prot · H409101 · 2017-04-27 00:00:00 — Betänkandet som vi ska diskutera handlar om en rad frågor, men jag tänker fokusera på den fråga som kanske har debatterats mest här , och det är tillgången till kontanter och hanteringen av desamma. Problemen är välkända. På såväl landsbygden som i städernas förorter har allt fler bankkontor antingen försvunnit helt eller slutat med kontanter. Det här leder till att människor som i sin vardag nyttjar kontanter har svårare att göra så. Det är svårare att såväl ta ut som att sätta in kontanter. Ett minst lika viktigt problem är att företag och föreningar som i sin verksamhet tar emot eller hanterar mycket kontanter har svårt att bli av med dem. Det finns exempel på turistföretag i norra som tvingas köra tiotals mil med i kontanter för att över huvud taget kunna sätta in dessa kontanta medel på bank eller liknande. Det är ett problem som måste lösas. Det har i princip två lösningar. För det första måste vi fortsätta med utbyggnaden av digital infrastruktur, för ingen ska tro att det är något övergående att vi nyttjar allt mindre kontanter och att allt färre vill befatta sig med desamma. Utvecklingen med kort och Swish och liknande kommer att fortsätta, och den är i grunden mycket bra om och när allt fungerar. Det här bygger dock på att det finns bredband och mobiltäckning. Det finns inte i landets alla delar, och det är ett problem som måste lösas. Ett annat problem som måste lösas är självklart den faktiska hanteringen av kontanter. Vi kommer att, om än i liten utsträckning, behöva använda kontanter och fortsätta vilja använda kontanter. Vi kommer att ta emot besökare från hela världen för vilka det är naturligt att använda kontanter. Det kommer alltså att finnas ett behov av ett väl fungerande kontanthanteringssystem . Då är bara frågan hur man får det på plats. För mig är frågan förhållandevis enkel. Vi har ett system med säkra transporter mellan olika former av depåer och banker och handel, såväl till som från. Självklart är det detta som man måste utgå från. Det finns ett delat ansvar mellan en ganska bred flora av myndigheter som , länsstyrelser och . Det är ett ansvar som man delar med till exempel banker, handel och andra aktörer. Det är naturligt att det är i denna krets, möjligen i en lite mer renodlad krets, som man också löser problemet. Sedan kommer frågorna om vem som sätter upp riktlinjerna, vem som betalar och vilken aktör som i de enskilda fallen har det där sista huvudansvaret. Där finns det anledning att helt enkelt sätta ned foten och komma överens om vad som ska gälla. Den här frågan har utretts vid ett flertal tillfällen. Det som behövs är att vi kommer överens och lägger fast ett system som ska gälla framöver och som fungerar bättre än och suddar ut de vita fläckar som finns på den svenska kontanthanteringskartan . Diskussionen har i mångt och mycket handlat om vilken sorts utredning som är den bästa för att lösa problemet. Jag tror nog att de allra flesta är mindre intresserade av det. Det som är viktigt är att vi de facto kommer fram med en ny politik och kommer fram med en lösning så att vi kan lägga det här problemet bakom oss och gå vidare i våra liv. Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner Jag kan konstatera att när det gäller finansutskottets gebit och de frågor vi hanterar är just parlamentariska utredningar, när vi sitter tillsammans alla partier och försöker komma överens, de mest effektiva när det gäller att få saker på plats . Vi tvingade fram en parlamentarisk utredning om överskottsmål och liknande och passade där på att lösa ett antal frågor som till exempel hade bäring på budgetprocessen. I närtid kommer den utredning som ska se över riksbankslagen när det gäller alltifrån direktion och inflationsmål till kontanthantering att ha sitt första möte. Eftersom jag är en del av utredningen kommer jag på det mötet att föreslå att vi skyndsamt skriver ett delbetänkande, att vi skickar signalen från alla partier – i bästa fall – till primärt