prot · H409125 · 2017-06-14 00:00:00 — Jag tycker att ministern och de andra deltagarna i debatten visade prov på att man kan vända klimatdebatten till att handla om vad som är de effektiva åtgärderna. I den debatten kan jag försäkra regeringen och om att jag kommer att delta på andra sätt. Ledningen av miljöövervakningsuppdraget är ju ett rent ledningsuppdrag. Jag avser att jobba med både klimat- och hållbarhetsfrågor framöver på något annat sätt utanför . Men det har varit en oerhört lärorik tid. Jag hoppas att kommande miljö- och klimatpolitiker drar lärdom av detta arbete och gör ännu större stordåd. Jag önskar er alla lycka till. Ett klimatpolitiskt ramverk för Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 13 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program betänkande 2016/17:JuU15 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program (skr. 2016/17:126) 207 (S): Inledningsvis vill jag yrka bifall till utskottets förslag och till vår reservation i punkt 5 samt avslag på motionerna. Det känns lite som en skolavslutning. Vi kanske sparar den riktiga känslan till , även om man kan ha känslan av att terminen tar slut när man hör allt tjo och tjim ute vid från studentflaken. Egentligen känns det mer som att man har lämnat in ett examensarbete eller en sista uppsats, för det är en högtidsstund för en riksdagsledamot att få yrka bifall till ett sådant här förslag. Det är i praktiken rödgrön politik som vi ser i det häfte som vi ska diskutera här och dessbättre också Alliansens och politik. Det är ännu mer glädjande att vi till absolut största del kan vara överens i en så viktig fråga som den om brottsförebyggande. Politiken tenderar generellt sett att vara reaktiv, inte minst när de dramatiska händelserna i omvärlden eller i vårt eget land pressar politiken framför sig. Det kan slå över i rent populistiska förslag och i kortsiktighet och ängslighet från politiken. Som en randanmärkning kan man väl säga att i överenskommelsen om terrorism, som har slutförts alldeles , präglades arbetet där inte av detta perspektiv. Inte minst det brottsförebyggande perspektivet fanns med i överenskommelsen, vilket är oerhört glädjande. Vi måste ibland välja perspektiv, och i det här läget sätter vi fokus på det långa perspektivet, för det brottsförebyggande arbetet ger sällan snabba poänger. Det ger inte snabb lagföring och braskande rubriker. Men det är inte bara floskler eller en samling blomsterspråk i betänkandet, utan det är en rik provkarta på konkreta, praktiska och uppföljbara förslag som ligger på bordet. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program Det är en stor vinst för rättskedjan när ett brott blir löst och beivras, men det är alltid en större vinst för samhället att brott inte begås. Där har vi pudelns kärna i det brottsförebyggande arbetet, och det är skönt att vi kan vara överens om detta grundläggande perspektiv. Att vi socialdemokrater tror på det starka samhället är ingen hemlighet. Vi tror på ett samhälle som hänger ihop, där klassklyftorna inte tillåts växa och där skillnaderna mellan könen ska utjämnas. Vi tror att utfallet av denna nordiska samhällsmodell, som vi kallar , är mycket starkare än nästan alla andra samhällsmodeller som vi någonsin har sett i världshistorien, även globalt. Vartenda nyckeltal visar att detta sätt att se på världen och organisera vår gemensamma tillvaro i form av ett samhälle är överlägset. Det som präglar den nordiska modellen är att beslutsfattande politik bygger på rationalitet och förnuft, på remissförfaranden och utredningsförfaranden, som kan vara långa och utdragna, men framför allt på vetenskaplig grund. Det är det som detta handlar om. Det är därför Brå är en sådan vacker myndighet. Den bygger på vetenskaplig grund. Är detta det vackraste samhälle vi har sett på jorden? Ja, det är det självklart. Det är jag som svensk och socialdemokrat stolt över, och det är inte att ta till överord. Om forskning och praktik