prot · H50950 · 2017-12-14 00:00:00 — I stället för att samla i ladorna tutar man och kör med en valbudget som heter duga. Man ger lite mer till alla, men det innebär också att man kommer att ha höjt skatterna med hela netto. talar regeringen om att man ska stärka svensk konkurrenskraft. Det rimmar dock lite illa med de kostnadsökningar som kommer att komma och som framför allt riktas mot just arbete och företagande. till det vi nu ska diskutera om hur budgeten påverkar högre utbildning och forskning är det sant att regeringen skjuter till resurser. Men det hade också varit mycket intressant att få veta mer om varför man prioriterar som man gör och hur man tänker sig att nå de vackert formulerade målen. Vi ska nämligen minnas att regeringen har sagt att vi ska vara en av de ledande kunskapsnationerna och ett av världens främsta forskningsländer. Vidare ska vi ha en utbildning och forskning som håller hög kvalitet internationellt sett och som bedrivs effektivt. Ett tredje mål handlar om att det ska finnas en högklassig forskning och utbildning i hela landet. Vad står det då i regeringens egna resultatanalyser om nuläget när vi kommer till dessa frågor? När det gäller världsledande forskning har vi nog en lång väg kvar att gå. Regeringen konstaterar att trots stora anslagsökningar inom forskning och utveckling inte har lyckats höja kvaliteten. Detta mäter man internationellt sett genom att titta på de mest citerade forskningsartiklarna. Vi är förvisso ett av de länder som lägger allra mest resurser per person, men kvalitativt når vi inte alltid toppen. Detta är naturligtvis inte bra, så låt oss därför hoppas att Alliansens rekordstora ökning av anslagen och de långsiktiga strategiska områden som inrättades kommer att ge resultat . Det känns ändå lite irriterande att konstatera att länder som lägger mindre resurser än vi ändå presterar bättre än vad vi gör. Regeringen frångår också i sin budget, tvärtemot många aktörers inrådan, Alliansens inriktning på att profilera lärosätena. Här sprider man i stället forskningsresurserna, och på det viset spär man naturligtvis ut de forskningsresurser som står till buds. Enligt bedömning innebär detta att vi kommer att få allt svårare att nå målet om att vara världsledande. Kvaliteten oroar även när vi talar om högre utbildning. Faktum är att det nu har gått vi senast genomförde kvalitetsutvärderingar. Jag är väl medveten om att man har genomfört och prövat en pilot, men det känns likafullt inte bra. Vi moderater är också tveksamma till hur väl det här systemet faktiskt kommer att spegla utbildningars vetenskapliga kvalitet. När piloten kördes visade det sig nämligen att jämställdhet kommer att väga mycket tungt, och om det blir ett negativt utfall i något som man kallar för jämställdhetsperspektivet kan det faktiskt leda till att en utbildnings kvalitet ifrågasätts helt och hållet, trots att den i allmänhet räknas som en av de mest framstående utbildnings- och forskningsmiljöerna i inom sitt område. har jag förstått att de här bedömningsgrunderna kommer att revideras, och eftersom man som sagt blir något förvånad och konfunderad över det vi hör ska det bli spännande att ta del av fortsättningen. Ett annat mål rör effektiviteten. På det området finns många utvärderingar som tyvärr visar att det emellanåt är en låg genomströmning i svenskt utbildningsväsen och tyvärr också stora avhopp från utbildningar. Det är främst ämneslärarutbildningen som är i fokus. Vad värre är, är det tydliga samband som har påvisats mellan nivån på studenternas gymnasiebetyg och risken för avhopp. Förkunskapernas betydelse för studieframgång är fakta som borde rendera en genomgripande diskussion om vikten av goda förkunskaper. Vi moderater vill höja förkunskapskraven, inte minst till lärarutbildningen, men vi ser det också som en självklarhet att den person som vill och anser sig ha förutsättningar att fullfölja en akademisk utbildning också ska ha möjlighet att söka den. Men vi tycker inte heller att det är riktigt