prot · H40991 · 2017-04-04 00:00:00 — § 12 Svar på interpellation 2016/17:386 om bristande koordinering mellan svenska och norska trafikmyndigheter 34 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att stärka koordineringen mellan svenska och norska trafikmyndigheter. har även frågat mig om det är min uppfattning att de åtgärder som föreslogs i åtgärdsvalsstudie svarar upp mot det framtida behov som finns inom stråket –. Att förbättra förutsättningarna för att människor och företag ska välja tåget för sina transporter i större omfattning än är en prioriterad uppgift för regeringen. Det är vidare regeringens mening att utvecklingen av gränsöverskridande transportinfrastruktur bör främja både person- och godstransporter och alla trafikslag. Det ska finnas ett samarbete mellan länderna i fråga om infrastrukturplanering som kan utvecklas. Själva planerna är dock även fortsättningsvis en nationell angelägenhet. En åtgärdsvalsstudie är en metod som använder i tidiga skeden för att genom att tänka trafikslagsövergripande och tillämpa fyrstegsprincipen identifiera problem och behov inför eventuella åtgärder i transportsystemet. Det är alltså inte något underlag som överlämnas till regeringen. Jag noterar dock att på sin hemsida anger att det som presenterats är en delrapport som innehåller en sammanställning av stråkets förutsättningar och identifierar brister i infrastrukturen. Den anger också mål för utvecklingen av transportsystemet. I det fortsatta arbetet kommer att genomföra fördjupade analyser av åtgärdsförslagen för att presentera ett underlag för fortsatt planering. Jag utgår från att dessa studier kommer att kunna utgöra ett av flera underlag i pågående arbete med åtgärdsplaneringen för planperioden –2029. Regeringen avser att fastställa den nationella planen samt de ekonomiska ramarna för länsplanerna . Jag kan inte föregripa detta arbete. Den åtgärdsvalsstudie för stråket –som interpellanten nämner är ett av flera bra exempel på pågående samarbete mellan transportmyndigheterna i och . leder studien av resor och transporter inom stråket mellan och , men den genomförs i samarbete mellan många olika parter på olika nivåer, bland annat norska och Statens vegvesen. Det finns även andra exempel på samarbete mellan transportmyndigheterna. På uppdrag av den norska regeringen har i nära samarbete med gjort en studie om sträckan –, för att tillsammans komma fram till vilka åtgärder som bäst ökar den befintliga banans kapacitet. Jag har med anledning av ovanstående inte för avsikt att vidta några åtgärder för att stärka koordineringen mellan svenska och norska transportmyndigheter. 35 (M): Tack, infrastrukturministern, för svaret! Det är extra lägligt att ha denna debatt om stråket –, med tanke på att har sin session här i huset . Jag vill inledningsvis påminna om att är största exportmarknad. Bara varuexporten till uppgick till 120 miljarder . har exporten till ökat med . Vidare är det fler som arbetspendlar till än till . I mitt eget län jobbar av befolkningen eller var tjugonde värmlänning i . För att sätta detta lite mer i perspektiv kan jag konstatera att vi har så mycket handel med som vi har med . Utvecklingen av den norska ekonomin och främjandet av en stark infrastruktur i alla dess delar mellan och borde vara ett starkt svenskt intresse. Vi vet att stråket –präglas av en stark befolkningstillväxt. Det innebär att infrastruktursatsningarna inom stråket kommer att bli allt viktigare för att svara upp mot ett växande behov. Jag vill uppmärksamma infrastrukturministern på en artikel i i förrförra veckan. Den skrevs av vd:arna för handelskamrarna i , , och . De pekade på att de stora bristerna i infrastrukturen inom stråket –utgör en stor hämsko för företagande och entreprenörskap. I grunden handlar allt detta om att avståndet mellan och är jämförbart med det mellan och . Det är jämfört med till , men tar det extra att åka tåg från till jämfört med . Detta har präglat resandet i . Jag kan konstatera