visar att det brottsförebyggande arbetet är det mest effektiva för att bekämpa kriminalitet är det vår förbenade – för att halvsvära lite grann – skyldighet att inta detta perspektiv. Även om den generella välfärdspolitiken är grunden för detta räcker det inte, vilket man också konstaterar i regeringens skrivelse. Vi behöver ha riktade insatser. Vi behöver ha riktade insatser mot platser, mot förhållanden och mot situationer där brottsliga aktiviteter sker och där människors utsatthet är stor. Det var och mer därtill som vi senast hade ett heltäckande brottsförebyggande program på bord. Under dessa år har det vuxit fram en ganska rik flora – får man väl säga – av kommunala och regionala brottsförebyggande former för arbete. Det är hundratusentals människor som bär detta. Det är mängder med människor i civilsamhället och i offentlig sektor och privatpersoner som är nycklarna och möjliggörarna när det gäller att få ned brottsligheten i detta land. Ofta har de ingen aning om det, utan de bara gör det. Det handlar om grannarna som hjälps åt att ta in posten för att undvika att visa för tjuvarna att man är bortrest. Det handlar om som har ett långsiktigt värdegrundsarbete med sina ungar. Det handlar lika väl om tjänstepersonen på som ser till att buskarna röjs undan vid gångtunnlarnas mynningar när oroliga medborgare ringer in till kommunen. Helt plötsligt har dessa personer varit med och fattat beslut för att öka den situationella preventionen – vilket är den krångligaste och konstigaste ordföljden i sammanhanget. Det handlar om miljoner beslut i det lilla. Det som beskrivs som nyckelordet i detta är det som gäller i nästan all offentlig förvaltning och all politik: samverkan. Den måste öka, den måste bli effektivare och den måste bli organisk. Det är ett framgångskoncept. Det är ett framgångsrecept rent evidensbaserat. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program När samverkande parter, till exempel polis och kommun, enas om att man har en brottsutsatt plats kan man exempelvis i de medborgarlöften och samverkansavtal som vi har sjösatt i och med den nya polisorganisationen identifiera vad som behöver göras. Då är programmet en otroligt bra handbok att ta fram för att hitta konkreta åtgärder för att lösa problemen. Man kan säga att programmet rent redaktionellt består av en bakgrund, en faktabasering, någon typ av kriminalpolitisk översikt, en grundkurs i kriminologi eller vad man ska kalla det för. Där finns också en rik flora av både exempel och mer konkreta åtgärder samt syftningsmål för regeringen. Dessa är huvudsakligen tre. Det handlar för det första om att minska motivationen för brott. Det ska aldrig vara rätt att välja den kriminella banan. Det gäller att förebygga att bland andra unga hamnar i kriminella sammanhang. Därför ska kommun, landsting och stat alltid vara närvarande och erbjuda en alternativ väg och ett alternativt liv. Det ska finnas fritidsgårdar i stället för tomma torg eller ett frånvarande samhälle. Det ska finnas en stark socialtjänst, och det ska finnas bra elevhälsa. Det kan tyckas vara självklarheter, men det är det inte i praktiken. Vi ser en enorm potential för ett tryggare samhälle i många av våra utsatta områden. Men fattar vi också beslut och resonerar oss fram i detta bygge för hur vi ska gå vidare. Det handlar för det andra om att öka den informella och formella kontrollen i samhället. Det är inte helt oproblematiskt, men alla kriminologer , inte minst granskningen av , visar att frånvaron av kontroll är en av de viktigaste kriminogena faktorer som existerar i samhället. Man kan kalla det för alienation eller anonymitet. Men det är inte helt enkelt, för det är ekvation som inte alltid går ihop. Bondesamhället, till exempel, var inte helt okomplicerat med den normeringskofta som människor utsattes för när det gäller hur man skulle vara och inte vara. Det anonyma storstadslivet har också sina fördelar. Det är en kreativ miljö, och det skapar också