regeringen att nu måste vi lösa problemet. Jag tror att det är det snabbaste och mest verkningsfulla sättet att komma fram, och det är därför det är där vi väljer att agera. Den här frågan är inte betjänt av plakatviftande i utskottsinitiativ. Det som på allvar räknas är det som snabbast och bäst löser problemet, och det är precis vad och Alliansen ämnar göra. 129 (V) replik: är det parti som mest aktivt har bjudit in till seminarier och hearingar om kontanter. Man gjorde det så sent som i går. Men det har varit oklart vad vill göra. Man har varit tydlig med att man inte vill se någon egentlig lagstiftning men saknar till exempel helt följdmotioner här, vilket gör att vi inte vet vilka förslag egentligen är. Jag håller med om mycket av det som anför. Jag tycker att det är helt rätt att göra en koppling till bredbandsutbyggnad och mobiltäckning, som är en del av att lösa de här frågeställningarna på ett bra sätt. Jag tror att det är viktigt att politiken ser de breda dragen, hur samhällsutvecklingen hänger ihop. är en varm anhängare av att man ska lösa det här i den kommande , och det kan säkert finnas poänger med det. Det kan vara bra att vi kan gå vidare med våra liv, som säger. Vi måste lösa problemet , för fler utredningar behövs inte. Det är någonting vi har lärt oss: Utredningar kan man inte göra i all oändlighet. Om man är bostadsminister kan man ibland tro att man nästintill kan bo i en utredning, men så är faktiskt inte fallet. Problemet här är att säger att han vill lösa problemet men inte kommer med något förslag på hur. Det är det jag undrar över, – hur du tänker att du ska kunna gå vidare med det. Jag känner någonstans att ni har dubbla lojaliteter. Ni vill landsbygden väldigt väl; ni talar om att klyvs och att ni ser stora brister i att vi får ökade regionala skillnader i . är ni storbankernas bästa kompis och väldigt oroliga för att stöta er med dem. Vilka åtgärder vill du egentligen se? 130 (C) replik: Jag ska vara mycket öppen med att jag har ändrat mig angående behovet av lagstiftning och åtgärder från statens sida. Jag hoppades länge att det här problemet var någonting som berörda aktörer skulle lösa eftersom politiken har blivit allt tydligare med att situationen inte duger – någonting måste hända; ett antal problem måste lösas. Jag hoppades att det skulle räcka med den signalen, för det allra bästa vore om man slapp lagstifta och slapp reglera detta. Det blir väldigt lätt alltför snåriga regleringar. Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner Jag försökte vara så tydlig jag kunde i mitt anförande. Jag tror att lösningen kommer att vara en kombination av hårdare krav på dem som kontanter runt vårt land. Det handlar inte minst om det bolag som bankerna äger tillsammans som handhar bankomaterna. Jag tror att handeln kommer att vara en del av den lösningen. Men i vissa fall när det gäller orter som helt och hållet saknar såväl bankomat som bankkontor och liknande tror jag att det kan finnas anledning för staten – möjligen i form av , möjligen i form av någon annan lämplig gren av vår offentliga sektor – att, i likhet med fallen med trafik till och nattåg till övre , faktiskt upphandla och se till att den delen av den grundläggande servicen finns på plats. Jag tror inte att det är så enkelt att man bara kan lägga hela denna fråga i en enda aktörs knä och säga: Lös problemet! Jag tror att det kan föra med sig nackdelar. Jag tror att lösningen kommer att vara lite mer nyanserad än så. Men faktum kvarstår: Det finns ett problem att lösa, och det finns ett antal aktörer som måste ta tag i det gemensamt. Långbänkar och ytterligare utredningar duger inte. Vi förväntar oss resultat. 