prot · H40973 · 2017-02-23 00:00:00 — Kulturpolitikens uppgift är, herr talman, inte att styra kulturen – vilket är en uppfattning man ibland kan få av regeringens politik – utan att förbättra förutsättningarna för det konstnärliga skapandet och för individens bildning, oavsett var i landet man lever och verkar. Kulturens värde behöver inte motiveras med något annat än att det är kultur. Kulturpolitiken får aldrig reduceras till ett verktyg med uppdraget att lösa problem som till exempel arbetslöshet, regional obalans, utanförskap, bristande jämställdhet eller liknande. Detta innebär att den svårligen kan mätas enbart i mål som arbetstillfällen eller antal projekt, vilket är hur regeringen har lagt upp politiken. Därför avvisar vi i Liberalerna regeringens olika förslag om särskilda anvisningar och satsningar inom särområden som fragmentiserar kulturens roll. Från Liberalernas sida, herr talman, vill vi i stället genomföra några grundläggande kursomläggningar inom kulturpolitiken. För att kulturpolitiken verkligen ska bli ett kraftfullt verktyg måste målen, inriktningarna och kanske framför allt statens synsätt på det regionala och kommunala självstyret förändras. Kulturen måste vara tillgänglig för alla människor. Detta kräver en bredd i kulturutbudet som tillfredsställer människors olika behov, och det är i detta som kultursamverkansmodellen har en avgörande nyckelroll. Särskilt årsrika människor och personer med funktionsnedsättning, herr talman, har liksom alla andra en självklar rätt till kulturella upplevelser – men måste ges extra möjligheter. Därför måste uppsökande verksamhet och anpassade forum ha en stark ställning inom kulturpolitiken i den statliga kulturdelen. Det kan ske både genom direkta insatser och genom att personliga assistenter, vård- och omsorgspersonal eller närstående blir välutbildade förmedlare. Det jag talar om är en av de viktigaste kulturpolitiska uppgifterna, nämligen att skapa utrymme för kvalitetskultur i hela landet. Som alla vet kommer det offentliga stödet till kulturen från såväl stat som regioner och landsting och kommuner. Alla fyra har ansvar för att skapa goda möjligheter till ett rikt kulturliv med både bredd och djup. Av den uppföljningsrapport om samverkansmodellen som kulturutskottet gjorde framgår att modellen har bidragit till en bra fokusering men att det har varit svårt att få till den förnyelse och utveckling av kulturen som faktiskt var ett av grundsyftena med modellen. Det är därför vi i Liberalernas budgetmotion avsätter mer än regeringen till kultursamverkansmodellen, . Vi vill mer, och vi menar allvar – därav vårt särskilda yttrande i dagens betänkande. Alltsedan kultursamverkansmodellens införande har staten backat från finansieringsansvaret genom väldigt låga årliga indexeringar och i stort sett inga anslagshöjningar. När modellen infördes tillfördes inga extra statliga medel, och det som i praktiken fördelas till regionerna har inte heller ökat i samma takt som den regionala finansieringen. har statens grepp om de regionala kulturplanerna som styr medelstilldelningen hårdnat betydligt. Liberalerna menar att den statliga kulturpolitiken i princip bör vara generell och att selektiva urvalsprinciper måste tillämpas mycket sparsamt. Det nationella stödet måste präglas av långsiktighet och fördelas med mycket större förtroende för de lokala och regionala kompetenserna. Därför satsar vi, verkligen och genuint, på kultursamverkansmodellen – både finansiellt och genom att vi lägger över mycket mer ansvar regionalt. De ekonomiska problemen för våra lokala och regionala kulturscener har blivit alltmer akuta. Inte minst höga omkostnader för personal och hyror tär på institutionernas ekonomi. Det ser vi alltmer , med höjda skatter som kommer att slå hårt. Staten har varit med och utsett nationella företrädare inom kulturområdet – exempelvis har man utsett Göteborgssymfonikerna till nationalorkester – utan att vare sig finansiellt eller på annat sätt stötta utvecklingen av