prot · H40959 · 2017-01-24 00:00:00 — § 1 Meddelande om frågestund vice talmannen meddelade att frågestund skulle äga rum . § 2 Meddelande om utrikespolitisk debatt vice talmannen meddelade att utrikespolitisk debatt skulle äga rum kl. 9.00. § 3 Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2016/17:223 Interpellation 2016/17:223 Samhällets beredskap i händelse av kris eller krig av (L) Interpellationen kommer inte hinna besvaras inom tidsfristen. Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och andra inbokade arrangemang. Interpellationen kommer att besvaras . Interpellation 2016/17:233 Interpellation 2016/17:233 Postnord av (V) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade resor och arrangemang. § 4 Anmälan om faktapromemorior vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2016/17:FPM56 Ett straffrättsligt direktiv om bekämpande av penningtvätt KOM(2016) 826 till justitieutskottet 2016/17:FPM57 Direktiv om tillämpning av omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt för vissa varor och tjänster KOM(2016) 811 till skatteutskottet § 5 Ärende för hänvisning till utskott 2016/17:77 till finansutskottet § 6 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2016/17:NU8 Anvisade elavtal 2016/17:KU13 om nationella samordnare som statligt styrmedel 2016/17:KU11 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse 2016/17:JuU5 Handlingsplan 2016–2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp 2016/17:JuU8 Maskeringsförbud vid idrottsarrangemang § 7 Svar på interpellation 2016/17:217 om växande vårdköer med stora regionala skillnader 1 Statsrådet (S): vilka analyser som ligger bakom mitt och regeringens borttagande av prestationsbundna verktyg som till exempel kömiljarden och om det är mitt ställningstagande att dessa verktyg inte bör ersättas vilken analys jag gör av att vårdköerna nu ökar kraftigt i hela vården och att de regionala skillnaderna därtill är omfattande hur jag och regeringen ser på utvecklingen gällande väntetiderna inom svensk hälso- och sjukvård, samt hur står sig i jämförelse med övriga vilka konkreta nationella åtgärder som jag och regeringen nu avser att vidta i syfte att försöka minska de växande väntetiderna inom vården vilka rättigheter jag anser att patienter bör ha gällande att kunna få rätt vård av hög kvalitet i rätt tid i hela landet, och på vilket sätt jag och regeringen vill stärka patientlagen. Inledningsvis vill jag betona att tillgänglighet i vården är en prioriterad fråga för regeringen. har tillgängligheten i vården förbättrats, men finns en oroväckande utveckling kopplad till tillgänglighetsmåtten i vårdgarantin. Det är dock värt att notera att denna utveckling startade , under den tidigare prestationsbaserade kömiljardens sista år. Jag vill också hänvisa till den skrivelse som regeringen lämnade till som svar på mellan regeringen och SKL inom hälso- och sjukvården – frivilligt att delta men svårt att tacka nej (RiR 2014:20). I rapporten framhåller att prestationsersättning, det vill säga att landstingen får ersättning om de utför vissa prestationer, innebär att landstingen behöver ta ekonomiska risker för att delta. Denna ersättningsform riskerar även, enligt , att motverka målet om en likvärdig vård i hela landet. I skrivelsen instämmer regeringen till viss del i kritik och meddelar sin avsikt att vara mer restriktiv när det gäller användningen av prestationsbaserad ersättning. Det finns fortfarande vissa prestationsersättningar i årets överenskommelser med SKL, men som angivits i skrivelsen används verktyget mer restriktivt. Jag har besvarat flera riksdagsfrågor på temat tillgänglighet och vårdköer. Jag har då bland annat framfört följande. Frågan om tillgänglighet hänger starkt samman med frågan om kompetensförsörjning. De problem med bemanning och kompetensförsörjning som finns i vården bidrar till att minska vårdens kapacitet och därmed också tillgängligheten. Här har regeringen vidtagit en mängd åtgärder.  