131 (V) replik: Jag tycker att det är ett bra svar som ger. Han är tydlig med att alla åtgärder finns på bordet och att det snarare handlar om att alla aktörer tillsammans skulle kunna lösa saken. Att det kan kräva lagstiftning tolkar i vart fall jag in i svar. Jag har i denna debatt blivit anklagad för att föra plakatpolitik. Jag måste ändå säga att jag välkomnar att alla andra partier nu säger sig vilja lösa frågan och komma med konkreta åtgärder. Jag tror ju att det förslag som har lagt som följdmotion till den här propositionen och det som har skissat på med en flexibel lagstiftning faktiskt är det mest långtgående och seriösa förslag som någon har tittat på. Andra förslag som jag har hört i debatten har varit ganska dåligt utredda. Jag känner ibland att man lite grann skjuter från höften. Jag tycker att det är jättebra om den här utredningen inte gör det utan tittar seriöst på alla åtgärder som finns och kommer med ett förslag. Jag önskar utredningen och och alla andra som sitter i den stort lycka till. Det blir spännande att se hur ni ska klara av att lämna ett delbetänkande till , som det står i direktiven. Det är jag inte säker på att ni kommer att lyckas med. Men ni kanske lyckas få alla partier i att tillsammans komma fram till en lösning så att vi kan gå vidare med våra liv, som sa, och ha detta problem löst. 132 (C) replik: Jag tror också att det kommer att bli svårt att hinna till . För alla som kanske inte är insatta i alla detaljer i handlar det om att vi före valet måste lägga fram förslag som har bäring på grundlagsändringar. Om vi har det måste första beslutet fattas före valet. Det kan bli svårt att hinna, och det beror helt och hållet på att det har tagit väldigt att få igång utredningen efter fattat beslut. Vi bestämde att utredningen skulle tillsättas . Jag vet inte vad regeringen har gjort . Kanske har de fikat med storbankerna; vem vet? Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner Som tur är kommer det mer tid , vilket ger oss tid att lösa den här frågan. Men det får inte ta för mycket tid. 133 (M): Jag vill börja med att instämma i allt som framförde tidigare. Jag ska bara uppehålla mig vid själva kontanthanteringsfrågan. Jag tycker att diskussionen i den här frågan har varit lite orättvis mot bankerna. Det finns ett antal banker som faktiskt erbjuder den här servicen och tänker fortsätta göra det. Jag kan som exempel nämna hemma i min valkrets, som inte har några planer på att stoppa kontanthanteringen så länge kunderna efterfrågar den. Men visst är det här ett problem, väl beskrivet av såväl som och tidigare i debatten. Själv motionerade jag om ett behov av någon form av lagreglering . Även om det låter lite dystert i debatten, framför allt från sida, måste jag säga att jag ser ganska positivt på detta. sa också lite om det på slutet. Jag tycker att det känns bra att alla partier nu verkar vara på banan och faktiskt ser problemet. Det är ett samhällsproblem som är snabbt växande, vilket vi påmindes om av senast man besökte finansutskottet. Vi gjorde ett försök att göra ett tillkännagivande i finansutskottet, Alliansen tillsammans med . Det stoppades av , som stödde regeringens linje. Därför kom vi ingenstans med det tillkännagivandet. Vi övervägde om vi skulle göra det även , men vi kände inte att det var någon framkomlig väg i det här läget. Problemet med förslag till lagstiftning är att ni gör det lite för enkelt för er. Det kan slå helt fel. Vi vet att risken finns om man skulle lagstifta om en skyldighet för alla banker att ha kontanthantering att det skulle bli ganska orättvist mellan bankerna. Vi vet också att det finns ett antal nischbanker som redan när de startade inte hade några som helst planer på att bedriva någon kassaservice och inte har den möjligheten . De har helt enkelt inte en sådan struktur att de kan ha några kassor över huvud taget. Det som kom fram i replikskiftet mellan och , det här om samverkan mellan olika aktörer, tror jag är enda vägen framåt. Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner Jag ser en möjlighet eftersom bankerna samarbetar om ett bankomatsystem. De skulle också kunna samarbeta om ett kassahanteringssystem. På orter där det finns ett antal olika bankkontor borde man kunna enas om att något av de kontoren erbjuder kassaservice och att bankerna delar på kostnaden för detta, kanske tillsammans med andra aktörer. Jag tror att det finns alla möjligheter att komma framåt. Jag tar löfte på allvar, när han säger att han tänker föreslå ett delbetänkande. Annars delar jag faktiskt och även oro för att det tar innan denna stora utredning, som inte ska vara klar förrän , är i mål. Så ett delbetänkande är nog ett absolut krav. Sedan tycker jag att vi ska se fram emot att i närtid bjuda in finansmarknadsminister till utskottet och fråga honom hur regeringen avser att agera i denna fråga, vilket vi faktiskt enades om i finansutskottet. Låt oss nu ta chansen att lyssna på vad han säger! Och om vi inte är nöjda med det han säger får vi väl återkomma i finansutskottet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 15 Väg- och fordonsfrågor betänkande 2016/17:TU14 Väg- och fordonsfrågor (prop. 2016/17:112) 134 (MP): Jag yrkar bifall till reservation nr 1, och i övrigt står jag bakom betänkandet för räkning. kan vi säga att vi har ett lackmustest framför oss, som handlar om ifall man menar allvar med att fasa ut fossila bränslen ur transportsektorn – ja eller nej. Detta begrepp, som vi har talat om i kammaren, lanserades i en bilaga till en budgetproposition från alliansregeringen. fanns det ett övergripande klimatmål för hela transportsektorn, men under alliansregeringen bytte man ut målet: Man skulle ha en fossilbränsleoberoende fordonsflotta. Det var lite oklart vad detta betydde, tyckte många, inklusive den dåvarande regeringen, så man tillsatte en utredning som resulterade i ett betänkande: Fossilfrihet på väg, SOU 2013:84. Detta betänkande debatterade vi , och då tror jag inte att någon sa något annat än att det är klart att vi inte vill ha ett framtida transportsystem som är sårbart, som påverkar klimatet negativt eller som innebär miljöolägenheter för människor, vilket förbränning av olja faktiskt ger upphov till i form av skadliga luftföroreningar. Men det är en sak att stå bakom ett övergripande mål och en helt annan sak att stå bakom de åtgärder som leder dit. Även om det finns väldigt mycket mer att göra vill jag med bestämdhet hävda att samarbetsregeringen har lanserat flera olika förslag som, om de genomförs, minskar beroendet av fossila drivmedel i transportsektorn. Vi har också framför oss en ny nationell plan –29, där regeringen har goda möjligheter att underlätta för både företag och enskilda att förflytta sig med mindre klimatpåverkan genom att koncentrera sig på att bygga ut nya stambanor och järnvägar. Men det vi ska debattera är väg- och fordonsfrågor, och hur hänger detta ihop? Jo, det hänger ihop såtillvida att det handlar om fördelning av transporter mellan väg, järnväg och sjöfart. Energiåtgången skiljer sig drastiskt, och mängden fossila drivmedel för transport av samma antal ton är mycket olika beroende på om man använder väg, järnväg eller sjöfart. Bäst är faktiskt sjöfarten såtillvida att friktionen är väldigt liten när ett fartyg möter vatten, om fartyget inte har för hög hastighet. Därefter kommer järnväg. Stålhjul mot räls är också mycket energieffektivt. För gummihjul mot asfalt, däremot, och ännu mer för flygplan mot luft, är energiåtgången mycket större. Det är bakgrunden eller huvudmotivet till att samarbetsregeringen säger att det är viktigt att fördelningen mellan väg, järnväg och sjöfart är sådan att man minskar beroendet av fossila drivmedel. Vi kanske inte kan berömma oss över att detta är samarbetsregeringens egen upptäckt, utan detta har skrivits i rapporter från , , – ja, i princip alla, : För att nå klimatmål och minska beroendet av olja är det viktigt att minska långväga lastbilstransporter och gynna en bättre kombination av väg, järnväg och sjöfart. Hur gör man då det? I , som vad jag kan förstå var flaggskepp under den förra regeringen, talar man väldigt tydligt om att 2012 sa att en ökning av lastbilstransporter och en kraftig tillväxt av godstransporter enligt tillgänglig kunskap sannolikt är svår att förena med klimatmålen. påpekar att