integritet för individen. Denna ekvation och denna balans måste finnas även i det brottsförebyggande arbetet. Så enkelt är det. Jag ska avsluta med det tredje exemplet. Det är ett begrepp: Tillfället gör tjuven. Vi ska försöka att hitta och ta tillfället från tjuven. Vi ska göra det på mängder med olika sätt som jag inte behöver beskriva i detalj. Men det kan handla om varia insatser. Slutligen ska jag betona ett annat perspektiv, nämligen att den som är brottsutsatt ofta är brottsutsatt igen och igen. Det kan handla om områden, och bostäder i bostadsinbrottssammanhang, men det kan också gälla individer som utsätts av olika skäl. Därför är det brottsofferstödjande arbetet centralt – av moraliska skäl men också av praktiska, brottsförebyggande skäl. Det är någonting jag skulle vilja betona här . Det här inte direkt de snabba puckarnas politiska vardag, utan det är som sagt de långa vågornas hantverk. Vi har visserligen i farans riktning ett negativt tillkännagivande här , men i stort sett är vi överens om detta. Det är jag glad för. Det är dock genomförandet som räknas, och det känner jag mig ganska trygg med. Föregångaren till detta är ett program som kom , och det har gett bra redskap till kommuner och landsting för att skapa lokala Brå och annat. Detta program kommer att ge en ännu starkare plattform att stå på när det gäller att ta nästa steg för att bygga ett tryggare samhälle, som ju är målet. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program 208 (M): Jag vill inledningsvis framhålla att jag givetvis står bakom alla moderata reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bara bifall till reservation nummer 4. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Det finns starka skäl för att intensifiera detta arbete då nu genomgår en rätt allvarlig trygghetskris. Situationen är djupt oroande i stora delar av landet. Antalet människor, framför allt unga kvinnor, som känner sig otrygga i sin egen bostadsort ökar drastiskt. Vi vet också att antalet utsatta områden växer, och vi vet att polisen har stora organisatoriska problem. Vi ser det genom låga utredningsresultat, och vi ser det genom att poliser slutar i en omfattning som vi har upplevt. Medborgarnas tillgänglighet till polisen har minskat trots att målet med den stora polisreformen var att öka tillgängligheten. Det märker vi inte minst nu när ett antal polisstationer tvingas stänga igen av personal- och resursskäl trots att det är just som vi behöver polisen allra mest eftersom det är den mest brottsaktiva perioden . Det är naturligtvis alltid bättre att framgångsrikt kunna förebygga brott än att hantera konsekvenserna genom att bekämpa brott. Men sanningen är att det inte finns några silverkulor inom kriminalpolitiken. Det brottsförebyggande arbetet är viktigt, och det är långsiktigt. Men vi kommer inte i närtid att kunna brottsförebygga oss från låga utredningsresultat, den utbredda polisbristen i stora delar av landet, de låga lönerna, gängskjutningarna eller det stora antal ouppklarade mord som vi har i . Det krävs med andra ord även resurser här och för att hantera den pågående trygghetskrisen. Med det sagt tycker jag ändå att det är bra att regeringen har presenterat ett nytt brottsförebyggande program. Det förra var , och både brottsligheten och samhället ser naturligtvis helt annorlunda ut än . Alla brott sker som bekant i en kommun. Det är därför viktigt att kommunernas ansvar för det brottsförebyggande arbetet tydliggörs, och det tycker jag görs rätt väl i skrivelsen. Jag tycker också att det är viktigt att det brottsförebyggande arbetet förankras i den politiska ledningen i kommunerna. Ledningen måste känna ägarskap och ansvar för det brottsförebyggande arbetet. Polisen spelar naturligtvis en viktig och central roll i det brottsförebyggande arbetet eftersom det ytterst är det enskilda lokalpolisområdet som har bäst översikt över brottsligheten i en kommun. Motorn i detta arbete är kommunpoliser, som genom till exempel medborgardialoger och medborgarlöften arbetar för att stärka det lokala perspektivet. Syftet med kommunpoliser är både hedervärt och klokt, men själva genomförandet av denna reform dras med stora brister. Det är inte, som många tycks tro, en kommunpolis per kommun. I många fall har en kommunpolis fyra eller till och med fem kommuner att hantera . är det kommuner med stora geografiska avstånd. Vi vet också att kommunpoliser ofta blir överlastade med arbetsuppgifter – eller uppätna om man så vill – av kommunerna, som äntligen hittat en kontaktpunkt. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program Ytterst handlar detta problem som så många andra inom polisen om resursbrist och att det finns för få medarbetare inom polisen. Många poliser vittnar om det här. Man hinner inte med det brottsförebyggande arbetet. Men polisen kan inte och ska inte själv lösa allt brottsförebyggande arbete. och inte minst skolan spelar en oerhört viktig roll. Forskning visar att den som lyckas i skolan har 12 gånger så stor chans att slippa dras in i brottslig verksamhet. Nolltolerans mot dåliga skolor är därför jätteviktigt – främst naturligtvis för barnen själva men också för att det, precis som var inne på, skapar ett starkare och mer välmående samhälle. På det regionala planet inrättas nu personal och resurser på länsstyrelserna för att samordna det brottsförebyggande arbetet. Det tror jag är i grunden bra om det kan minska glappet mellan den nationella nivån och den kommunala nivån i det brottsförebyggande arbetet. Avslutningsvis, herr talman, yrkar utskottet avslag på regeringens förslag att tillsätta en nationell samordnare för det brottsförebyggande arbetet. Det finns starka skäl för det. För det första genomför regeringen reformer där man stärker Brås nationella samordningsansvar på både nationell och regional nivå. Det innebär rimligen att det kommer att finnas ett fungerande ekosystem på nationell nivå med Brå och ytterst regeringen, på regional nivå med länsstyrelserna och längst ut på linjen i kommunerna. Genom att lägga till en nationell samordnare på detta område med vad jag uppfattar som oklara arbetsuppgifter och ett otydligt mandat riskerar man att snarare komplicera än stärka det brottsförebyggande arbetet. För det andra anges det väldigt allmänna formuleringar av vad en nationell samordnare faktiskt ska göra och åstadkomma bortom begrepp som att höja engagemanget, stärka prioriteten samt stödja, stimulera och driva på utvecklingen. I mina ögon handlar brottsförebyggande arbete främst om ett långsiktigt och metodiskt arbete där lokal anpassning och koordinering samt genomförande och uppföljning av tydligt utfärdade mål bör stå i fokus snarare än massmedial uppmärksamhet och nationella kampanjer. 209 (SD): Vi debatterar justitieutskottets betänkande om regeringens förslag till ett nationellt brottsförebyggande program. I huvudsak har inga direkta invändningar mot initiativet. Att försöka samla åtgärder och gemensamma ambitioner hos ett flertal aktörer som vanligtvis inte har kriminalpolitik eller trygghetsfrågor på sitt bord kan leda till någonting gott. Däremot önskar vi att programmet vore mer konkret eller mer ideologiskt tydligt så att man vet ungefär vad man kan förvänta sig att det kommer att resultera i. Generellt i kriminalpolitiken vägs många åtgärder mellan samhällets förmåga att beivra brott å ena sidan och värnandet av den personliga integriteten å andra sidan. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program har en tydlig position i förhållande till er andra partier. Vi har förslag som ökar samhällets förmåga att beivra brott medan många partier inte törs pröva nya förslag där den personliga integriteten i någon mån kan äventyras. Vi har dock sett att flera partier har närmat sig hörna med fler förslag som ger rättsväsendet större befogenheter. Det är såklart välkommet, men ert agerande är i det här fallet inte handlingskraftigt. Det krävs tyvärr stora katastrofer, mediala pådrag kring händelser eller liknande innan ni andra förmår inta en ny och nödvändig position. Det är inte handlingskraft; det är bara att agera . Att ni agerar så beror på att ni har mycket svårare att sanktionera repressiva och handlingskraftiga åtgärder i era respektive partier. Ni saknar helt enkelt ett ideologiskt stöd för kunna vara handlingskraftiga vid nutida utmaningar. Ett exempel är förslaget om mer kameraövervakning. Det är ett förslag som har drivit hårt. Vi vill att polisen enklare ska få använda sig av kameraövervakning även i bostadsområden i mycket större utsträckning än . Det har jag än så länge inte hört något annat parti driva på för. Stödet för mer kameraövervakning har varit enklare för att ställa sig bakom än för och Liberalerna, och det beror helt enkelt på ideologi. har vi en utredning som presenteras gällande enklare användning av kameraövervakning. Men i texterna framgår det fortfarande att utredningen ska garantera ett starkt skydd för den personliga integriteten. Därför finns det anledning att misstänka att förslagen, mot bakgrund av hur ni har resonerat kring integritet, landar i fortsatt otydlighet och inte resulterar i några märkbara skillnader. Av den anledningen är det nödvändigt att samtliga partier som vill flytta fram positionerna i frågan om kameraövervakning i varje sammanhang visar stöd för reservationer som syftar till just detta. Vi tror definitivt att den personliga integriteten kommer att kränkas om polisen kan sätta upp övervakningskameror i bostadsområden där en beräknad väpnad konflikt kan komma att utspela sig. Men de enda vars integritet egentligen kränks i ett sådant exempel är just de som vill använda skjutvapen i tätbefolkade bostadsområden – och, herr talman, vad är vitsen med att värna dessa människors integritet? Vi tror att arbetet med att främja användningen av kameraövervakning skulle göra sig väl i ett handlingsprogram för brottsförebyggande arbete eftersom det finns många aktörer som är delaktiga med inköp och drift av övervakningskameror. I min egen hemkommun har kommunen valt att stå för kostnaderna för kameror och driften av dessa. Materialet kan polisen använda sig av . Men jag har också en dyster erfarenhet av att den socialdemokratiskt styrda kommunen upplever osäkerhet eller ovilja att utöka kameraövervakningen till fler platser, även utanför centrumkärnan. Vi vet att kameraövervakning vid exempelvis parkeringsplatser har motverkat trender av bilbränder. I de fall det ändå brunnit har kameraövervakning varit avgörande för polisen för att få en fällande dom efter en bilbrand. Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program Trots att bilar brinner runt om i vårt land är det väldigt många kommuner som inte gör tillräckligt när det handlar om kameraövervakning. Därför skulle uppmuntran genom ett nationellt brottsförebyggande program kunna fungera som ett nödvändigt politiskt stöd. Vi har i vår reservation också valt att ta upp frågan om ett nytt uppdrag till med förnyad statistik kring brottslighet och ursprung, något som kanske är viktigare . Med den historiskt massiva invandring vi haft är givetvis kunskap om olika kulturers påverkan på brottsligheten en förutsättning för att förstå, förhindra och vidta nödvändiga åtgärder för att motverka brott. Om av dem som stjäl bilar är unga män är det fel att göra insatser mot äldre kvinnor för att komma åt problemet. Om av bilolyckor beror på alkoholpåverkade förare är det fel att göra insatser med feministiska övergångsställen för att komma åt problemet. Och om av sexuella övergrepp som sker på ett visst sätt har en koppling till en enskild invandrargrupp kan det ge en hint om vilka bakomliggande orsaker vi behöver inrikta vårt gemensamma arbete mot, för att komma åt problemet. Därför yrkar jag avslutningsvis bifall till reservation nr 2. I detta anförande instämde (-). 