prot · H409116 · 2017-05-30 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2016/17:193 till miljö- och jordbruksutskottet 2016/17:RR5 till finansutskottet 2016/17:3742 och 3744 till justitieutskottet 2016/17:3746 till justitieutskottet 2016/17:3743 till näringsutskottet 2016/17:3745 till finansutskottet KOM(2017) 208 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . KOM(2017) 257 till näringsutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 3 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2016/17:SfU21 Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen 2016/17:SfU23 Begränsningar i föräldrapenningen för föräldrar som kommer till med barn 2016/17:SoU22 Privata sjukvårdsförsäkringar inom offentligt finansierad hälso- och sjukvård 2016/17:UbU20 Studiestartsstöd – ett nytt rekryterande studiestöd 2016/17:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 2016/17:JuU26 Utökad samverkan mellan domstolar 2016/17:UU9 Strategisk exportkontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2016/17:MJU22 Övergripande miljöfrågor betänkande 2016/17:KrU9 Kulturarvsfrågor (prop. 2016/17:116) 1 (M): Låt mig redan nu be om ursäkt för att jag kan ha underskattat mitt behov av talartid något. Det har blivit dags att debattera svensk kulturarvspolitik. Mycket av det vi ska debattera handlar om vår gemensamma historia, men just därför tänkte jag ta min utgångspunkt i nutiden. Vi lever i en ny tid – en spännande och fantastisk tid, men också en orolig tid. Själv tillhör jag en gränsgeneration. När jag gick i skolan hade ännu inte internet fått sitt genomslag. Vi fick lära oss att det fanns någonting kommande som hette World , men att det troligen inte skulle bli så mycket av det. På min datalogikurs på gymnasiet – det hette så – fick vi lära oss: Snabbare datorer än så här finns det ingen mening med, för då skulle de tänka snabbare än ljusets hastighet, och det vore en omöjlighet. Föga anade man vad som skulle ske. är världen såväl vårt arbetsfält som vår upplevelsearena. Om man förr trodde att världen började i nästa socken vet vi att nästa världsdel bara är ett stenkast bort. Kriget i sker på vår granngård. Människor flyr över och genom . fortsätter att förnyas och förändras. De konflikter som förr fanns i ett obestämbart ”där” har vi nu också här. Fram till sa vi att terrordåd var något som inträffade ”där borta”, inte hemma hos oss. vet vi annorlunda. Men det är inte bara elände. Vi har aldrig konsumerat så mycket information som vi gör . Den flödar emot oss antingen vi vill det eller inte. När nätet kom sa man: är det slut på den mellanmänskliga kontakten – vi kommer att sitta där, glåmiga och hålögda, och stirra in i våra skärmar och glömma bort vad det är att vara människa. Men sanningen är att vi aldrig har varit mer sociala eller talat mer med varandra. Det är dock en annan form av samtal. Min högst personliga reflektion är att när bredden ökar minskar djupet. När vi alltid är tillgängliga tappar vi behovet av att stanna upp. Eftertanken får ge vika för alla nya intryck och tankar. Informationssamhället är fantastiskt. Men har vi egentligen plats för reflektionssamhället? För mig är det här som kulturen och kulturarvet kommer in. Genom historien har kulturen alltid varit bäraren av berättelser. De kan komma till oss genom ord och text, genom musik, genom en tavla eller genom en helt unik upplevelse. Det är också genom berättelser vi lär oss. Det är så vi överför kunskap mellan människor och mellan generationer. I grund och botten handlar detta om utbyte av erfarenheter och förvaltande av minnen. För mig är detta vad kulturarvspolitiken handlar om. Det är för detta vi står här . Kulturarvet är vår gemensamma minnesbank. Där ryms alla de erfarenheter och all den kunskap som ger oss styrka att förstå vår samtid och hantera vår framtid. För detta förtjänar alla de som arbetar med att förvalta och utveckla vårt kulturarv ett stort