prot · H409133 · 2017-08-31 00:00:00 — EU har däremot engagerat sig i och uttalat sig om situationen vid ett flertal tillfällen. Detta har skett mer frekvent . Det pågår också inom EU en diskussion om hur vi, i linje med de rådsslutsatser som vi har antagit tillsammans, kan bidra till att finna både demokratiska och fredliga lösningar. I dessa diskussioner försöker vi från sida att vara balanserade, konstruktiva och pådrivande för att vi ska kunna få EU att fortsätta att ta sig an frågan. Det är klart att vi bara kan bli starka om vi jobbar ihop med de andra EU-länderna eftersom vi inte ens har en egen ambassad i landet. Då blir det också svårare att agera bilateralt. EU har tidigare också försökt att förmedla humanitär hjälp, men det har regeringen i försvårat; det har den inte velat ha. ser man hur bristen på både livsmedel och mediciner blir alltmer akut. Därför kommer vi från svensk sida att som nästa steg driva på för att EU och andra internationella aktörer framför allt ska kunna bistå med humanitärt stöd. Vi menar också att EU måste ta en mer aktiv roll när det gäller att finna en fredlig lösning på krisen och även uppmuntra grannländerna. Vi menar att det är i regionen som man kan finna möjligheter att utöva påtryckningar på . 15 (M): Tack, utrikesministern, för svaret! Vi fick delvis veta det, men det skulle vara intressant att kanske ännu tydligare få höra vad som är den position och tänkta agerande framgent. är vi ju där vi är, och utrikesministern redogjorde för att det inom både EU och FN finns lite olika åsikter, inte minst inom . Där finns det både länder som gillar demokrati och länder som inte gör det. Dessbättre är ju ett av de länder som är pådrivande när det gäller demokrati. Anser utrikesministern att situationen i är en fråga för ? Vissa vill göra detta till en fråga som bör hanteras nationellt i , och om jag inte har helt fel är mer inkopplat när det finns risk för regionala effekter eller effekter i mer än bara det aktuella landet. Jag är övertygad om att situationen i definitivt har en påverkan i grannskapet. är ju inte det land som har mest bilaterala relationer med – kanske är det också helt korrekt att det är så. är ett stort biståndsland i jämförelse med vårt lands storlek. EU är dock världens största biståndsgivare, och där är en viktig del. Om vi är aktiva där kan vi alltså nå framgångar. Jag föreslår inte ett stort bistånd till , men man kan aktivt, på olika sätt och även om det är svårt, bidra till att stödja alla dem som befinner sig i en svår situation i landet. Jag har själv vänner som just nu sitter fängslade och som jag inte har några större möjligheter att ha kontakt med ens genom deras advokater. Vi har också ett antal personer som lever i exil och som, när Maduros socialistiska revolution är över, givetvis har en stor potential och en viktig roll i för att leda landet vidare i en demokratisering. I vissa lägen får man beskrivningen att det handlar om två sidor, och det gör det oftast – minst. Men här handlar det inte om två goda eller två onda, utan här är det en förtryckande regim mot en opposition, som i allt väsentligt har demokratiska intentioner. Det är viktigt att vi är tydliga med att vi är emot regimen och dess förtryck och stöder demokratisk opposition. Att vi har debatten här i är i sig viktigt, för de signaler som sänds från parlament runt om i världen eller när utrikesministern twittrar – gärna på utrikiska – får gehör i andra länder. Det blir ett stöd till dem som sliter med sin säkerhet och riskerar både frihet och liv för att få en förändring i landet. Jag hoppas och förväntar mig att kommer att vara starkt pådrivande inom EU, som kanske kan göra mer än FN. Jag hoppas också att man kommer att vara tydligt drivande inom FN för att så långt det går få att engagera sig i den här frågan, att ställa tydliga krav på regimen och förhoppningsvis nå framgång. Jag tackar för debatten så här långt. Jag har väl ett inlägg till om det behövs. 