dem. Detta är inte hållbart. Det är mycket bra med väl spridda nationella kulturella spetsar, men då måste också finansiella möjligheter följa med. I Göteborgssymfonikernas fall är det tur att orkestern finns i en stor region med mycket muskler. När det gäller satsningen på Norr i , vilken jag gläds mycket över, hoppas jag verkligen att full finansiering även för driften kommer att följa med. finns den inte budgeterad. har det kommit oroande larmsignaler från teaterfolk, musiker och museianställda runt om i landet om att viktiga kulturinstitutioners framtid faktiskt är hotad. Flera av dem är helt unika, och det behövs insatser för att bevara och vidareutveckla dem. Detta måste staten vara med och ta ansvar för. Avslutningsvis: Politikens uppgift är att ständigt försvara människors rätt till sinnliga upplevelser och stå upp för den skapande människan. Det är individerna själva, deras skapande och deras upplevelser, som bestämmer kulturens former, innehåll och giltighet. Det är barnens sinnen och den vuxna medborgaren som – utan censur – själv ska få bilda sig en uppfattning om god och dålig konst och kultur, uppleva sitt kulturarv och skapa sin framtid. Jag yrkar som sagt bifall till reservation 1 under punkt 2 med ett särskilt yttrande, och jag yrkar dessutom bifall till reservation 5 under punkt 7. 155 (MP) replik: Inledningsvis vill jag säga att jag är glad att tar bladet från munnen och kritiserar den tidigare alliansregeringen för dess njugga inställning till statliga resurser till kultursamverkansmodellen. Jag vill också påminna om att Liberalerna faktiskt är det parti som totalt lägger näst minst resurser på kulturpolitiken. har den svagaste kulturbudgeten, men Liberalerna lägger nästan mindre än regeringen. Det jag tycker är problematiskt med anförande är att retorik och politik inte riktigt hänger samman. Jag instämmer i mycket av det säger om att ha förtroende för lokala och regionala aktörer, men om vi tittar i Liberalernas budgetförslag ser vi ju att Liberalerna vill runda kultursamverkansmodellen. Man vill ha ett nytt sökbart stöd för lokala kulturinstitutioner, och man vill ha en parallell struktur för museernas entréavgift. Man visar alltså inget förtroende för kultursamverkansmodellen. Och tittar man i Liberalernas motionsflod ser man en extrem klåfingrighet; där vill man till och med peka ut var institutionschefer ska ha sin arbetsplats. Varför dessa dubbla signaler från Liberalerna? 156 (L) replik: Jag ska först och främst reda ut de finansiella krumbukterna. I och med att filmpolitiken nu ligger helt och hållet inom statens hägn beror en stor del av det som ser ut som minusposter i vår budget på att vi inte tror på den filmpolitik regeringen skapat. Vi vill i stället ha en helt annan finansiering för detta, vid sidan av, och vi pekar på ett antal sådana delar. Jag ska dock inte gå in på detaljerna i det här. Det är alltså en bred förklaring. Vad vi gör när vi säger att vi litar på de regionala kompetenserna handlar om just detta att göra statliga stöd sökbara och väljbara för de lokala företrädarna. Det blir alltså upp till den lokala och regionala kompetensen, som faktiskt förstår sina egna förutsättningar, att använda statliga medel till det som passar på hemmaplan. Det ska inte bestämmas från . Vi ser hellre ett stöd som träffar rätt efter de lokala kompetenserna än ett stöd som träffar , där ett ganska litet antal personer får ta del av det museiutbud och annat specialutbud som finns lokalt här. Detta innebär inte spridning i hela landet. 