210 (S) replik: Man kan undra om ens har läst det här brottsförebyggande programmet. Han ägnar av sitt anförande åt att tala om kameraövervakning. Du vet likaväl som alla andra i justitieutskottet, , att det har lagts fram ett antal förslag på konkreta åtgärder för att förbättra möjligheterna för inte minst de polisiära myndigheterna att genomföra kameraövervakning. Det är inga hemligheter. Vi har diskuterat det hur som helst. Ditt anförande är präglat av att man ska slå mot vissa grupper, mot etniska grupper. Det är helt logiskt eftersom du tillhör ett rasistiskt parti med rötter i nynazismen. Men ni har inte stöd i den kriminologiska forskningen för att man ska göra det. Vi vet att social tillhörighet, klasstillhörighet, är en betydligt viktigare faktor än etnisk bakgrund. Detta vet vetenskapen. Men ni bryr er inte om vetenskap. Ni är resistenta mot vetenskap. Eller så vet ni om det och är oärliga. Det är också en variant. Ditt anförande är ensidigt, . När det gäller repressiva åtgärder kan jag tycka att det är trevligt med kameraövervakning, inte minst på Stureplan så att man kan lagföra en del huliganer som hänger där och slåss. Men den personliga integriteten måste också värnas. Anser du inte att den personliga integriteten har något värde? 211 (SD) replik: Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program Den personliga integriteten ska givetvis beaktas. Men det finns stor acceptans bland befolkningen för att införa just kameraövervakning i betydligt större utsträckning än . Poliser runt om i landet säger samma sak. Kameraövervakning är ett mycket värdefullt redskap för att komma åt de problem som utspelar sig i många förorter där det finns en väldigt låg uppklarningsprocent för många brott, just på grund av att det finns en tystnadskultur. Polisen får inte in vittnesuppgifter om de brott som sker där. Då måste man börja jobba mer proaktivt med kameraövervakning, även om det för vissa enskilda personer – säkert oftast begränsat till de kriminella – kan upplevas som ett intrång i den personliga integriteten. Varför Socialdemokraterna värnar de kriminellas rätt till integritet så hårt i det här fallet, i stället för att värna de brottsutsatta och de områdesbor som indirekt utsätts för brott får du själv svara på, . Om jag ägnar av mitt anförande åt kameraövervakning beror det på att det är en del av vår reservation. Det är klart att jag vill förklara vår inställning i frågan. Och det beror kanske också på att vår reservation innehåller det mest konkreta av det som skrivs i programmet. När det gäller att endast social bakgrund skulle vara en orsak till att man begår brott, enligt vetenskapen, tycker jag att Socialdemokraterna och regeringen sviker många av de brottsoffer som faller offer för exempelvis sexualbrott. Vi vet att inte endast social bakgrund har varit orsak till många av de övergrepp som skett på festivaler och i andra sammanhang. Det finns en ganska tydlig kulturell prägel på den brottsligheten. Jag tycker nog att Socialdemokraterna och regeringen sviker många brottsoffer, precis som man gör i många andra frågor men speciellt i den här frågan. 212 (S) replik: Man får försöka vara vaksam med vad man säger ibland, . Du sa till exempel för en minut sedan att jag har sagt att social bakgrund är den enda orsaken till brott. Det är det inte, utan det är den viktigaste orsaken till brott. Det finns mängder med anledningar till att människor begår brott – på individnivå och på social nivå. Man kan dra slutsatser med hjälp av sociologiska analyser eller utifrån ett samhällsperspektiv. Och måste man ta hänsyn till mängder med saker. Det kan också finnas kulturella aspekter. Vi vet att det finns inte minst manliga kulturer som har en väldigt brottsbejakande attityd, till exempel inom fotbollshuliganismen. Det tilläggsuppdrag till Brå som ni föreslår innebär att man ska registrera brottsmisstänkta efter etnisk härkomst. Det kommer vi aldrig att acceptera. Vi behöver få reda på om det finns strukturer som vi behöver ta tag i. I fall det finns gör vi naturligtvis det.