trafikutvecklingen inte är förenlig med klimatmålen om man räknar med den prognostiserade ökningen av långväga vägtransporter. Därför föreslår utredningen diverse olika saker: i första hand kilometerskatt för lastbilstransporter, men också andra styrmedel som syftar till att järnväg och sjöfart ska få ett bättre konkurrensförhållande gentemot vägtrafiken när det gäller långväga transporter. Vad är det då regeringen föreslår? Jo, regeringen är intresserad av klimatmålen men också av att det fungerar bra för näringsliv, företagande och sysselsättning. Går detta att kombinera? Ja, det gör det. Man har tittat på var det kan vara ändamålsenligt för lastbilar att vara tyngre och har då sett att det framför allt är vid transport av skogsråvara till förädling. Där är i princip, på de ställen som pekas ut i utredning, järnväg och sjöfart inte tillgängliga alternativ. Därför har regeringen ställt sig positiv till att man inför en ny bärighetsklass för att kunna använda eller tyngre lastbilar just i detta sammanhang. Vi påpekar att det handlar om att vårda vägarna men också se till att lastbilarnas utökade möjligheter till tyngre transporter inte leder till att transporter tas från sjöfart och järnväg. Varför gör vi det? Det beror på att vägarna faktiskt inte bara är till för lastbilar. För människor utanför städerna är vägarna kanske helt avgörande för att man ska komma till och från arbete eller studier och för att man ska kunna umgås och träffas. Vägarna är också till för tvåhjuliga fordon med och utan motor och för bussar. Man måste ta hänsyn till det när man utformar reglerna för transporter. Det förefaller mig väldigt märkligt att Alliansen i detta sammanhang har så liten respekt för att glesbygdsbefolkningen behöver vägarna för sina egna transporter. Vi har för all del anledning att ta ansvar för näringslivet, men det är faktiskt de människor som bor utanför städerna som behöver långsiktigt hållbara vägar. Om detta visste jag inte så jättemycket när jag kom in i 1998, för i har vi inte tjälskador på vägarna; vi har inte ett sådant klimat. Men i en ganska stor del av är det viktigt att man värnar vägen när det pendlar mellan plus och minus och är bitvis fruset och bitvis inte. Då är vägarna sköra. Detta är anledningen till att många länder värjer sig mot tyngre transporter: Det skadar inte bara ytbeläggningen på vägen utan även själva vägkroppen. skrev jag en riksdagsmotion om långsiktigt hållbara vägar, och då hade jag anledning att sätta mig in i dessa samband lite mer. Detta bör man ha väldigt stor respekt för så att man inte ökar tyngden på lastbilarna annat än när det verkligen är nödvändigt. Den bedömningen har regeringen gjort i den proposition som lagts fram, och det är också detta vi ställer oss bakom i reservation nr 1. Detta är lackmuspapperet: Menar man allvar med fossilfrihet på väg eller inte? Man kan inte å ena sidan säga att man vill ha en minskad fossilanvändning i godstransporterna och å andra sidan säga att det ena transportslaget ska få större kapacitet utan någon förändring för de andra två. Då menar man ju inte allvar. Jag skulle också vilja ta upp en annan fråga. Den handlar om busstrafik. Det finns glädjande nog en ökad efterfrågan på busstrafik, och har bussar svårt att få plats med tillräckligt många resenärer. Därför har regeringen låtit Transportstyrelsen utreda möjligheten att ha släpbussar eller längre bussar. Det är ganska vanligt i och några andra länder. För mig synes det ganska kostnadseffektivt att man, i stället för att alltid köra med långa bussar, kan ha en släpbuss i högtrafiktid. Detta har Transportstyrelsen utrett, och jag vet att frågan bereds i . Det är en poäng att vi låter busstrafiken vara konkurrenskraftig. Det är en poäng att man beaktar den hastighet som finns för de olika transportslagen, om vi nu menar allvar med att människor ska kunna byta bilpendling mot kollektivtrafikpendling. Då förefaller det olämpligt att begränsa hastigheten på vägar som för biltrafiken tillåter betydligt högre hastigheter. Ur trafiksäkerhetssynpunkt är det också en poäng att de olika fordonen har så lika hastighet som möjligt. Längre bussar är betydligt trafiksäkrare än dubbeldäckare, särskilt på landsbygden, där det kan blåsa mycket. Vi erfar det i . Vi gillar att åka med våra nya dubbeldäckare, Skåneexpressen, men de är väldigt vindkänsliga. Kanske några av dem skulle vara längre bussar i stället för högre. 