De generella statsbidragen höjs med miljardbelopp för landstingen 2017.  Medel har tillförts för validering av utländska hälso- och sjukvårdsutbildningar.  Utbyggnad av utbildningsplatser inom sjuksköterske-, barnmorske- och specialistsjuksköterskeutbildningarna.  Utbildningsplatser för tidsbegränsat anställda inom äldreomsorg och hälso- och sjukvård, så att de ska kunna utbilda sig till undersköterskor. En särskild professionsmiljard har införts som adresserar just utmaningarna kring kompetensförsörjning. Skiftet från kömiljard till professionsmiljard handlar om att fokusera på de bakomliggande orsakerna till vårdköerna. Regeringen och SKL beslutade om en andra överenskommelse som sträcker sig . En nyhet jämfört med är att 300 miljoner öronmärks för att landstingen ska kunna erbjuda ökad möjlighet för sjuksköterskor att genomgå specialistutbildning. Regeringen gör också en satsning på för att förbättra tillgängligheten inom cancervården och göra den mer jämlik. –2018 träffar regeringen och Kommuner och Landsting, SKL, årliga överenskommelser om kortare väntetider i cancervården. Huvudfokus i satsningen är att införa en modell med standardiserade vårdförlopp. Aktuella uppföljningar från i samverkan och visar bland annat att utvecklingen på det området redan har brutits och att väntetiderna kortats väsentligt med standardiserade vårdförlopp. lyfter fram lungcancer. Ett standardiserat vårdförlopp för lungcancer har införts , vilket ger goda förutsättningar för att väntetiderna framöver ska kunna kortas för denna patientgrupp. Uppföljning av väntetiderna är en viktig del i såväl regeringens som landstingens arbete med att förbättra tillgängligheten i vården. Därför har fått regeringens uppdrag att utveckla uppföljningen av hälso- och sjukvårdens tillgänglighet. Vidare kommer regeringen att initiera en försöksverksamhet med så kallade patientkontrakt i vården för att ytterligare utveckla tillgänglighetsarbetet. Regeringen bereder också förslag från aktuella statliga utredningar, bland annat Effektiv vård (SOU 2016:2), som har potential att bidra till långsiktigt förbättrad tillgänglighet i vården. I detta betänkande analyseras också svensk hälso- och sjukvård jämfört med andra länders ur flera perspektiv. Exempelvis står primärvården för en mycket mindre andel av vården i än den gör i många andra jämförbara länder. Detta kan till viss del förklara skillnaderna mellan och vår omvärld. Min sammantagna bedömning av alla de åtgärder som jag här redovisat är att regeringen redan gör kraftfulla insatser som på olika sätt förbättrar tillgängligheten för patienter. Landstingens skyldigheter när det gäller såväl vård efter behov som vård i rätt tid är redan tydligt fastställda i lagstiftning, samt vilka möjligheter patienter har att få vård i andra delar av landet om det egna inte uppfyller sina skyldigheter. Att utöver det införa utkrävbara rättigheter för patienter är ett stort steg som av flera tidigare utredningar bedömts olämpligt – en bedömning som även den tidigare alliansregeringen delade. 2 (M): Det är stora regionala skillnader när det gäller de växande vårdköerna. har vi väntetider i svensk hälso- och sjukvård som är några av längsta. Statsrådet sammanfattar svaret på min interpellation med att säga att regeringen med alla de åtgärder som här har redovisats är nöjd med de kraftfulla insatser som förbättrar tillgängligheten. Detta får mig att backa tillbaka till hur det verkligen ser ut. Är man nöjd i ett läge där vi har några av längsta väntetider tycker jag att man inte tar sitt uppdrag på fullaste allvar. har gått – halva mandatperioden – sedan regeringen tillträdde, och börjar vi se resultaten. Vårdköerna ökar, och de varierar kraftigt över landet. Den senaste sammanställningen och uppföljningen som är gjord visar att det är de allvarligaste ökningarna som vi kan se sedan mätningarna inleddes , till exempel när det gäller planerade operationer. Det är en dubbelt så stor