på barnens skola även i högre åldrar. För många är det svårt att förena arbete med anhörigomsorg. Frågan om möjlighet till tjänstledighet för detta på hel- eller deltid har ofta återkommit i debatten. Vi menar att regeringen behöver se över frågan om rätt till tjänstledighet vid anhörigomsorg.