erkännande. Många har försökt definiera kulturarvet. Begreppet kan användas på olika sätt. Regeringen gör ett vällovligt försök när man säger att det är ”spår och uttryck från det förflutna som tillskrivs värde och används i samtiden”. Fast frågan är om jag inte tycker att Qaisar på lyckades bättre när han lät trycka upp T-shirtar med verbet ”att kulturarva”, som där definieras som ”att använda spår eller avtryck av mänskligt liv genom tiderna för att skapa förståelse för tillvaron och det sammanhang vi befinner oss i”. Just detta med definitioner och begrepp är viktigt, för det som kan uppfattas som såväl grundläggande som inkluderande för en kan användas för att exkludera andra. Jag är djupt bekymrad över att vi befinner oss i när historierevisionismen breder ut sig och nationella symboler på olika sätt kidnappas och förvanskas av populistiska och främlingsfientliga krafter. När detta sker är alltid kunskap det bästa skyddet. Den romantiserade vykortsbilden av ängar, hagar, röda stugor och lekande barn är inte en exkluderande bild av något genuint svenskt som står i kontrast till alla andra kulturella uttryck. Det är inte heller bilden av det strävsamma bondesamhället, den svenska fanan som vajar i vinden eller berättelser om konungars stordåd eller irrfärder. Det svenska kulturarvet är förvisso allt det där, men det är också firandet av ett katolskt från . Svenskt kulturarv är även pizzerian i . Det är QX Gaygala . Det är vårt musikarv som fortsätter att utvecklas av människor födda på – eller med ursprung i – hela vår planet. Det är alla de intryck och uttryck vi har fått från olika delar av världen sedan vikingarnas plundringståg. Kulturen är till sitt väsen inkluderande, dynamisk, föränderlig, urban, öppen och tillmötesgående. Det är också vårt kulturarv. De enda gränser som kulturen sätter är mot dem som vill stänga ute och definiera det ena eller andra uttrycket som mer rent, genuint och exklusivt, något tillhörande en utvald liten grupp. Självklart ska vi fira våra klassiska högtider som jul, påsk och midsommar. Vi ska göra det som aldrig . Och inte blir de mindre värda för att andra svenskar firar id al-fitr. Detta är inte en fråga om den ena religionen eller den andra eller om att något står under hot. Jag blev oerhört glad när jag kunde läsa hur , själv aktiv humanist, i en tidning försvarar skolavslutningar i kyrkan med orden: Oavsett trosuppfattning är en människa utan sina kulturella och andliga riter en vilsen människa. Kulturarvet är i det sammanhanget en grund som skapar trygghet i en värld som just nu är allt annat än trygg. Det har vi alla ett ansvar att stå upp för. Regeringen har sagt att mycket i kulturarvspropositionen bygger vidare på den tidigare alliansregeringens arbete och att man vill se en kontinuitet i det arbetet. Det välkomnar jag. I den förra alliansregeringens proposition Tid för kultur, den första i sitt slag , slås det fast att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. Alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling. Låt mig vara tydlig. och Alliansen vill fortsätta arbetet med att främja ett levande kulturarv som bevaras, används och utvecklas, främja internationellt och kulturellt utbyte och samverkan samt särskilt uppmärksamma barns och ungas rätt till kultur. Vi välkomnar därför också många av de förslag som läggs fram. Under den förra regeringen fick vi en bibliotekslag på plats. kommer även en museilag enligt en liknande formel. Jag tror att det är både bra och viktigt, och jag tror att det stärker museisektorn som helhet. Likaså är det bra att får en tydlig uppgift. Denna modell med en institution, ett verk eller en myndighet som får en särskild samordnande uppgift finns även på andra håll i Myndighetssverige. Även här kan bibliotekssektorn med agera som förebild. Ett begrepp jag hade velat se mer av i propositionen är ”inkludering”. Då talar jag inte om inkludering av människor utan om