sjyst mot en enskild som inte har tillräckliga förkunskaper att faktiskt antas. Det gäller även om regeringen får för sig att åter lägga fram det hårt kritiserade förslaget om breddat deltagande. I vår värld kan det aldrig vara universitet och högskolor som har det formella uppdraget att lyfta människor till en akademisk nivå. Det jobbet måste göras . Det är också därför vi i Alliansen och har inriktat våra reformer på att höja kvaliteten i alltifrån förskolan hela vägen upp till forsknings- och innovationssystemet. Ytterligare en aspekt på effektivitet rör naturligtvis hur lärosätena använder de anslag som politiken beslutar om. presenterade en rapport om det så kallade myndighetskapitalet vid våra lärosäten. Det är sparade pengar. Anmärkningsvärt nog framgick det att styvt av det totala kapitalet på 12 miljarder faktiskt härrörde från utbildningsanslag. Det betyder kort sagt att det är utbildningar som av olika skäl aldrig blev av. Att regeringen i ett sådant läge gödslar på med fler utbildningsplatser känns inte seriöst. Det har vi moderater avstått från att göra. Ytterligare en aspekt på effektivitet är framför allt den bristande dialogen mellan lärosäten och arbetsmarknad för att åstadkomma en bättre matchning av arbetskraft och kompetensförsörjning. Här hoppas vi att regeringen kommer att vidta åtgärder. Sedan var det frågan om stärkt konkurrenskraft. Förutom de ekonomiska aspekterna som jag nämnde i början är vår fasta övertygelse att den så kallade utbildningspremien måste höjas. konstaterar år att tillhör det absoluta bottenskiktet då det gäller att få lön flit och slit på högskolan, och det är inte skäligt. Internationalisering är förstås också en viktig del av att stärka konkurrenskraften. Här är regeringen alltför passiv framför allt när det gäller att dra nytta av de stora världsledande forskningsanläggningar som vi har jobbat vidare med. Eventuell kritik viftas undan, trots att vi ser hur angränsande länder rustar sig för att attrahera och ta emot internationella talanger. Ända har högre utbildning och forskning varit viktiga hörnstenar för att utveckla vårt land. Men vi kan inte vila på gamla lagrar, och det räcker definitivt inte att författa vackra mål. måste bli duktigare på att jobba strategiskt och systematiskt för att matcha dagens och framtidens kompetensbehov. För att verkligen stärka konkurrenskraft handlar det om att få forskning som kan omsättas i såväl bildning som nya företag och idéer. Det finns stora möjligheter att lyckas med detta, men det kräver ett bättre ledarskap och en ny regering. 58 (SD): Vi i står bakom vårt särskilda yttrande, men vi deltar i övrigt inte i beslutet. Inom högre utbildning och forskning skiljer det sig en del i anslagssatsningarna. Jag tycker ändå att skillnaderna mellan de olika partierna är ganska små. Däremot skiljer sig politiken mer än vad man kan utläsa av de olika anslagsförslagen. Vi är dock alla överens om huvuddragen inom den högre utbildningen. Vi vill alla ha en stor, högklassig högskolesektor som självklart inbegriper forskning. Jag ska inte upprepa alla stolta deviser vi alla har sagt så , men i grunden förstår alla att vårt välstånd är direkt beroende av vårt högskoleväsen och vår forskning. Vad är det som skiljer oss åt? Det är ju av intresse här. En sak som skiljer oss åt är att vi sverigedemokrater vill slå ihop grundanslaget och forskningsanslaget på de konstnärliga högskolorna. Om det fungerar bra kan vi gå vidare med övriga högskolor. Det är en rätt stor förändring i budgeten, men det ska väl sägas att det förmodligen finns både fördelar och nackdelar med skilda anslag. Vi tror att högskolorna skulle kunna hantera att få alla pengar i ett anslag. Att få ett samlat anslag underlättar för lärosätenas planering, och det underlättar administrationen för dem som har tjänster inom både forskning och undervisning. Kanske vi kan få lite mer fokus på undervisning genom att ha ett enda anslag. Många som arbetar med både undervisning och forskning tenderar