135 (S): Vi ska nu ta ställning till trafikutskottets betänkande 14 Väg- och fordonsfrågor. Detta betänkande innehåller även regeringens proposition 2016/17:112 Godstrafikfrågor. Låt mig först yrka bifall till utskottets betänkande i alla delar, utom där vi har reservationer. Jag yrkar därmed även bifall till reservation 1. Jag står naturligtvis bakom även reservation 4, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1. I sin motivering till sitt bifall till regeringens godstrafikproposition framhåller utskottet att man redan från den dag beslutet att tillåta 74-tonslastbilar på våra vägar fattas borde öppna hela vägnätet för denna trafik. Jag tycker att det vore mycket olyckligt om vi gick på den linjen. Först och främst håller stora delar av det statliga och kommunala vägnätet inte en standard som möjliggör denna tyngre trafik. Såväl gamla vägbanor och broar som vägtrummor har inte den kvaliteten att det skulle vara möjligt med denna tyngre trafik. Men öppna då där det håller, säger utskottet. Inte heller det är en ansvarsfull linje. För det första kostar det pengar, och det finns ingen gemensam allians- eller SD-finansiering av detta. Det är ju dessa partier som står bakom det tillkännagivande utskottet vill ge till regeringen. För det andra säger man i sina motiveringar att man då inte skulle behöva skylta om vägarna för att tala om var trafiken är möjlig. Men det kan ju bara göras om man föreslår att elektroniska begränsningar om var man kan köra införs. Några sådana förslag finns inte. Även detta kostar pengar, och inte heller här finns det någon gemensam finansiering, så det hela kanske faller på sin egen orimlighet. Vi från regeringssidan anser att vi nu genomför ett första steg med ett väl definierat vägnät som öppnas. Låt oss sedan ta öppnandet av fler vägar i den takt som ekonomi, trafiksäkerhet, hållbarhet och industrins behov tillåter och motiverar. Jag kan exempelvis se framför mig att östra , där varken järnväg eller sjöfart finns, skulle kunna vara ett område man diskuterar för nästa steg. Men det förutsätter att man kan få sammanhängande nät, där vägar, broar och vägtrummor klarar av denna trafik. är jag inte helt säker på att det funkar ens i östra . måste visa att det gör det innan man kan öppna det nätet. Jag vill i det här sammanhanget direkt varna för att vi i skulle lägga oss i trafiken på enskilda vägsträckor. Det ligger snubblande nära när man följer de olika lobbyorganisationernas inlägg i frågan, och i och för sig också majoritetens förslag. Det får aldrig och kan aldrig vara uppgift att gå in i dessa detaljfrågor. Vår diskussion och våra beslut måste gälla principerna. Jag vill med detta ha sagt att det är en klok ordning att det är och ingen annan som beslutar om vilka vägar och under vilka förutsättningar dessa vägar ska trafikeras även av tyngre fordon. I detta sammanhang bör man kanske också erinra sig att åtgärden att tillåta 74-tonsekipage på våra vägar bygger på tre principer: Det ska vara bra för klimat och miljö, det ska främja trafiksäkerheten, och det ska inte riskera framtida värden som rör hållbarhet och bärighet. Det är mot bakgrund av dessa värden vi nu med stolthet kan fatta beslut om att tillåta 74-tonsekipage på våra vägar. Det här betänkandet tar också upp frågan om längre fordon, framför allt längre lastbilar. Här måste man höja ett varningens finger för ett alltför frikostigt användande av längre fordon. Om man skulle tillåta dem finns det en risk för att vi skulle få en marknad där utländska dragbilar skulle komma in i och dra runt olika släpvagnskonstruktioner.