att tåget har av marknaden för –men av resandet mellan och . I åtgärdsvalsstudie för stråket –påpekas att tågresandet har stor potential om man hanterar de brister som finns utmed stråket, vilka är betydande. Enligt ÅVS:en finns det brister i drift och underhåll av järnvägen och i punktlighet på grund av högt kapacitetsutnyttjande, det är ojämn standard på järnvägen som påverkar hela stråket och det är bristande redundans, inte minst för att det är enkelspår på Värmlandsbanan och Kongsvingerbanan. Jag kan konstatera att Värmlandsbanans beläggning har ökat med och att numera klassar den som överbelastad. Som infrastrukturministern säkert känner till finns ett initiativ som heter 2.55 och som påbörjades av Region , och Region . Initiativet växer starkt. Vi ska ha ett seminarium här i , som infrastrukturministern är hjärtligt välkommen att delta i om hon vill. Detta är ett initiativ för att få igång diskussionen, kopplat till stråket –. Med anledning av detta och i ljuset av den starka befolkningstillväxten och de stora brister som finns utmed stråket –vill jag fråga infrastrukturministern om hon är tillfreds med de planerade satsningarna på järnvägen. 36 Statsrådet (S): Det blir delvis två frågor parallellt. Interpellationen handlade egentligen om samverkan mellan myndigheter i de två länderna. Jag kan nämna att jag så sent som – egentligen mycket tidigare – tog initiativ till ett möte mellan de nordiska transportministrarna, inte för att ha en gemensam planering på detaljnivå utan för att säkerställa att vi uppmärksammar behoven av fungerande gränsöverskridande transporter. Det handlar både om godsflöden och om arbetspendling, som utgör en viktig del av alla våra ekonomier. Beroende på var i man befinner sig har vi gränshandel, godstrafik och arbetspendling mellan och i norr, mellan och längs stora delar av västra och mellan och i söder. Detta är viktiga frågor, och därför skrev vi en hel del i den infrastrukturproposition som fattade beslut om . De gränsöverskridande transporterna både för gods och för personer bör uppmärksammas mer. Man har inte riktigt haft det perspektivet i tidigare planeringsomgångar, men jag hoppas att vi med både de tydliga skrivningarna i propositionen och flera av de pågående projekt som bland andra är involverat i ska få en tydligare koppling. Det finns flera exempel, och jag nämnde några i mitt interpellationssvar. och Lofotenbanan är ytterligare exempel. Det förstudiearbete som pågår om Kvarkentrafiken är ett annat, liksom Haparandabanan. Inte minst det projekt som handlar om uppbyggnaden av ett gemensamt trafikledningssystem för vägtrafik är ytterligare ett exempel. Det händer alltså en hel del på detta område. I den delen har vi tagit kliv i rätt riktning för att säkerställa en gemensam syn på vilka behov vi har. Den andra frågan, som det andra inlägget handlar mer om, är hur infrastrukturen som sådan utvecklas och hur man bedömer standarden, upprustningsbehoven och så vidare. Det är en fråga som vi återkommer till i den nationella planen. Den nuvarande nationella planen, som arbetar utifrån, fattade den dåvarande borgerliga regeringen beslut om 2014. Om man är missnöjd med prioriteringarna i den får man vända sig till den dåvarande regeringen. 37 (M): Tack, statsrådet! Som statsrådet känner till har tillkännagett för regeringen att man vill se en bättre koordinering mellan trafikmyndigheterna på båda sidor av gränsen. Det finns starka skäl för detta. Om vi återigen tar upp den åtgärdsvalsstudie som har producerat kan vi konstatera att det uttryckligen står att har blivit ett stort hinder för funktionella regioner. I ÅVS:en pekas också på att det inte finns någon gemensam svensk-norsk trafikplan och att det finns stora problem på nationell nivå men även på regional och lokal nivå när det kommer till både transport och den fasta infrastrukturen. Det står att det saknas gemensamma prognosmodeller för att räkna på samhällsnyttan av infrastruktursatsningarna över