att lägga fokus på forskning, har vi fått höra. Någonstans måste vi börja tänka mer på kvaliteten i undervisningen, inte bara kvantitet. Vi kan inte enbart fokusera på så många studerande som möjligt på de olika lärosätena. De som går utbildningar måste också tillförsäkras en viss lägstastandard. Vårt studiemedelssystem är på sätt och vis kvantitetsdrivande, inte i första hand kvalitetsdrivande. Ett nytt studiemedelssystem, som regeringen har flaggat för, borde mer premiera kvalitet än ytterligare kvantitet. Kvantitet har vi redan i . Där ligger vi långt framme. Som det framgår av vår motion på området vill vi minska anslagen till de strategiska satsningarna och i motsvarande grad öka basanslagen direkt till högskolorna. Vi tror att lärosätena själva kan hantera även dessa pengar och bedriva vettig forskning för dem. Sannolikt blir det inte mindre forskning ens på de områden som regeringen pekar ut som strategiska, och mer pengar går till rena basanslag direkt till lärosätena. Vad är det för problem med de strategiska forskningssatsningarna? Det behöver egentligen inte vara något problem alls. Principen att peka ut vissa områden som prioriterade och öronmärka anslag till dem är inte fel. Men om områdena blir för många blir snart inget område prioriterat. Dessutom ligger andelen basanslag lägre i än vad den gör i de mest framgångsrika forskningsnationerna. Många forskare har klagat på av olika institutioner där de är tvungna att söka anslag. Tiden det tar i anspråk att söka anslag inverkar enligt de forskarna på det produktiva arbetet. Vi borde göra en större översyn av alla de institutioner som beviljar anslag och skära ned dem till ett minimum. Här kan också forskningspengar i större omfattning än gå direkt till lärosätena i stället för att de ska ta omvägen genom en annan institution, vilket det till stor del är fråga om . Vår huvudinriktning är att se över och gallra ut onödig byråkrati. Jag noterar att SD är det enda parti som yrkar avslag på att blir universitet. Vi får väl se om allt blir så mycket vassare när den omvandlingen sker – det är väl . Annars hade det varit möjligt att samarbeta forskningsmässigt och administrativt med , som inte ligger alltför långt borta – . Men det är klart att det ligger prestige i att kallas universitet, framför allt utomlands. I den senaste forskningspropositionen deklarerade regeringen sin avsikt att göra samverkan till anslagsgrundande verksamhet. Låt mig säga direkt att det är av yttersta vikt att lärosäten och enskilda forskare och andra verksamma på våra lärosäten samarbetar på alla sätt som kan ge ett mervärde. Men att göra samverkan till en bidragsgrundande faktor leder fel. Det blir en målsättning i sig. I stället för att samarbeta för att uppnå vissa resultat samarbetar man i värsta fall för att erhålla anslag, och det leder fel. Genusteorier har fått en alldeles för dominerande roll inom svenskt högskoleväsen. Jag har sagt det förut i talarstolen – och fått mothugg på den punkten, om jag minns rätt. Jag sa det långt innan skrev sina artiklar. har vi ju självständiga lärosäten, och de får naturligtvis sätta ihop sina kurser precis hur de vill. Frågan är dock om det inte bryter mot undervisningsfriheten att tvinga in genuslitteratur i kurser som rör helt andra saker. Den ansvarige läraren för en kurs borde inte påtvingas litteratur av något råd, litteratur som dessutom inte hör hemma i kursen. Ett sådant förfarande har inget att göra med jämställdhet mellan män och kvinnor – som vi på alla sätt är för; låt mig med kraft framhålla det – utan får mer karaktären av religiös överideologi. Vi satsar stora resurser på universitetsforskningen och anslår enorma summor forskningspengar till olika institut. En grupp det inte satsas på är fria forskare, som inte passar in i de system vi har . Det ligger ju lite i sakens natur. Låt mig ändå påminna om att många av de epokgörande uppfinningar som gjorts i har tillkommit genom att fria forskare, alltså forskare som inte varit bundna till någon högskola, har arbetat med sina egna snilleblixtar. borde få i uppdrag att erbjuda stöd till fria forskare. Alternativt borde regeringen satsa pengar på Swedish Innovators eller någon liknande organisation så att man kan stödja fria forskare. Det tror jag att skulle vinna oerhört mycket på. I detta anförande instämde (SD). 