andel jämfört med hur det var . Det duger inte för någon, vare sig man är statsråd eller oppositionspolitiker i riksdag. De stora regionala skillnaderna och väntetiderna i vården beror självklart på var man bor och vilken diagnos som det handlar om. Men tyvärr kan det inte vara vare sig bostadsort eller landstingsgränser som ska avgöra vilken vård och behandling som utförs. Det kan inte vara så att det ska ta i än i , alltså beroende på var någonstans man bor. De regionala skillnaderna ska man självklart ta på fullaste allvar. Statsrådet har ett ansvar inför hela landet. Hälso- och sjukvårdslagen är mycket tydlig med att det är vård efter behov som ska utföras och inte vård efter bostadsort eller landstingsgräns. När vänsterregeringen tillträdde tog den bort kö- och tillgänglighetsmiljarden i budgetpropositionen, trots att den hade visat sig vara ett effektivt redskap för att man skulle ta ett nationellt steg mot att korta väntetider generellt. Det handlade då om en halvering av väntetiderna, alltså ett väl fungerande redskap för att korta väntetiderna för patienterna. Tyvärr valde regeringen att inte införa något annat, som skulle bli ännu bättre än en halvering. Det saknas fortfarande en strukturerad plan för hur väntetiderna generellt i landet ska kortas och hur statsrådet ska ta hälso- och sjukvårdslagen som helhet på fullaste allvar. Regeringen har inte presenterat någon proposition till vad gäller kommande vårdreformer, och det finns heller ingenting på regeringens propositionslista för tillfället. Statsrådet sa att även vi andra ville ta bort den väl fungerande kömiljarden. Så är ju inte fallet. fattade ett beslut om att kömiljarden skulle behållas och utvecklas till en samordnings- och tillgänglighetsmiljard där man ännu tydligare skulle ta vara på de positiva egenskaper detta gett upphov till. När statsrådet nu konstaterar att det har gjorts kraftfulla insatser, som dock inte har lett till kortare vårdköer, blir ändå statsrådet skyldig att redogöra för vilka ytterligare åtgärder statsrådet avser att vidta för att verkligen korta vårdköerna. Eller är det så att man slår sig till ro med att säga att någon annan, det vill säga landstingen, ska ha detta ansvar? Statsrådet är skyldig att inför riksdag svara inför den hälso- och sjukvårdslag vi har. Då är det viktigt att inte bara vara nöjd och slå sig till ro med de åtgärder som är presenterade – som har lett till längre vårdtider – utan återkomma till med tydliga besked om hur man ska öka tillgängligheten och korta vårdtiden generellt i . 3 (M): Växande vårdköer är kostsamt såväl för de patienter som står i kön och väntar på den vård de ska få som för huvudmannen, det vill säga landstingen eller regionerna. I mitt hemlandsting är det många som lider. Deras sjukdomstillstånd förvärras därför att de får vänta i långa köer på vård. Statistik ger vid handen att väldigt många får vänta på vård i mer än de som vårdgarantin stipulerar. Av ca 280 000 invånare står 10 325 i kö för att få sin första bedömning av en specialist. Är det rimligt? Gör man jämförelser med andra landsting inser man också att det kan se ännu värre ut. Inom barn- och ungdomspsykiatrin har endast 27 procents måluppfyllelse i vården av en mycket skör och bräcklig grupp. Det skapar mycket lidande för dessa barn och deras familjer. Jag är lekmannarevisor i mitt hemlandsting och följer genom ett antal granskningsrapporter vad som händer. lät vi göra en genomlysning av de samlade väntetiderna för patienterna, och vi har följt genom hennes vård. Vi kan konstatera att har en diffus sjukdomsbild. Hon besökte naturligtvis primärvården först, för det ska man göra. Där väntade hon på att få rätt vård. Men behövde ytterligare utredning, av en specialist. Den första specialisten hittade inget fel på utan gav henne en remiss till specialist nummer två – ytterligare 90 dagars väntetid. Denna specialist fann inte heller något, utan fick en remiss till specialist nummer tre. hade dock tur, för denne specialist hittade felet. Bedömningen var att hon behövde en operation för åkomman. har gått, och lider. ska hon bara vänta på sin operation. Tycker sjukvårdsministern att detta system är rimligt? Om inte, vad avser ministern att vidta för åtgärder för att förkorta väntetiderna i vården? Vilket ansvar har hälso- och sjukvården för att identifiera och hjälpa patienter med långa samlade väntetider? 