inkludering av museer. Våra museer finns över hela och lockar ½ miljon besökare. De är betydelsefulla för samhället ur både ett demokratiskt och ett ekonomiskt perspektiv. Beroende på hur man räknar finns det ungefär 1 700 museer. Man sysselsätter ca 6 000 årsarbetskrafter och genererar 5 ½ miljard i intäkter. Museerna drivs i väldigt olika organisationsformer: av det offentliga, av stiftelser, av företag, av föreningar eller av enskilda personer. Det finns en enorm kraft i att samarbeta och att se helheten. Kulturarvspropositionen fokuserar helt och hållet på det man kallar museer som drivs av det allmänna. Det tycker jag är en väldigt snäv definition. Mångfalden inom museisektorn är både en styrka och en tillgång. Vi behöver se mer av samarbeten mellan våra museer. Det kan gälla kunskapsutbyte, men också exempelvis utlåning av föremål. Detta har också Alliansen lagt förslag om. Alliansen har åtta gemensamma yrkanden. Fem av dessa har vunnit majoritet i utskottet. Till detta ska läggas ytterligare ett yrkande från den allmänna motionstiden som även det har vunnit utskottets gillande. Det sistnämnda rör det tusenåriga fysiska kulturarv som utgörs av kyrkobyggnader och som behöver värnas för framtida generationer. Detta står inför en stor ekonomisk prövning, och här menar utskottet att regeringen bör göra en fördjupad kartläggning av skyddsvärda byggnader tillsammans med en analys av framtida kostnader. Jag har talat om vikten av att se hela Museisverige. Här ligger det ett förbättringsförslag från regeringen om att de statliga museerna ska kunna överlåta föremål ur sina samlingar till andra museer inom det allmänna museiväsendet. Det är en god ambition, men givet museisektorns struktur bör inte staten begränsa detta till endast det allmänna museiväsendet. Vi har såväl förenings‑ och stiftelsedrivna som privata museer. Ta bara den skatt som alla våra arbetslivsmuseer utgör! Varför skulle inte våra statliga museer själva ha kompetensen att bedöma var föremål kan komma bäst till sin rätt? Varför skulle till exempel inte kunna få överlåta i Judiska Museets ägo den fantastiska bima eller pulpet för läsning av som står på det senare museet? är ett fantastiskt museum, som är på väg in i nya lokaler. Det här skulle vara en utmärkt grundstart för det. Med beslut blir det möjligt. Ett tredje tillkännagivande rör samarbete mellan museer och skola. Vi behöver en kulturarvspolitik som förtydligar kopplingen mellan historieundervisningen i skolan och museernas arbete. Jag har noterat att kulturministern tycker att regeringen redan har tagit höjd för detta, men då har hon inte riktigt förstått innebörden i det som nu föreslår. Det handlar inte bara om att kunna besöka museer och göra nedslag i deras verksamhet utan om att varje elev ges möjlighet att på ett relevant sätt erhålla kunskap om vår historia och vårt dynamiska kulturarv med dess månghundraåriga influenser från världens alla hörn. Vi vill att man på ett mer systematiskt sätt ska kunna knyta undervisningen till museernas arbete. Goda förebilder finns såväl i som i . En riksdagsmajoritet har också ställt sig bakom att vi behöver bättre lagstiftning till skydd för det transporthistoriska kulturarvet såväl till lands och till sjöss som i luften. Likaså att stärka det som står i propositionen om digitalisering av kulturarvet men då med särskild inriktning på forskning och bildning. Jag vill avsluta med att nämna något om det tillkännagivande som rör värnandet av samlingars och museers särart – något som man kanske inte trodde att vi skulle behöva tillkännagivanden om men som kulturministern och regeringen själva fört upp betydelsen av, inte minst mot bakgrund av agerandet kring Statens museer för världskultur. har debatten handlat om framtiden för dessa museer med fokus framför allt på de tre museerna i : , och . Regeringens agerande har lett till fler frågor än svar. Utredningar har beställts, men när resultatet har