16 (M): Tack, utrikesminister ! Jag ifrågasätter inte ditt engagemang för , men det är dags att gå från ord till handling. Som min kollega sa är det viktigt att vi har den här debatten i kammaren, för det finns människor som följer oss där ute. Just nu finns det ett antal exilvenezuelaner som följer den här debatten från läktaren. Jag förstår att och utrikesminister inte kan ingripa i ett annat lands angelägenheter. Det är olyckligt att det, som du beskriver det, finns motstånd inom när det gäller att agera mot Maduro och regimen i . Men fakta kvarstår: Utrikesminister och den rödgröna regeringen har lovat att både i och utanför arbeta för demokrati och mänskliga rättigheter. Detta är verkligen en fråga om demokrati och mänskliga rättigheter. , ungefär som ni fick en redogörelse i , var jag i och mötte ett antal exilvenezuelaner som berättade om situationen. Den var illa då, och den eskalerar . Därför undrar jag när och den har tänkt gå från ord till handling när det gäller den extrema situation som och dess befolkning befinner sig i. Jag delar undran när det gäller hur rent konkret ska vara drivande i och inom EU. Tiden är på väg att rinna ut för den venezuelanska befolkningen. hämtades en av oppositionens mest framträdande ledare, , från sitt hem av Maduros polis. borgmästare, , som har varit drivande i protesterna mot Maduro, blev också bortrövad från sitt hem. , högsta åklagare, som varit väldigt Madurotrogen, blev sparkad och åtalad för maktmissbruk när hon ifrågasatte lagligheten i presidentens agerande. Just nu befinner sig 13 av domarna i i exil. Tre av dem befinner sig på den chilenska ambassaden i . Tio andra har åkt utomlands. är inte längre en demokrati. I kränks mänskliga rättigheter . Därför återkommer jag ständigt till frågan. Jag förstår att engagemanget hos den är stort. Jag ifrågasätter inte det. Men det jag gärna vill höra – och jag vet att de som lyssnar på den här debatten och älskar sitt land trots att de bor i också vill höra det – är när och hur den har tänkt gå från ord till handling och inte bara fortsätta välkomna andras protester. Vi måste självmant rikta kritik och föreslå konkreta åtgärder mot diktator . 17 Utrikesminister (S): Jag har ingen annan beskrivning av verkligheten i än den som interpellanterna har gett uttryck för. Man kan till listan lägga ett hundrafemtiotal dödsfall som redan har rapporterats, och det är många människor som har skadats i de sammandrabbningar som har ägt rum på gator och torg. Vi räknar med att det är närmare 100 civila som, i strid med konstitutionen, har åtalats i militära domstolar. Vad kan vi då göra? Det är ju det som är frågan, och jag har inte hört några förslag på vad ni menar att vi kan göra. Eftersom vi har mycket begränsade bilaterala möjligheter är det framför allt med större kraft som vi kan verka via och i EU-kretsen. Där gör vi det. Vi gör det, för vi menar att man i säkerhetsrådet måste arbeta konfliktförebyggande. Därför kommer vi att insistera på att få upp den här frågan till diskussion. Vi kommer också att insistera på att man ska släppa in humanitärt stöd. Det är väldigt viktigt också för EU-kretsen. Vi kommer att använda våra kontakter med grannländer och regionens organisationer, så att de också kan utöva inflytande. Vi följer hela den här utvecklingen mycket noga, inklusive vart hotade människor kan ta vägen, för att se hur både EU och enskilda länder kan hjälpa till. Vi kräver förstås att politiska fångar frisläpps. Vi måste utnyttja EU:s olika ekonomiska och politiska möjligheter att utöva tryck. Vi hävdade länge att Maduro också borde återuppta den avbrutna dialogen med oppositionen. Men det kan man inte göra genom att fängsla oppositionens ledare, vilket Maduro har gjort. Det går ju inte att få till stånd några samtal eller förhandlingar om man agerar så. Men det är på detta sätt vi måste ta oss fram i en svår situation. Maduro är en ledare som i högsta grad är tondöv och agerar på ett sätt som förstör möjligheterna att få fram hjälp till utsatta människor och se till att