4 (M): Det har gjorts viktiga poänger om att god vård ska ges till alla här i landet. Jag skulle i mitt inlägg vilja hålla mig till kömiljarden och ta exempel från min del av , vilket är . konstaterade Dagens Samhälle att vårdköerna har blivit längre sedan kömiljarden försvann. kömiljard, som infördes av Alliansen, var för en bra morot och ytterst väl använda pengar för de skånska medborgarna. Regionen blev bland de bästa i landet på att korta köerna, vilket innebar ett snabbare tillfrisknande för de skånska patienterna. Vi vet alla vad det innebär, och vi har fått höra det i de två tidigare inläggen. När så den rödgröna regeringen avskaffade kömiljarden var den genomsnittliga tillgängligheten till både besök och operation . har tillgängligheten till vården stadigt försämrats till först och och . Var tredje patient väntar på operation. I är läget värst, och är ett av de svenska universitetssjukhus där patienterna just nu får vänta längst av alla på operation. Statsrådet tar upp både personal och medel. Jag kan börja med att säga att detta sker trots att man i min del av landet anställde 2 000 fler medarbetare i . Man har också höjt skatten. Bara det faktum att underskottet ökar och att kostnadsökningstakten är fortsatt hög är oroande, oavsett problematiken att väntetiderna i vården bara blir längre och längre och sjukskrivningstalen bland personalen högre och högre. Hela vårdsektorn i har alltså tagit ett steg i fel riktning. Det gäller inte bara området med kömiljarden, utan detta får konsekvenser som på alla sätt genererar negativa effekter för den skånska medborgaren. Det innebär att det blir mindre tillgänglighet trots att det har tillförts pengar och personal, och då är det ju något annat som också behöver hända. Om den skånska patienten skulle ta sig till andra landsting, som statsrådet var inne på, finns det ju en bro över till där kötiderna ligger på för de flesta operationer. Man kan alltså skicka personer dit, men det innebär att man ska ta igen den kostnaden hemma. Det blir en kostnad som skickas till och till – till de svenska medborgarna. Visst, möjligheten finns att få tillgång till annan vård, men det vore kanske bättre – och jag kan tycka att det vore bra – om fick en bättre inriktning på vården så att vi kan ta hand om våra medborgare till bra kostnader. 5 (S): Den här debatten är väldigt viktig, för vården handlar om det mest grundläggande i välfärden. Det handlar om livskvalitet, och ytterst är det en fråga om liv eller död. Det är alltså extremt viktigt att vi gör allt vi kan på det här området. När det gäller hur vi ska förbättra vården och komma åt de problem vi har måste man först fråga sig vad som är det grundläggande problemet. Ett grundläggande problem är resurser. Det är såklart lite olika över landet, men jag tror att man generellt kan säga att det behövs mer resurser till sjukvården. Det behövs fler anställda och fler vårdplatser. Det är dock även ett kompetensproblem, precis som ministern har talat om. Det är brist på personal med rätt kompetens; läkare vet vi alla om, och det gäller även sjuksköterskor – inte minst specialistsjuksköterskor – och undersköterskor. Även detta är delvis en resursfråga. Vi måste nämligen se till att arbetsvillkoren och även lönenivåerna blir tillräckligt bra för att det ska vara attraktivt att jobba i vården. Att man har tillräckligt många arbetskamrater och tillräckligt bra löner handlar också om resurser. Regeringen har valt vägen att tillföra mer resurser. Det tillförs faktiskt mer resurser nu än under tidigare