gränsen, och det finns ingen gemensam målbild som kan vara vägledande för infrastrukturen över gränsen. Det återstår fortfarande en hel del arbete för att effektivisera de satsningar som sträcker sig över . I ÅVS:en pekas också på ett bristande engagemang i slutnoderna – och – och att det är andra kommuner och regioner som driver på de stråkgemensamma frågorna. Allt detta utgör i mina ögon en rätt stor brist och ett problem, inte minst mot bakgrund av hur omfattande handeln är med , i det här fallet, och hur nära näringslivskontakterna är. Som statsrådet känner till har resandet mellan och ökat starkt sedan SJ satte in snabbtåg för lite . Inte minst har resandet ökat mellan och , där vi har sett en ökning med . Det är alldeles utmärkt. Jag vet en rad företag som har etablerat sig i för att använda den geografiska närheten till den norska marknaden. vet vi nu att denna utveckling påverkas av att norrmännen planerar att genomföra en ombyggnation mellan Kongsvinger och Lillestrøm. Den kommer att genomföras . Det är utmärkt att norrmännen investerar i tågtrafiken, inte minst för att godstrafiken ska kunna flöda. Men det kommer att bli ett hack i flödet mellan och . Anledningen till att jag nämner detta är för att jag tycker att det är ett symtom på den bristande koordinering som finns mellan trafikmyndigheterna. Jag undrar därför återigen om infrastrukturministern har något besked i detta enskilda fall eller om hon är tillfreds med den samverkan som finns mellan trafikmyndigheterna. 38 Statsrådet (S): Jag tror att jag uttryckte mig ganska tydligt i mitt tidigare inlägg. Vi ser att det finns ett stort behov i fråga om detta, och det har inte fungerat tillräckligt bra tidigare. Men vi tar nu flera steg för att förbättra samsynen i fråga om hur behoven av den gränsöverskridande trafiken ser ut, det vill säga att man inte bara ser behoven fram till nationsgränsen utan beaktar den gränsöverskridande trafiken i åtgärdsvalsstudier och i behovsanalyser. Där har , i och med de skrivningar som är mycket tydliga i infrastrukturpropositionen, fått en fingervisning om att detta är viktigt. Det finns ett antal exempel där detta fördjupas bit för bit. Jag vill framhålla, för att vi ska hålla isär saker och ting, att de citat som nämns här inte är en del av synpunkter eller slutsatser, utan det är synpunkter som har inkommit från andra intressenter. Men icke desto mindre är det viktigt att vi fortsätter att utveckla till exempel ett gemensamt prognosinstrument. håller, på regeringens uppdrag, på att utveckla gemensamma prognosinstrument med när det gäller den gränsöverskridande trafiken. Jag tror att det är viktigt att vi har en motsvarande utveckling när det gäller att titta på hur man mäter behov och samhällsnytta också tillsammans med och kanske med . Detta är alltså ett utvecklingsarbete som pågår. Jag är inte nöjd, eftersom det inte har fungerat tillräckligt bra. Det fungerar lite bättre . Vi har ett antal olika projekt eller utvecklingsinsatser på gång och igång, och vi behöver säkert gör mer på detta område. Eftersom en av de punkter som nämndes här handlar om att vi inte har en gemensam plan, vill jag nog hävda att vi inte ska ha det heller. Vi måste nämligen som regering kunna göra en prioritering utifrån våra nationella förutsättningar. Skulle vi ha en gemensam nordisk infrastrukturplan är frågan hur den i så fall skulle förhålla sig till de nationella prioriteringarna. Skulle den uppfyllas först, och skulle man sedan använda resten av medlen till det som också behöver göras? Jag tror att det är viktigt att vi så att säga bedömer dessa objekt och insatser i samma process som vi bedömer alla andra objekt och behov. I den delen är jag inte beredd att gå vidare med en gemensam och övergripande nordisk plan. Däremot arbetar vi redan med det i alla andra delar – att säkerställa att vi har en bättre koordinering. 