157 (MP) replik: Jag tycker inte att jag fick svar på min fråga om varför Liberalerna kör med dubbla budskap, så jag återkommer till den: Varför hänger inte retorik och politik ihop? För vilken kulturpolitik ni vill, men var åtminstone konsekventa! Allianspartierna har skrivit fast sig i en gemensam reservation angående kultursamverkansmodellen. Jag tycker att detta är väldigt märkligt, med tanke på hur allianspartiernas budgetförslag spretade. Liberalerna och anser att det behövs nya statliga resurser till kultursamverkansmodellen, medan och tvärtom går fram med kraftiga nedskärningar på kultursamverkansmodellen. Vi vet av erfarenhet från Alliansens regeringsår att Alliansens kulturpolitik har varit att det parti som vill minst får genomslag, och då blir det ju ingenting av kulturpolitiken. Trots Liberalernas goda intentioner vad gäller kultursamverkansmodellen vet vi att en gemensam allianspolitik leder till minskade resurser. Jag tycker att det är olyckligt att Liberalerna har skrivit ihop sig i en reservation tillsammans med partier som vill skära ned på resurserna till kultursamverkansmodellen. Det vore bättre om Liberalerna stod på egna ben eller anslöt till den rödgröna politiken på det här området. Men framför allt måste svara på min fråga. Varför tala om ökat förtroende för den regionala nivån när ni vill runda kultursamverkansmodellen och till och med motionerar om var institutionschefer ska ha sina arbetsplatser? 158 (L) replik: Att lita på de regionala kompetenserna är ett kärnvärde för oss, och plusvärden till detta behövs. Vi lägger, som sagt, ganska mycket pengar just för att pressa valfriheten ut i landet i alla dess delar. Låt oss ta museerna som exempel, eftersom lyfte fram dem. Liberalerna och jag själv välkomnar naturligtvis de museer som vill erbjuda fri entré – det är inte tu tal om detta. Det är ett sätt att öka människors tillgång till kulturarvet. Det måste dock vara upp till respektive museum att avgöra om och hur detta ska ske, och det måste vara upp till fler museer än de få som staten äger och driver. Regeringens reform träffar en väldigt liten geografisk del av landet och en väldigt liten del av befolkningen. Vi menar att detta inte är gott nog. Det är därför vi har lagt in ett plusvärde utanför kultursamverkansmodellen, som träffar exakt de som har bäst kompetens att veta hur man vill göra. Detta är en väldigt viktig del i det hela – att ha en bred kultursamverkansmodell med stor frihet för hela landet att jobba med sina regionala och lokala områden, men att sedan lägga till plusvärden som behövs. Mot detta ställde regeringen centralisering, beslutande över de lokala kompetenserna och en statlig styrning som vi inte har sett på väldigt länge i svensk kulturpolitik. 159 (SD) replik: Liberalerna har en stolt tradition att vara ett skol- och utbildningsparti. Detta är väl något av ett som man har fortsatt att luta sig mot. Därför vill jag fråga om Liberalernas inställning till den kulturella kanon som har tagits upp tidigare under dagens debatt. Samarbetspartiet till Liberalerna i – som jag antar att man samverkar med på nära plan inom till exempel ramen för det nordiska samarbetet – står bakom denna politik och driver till och med på för en utveckling av en kulturkanon, mot Danmarkskanon och andra delar, för att omfatta inte bara fysiska eller faktiska konst- och kulturmarkörer utan också värderingar och sociala koder. Jag vill fråga hur det kommer sig att man har landat i så diametralt olika uppfattningar med bara Sundet mellan oss. Anser ni att man i driver en radikal, chauvinistisk politik genom en kulturkanon, eller kan detta rent av vara ett verktyg för att stärka kulturell förståelse, integration och bildning i någon mån? 160 (L) replik: Jag tackar för frågan och inspelet. Det är inte så förskräckligt länge sedan vi också hade en litteraturkanon – dock inte en kulturkanon i sverigedemokratisk tappning – som en del av vår politik, inte minst i skolorna och i utbildningarna. Vi har tagit bort detta. Vi har gått vidare i – och även breddat – dessa delar, för vi har sett problemen när man snävar av och vill forma någon form av fast struktur i den levande och utvecklande materia som kulturen och litteraturen är. Då måste man ha ett mycket mer levande koncept och format än en fast lista. På detta sätt har vi alltså gått vidare i vår politik. Vi har utvecklat bildningsdelen, utbildningsdelen och kulturdelen med att låta detta vara levande materia, där man öppnar upp och ger möjligheter för att ta del av en bredd, variation och – framför allt – ständig förnyelse i de kulturella uttrycken. 