59 (V) replik: I och med att jag inte kunde replikera på den första sverigedemokratiska ledamotens anförande kommer jag att beröra det som har talat om men också lite grann av det som har nämnts tidigare. Det jag undrar är: På vilket sätt satsar på svensk utbildning genom att bland annat ta bort 1,3 miljarder från de anställda inom lågstadiet? På vilket sätt underlättar det för den befintliga personalen att man inte kan anställa, att de inte kan få nya kollegor och att barnen kanske inte kommer att få den hjälp de behöver? På vilket sätt är det en satsning? På vilket sätt är det en satsning att ta bort från lärarlönerna? På vilket sätt är det satsningar att ta bort från , från forskning via , från sameskolorna och 50 miljoner som skulle gå till att stärka likvärdigheten och kunskapsutvecklingen? På vilket sätt är dessa neddragningar och nedskärningar prioriterade för att kunna lösa de utmaningar och problem som vi ser inom svensk skola? 60 (SD) replik: Jag ska svara på det jag hann anteckna. För att börja med lärarlönerna skär vi ned dem för att vi har en egen satsning på karriärlöner och en karriärstege, och den är större än de 2,7 miljarder som vi tar bort. Vi har också en satsning på kringpersonal utöver regeringens satsning. När det gäller neddragning lägger vi i stället de pengarna på direkta basanslag. Man kan tycka att det blir mindre forskning av det. Man kan också tro att det blir mer forskning av att ge pengarna direkt till lärosätena och universiteten, vilket vi gör. Vi tror på det. Jag tycker att vi skulle ha gjort en ännu större omdirigering av pengar, men vi var lite försiktiga. Konsthögskolornas anslagsminskningar var väldigt små och gällde ett särskilt projekt som jag läste om i budgeten, tror jag. Jag har faktiskt glömt vad det var för projekt som vi helt enkelt tog bort pengarna för. Jag ber om ursäkt för det. 61 (V) replik: Det är inte mig du ska be om ursäkt, . Det är snarare väljarna du ska be om ursäkt för att du inte har koll på det som finns inom ditt ansvarsområde. Jag hoppas att det blir någon sorts tankeställare för partier som skulle kunna tänka sig att ta över regeringsmakten, bland annat . Det som blir märkligt i den här debatten är att det är svårt att debattera en budget som inte är en riktig budget utan snarare vad brukar kalla ett räkneexempel. I det här fallet är det neddragningar inte bara inom de områden som jag har nämnt. Det är stora neddragningar – i neddragningar – på kommuner som kommer att få förödande konsekvenser. Som tur är får inte igenom sin budget, men det jag undrar är detta: Många väljare röstade på med hänvisning till att ni minsann skulle se till att satsa på dem som det inte hade satsats på. Ni ställde såklart också invandring och annat mot välfärdssatsningarna. Hur kommer det sig då att ni , efter att ha tagit plats i , inte längre vill göra de satsningarna utan ska göra neddragningar? Frågan är: Vilka är det egentligen som är anledningen till att välfärden har fått mindre resurser? Är det invandrare och flyktingar, eller är det sverigedemokratiska politiker som inte ens har koll på vad de har i sin egen budget? 