39 (M): Jag är rörande enig med infrastrukturministern om att en gemensam nordisk infrastrukturplan inte ligger i korten. En sådan skulle snarare komplicera. Men det som åtgärdsvalsstudien pekade på var att det var ett problem att man bland annat inte hade någon gemensam målbild. Jag vill också passa på att konstatera att åtgärdsvalsstudie för –belyser infrastrukturens alla delar. Man pekar också på att det finns ett stort investeringsbehov även på vägsidan, vilket vi känner till nationellt. Ytterst är det bra vägar som ger merparten av alla människor utanför storstadsområdena allra störst nytta i vardagen. E18 utgör lite grann kroppspulsådern mellan och . passerar miljoner bilar över på den. Vi vet att man har investerat ganska kraftfullt på den norska sidan, ända till från . Men vi vet också att vi på den svenska sidan ligger efter. Det är framför allt väster om , som ministern säkert känner till. Åtgärdsvalsstudien pekar på att det är mycket angeläget att det är mötesseparerad väg utmed hela E18, och så är det inte . Det är mycket viktigt, inte minst för trafiksäkerheten, att vägen är mötesseparerad. Personligen skulle jag gärna se att E18 var motorväg hela vägen. Därför undrar jag hur ministern ser på förutsättningarna för att faktiskt göra hela E18 mötesseparerad och om det är prioriterat. Avslutningsvis nämns det också i åtgärdsvalsstudien att investeringarna i slussarna i är viktiga med tanke på den stora belastning som finns utmed stråket –. Därför undrar jag också om ministern kanske har något besked om detta. Kan vi förvänta oss en ombyggnation av slussarna i , vilket är angeläget för Vänersjöfarten? 40 Statsrådet (S): diskuterar vi två olika saker . Den ena frågan handlar om koordinering. Där har jag svarat att det är viktigt med en ökad koordinering. Det har inte varit tillräckligt utvecklat, och vi behöver fortsätta att utveckla både samsyn och bättre samverkan också i konkreta objekt och så vidare samt åtgärdsvalsstudier och behovsanalyser. Där är vi helt överens. Den andra frågan handlar om vilka åtgärder som vi ska vidta och prioritera i nationell plan. Det är en helt annan fråga. Där avser regeringen att återkomma med besked . lämnar vi inga besked om enskilda objekt, vare sig när det gäller slussar, vägar eller järnvägar. Där ber vi att få återkomma. Däremot finns det stora brister runt om i landet, eftersom vi har underinvesterat i infrastruktur under en . Det gäller inte minst järnvägsunderhåll. Jag kan konstatera att när det gäller just sträckan –har man med ganska små åtgärder och ökad kvalitet i befintlig bana – och att man valde att sätta in en annan typ av tåg – och med ganska enkla medel och inte jättestora ekonomiska insatser lyckats minska restiden ganska dramatiskt. Det har gett ett resultat i form av ökat resande och ökad attraktivitet. Där behöver vi naturligtvis också säkerställa att vi väljer kostnadseffektiva och samhällsekonomiskt kloka åtgärder för att åstadkomma så stor nytta som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2016/17:384 om sjukfrånvaron i offentlig respektive privat välfärdsverksamhet 41 Socialförsäkringsminister (S): har frågat statsrådet vilka slutsatser statsrådet drar av resultaten i rapporten om att sjukfrånvaron är lägre i privat välfärdsverksamhet jämfört med i offentlig välfärdsverksamhet, och vilka åtgärder detta föranleder från statsrådets sida. Frågan har överlämnats till mig. Sjukfrånvaron har ökat med . Sjukfrånvaron har ökat inom alla sektorer på arbetsmarknaden. I den rapport från som hänvisar till framgår att antalet sjukfall är störst inom kommunerna, följt av landstingen, staten samt den privata sektorn. Enligt kan en del av skillnaderna i sjukfrånvaro mellan olika sektorer förklaras av arbetsmiljöproblem i verksamheter såsom vård, skola, omsorg och socialtjänst inom den kommunala och landstingskommunala sektorn. Andra förklaringar kan vara skillnader i organisation och ledarskap, anställningsformer och avtalsförhållanden, de anställdas köns-, ålders- och utbildningssammansättning samt verksamhetens inriktning och innehåll. Att