161 (SD) replik: Jag tackar för svaret. Jag ser inte riktigt motsatsförhållandet mellan att vi har en levande kulturell odling – vilket någonstans ligger i begreppet kultur – som vi har en stående tradition av skatter och kulturella verk att förmedla. Vi har sett att Liberalerna har gått från mer av en bildningsorientering till att fokusera starkt på den provocerande, utmanande och nytänkande kulturen i retoriken och i den politiska verktygslådan. Detta är någonting som man fokuserar väldigt starkt på i förhållande till våra andra stora områden i utskottet. Jag ser med glädje att man har inspirerats av förslag som rör öppna museer och att stärka museisektorn – frågor som har drivit – samt sådant som gäller produktionsincitament och andra delar där det finns beröringspunkter och där man kan ta intryck och gå i en gemensam, konstruktiv riktning. Min fråga kvarstår dock: Vari ligger motsatsförhållandet mellan att vi ser kulturen som ständigt levande och nytänkande – i det fria kulturlivet och i delar av det offentligt finansierade kulturlivet – och att vi har klassiker inom såväl litteratur som film, konst, teater, musik och liknande? behöver mer sammanhållning, inte mindre. Jag vet att och andra liberaler har uttryckt detta när man sett hur förortsmiljöer och, inte minst, utanförskapsområden glider ifrån majoritetssamhället. 162 (L) replik: Jag började mitt anförande med att säga att ska vara öppet, välkomnande, nyfiket och intresserat av omvärlden. Det är just därför – om vi nu ska koka ned det till det kulturella området – som vi menar att rörligheten och öppenheten här måste prägla mer än en fast lista som lever . Självklart är det så att det finns stora verk och ett arv som är viktigt att bevara och att bära med sig. Men även detta omformas och förnyas i nya kontexter . På kulturens område har de internationella impulser som kommer till oss – både med människor som flyttar hit och i utbytet med omvärlden – präglat oss . Öppenheten och mångfalden har varit, och är, avgörande för samlade välstånd, för vår kreativitet och för vår inneboende kulturella kraft. Vi får inte glömma att det som vi känner som svensk kultur och det svenska kulturarvet har skapats i intima samtal och utbyte med omvärlden . behöver öka sitt engagemang i det internationella kultursamarbetet, inte minska det. Vi får aldrig glömma att det som skapas är morgondagens kulturarv. Det förnyas ständigt och är i ständig förändring. Jag vill att vi alla ska följa med i och vara en del av det. 163 (KD): Varje konstart som vi utövar eller tar del av bidrar till att skapa sammanhang och ge förståelse för hur andra människor tänker och upplever sin omvärld. I ett samhälle som ofta präglas av uppdelning och splittring fyller kulturen grundläggande mänskliga behov av helhet. Men konsten tolkar inte bara. Den påverkar också människors synsätt och handlande. Kulturen måste få komma in i alla livets faser och i alla samhällets sektorer. Möjligheten att delta i det kulturella och konstnärliga livet är en rättighet för alla, såväl vuxna som ungdomar och barn. Två av de nationella kulturpolitiska målen är att alla människor ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och att kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling. Därför är det positivt att kultursamverkansmodellen, som infördes av alliansregeringen, får finnas kvar och ges möjlighet att utvecklas. Den kanske största reformen som kom ur var kultursamverkansmodellen. fördelade staten de kulturpolitiska anslagen i detalj till regionala eller kommunala organ. Även om man i regionen var helt eniga om hur resurserna skulle fördelas var det alltid staten som visste bäst. Staten har och ska ha det övergripande strategiska ansvaret för utvecklingen av kulturpolitiken i hela landet. Men tyngdpunkten har förskjutits. Eftersom samhället är betydligt större än staten involveras