kommit har man vägrat att hantera det. Många har känt berättigad oro för framtiden. Det gäller dem som arbetar på de aktuella museerna men även besökare, övriga intressenter och Museisverige i stort. Hur ser regeringen egentligen på våra samlingar och våra museer? Alliansen har lyssnat och tagit oron på allvar. I vår gemensamma tillläggsmotion till regeringens proposition konstaterar vi att regeringen förvisso i allmänna ordalag talar om museernas särart eller museerna i stort men undviker att ge svar på viktiga frågor om museernas självständighet. För oss har det varit viktigt att värna varje museums särart och stolta samlingar. Därför är det glädjande att det nu finns en tydlig riksdagsmajoritet som valt att gå emot regeringen och i stället följa Alliansens linje vad avser såväl självständighet som särart. I det beslut vi nu fattar står det tydligt att varje museums särart ska bevaras och definitionen av ett museum utifrån dess samlingar lyftas fram. Utskottet pekar även på de risker en samlokalisering och/eller en sammanslagning kan innebära. Vi vill att världskulturmuseerna ges långsiktigt goda förutsättningar att leva kvar utifrån sina respektive förutsättningar och fortsätta sitt arbete med att modernisera och tillgängliggöra denna del av vårt kulturarv. Det är viktigt för både bildning och forskning. är det upp till regeringen att fullfölja det som beslutar. De tre svenska världskulturmuseerna i behöver en politik som skyddar det unika och inte sviker institutionerna. Liksom när vi behandlade regeringens förslag till en ny filmpolitik räknar jag med att kulturministern snart kommer att presentera även denna reform som den största, bästa och viktigaste under hela mandatperioden. Jag kan då konstatera att under behandlingen av dessa två propositioner har gått emot regeringen på inte mindre än 13 punkter. Det torde vara någon form av rekord. har det gått så långt att regeringspartierna, inklusive kulturministerns eget parti, har dubbelt så många reservationer som Alliansen. Detta är dock ett delikat problem mer för regeringspartierna än för mig. Jag står givetvis bakom Alliansens samtliga tre reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 6. 2 (S): Vi socialdemokrater står bakom samtliga av våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 3. är en historisk dag, och det är inte bara för att vi ska debattera kulturutskottets betänkande om kulturarvsfrågor. Det är en historisk dag för ett kulturarv värt att minnas. Det har präglat mig och många i min bygd men också svensk politik. Just denna dag, , för exakt anländer 50 man från till . ”börjar förhören. bageri är omringat av militär med påskruvade bajonetter. En folkmassa på tusen personer, män, kvinnor och barn, samlas utanför bageriet. En och en går de misstänkta in till förhör. En grammofon spelar Arbetets söner om och om igen. Kapten befaller att grammofonen ska stängas av. Folkmassan svarar med att sjunga Arbetets söner unisont i stället. De förhörda släpps inte som kronofogden lovat. Två av de misstänkta förklaras häktade. Utanför växer talkören i styrka: ’Vi vill ha ut våra kamrater!’ – – – En sten kastas mot kronofogden och träffar ett fönster. läser kronofogden högt upprorslagen och uppmanar folkmassan att skingras. Alla lagens kriterier för att skjuta på folkmassan är således uppfyllda. Soldaterna går fram mot massan med fällda bajonetter.” Texten är tagen från kulturartikel i och handlar om , hungerkravallerna på när sågverksarbetare tvångsköpte bröd då ransoneringskorten tagit slut och många människor svalt och var desperata. gjorde att myndigheterna insåg hur allvarligt läget var, och det dröjde inte länge förrän hjälpsändningar med livsmedel kom till ön. Jag vill med denna illustration visa på hur viktigt det är med en kulturarvspolitik. Att känna till historien ger perspektiv på och förklaringar till den tid vi nu befinner oss i. Hungerkravallerna påverkade svensk politik, och