det blir en ändring i landet. Vi vill ju ha en fredlig lösning på krisen i . I FN-sammanhang insisterar vi ständigt på det. Det konfliktförebyggande är det allra viktigaste. Då måste vi kunna se sådana förändringar i . Vi kommer att använda alla de kanaler som vi har och allt det inflytande som vi har både i EU-kretsen och i FN-kretsen. Om ni har några andra tankar när det gäller vad som skulle vara möjligt att göra är ni naturligtvis välkomna att presentera dem. Men det är såväl det politiska som det humanitära och förstås också de internationella påtryckningarna som måste användas för att komma till rätta med det förtryck som existerar och den mycket allvarliga situation som vi ser i . 18 (M): Tack igen, utrikesministern! Det är ett faktum att demokratin i nu är avskaffad och att det nu är en fullblodig socialistisk diktatur under diktatorn . Det tror jag att vi är eniga om. Vad kan då göras? Jag hoppas som sagt att regeringen kommer att vara pådrivande och vara en stark kraft i EU-samarbetet och i FN för att vi ska agera. Exakt vad ska man då göra? Delvis skulle jag vilja bolla tillbaka frågan till utrikesministern. Hon säger att är drivande och frågar vad vi själva ser för möjligheter. Det är svårt att göra särskilt mycket konkret i vissa lägen. Men bara det faktum att man gör tydliga uttalanden och kräver frisläppanden och rehabilitering av politiska fångar, och gärna nämner dem vid namn, har stor betydelse. Av erfarenhet från möten med tidigare politiska fångar från andra länder vet vi att det brukar komma fram till fångarna att det finns någon ute i världen som faktiskt tänker på dem. Man kan stötta diasporan. Det finns ganska många venezuelaner som lever på olika ställen i världen, också här i . Vissa gör det frivilligt, vissa är tvungna. Sedan kan man givetvis också försöka arbeta för att få in ett humanitärt stöd och stöd till alltifrån oberoende medier, som har en svår situation i landet, till oppositionella. Men inte minst måste man försöka vara pådrivande så att EU i sina uttalanden är klart, tydligt, aktivt och engagerat. Därmed vill jag tacka för en bra debatt och hoppas, av många skäl, att vi slipper ha debatter om och andra diktaturer och i stället får se en positiv utveckling. 19 (M): Som min kollega sa finns det ett antal saker som vi kan göra. Jag tror också att det personliga engagemanget är väldigt viktigt. Vi har från den konservativa sidan inom vår globala organisation varit och hälsat på oppositionen i det venezuelanska parlamentet. Det är något som uppskattas. De måste känna att de blir sedda. De måste känna att vi vet om dem. De måste veta att de har ett starkt stöd. Den venezuelanska oppositionen är inte en borgerlig opposition. Det är en opposition som består av allt från socialdemokrater till konservativa. Det är alltså hela spektrumet – det är många partier. Det finns utrymme för alla partier i riksdag att engagera sig i denna fråga. Vi politiker väljer att engagera oss. I och med vårt engagemang blir det ibland vissa konsekvenser. I riskerar vi att bli kritiserade och att kanske inte bli omvalda om vi inte gör som våra väljare vill. I länder och diktaturer som handlar det om liv och död. Vi som har förmånen att leva i en demokrati är skyldiga att höja våra röster för dem som inte kan. Just nu debatterar vi . Det kunde ha varit ett annat land. Demokratin i är i kris, men de som lider är det venezuelanska folket. Det är brist på mat. Det är brist på mediciner. av invånarna lever i extrem fattigdom. Det är brist på elektricitet. Antalet rån och mord ökar. är i toppskiktet när det gäller korrumperade länder. Situationen i är inte bara en demokratikris. Det är en humanitär kris. Vi är tyvärr också snart bortom möjligheten att få en fredlig lösning. Därför, herr talman, frågar jag utrikesminister en sista gång: Hur kommer att vara drivande i denna viktiga fråga? Jag vill tacka utrikesministern för en väldigt bra debatt, som jag uppskattar. 