just civilsamhället – en av de viktigaste delarna i samhället – där föreningslivet och framför allt kulturskaparna själva ingår. Statens inflytande har minskat, och regionernas inflytande har ökat. Besluten har flyttats närmare medborgarna, och kulturen är en viktig pusselbit i regionutvecklingsarbetet. Vi behöver kulturen. Den ger oss rötter till vår historia. Den ger oss mening i , visioner för framtiden och möjligheter att leva i ett sammanhang. I kulturen finns en förmåga att överbrygga olikheter och skapa gemenskap. Skolor, kyrkor, teatrar, museer och andra kulturinstitutioner är tillsammans med frivilliga organisationer naturliga platser för samtal om människans livsfrågor och värderingar. De kan hjälpa till att skapa fördjupad respekt för de värden som är en förutsättning för demokratin. Förmåga till delaktighet samt upplevelser i varandras kulturer är viktiga verktyg i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. De är också ovärderliga hjälpmedel i mottagandet och integrerandet av nyanlända medmänniskor. En av kulturpolitikens viktigaste uppgifter är att lyfta fram det gemensamma och gränslösa som inte gör halt vid nationsgränser samtidigt som den uppmuntrar till alla sorters kulturella uttryck. Varje människas värdighet måste självfallet stå i centrum. De nationella kulturpolitiska målen klargör att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund, att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och att kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling. En del i att uppnå målen är att kulturpolitiken främjar allas möjlighet till kulturupplevelse, till bildning och till att utveckla sina skapande förmågor. Det gäller alltså alla människor i alla samhällsskikt och oavsett var i landet man bor eller verkar. Vi kristdemokrater tycker att det är särskilt viktigt att kulturen finns tillgänglig för personer med hörselskador, nedsatt synförmåga, begränsad rörlighet eller andra funktionsnedsättningar. Tillgänglighet får aldrig betraktas som ett särintresse. Det måste tvärtom vara ett allmänintresse att göra vårt samhälle tillgängligt. Det som är bra för den som sitter i rullstol är också bra för till exempel småbarnsföräldrar med barnvagn och faktiskt för oss alla. Kulturlivet ser dessvärre olika ut beroende på var i man bor. Alliansregeringen såg till att införa en ekonomisk fördelningsmodell som uppmuntrar mångfald och olikhet. Kultursamverkansmodellen går ut på att regionerna eller landstingen gemensamt med kommunerna och i dialog med civilsamhället och kulturskapare tar fram regionala kulturplaner som sedan blir underlag för statens beslut om medfinansiering. Vi kristdemokrater skriver tillsammans med resten av Alliansen i vår reservation att ”kultursamverkansmodellen har satt betydande avtryck ute i landet. Myndigheten för kulturanalys pekar i sin analys på att kulturen genom modellen på ett nytt sätt diskuteras i en politisk kontext kopplat till regional utveckling”. Det är jättebra. Det är intressant. Det är självfallet positivt att regeringen har valt att behålla den regionala kultursamverkansmodellen. Nästa steg måste vara att utreda hur de statliga institutionerna ska kunna ta ett större ansvar för hela landet. bör ges i uppdrag att kartlägga hur detta ska kunna ske. Vad jag här har framhållit bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Jag yrkar bifall till reservation 1, som är en gemensam reservation från , , och om kultursamverkansmodellen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Följande dokument anmäldes och bordlades: 2016/17:121 Åldersbedömning tidigare i asylprocessen 2016/17:RAN1 Verksamhetsredogörelse för 2016 2016/17:RS4 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till riksdagsstyrelsen § 15 Anmälan om interpellation Följande interpellation hade framställts: 2016/17:326 Lagstiftningen runt drönare av (M) till justitie- och migrationsminister (S) § 16 Anmälan om frågor för skriftliga svar Följande frågor för skriftliga svar hade