regering. Den kömiljard det talas om har ersatts av en professionsmiljard. Det är alltså inte mindre resurser, men det inriktar sig på det grundproblem som ligger bakom att vi har de köer vi har: att få fram kompetensen. Vi har även ett resurstillskott när det gäller cancervården där vi redan kan se resultat. Inom kvinnosjukvården och förlossningsvården har vi tillfört resurser för att så många kvinnor som möjligt ska kunna genomgå en säker förlossning och självklart för att barnen ska klara sig bra i detta. Det är otroligt grundläggande för sjukvården att dessa saker fungerar, och där har regeringen redan slagit in på en linje som har haft effekt. Självklart ska vi fortsätta på denna linje. Men jag tycker att det är viktigt att poängtera att det här redan har gett effekt inom dessa områden. Det är såklart önskvärt att alla ska få vård så snabbt som möjligt, men det måste också vara vård efter behov. Ett problem med kömiljarden var att man jämställde någon som hade brutit lilltån med någon vars tillstånd var livshotande. Jag tycker självklart att alla ska få vård så snabbt som möjligt, men om det gäller någon vars tillstånd gradvis förvärras av att personen inte får vård – så att personen till och med riskerar att avlida – måste den få gå före i kön. Det har varit väldigt svårt för landstingen med de här prioriteringarna. Man riskerar att förlora pengar som behövs till vården, eftersom man tvingas att prioritera dessa snabba fall, som kanske inte är så avgörande. Man kanske kan vänta utan att tillståndet förvärras eller att patienten dör av det, vilket inte är fallet i andra situationer. Jag tycker att det är viktigt att väga in detta i beräkningen av prioriteringarna i vården – vård måste ges efter behov. Jag tror att det finns förståelse för detta. Även om man såklart vill få vård så snabbt som möjligt när man är sjuk har man förståelse för att någon som är allvarligt sjuk – när tillståndet förvärras och patienten till och med riskerar att dö – ska få gå före i kön. Man kan själv hamna i den situationen , och då vill man nog själv gå före. När det gäller ekonomin gör regeringen väldigt mycket, men detta är ytterst en fråga för landstingen – de bestämmer ju landstingsskatten. Ett stort problem i är att vi socialdemokrater, tillsammans med och Vänstern, vill höja skatten – för det behövs – men att de borgerliga partierna och SD tyvärr håller emot. Där har vi ett av problemen i sammanhanget. 6 Statsrådet (S): Jag tackar för att frågan om tillgänglighet lyfts upp, för detta är en oerhört angelägen fråga. Precis som jag sa i mitt interpellationssvar är det en fråga som regeringen följer med stort intresse och med stor oro. Vi ser att utvecklingen går åt fel håll. Jag skulle dock vilja att vi i den här debatten diskuterar problemen och lösningarna framöver och inte fastnar i en diskussion om kömiljarden. har frågat mig varför vi tog bort kömiljarden. Det enkla svaret på frågan, som jag har gett tidigare i denna kammare, är att vi tog bort den därför att den hade spelat ut sin roll. Vi såg hur köerna växte under kömiljardens sista år, och det behövdes någonting nytt – någonting som fokuserade på grundproblemen. Vad är då orsaken till att vårdköerna växer i ? Orsakerna är flera, men de hänger ihop. Den allra viktigaste orsaken är de demografiska förändringar som just nu pågår. Vi har helt enkelt en befolkning som blir allt äldre. När befolkningen blir äldre blir den också sjukare. Man får lättare flera sjukdomar på en och samma gång, och man behöver vårdens resurser i större utsträckning än vad man har behövt tidigare. När vi får en åldrande befolkning betyder detta inte bara att vi får fler patienter i sjukvården. Vi får också allt fler inom sjukvården – erfarna medarbetare som har jobbat – som håller på att gå i pension. Detta skapar en brist på sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor, läkare, medicinska sekreterare och en lång rad andra personalgrupper inom svensk