20 Utrikesminister (S): Herr talman och ärade ledamöter! Vi arbetar också med rapporter om MR, demokrati och rättsstatens principer. I den rapport som vi publicerade om konstateras just de grova människorättskränkningarna. Jag tycker att ni riksdagsledamöter, båda två, har gett en alldeles utmärkt, men hemsk, bild av hur verkligheten ser ut i . Vi kommer nog, tyvärr, att få anledning att återkomma till en diskussion om detta. Det som oroar , just när det gäller mänskligt lidande, är bristen på mat och mediciner. Det drabbar dem som redan är allra värst utsatta. Vi har fått rapporter om spädbarn som dör av undernäring. Det är en humanitär kris. Det är därför vi insisterar på att vi måste se till att vi får humanitärt tillträde till . Vi kommer att agera i EU för att vi ska kunna skapa enighet med insatser som innebär att vi uppmärksammar situationen och att vi uppmuntrar till, så att säga, en politisk lösning. Det handlar om att det inte ska eskalera och bli ännu mer våldsamt och att vi måste få respekt för demokratiska principer och institutioner. Vi kommer också att fortsatt vilja diskutera denna fråga i konfliktförebyggande syfte i FN-kretsen och försöka skapa enighet kring detta. Vi måste kunna tala med en röst om hur vi ser på situationen. Vi gör uttalanden och kommer att fortsätta att göra det. Sedan tror jag att det är precis som vi hörde. Ett personligt engagemang är alltid det bästa. Det innebär att det blir ansikten och namn till alla de människor i som lider och dör och demonstrerar mot den regim som har blivit alltmer maktfullkomlig och väldigt farlig. Här ska vi fortsätta att insistera på att EU och andra aktörer ska få humanitärt tillträde och fortsätta att engagera sig. Tack för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2016/17:500 om omröstningen om Unescoresolution nr 30 21 Utrikesminister (S): har frågat mig vad jag gjorde för att nå EU-enighet inför omröstningen om Unescoresolution nr 30, om gjorde några eftergifter för att nå en sådan, om jag kan förklara varför var det enda land i EU som röstade för samt vilka konsekvenser jag bedömer att detta får för EU:s gemensamma röst i utrikespolitiken. syfte, först och främst, och dess roll är att stärka internationellt samarbete inom utbildning, vetenskap, kultur och kommunikation. Huvudskälet till ställningstagande var att resolution nr 30 är viktig för att skydda och bevara kulturarv av högt historiskt, religiöst och politiskt värde för såväl kristendom och judendom som islam. Dessa tre monoteistiska religioner har alla starka band till och de heliga platserna, och det framgår uttryckligen i resolutionen. stöder tvåstatslösningens genomförande och motverkar beslut som föregriper eller underminerar status som framtida huvudstad för två stater, i enlighet med EU:s ministerråds slutsatser från . verkade aktivt och konsekvent för en gemensam EU-linje i EU:s samordningsmöten om Mellanösternresolutionerna i . EU-enighet nåddes tidigt om ett antal budskap till och , som förhandlade den här resolutionen på förslagsställarnas vägnar. Budskapen handlade främst om att EU ville se en kortare och mer fokuserad resolution inom mandat samt att vissa formuleringar, inklusive benämningen av de heliga platserna, var problematiska. EU-delegationen, som företrädde unionen i förhandlingarna, var internt tydlig med att medlemsstaterna skulle framföra eventuella invändningar mot texten, och det gjorde också flera medlemsstater under förhandlingarnas gång. I förhandlingarna visade sedan och stor beredvillighet att gå EU:s medlemsstater till mötes. Resolutionen kortades från 41 till 16 paragrafer och blev mer fokuserad enligt EU:s önskemål. Texten ändrades i flera av de kvarvarande paragraferna som eftergift till EU i förhandlingarna. I den text som lades fram till omröstningen hade EU fått gehör för samtliga synpunkter. När det slutgiltiga resolutionsutkastet lagts fram meddelade en av EU:s medlemsstater i ett sent skede att man avsåg att bryta EU-konsensus och rösta nej. Ytterligare medlemsstater meddelade då sin avsikt att rösta nej, och därmed meddelade vissa att de skulle avstå. Först därefter, när det stod helt klart att EU inte lyckades bevara enigheten, beslutade att rösta för resolutionen. I förhandlingarna gick med på en rad skrivningar i syfte att bevara EU-enigheten. Flera europeiska länder, inklusive EU-delegationen, har uttryckt uppskattning för flexibla och konsensussökande hållning i förhandlingarna. Regeringen ser EU som vår viktigaste utrikespolitiska arena, och därför kommer vi att fortsätta sträva efter EU-enighet i såväl som i andra multilaterala sammanhang. 