62 (SD) replik: Anslagsminskningarna var ju extremt små i sammanhanget. Det var verkligen inga stora anslagsminskningar. Varför man gör det till en stor sak förstår jag inte. När det gäller budgeten har vi i alla fall en budget. Det är det inte alla partier här inne som har. Ja, vi har sagt att invandringen är en kostnad för samhället. Det är en kostnad man kanske kan ta. Man kan göra den större eller mindre. Jag växte upp när flyktingarna från kom när härjade som värst och tyckte att det var en utmärkt satsning. Men i dagens läge är det inte en vettig politik. Det är en vansinnespolitik. Vi måste börja hjälpa folk på plats, där vi för samma summa pengar kan hjälpa kanske hundra personer i stället för att hjälpa en här i – eller för den delen i eller i . Det är den politik vi står för, och vi kommer att upprepa den. Vi kommer inte att ändra den någonsin, för vi har rätt på den punkten. Det handlar inte längre om att hjälpa människor. Om vi kunde hjälpa människor i flyktingläger som hade nästan samma standard som vi har skulle invandringen i alla fall vara en huvudfråga. Men då handlar det inte längre om att hjälpa människor. Då handlar det om någonting annat. Vi står för vår politik, och vi står för att invandringen innebär påfrestningar på välfärden. Det gör den naturligtvis. Jag kommer inte ihåg någon mer fråga. 63 (M) replik: Du är stolt över att ni faktiskt har en budget. Jag får väl instämma i att det är positivt att en sådan finns på plats. Jag tror nog att de flesta partier har en. Däremot kan man ibland undra hur pass väl genomarbetad er budget är och hur pass realistisk den är, men det ska jag lämna därhän den här gången. Men när det gäller högre utbildning och forskning och jag tittar på det du anför – att ni höjer basanslagen och satsar resurser på ökad lärartäthet, framför allt inom naturvetenskap och teknik – har jag svårt att se på vilket sätt det framgår av budgeten och var de pengarna finns. Det skulle jag gärna vilja att kommenterar. En annan fråga rör det sa i sitt anförande, att detta med strategiska forskningsområden väl är tämligen ointressant. Faktum är att vi som politiker har ett ansvar gentemot våra skattebetalare. Svenska staten avsätter till forskning. Precis som sa är det viktiga pengar, men någonstans måste vi få en kvittens på hur detta kan hjälpa till att stärka forskningen så att vi får fram goda kunskapsunderlag för bildning men också har chans till genombrott inom vetenskapen. Därför undrar jag: Om strategiska forskningsområden är ett problem för att de är för många, varför satsar då pengar särskilt på metallurgi? 64 (SD) replik: Satsningen på metallurgi utgår från en analys vi har gjort som visar att detta är av speciellt intresse för . Vi har malm i överflöd, och vi har kunskap som få länder har. Vi har gjort analysen att vi verkligen borde satsa extra mycket här. Jag håller med om att man reagerar när man läser detta, men vi står bakom den analysen. Vi satsar enormt mycket av skattebetalarnas pengar, och att de kommer till användning på rätt sätt och verkligen ger valuta är en jättesvår fråga. Det är väl vi diskuterade utvärderingssystemet här. Jag ska vara ödmjuk och säga att jag tycker att det var svårt att lista ut vilket av de olika systemen som egentligen är bäst. Jag har pratat med en del högskolor och lärosäten, och de säger att detta med egenutvärdering tar jättemycket resurser men att de måste ha det för att uppfylla vissa internationella kriterier. Man kan inte bara ha egenutvärdering, utan man måste ha något slags utvärdering från UHÄ och så vidare. Det blir system på system, och massor av pengar som skulle gå till forskning går till denna administration och till utvärderingarna. Men vi måste ändå ha en utvärdering. Jag undrar hur mycket pengar och resurser som egentligen går till bara utvärdering. Det är också en fråga vi måste börja ställa oss. När det gäller budgetanslaget är det ett samlat anslag. Vad jag kommer ihåg satsar vi 250 miljoner på ökad lärartäthet. Detta är ett samlat anslag, så man ser det inte i budgeten. 