framställts: 2016/17:903 och högre utbildning av (M) till statsrådet (S) 2016/17:904 Åtgärder mot fusk av (M) till statsrådet (S) 2016/17:905 Dödsfall på sjukhus till följd av platsbrist eller personalbrist av (M) till statsrådet (S) 2016/17:906 Bristerna i av (M) till statsrådet (S) 2016/17:907 Nationell handlingsplan för att minska drunkningsolyckor av (M) till statsrådet (S) 2016/17:908 Utomrättsliga avrättningar i av (L) till utrikesminister (S) 2016/17:909 Kenyansk demokrati av (L) till utrikesminister (S) 2016/17:910 Krav på frigivande av av (L) till utrikesminister (S) 2016/17:911 Insatser för att få hem bortförda barn av (M) till utrikesminister (S) 2016/17:912 Polisnärvaro i hela landet av (M) till statsrådet (S) § 17 Anmälan om skriftliga svar på frågor Skriftliga svar på följande frågor hade kommit in: 2016/17:827 Straff för dopningsbrott av (M) till statsrådet (S) 2016/17:840 Dopningstester på gym av (M) till statsrådet (S) 2016/17:814 , Joint Expeditionary Force och Nato av (V) till försvarsminister (S) 2016/17:816 Dödsstraff i av (L) till statsminister (S) 2016/17:826 Straff för människosmuggling av (SD) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:817 Statsministerbesöket i av (SD) till statsminister (S) 2016/17:818 Norrbotniabanan av (M) till statsrådet (S) 2016/17:819 Lotsplikt på de inre vattenvägarna av (C) till statsrådet (S) 2016/17:821 Skärpta straff för barnpornografibrott av (M) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:820 Avskaffande av tillståndsplikt för dans av (M) till statsrådet (S) 2016/17:822 Höjda sociala avgifters effekter för av (M) till statsrådet (S) 2016/17:823 Nolltolerans mot barnäktenskap av (M) till statsrådet (S) 2016/17:824 Bättre information och skydd vid val av läkemedel av (M) till statsrådet (S) 2016/17:825 Eliminering av hepatit C av (M) till statsrådet (S) 2016/17:835 Förbud att avverka skog på grund av förekomst av icke rödlistad art av (M) till statsrådet (S) 2016/17:834 Polisflyget i av (M) till statsrådet (S) 2016/17:833 Namnändring av Försvarsmedicincentrum av (M) till försvarsminister (S) 2016/17:831 Åtgärder för att minska jordbrukets läckage av (L) till statsrådet (S) 2016/17:836 Personrån i av (M) till statsrådet (S) 2016/17:830 Säkerheten i och utbildningsinsatsen EUTM av (M) till utrikesminister (S) 2016/17:828 Föräldraskap av (M) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:829 Ensamkommande från av (S) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:838 Rättssäkerhet för arbetskraftsinvandrare av (M) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:852 Ökad arbetslöshet bland förgymnasialt utbildade av (M) till arbetsmarknads- och etableringsminister (S) 2016/17:850 Beskattning av plastbärkassar av (V) till miljöminister (MP) 2016/17:848 Besparingar på Polisregion av (M) till statsrådet (S) 2016/17:849 Ekonomisk kompensation för gräns- och id-kontroller av (M) till statsrådet (S) 2016/17:847 Skärpta straff för återfallsförbrytare av (M) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:846 Stöd till kulturarvet i av (L) till statsrådet (MP) 2016/17:844 De regionala etikprövningsnämnderna av (M) till statsrådet (S) 2016/17:845 Utlämning av fångar till av (M) till statsrådet (S) 2016/17:854 Kommunernas ansvar för personer som vistas olovligen i landet av (M) till statsrådet (S) 2016/17:843 Tillgång till uppgifter av stor vikt för säkerhet och brottsbekämpning av (M) till statsrådet (S) 2016/17:842 ERTMS och det svenska järnvägssystemet av (C) till statsrådet (S) 2016/17:841 Stora regionala skillnader inom vården av (M) till statsrådet (S) 2016/17:837 Överbeläggningar och utlokaliseringar i vården av (M) till statsrådet (S) 2016/17:865 Användandet av radio- och tv-avgifter av (SD) till kultur- och demokratiminister (MP) 2016/17:858 Id-kapningar av (M) till justitie- och migrationsminister (S) 2016/17:859 Delat rum i stödboende av (M) till statsrådet (S) 2016/17:860 Stödfond till iranska feminister av (L) till utrikesminister (S)