22 (M): Tack, utrikesministern, för svaret! Den interpellation som vi debatterar nu har inte utan några månader på nacken, vilket skulle ha kunnat innebära att den var inaktuell. Men sommarens händelser i regionen visar att de frågor jag ställer är högst relevanta. EU måste visa enighet i arbetet för fred i en av världens mest komplicerade konflikter. Jag välkomnar att och utrikesministern i svaret stöder tvåstatslösningen och att utrikesministern säger att aktivt och konsekvent verkat för en gemensam EU-linje i samordningsmötena om Mellanösternresolutionerna i . Detta understryks av det som utrikesministern sa i utrikesdeklarationen . ”För att navigera bland dagens utmaningar måste vi se till hur fred, frihet och försoning kan åstadkommas i vår del av världen. Därför förblir Europeiska unionen så viktig för oss, och regeringen ska med kraft bidra till ett EU som är sammanhållet och principfast.” Men, herr talman, när det gäller och är det inte första gången som under och den rödgröna regeringen väljer att gå sin egen väg i stället för att samordna med EU:s övriga medlemsländer. Det svenska beslutet att erkänna bröt enigheten inom EU för en gemensam röst och linje i fredsprocessen. Enligt min och vår mening kom erkännandet för tidigt och stred mot principer när det gäller erkännande av stater. Vi sa då, herr talman, att vi inte trodde att detta skulle påverka eller få igång fredsprocessen och att det hade fått bättre effekt att verka för ett gemensamt agerande från samtliga EU:s medlemsstater. Det säger vi fortfarande, för vi kan inte se att regeringens agerande har påverkat fredsprocessen på ett positivt sätt. var under alliansregeringen drivande och lyckades då också skapa enighet inom EU för en gemensam röst och linje i fredsprocessen mellan och . Den linjen har den nuvarande regeringen både hållit sig till och också, enligt min mening, till del avvikit ifrån, och man driver delvis, framför allt när det gäller erkännandet, en egen agenda. kommer vi till poängen: I den omröstning som vi nu talar om och som interpellationen handlar om röstade alltså som enda EU-land för att godkänna den här resolutionen. Om man ska vara trogen strävan efter EU-enighet och EU ska kunna vara en positiv kraft i utrikespolitiska frågor, vilket jag är övertygad om att även regeringen anser, så var ju EU inte enigt i det här fallet. Därför, herr talman, vill jag återigen fråga utrikesministern: Om utrikesministern nu värnar EU-enigheten så starkt, visste , när man väl röstade, att man som enda EU-land skulle rösta för? Skulle ha varit berett att avstå eller rösta nej om EU hade varit enigt om ett sådant ställningstagande mot den här resolutionen? 23 Utrikesminister (S): Jag är väldigt ledsen över att jag nu måste ta ifrån en illusion, nämligen att EU skulle bli enigt i Mellanösternfrågan. Det har EU inte varit, det är det inte och det kommer det inte att bli. är frågan vad som är rätt väg framåt. säger att hon tycker att det var för tidigt att erkänna . Jag säger att jag tror att det kanske var . Det här är viktigt. Det är viktigt därför att det kan bidra till att göra de två parterna lite mindre ojämlika. Det bidrar till att skapa lite hopp för alla dem som fortfarande har drömmar om en tvåstatslösning och att det ska finnas ett som de kan kalla sitt land. Vi menar även att man måste få en ny dynamik och en diskussion om hur vi ska ta oss framåt mot en tvåstatslösning. Vi fortsätter att bidra