65 (M) replik: Tack, , för svaren! Man ser inte anslagen, men det brukar finnas ett särskilt anslag för universitet och högskolor, där detta borde kunna ingå. Där ingår till exempel anslag; det handlar om att vi vill stärka undervisningstiden på bland annat lärarutbildningen. Det rör sig om . Vi har också höjt basanslagen till , vilket talade om, med 150 miljoner utöver den höjning som regeringen faktiskt gör. Där går det alltså att läsa ut från vår sida. När det gäller frågeställningen om de strategiska forskningsområdena är det lite intressant att följa resonemang. Metallurgi i all ära – jag kan personligen dela den uppfattningen. Vi har gott om malm i , och det är väl självklart att vi kan använda den till något mer konstruktivt. är ju en riktigt god producent. Men notera att detta är egen, hemmasnickrade analys. När de strategiska forsknings- och innovationsområdena har fastställts har man haft en samlad analys gjord av alla statliga forskningsfinansiärer som finns. Man har även tagit del av forskningsrådsberedningar och inhämtat remissynpunkter från olika håll. Jag ber om ursäkt, men det borde nog finnas en högre trovärdighet i de strategiska forskningsområden vi då får fram. 66 (SD) replik: Ja, det förvånar mig inte alls. När jag tittar på de strategiska forskningsområdena framstår de som rätt självklara för att satsa på. Det är inga konstigheter. Olika experter har kommit fram till att detta är de områden vi ska satsa på. Men jag tror att en påläst, intresserad lekman skulle komma fram till ungefär samma områden – de ter sig rätt självklara. Om vi minskar ned på detta är det absolut inte meningen att det ska bli mindre forskning; jag kanske missade det i talarstolen. Vi tror att det i alla fall blir lika mycket forskning på dessa områden om högskolorna och lärosätena får styra pengarna själva. Jag är fullständigt övertygad om det. Men det är naturligtvis också en lekmannagissning. Vi sätter tilltro till lärosätena. När det gäller anslagsspecificeringen har du rätt, . Vi bör ta med detta i framtida budgetar. Tack för det tipset! 67 (S) replik: Med all respekt för att vi alla i många avseenden är lekmän är det ändå meningen att vi ska luta oss mot forskning, beprövad erfarenhet, statistik, rapporter och utvärderingar när vi fattar våra beslut. Jag vill gärna understryka detta. Vi kan inte veta allt av egen erfarenhet; det vore en orimlighet. Jag vill inte på något sätt dyka ned i detaljer. Jag inser att är anmäld för den del som handlar om högre utbildning och att , som var här, inte finns kvar för möjlighet att ta replik. Men detta är ett samlat utgiftsområde, och jag måste få ställa en fråga som inte handlar om detaljer utan om det sammanhållna. sa i sitt anförande att vårt välstånd är beroende av högre utbildning. Jag instämmer väl, men med ett väldigt kraftigt tillägg: Det handlar också om skolan i stort och om långsiktighet. föreslår en asiatisk skolmodell, en helt ny lärarutbildning och dessutom det som jag får ganska ont i magen av att höra: att segregationen inte ens uttrycks förtäckt – man skäms inte ens. Vi ska ha ett skolsystem med så många olika skolgrupper att det snart inte går att hålla ordning på dem. Vi ska ha särskilda förberedelseskolor för nyanlända. Stökiga elever ska gå i jourskolor. Misstänkta elever ska gå i pliktskolor och yrkeselever på tvååriga gymnasier. Vi ska ha nivågruppering med särskilda betyg för svaga elever redan från årskurs 4. Om får fortsätta tror jag att dessa grupper kommer att bli allt fler. Jag undrar hur tänker när det gäller långsiktighet. Har inte ni sett det som de flesta andra ser? Jag talar om behovet av att mötas i skolan och om att med pedagogisk kompetens och många olika yrkeskategorier ge elever det allra bästa, som de har rätt till. 68 (SD) replik: När det gäller lärarutbildningen har det kommit kritik: Den behöver reformeras. Det behövs bland annat mer ledarskap. Dagens lärare har en annan skola och andra klasser än gårdagens. Det behövs mer ledarutbildning, för att nämna bara ett exempel. När det gäller segregering gick jag i Socialdemokraternas skola, och där fanns det obsklasser. Det var väl någon form av segregering det också, men de behövdes. Elever behövde komma bort från den vanliga klassen, för en kortare eller lite . Ja, det kan vara stigmatiserande på något sätt, och det kan vara segregerande. Men låt mig ta det från en annan vinkel. Vi har talat jättemycket om fallande skolresultat och om pedagogik som bygger på vetenskap och beprövad erfarenhet.