framhöll vikten av demokratiska lösningar och samarbete över partigränser – ett tema lika aktuellt som . För socialdemokratin är kulturarv en demokratisk rättighet. Kulturarvet ger oss verktyg att utvecklas som människor. Det handlar om rätten att få veta vem man är och få perspektiv på sitt liv och sitt samhälle. Var kommer jag ifrån? Var är jag , och vart är jag är på väg? Det är framför allt i våra möten med varandra som kulturarv skapas. Det är allas våra berättelser som formar vårt kulturarv och historien om . Vår syn är att kulturarvet inte bara ska vara tillgängligt för alla utan också präglas av delaktighet. Det är en historisk dag , inte bara på grund av hungerkravallerna utan för att vi debatterar en historisk proposition om en samlad kulturarvspolitik. Det är med glädje som vi kan konstatera att en någorlunda bred samsyn råder, med undantag för . Det viktigaste med propositionen är tre saker. en museilag och starkare oberoende från politiken tydligare fokus på kunskapsuppdraget ett kulturarv som når ut till fler och i hela landet. Museilagen är särskilt viktig och fastslår: ”Ett museum ska utifrån sitt ämnesområde bidra till samhället och dess utveckling genom att främja kunskap, kulturupplevelser och fri åsiktsbildning.” Kunskapsuppdraget och forskningen är centrala. När det gäller kulturarv som når ut till fler är vi extra glada över att fri entré på statliga museer har fått så stort genomslag och så god respons. Det är en frihets‑ och demokratireform. Vi vet att det finns mer att göra för att tillgängliggöra kulturarvet, men fri entré är ett första steg på vägen. Vi har tillit till professionen. Därför ser vi socialdemokrater det som centralt att politiken ska hålla sig inom de gränser som tillhör politikens sfär. Den dagen politiker börjar vilja styra vad som ska visas på museer eller vilka berättelser som får berättas eller vilken konst som får visas – den dagen är vi illa ute. Men vi måste också låta professionen utveckla museerna och samarbeta med varandra. Därför reserverar vi oss mot tillkännagivandet om att bevara varje museums särart. Kulturarvet och skolan är ytterligare ett viktigt område. Regeringen har identifierat frågor som behöver genomlysas för att förstärka samarbetet mellan skolan och museerna. I läroplanen för , förskoleklassen och fritidshemmet tydliggörs att en medvetenhet om kulturarvet ger oss en trygg identitet som är viktig att utveckla, tillsammans med förmågan att förstå och leva sig in i andras villkor och värderingar. Regeringen bedömer i propositionen att bör få i uppdrag att kartlägga kulturarvets betydelse för skolväsendet men också att öka samverkan mellan kulturarvsinstitutionerna och skolväsendet i alla delar av landet. Det ligger ett tillkännagivande som rör samma område, men vi ser inga skäl att föregripa det arbete som redan pågår. Kulturarvet står inför stora utmaningar när det gäller digitalisering. Det är en avgörande fråga för framtiden att kunna bevara kulturarvet. Det handlar inte bara om att digitalisera fysiskt material, utan också om att bevara Twitter, statusuppdateringar, korta Instagraminlägg och allt som rör våra sociala medier . Vi har i dagens samhälle, där yttringar på sociala medier förekommer, ett viktigt arbete att utföra när det gäller digitalisering. Detta är en viktig men svår fråga för framtiden. Det rörliga kulturarvet vill jag också särskilt belysa. Jag hade förmånen att få besöka här i och träffa några av eldsjälarna som bevarar gamla fartyg och bygger segelfartyg. Att se de oändliga timmar som läggs ned på att från grunden bygga en båt eller renovera ett nästan förruttnat fartyg är imponerande. Samma sak gäller den enormt stora folkrörelse som engagerar sig i gamla bilar, tåg, båtar eller flygplan. Vi välkomnar därför regeringens initiativ att forma en ny verksamhetsstruktur för det rörliga kulturarvet. Vi kommer att nogsamt följa de förändringar som även omfattar ett