skillnader i sjukfrånvaro inom en viss bransch beror på just privat eller offentlig driftsform är dock inget som visar. Driftsformen är således endast en av flera förklaringsfaktorer. Regeringens mål är en långsiktigt låg och stabil sjukfrånvaro för både kvinnor och män. Avgörande för en sådan utveckling är att arbetsmiljön förbättras. Detta gäller särskilt den psykosociala arbetsmiljön på kvinnodominerade arbetsplatser i vård, skola och omsorg. Jag vill därför lyfta fram betydelsen av de nya föreskrifterna från om organisatorisk och social arbetsmiljö. Föreskrifterna kommer att vara ett verktyg för att förebygga sociala och organisatoriska arbetsmiljörisker och att tydliggöra ansvaret för dessa frågor. Jag kan konstatera att det har blivit ett ökat fokus på dessa frågor i och med de nya föreskrifterna. Även om sjukfrånvaron varierar mellan olika sektorer och branscher behöver det vidtas åtgärder inom samtliga sektorer på arbetsmarknaden. Det är därför glädjande att arbetsmarknadens parter för såväl den landstingskommunala som den statliga och privata sektorn på ett mycket positivt sätt svarat på regeringens initiativ om partsgemensamma insatser för friskare arbetsplatser och minskad sjukfrånvaro. Inom samtliga dessa sektorer vidtas , utifrån de avsiktsförklaringar som parterna kommit överens om, insatser för att möta respektive sektors särskilda utmaningar. Att insatserna är anpassade till situationen inom respektive sektor och bransch är en förutsättning för att nå önskvärt resultat. Jag har återkommande möten med arbetsmarknadens parter för att följa upp parternas arbete och diskutera pågående, planerade och framtida åtgärder som bidrar till friskare arbetsplatser och en långsiktigt stabil sjukfrånvaro. 42 (M): Jag tackar ministern för svaret. menade LO att det inte fanns några skillnader i antalet sjukskrivna i offentlig respektive privat välfärdssektor. LO menade att eventuella skillnader i så fall berodde på statistiska fel. Det är viktigt att belysa problemen och inte försöka mörka dem. Det tror jag att vi är många som anser, för det är först då detta går att förändra. Därför är det väldigt bra att har gjort den här rapporten, för nu finns det svart på vitt. Båda sektorer kan också lära mycket av varandra för att få ned sjuktalen. Den nya statistiken från visar att kvinnor inom vård- och omsorgsbranschen, särskilt de som arbetar på boenden för äldre och funktionsnedsatta, har högst sjukfrånvaro av alla grupper på arbetsmarknaden. visar statistiken att privata företag inom just vård- och omsorgsbranschen har lägre sjukfrånvaro. I rapporten redovisar antalet startade sjukfall som varat längre än per 1 000 sysselsatta , uppdelat på bransch och sektor. Sedan kan det – förhoppningsvis – bli så att fortsätter att bryta ned statistiken så att vi kan få ett ännu bättre underlag. Antalet sjukskrivningsdagar ger en bra beskrivning av pågående sjukfrånvaro och inkluderar även de långa sjukfallen, som startade . Privat sektor har betydligt lägre sjukfrånvaro generellt, för både kvinnor och män, jämfört med övriga sektorer. Av dem man analyserat arbetar dock flest kvinnor och män i den privata sektorn. , som är chef för , kommenterar rapporten på ett väldigt intressant sätt. Han säger att det finns drivkrafter i privat sektor som gör att sjuktalen är lägre, och han menar att till exempel högre chefstäthet kan vara en sådan sak. Det är högre chefstäthet hos privata arbetsgivare än det är hos offentliga, och det skulle kunna vara orsaken. Om det finns fler chefer upptäcks signalerna tidigare. Ministern och jag har ju stått här i kammaren och försökt analysera och hitta lösningar på frågan hur man ska kunna minska sjuktalen, och då är bland annat detta en sådan sak där arbetsmiljöfrågorna kommer in väldigt tydligt. En chef som har 70 anställda ska försöka se hur de mår och se till att de utvecklingsmässigt känner sig stimulerade i sitt arbete – det gör ju också att människor mår bättre på arbetsplatsen – och så