på vårt sätt genom att också arbeta till exempel under det franska initiativet med kontakter med civilsamhällesorganisationer både från och från . Vi fortsätter att argumentera för att EU ska genomföra sina egna beslut . Tyvärr utsätts länder för påtryckningar, och det tror jag kanske har hänt också här även om jag inte vet det. är en medlemsstatsstyrd och normativ med en styrelse bestående av 58 länder, och vi sitter där på ett fyraårigt mandat. Vi fäster stor vikt vid insatser för kulturell mångfald, att man bevarar kultur- och världsarv, och det ingår i mandat att skydda och bevara särskilda karaktär som en del av världsarven. och flera EU-medlemsstater står fortsatt bakom och dess konsensusbeslut om att sända en Unescomission till världsarvet och dess murar och också att man vill ha en permanent Unescorepresentant i östra . Detta har vi ännu inte fått igenom, men det är viktigt om den här missionen ska kunna genomföra sitt uppdrag. Det kom parterna överens om . Om vi får mer fakta minskar det polariseringen och risken att konflikten tar sig religiösa uttryck, för det finns ju krafter som vill göra –till en religiös konflikt – mycket farligt. Detta måste undvikas, och bidrar till att minska den risken. Därför tycker jag att vi gemensamt ska fortsätta att verka för att kan spela den här rollen. Omröstningen om resolutionen ägde rum med 22 röster för resolutionen, vilket är dubbelt så många som röstade nej. Ungefär lika många – 23 länder – valde att avstå. stödde resolutionen för att den var och är viktig, och saken var den att vi förhandlade som EU. Vi fick igenom allting som vi krävde, och sedan är det ett land – inte – som går ut och säger att de ändå inte kommer att rösta för. Vi måste ju ha någon konsekvens i en sådan förhandling, och någonting annat än att då rösta för en resolution där vi hade fått igenom allt det som vi begärde hade varit mycket anmärkningsvärt och fel. Vi blir inte pålitliga eller trovärdiga i sådana förhandlingar om resolutioner. En sådan situation var det som uppstod här, och då var vi tvungna att vara konsekventa. 24 (M): Den här resolutionen, ska vi komma ihåg, är återkommande och har omarbetats, och man har vid upprepade tillfällen i olika versioner och olika utföranden tagit ställning till den i . Jag hör vad utrikesministern säger och hur hon beskriver att det gick till, hur man förhandlade som EU och sedan, som utrikesministern beskriver, hamnar i en svår situation. Därför vill jag upprepa frågan ifall , när man lade sin röst, visste att det skulle bli som enda EU-land. Det är betydelsefullt, eftersom vi har diskuterat hur viktigt det är att ändå söka EU-enighet i så många frågor som möjligt. Vi vet att det här är en av de allra svåraste frågorna i hela –och i Mellanösternpolitiken. Likväl: Visste de som förhandlade när man tog ställning och väl lade sin röst att man som enda EU-land skulle rösta för? Jag tycker att det har stor betydelse, för det kopplar till den andra frågan. Om man visste detta, gjorde man det så att säga med berått mod? Om man hade förstått att man hade kunnat få ett enigt ställningstagande från EU antingen genom att alla avstod eller att alla röstade nej, hade då varit berett att göra det? Det är också en principfråga. När det gäller läget i regionen och den här frågan har sommaren tyvärr varit mycket våldsam och mycket konfliktfylld just kring . Många har dödats, och det har varit stor oro. Vi ser alltså att frågan är i allra högsta grad aktuell, och därför måste det naturligtvis göras ansträngningar för att få ned konfliktnivån och för att arbeta för att EU ska komma överens, vilket man ändå lyckades med, som beskriver. hade, skulle jag vilja säga, en stor del i det. Sedan finns det när det gäller det som inte står i de här riktlinjerna naturligtvis olika uppfattningar och olika intressen. Det var uppenbarligen så att man inte kunde få enighet kring ett ja, men skulle , om man hade vetat att man kunde få enighet kring något annat, i sådana fall kunnat följa det?