hälso- och sjukvård. Det är detta som vi – och i första hand landstingen – nu har att hantera. Från regeringens sida har vi därför valt att både rikta om de pengar som gick till den tidigare kömiljarden och att tillföra ytterligare resurser för att stärka kompetensförsörjningen inom svensk hälso- och sjukvård. Detta gör vi för att se till att det finns utbildad personal som kan arbeta på sjukhusen, i primärvården eller i andra delar av hälso- och sjukvården. För det är bara när denna personal finns där som vi på allvar kan komma åt de brister vad gäller väntetider som vi nu ser. Ett exempel är bristen på specialistsjuksköterskor. Vad är det som händer när det saknas specialistsjuksköterskor? Man kan till exempel inte genomföra nödvändiga operationer, eftersom man måste ha denna specialistkompetens på plats. Bristen på specialistsjuksköterskor gör att man inte kan genomföra en operation när man skulle vilja, trots att läkarna, sjuksköterskorna, undersköterskorna och en lång rad andra professioner finns där. Därför har regeringen byggt ut antalet platser i specialistsjuksköterskeutbildningen. har vi också en ny överenskommelse med Kommuner och Landsting där vi tillför för att man ska kunna få en studielön som man utbildar sig till specialistsjuksköterska. Detta gör vi eftersom vi ser att väldigt många potentiella kandidater till att bli specialistsjuksköterskor redan har jobbat som sjuksköterskor . De har därmed vant sig vid en inkomst och har familj och barn. De har helt enkelt inte råd att gå ned och leva på studiemedel. När vi nu tillför dessa 300 miljoner innebär det att man kan få en studielön och ha råd att utbilda sig till det som är en av de viktigaste resurserna inom hälso- och sjukvården. 7 (M): Statsrådet och hans socialdemokratiska kollega lutar sig tillbaka mot att de har gjort en hel del. Det stämmer att ni har presenterat saker – problemet är att detta har lett till en annan utveckling än både den som ni önskar och den som vi önskar. Då måste vi diskutera alla de frågor som ställer. Man avskaffade de framgångsrika redskapen – som kortade och till och med halverade köer – i stället för att göra om dem och göra dem ännu mer effektiva. Det finns ingen analys av varför detta skedde, mer än att det var av politisk karaktär. Man tog bort systematiken – mål, medel, prestation och incitament för att jobba med tillgänglighet och vårdköer. Det är därför patienter som och andra – det finns många sådana exempel – får vänta på att få tillgång till behandling. Man ska också bo på rätt plats i , och detta kan inte duga för en vänsterregering. Just nu är det allra bästa att bo i de tre alliansstyrda landstingen , och , enligt de öppna jämförelser som presenterades av . Detta duger ju inte. Då måste man göra om och göra rätt. Jag tar gärna matchen med statsrådet vad gäller resurser till kommuner och landsting . har här i riksdag föreslagit ännu fler välfärdsmiljarder än regeringen , men det valde Socialdemokraterna att tacka nej till. har också presenterat vårdreformer, som Socialdemokraterna än så länge tackar nej till. Regeringen har inga förslag på konkreta åtgärder för att vända de växande vårdköerna. Vi efterfrågar sådana förslag gång på gång. De finns inte på propositionslistan, utan de bereds fortfarande. Vårdreformerna uteblir, trots remissrundorna och trots att har haft tid att bereda dessa reformer. Propositionslistan är tom på vårdreformer. Detta duger inte i ett läge när vi är någonstans i närheten av längsta väntetider. Jag ställde därför frågan till statsrådet, framåtsyftande, i mitt första inlägg. Vilka nya konkreta åtgärder, med anledning av till exempel de öppna jämförelser som vi ser, är regeringen nu villig att vidta? Det finns ett antal statliga utredningar, som ligger i byrålådan hos statsråden på , som mycket väl kan göras om till konkreta vårdreformer. En del av remissvaren är dessutom jublande positiva, och ändå ligger de kvar i byrålådan hos statsrådet och väntar.