vidare. Det är inte rocket science på något sätt att drivkraften faktiskt kan vara till exempel att en chef har färre anställda under sig. Den analys han gör är egentligen inte svår att förstå. Däremot tänker jag att man borde titta på varandra och mycket mer lära av varandra. Dessutom är det när jag tänker efter rätt smärtsamt att det faktiskt är vi politiker som är arbetsgivarna i offentlig sektor, där sjuktalen är så oroande höga. Man borde alltså ta till sig hur den privata sektorn arbetar med dessa frågor. Offentliga arbetsgivare är politiskt styrda, både i kommuner och i landsting, och det är vi förtroendevalda som är arbetsgivare. Av 21 landsting och regioner är 15 stycken S-ledda, och av 290 kommuner är 198 stycken S-ledda. Sedan finns det vissa kommuner där vi moderater och socialdemokrater arbetar tillsammans; till exempel i finns det flera kommuner som ser ut så. Varför har inte offentliga arbetsgivare närvarande chefer som kan fånga upp tidiga signaler? Min erfarenhet är att man ofta tar de lägst hängande frukterna när man måste spara pengar inom och landstingskommunal verksamhet. 43 Socialförsäkringsminister (S): Tack för en viktig debatt, . Vi kan åtminstone städa bort från bordet att det skulle bero på statistiska fel att vi ser en skillnad i sjukfrånvaro mellan sektorerna. Så är det naturligtvis inte, utan detta är ett faktum som har varit känt . Jag har själv en bakgrund som fackförbundsordförande för ett förbund som organiserar tjänstemän i såväl privat som offentligt driven välfärdsverksamhet, och jag vet att det ser ut så här. Jag tror att man ändå behöver sätta fingret på en otroligt viktig sak: Även om nivåerna skiljer sig åt kan man se att det även i privat verksamhet är så att kvinnodominerad vård, skola och omsorg har en högre sjukfrånvaro än andra delar av den privata sektorn – om än inte på samma nivåer som i den offentliga sektorn, där man också har de höga sjuktalen först och främst i de kvinnodominerade delarna. Det går alltså verkligen att bryta på de verksamheter som är kvinnodominerade och har uppenbara arbetsorganisatoriska problem. En sak som jag tror att verkligen sätter fingret på i detta är att man ser dessa problem på betydligt större arbetsplatser där chefstätheten är betydligt lägre. På mindre arbetsplatser, där det blir mycket mer kännbart för verksamheten om en medarbetare är borta, tenderar man att också lägga mer resurser på och arbeta mer aktivt med arbetsmiljön och med att ha en låg och stabil sjukfrånvaro. Det blir nämligen helt enkelt för dyrt på olika sätt när medarbetare är sjuka och borta. Detta är någonting man i den offentliga sektorn behöver lära sig av i större utsträckning. Jag skulle verkligen vilja understryka att vad det måste handla om är att lära av de goda exemplen. Precis som att det finns många goda exempel i den privata välfärdsverksamheten finns det nämligen arbetsplatser på den offentliga sidan där man på riktigt har tagit tag i de organisatoriska problemen – som vi faktiskt känner ganska väl till. När man gör det lyckas man också få ned sjukfrånvaron. Vi politiker bör ställa krav på varandra och oss själva att i betydligt större utsträckning prioritera friska arbetsplatser. Vi kan bara konstatera att den kostnad vi har för den alltför stora sjukfrånvaron i dessa verksamheter är helt oacceptabel. Därför bör det vara varje ansvarig politikers uppgift att se till att denna fråga är en del av den strategiska ledningen och styrningen av respektive landsting eller kommun. Det är som sagt dyrt för individen och dyrt för arbetsgivaren, och det handlar om yrkesgrupper där man har en stor brist och där man behöver värna möjligheten att vara attraktiva arbetsplatser. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är detta också oerhört dyrköpt. Det finns en rapport som visar att sjukfrånvaron i kommuner och landsting kostar oss ungefär 20 miljarder . Det är naturligtvis helt oacceptabelt. 44 (M): Jag tackar ministern för en viktig debatt.