stärkt skydd för det rörliga kulturarvet. Vi tror på en stärkt bevaranderätt, men vi tror inte som sägs i tillkännagivandet att en skyndsam lagstiftning är rätt väg. En sak att glädjas särskilt åt är propositionens förslag om en bred arkivutredning. Arkiven fyller en oerhört central roll i vårt kulturarv, där allt från historiska politiska protokoll till arkitektritningar bevaras för framtiden. Det är inte minst ur forskningssynpunkt viktigt att arkiven finns. Kulturarv är också för mig – en eldsjäl, historieberättare och sann folkbildare som tyvärr inte längre finns bland oss. var en mångsysslare som brann för bland annat på Sandskär i , där han ofta guidade besökare och berättade historier som utspelat sig på ön, skapade av människor och natur . Genom berättelser har hundratals, ja tusentals, människor fått kunskap om ett fantastiskt kulturarv. I sammanhanget vill jag lyfta vikten av att vi har institutioner som tar hand om berättelser som : det immateriella kulturarvet, som inte är fysiska föremål, platser eller lämningar. Viktiga institutioner för det immateriella kulturarvet är givetvis våra museer och arkiv, men och folkminnen har också särskild betydelse. Det är i språket som kulturarvet lever. Det är vaggvisan, sagan, böckerna, talesätten, dialekterna och berättelserna som skvallrar om vår historia, omedvetet och ibland medvetet. Här spelar minoritetspolitiken och urfolkspolitiken en avgörande roll. Trots att jag är tornedaling och har vuxit upp med meänkieli har jag aldrig erövrat språket. Jag har upptäckt att det har skapat en rotlöshet hos mig som jag inte trodde att jag hade. Men det är precis på grund av att kulturarvet lever i språket som denna rotlöshet känns. Detsamma gäller för samiskan. Att språken överlever är därför också en viktig fråga för hela kulturarvets överlevnad. Detta riksmötesår har jag fått uppleva perspektiv på kulturarvet som blir en del av mitt liv för alltid: utskottsresan till , där kulturarvet har en så central betydelse för att läka såren som apartheid skapat, eller öppnande med tema norra , där Hans majestät konungen talade om att vårt kulturarv är rikt och mångfasetterat, skapat av människor från olika länder . Jag kan också nämna besöket på i , som har en fantastisk utställning som heter – Där världar möts och handlar om hur människor förenas kring upplevelserna av migration. Jag kan lägga fler upplevelser till protokollet, men jag vill med detta verkligen uppmana alla att upptäcka vår fantastiska kulturarvsskatt i : våra fantastiska museer, föreningar, folkrörelser och institutioner – alla som arbetar med kulturarvsfrågor. Det blir en livsresa, kan jag garantera. På står det: ”Den anda som rådde, den kraft som fanns i enigheten och strävandet för ett bättre samhälle, präglar ännu något och dess befolkning.” För mig är detta symboliken i vad kulturarvet betyder. 3 (M) replik: För det första undrar jag lite grann på vilket sätt begreppet samlingars särart står i konflikt med oberoende. Det är ju någonstans så att politiker kommer och går, men samlingar består. Så har det åtminstone varit tills vi fick en rödgrön regering. Men jag tänkte i stället inrikta mig på det som tar upp: mer kultur till fler, med fokus på fri-entré-reformen. Detta var det stora kortet inför – den största, viktigaste och bästa reformen, eller en av de många. skulle portarna öppnas. Vi hörde socialdemokratiska politiker berätta om hur barnen från förorten skulle kunna åka hem och ta med sina föräldrar tillbaka för att besöka museerna; nu skulle fler få ta del. har det kommit en analys från Myndigheten för kulturanalys, och den visar kortfattat att besöksantalet ökar om det blir gratis; det är inte så förvånande. Men det var inte fler som kom – det är precis det den visar. Till dessa museer, som huvudsakligen ligger i , ökar antalet besök, men det är samma personer som kommer igen och igen. Det är människor från närområdet och utländska turister.