prot · H409117 · 2017-05-31 00:00:00 — Frågan om hur hushållens förmögenheter och inkomster fördelas i samhället påverkar penningpolitikens möjligheter i stort, och den förda penningpolitiken påverkar sannolikt också inkomst- och förmögenhetsfördelningen. Utskottet menar att detta är värt att analysera vidare. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 har , liksom andra centralbanker, fört en fortsatt extremt expansiv penningpolitik. Inflationen och inflationsförväntningarna fortsatte att stiga , bland annat till följd av stigande energipriser. Men sett över hela perioden –2016 har inflationen legat en bra bit under tvåprocentsmålet. Prognosen för när räntehöjningar kan komma har flyttats fram till mitten av 2018. Men utskottet ser ändå att den expansiva penningpolitiken har bidragit till att tillväxttakten i svensk ekonomi är hög och att arbetslösheten har gått ned. Utskottet noterar att det i stort sett rått samsyn i riksbanksdirektionen om den förda penningpolitiken men att det faktiskt uppstått en viss oenighet om hur expansiv politiken ska vara. Denna oenighet har vi sett fortsätta också in i 2017. Utskottet noterar vidare att endera arbetat vidare med eller analyserat och kommenterat de rekommendationer som Goodfriend och King lämnade i samband med den senaste externa utvärderingen. Det handlar bland annat om arbetet med ränteprognoserna och prognosmetoderna och, vilket har uppmärksammats , arbetet med att eventuellt byta målvariabel. har skickat ut ett förslag på remiss som innebär att de, med utgångspunkten att bedömningen är att inflationen kommer att variera , överväger att byta målvariabel från KPI till KPIF, det vill säga konsumentprisindex med fast ränta, och ett variationsband på . Om det blir en förändring kan den börja tillämpas i samband med det penningpolitiska möte som direktionen har . välkomnar också att regeringen har tillsatt en parlamentarisk utredning, den så kallade , i syfte att se över det penningpolitiska ramverket och lagen om riksbank. Det är dock viktigt att utskottet i sammanhanget slår fast att ingångsvärdet i denna utredning är att målet om prisstabilitet och den legala ramen med en oberoende riksbank har varit framgångsrik. 66 (M): Om bara några få månader firar vi vi hade en reporänta högre än noll. har vi levt med minusränta . Det är en historiskt unik situation. Den blir inte mindre unik när vi kan konstatera att detta är ett faktum trots hög tillväxt, stort och stigande resursutnyttjande och markant sjunkande arbetslöshet. har inflationen varit mycket låg – har den varit långt , och den är fortsatt väl . Vår uppgift är att utvärdera penningpolitiken, i detta ärende perioden –2016, där 2014–2015 redan har behandlats tidigare. Vad är det då vi ska utvärdera? Innan jag försöker resonera om den definitionen vill jag understryka att det viktigaste och väsentligaste utifrån mitt perspektiv för det första är att bejaka självständighet, det vill säga dess oberoende från politisk styrning. För det andra ska vi värna institutionella trovärdighet. Vad är det alltså vi ska utvärdera? Det är penningpolitik, men utifrån vilka perspektiv? Lyssnar man på den allmänna debatten och diskussionen om och den förda penningpolitiken får man snart uppfattningen att trovärdighet står och faller med hur inflationen utvecklas, det vill säga att en tiondel upp eller ned är avgörande för hur förtroendet för försvagas eller stärks. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 I det sammanhanget ska också sägas att själv har utformat ett mål om 2 procents inflation – utifrån riksbankslagen, som uttrycker detsamma som att upprätthålla ett fast penningvärde. En stilla undran är ju om varken lagstiftare eller riksbank i sin uttolkning över huvud taget kunde föreställa sig minusränta så där dryga efter uttolkningen av riksbankslagen. Frågan man kan ställa sig är också vad som egentligen är syftet med ett fast penningvärde, det vill säga med det man då kände till med en historia av hög inflation och en visshet om skadligheten med deflation. Vad menar man med ”fast penningvärde”, och varför har man definierat inflationsmålet som man har gjort? Ja, syftet med penningpolitiken leder oss in på definitionen att den ska stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken för att uppnå en hållbar tillväxt med hög sysselsättning. Vidare ska det ske genom att man, förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, strävar efter att stabilisera produktionen och sysselsättningen runt långsiktiga och hållbara utvecklingsbanor. Därmed ska definitionen snarare vara en flexibel inflationsmålspolitik. Därför vore det en i högsta grad förenklad bedömning om utvärderingen görs med utgångspunkt i om nått inflationsmålet eller inte. Till detta ska läggas att det naturligtvis inte heller kan isoleras utan hänsyn tagen till andra faktorer, såsom vilken finanspolitik som har förts , hur identifierade obalanser hanterats, hur identifierade nödvändiga reformer hanterats alternativt genomförts, vilken betydelse omvärlden har och så vidare. Penningpolitiken måste sättas i ett sammanhang, och det vore önskvärt att man lade större fokus på och förde ett större resonemang om hur penningpolitik och finanspolitik skulle kunna – och borde – komplettera varandra. Till detta kommer naturligtvis också att ska värna ett effektivt och säkert betalningsväsen, vilket tolkas som att hänsyn ska tas till utvecklingen i och eventuella risker som kan byggas upp inom de finansiella marknaderna. Hur har det då gått? Ja, vi kan konstatera att inte nått inflationsmålet och fått kritik för detta. Kritiserar man detta måste man dock även definiera vad man tycker att borde ha gjort i stället. Vad hade varit alternativet för en bättre måluppfyllelse? Vi har haft reporäntor på noll eller mindre – minusränta . har köp av obligationer aviserats ackumulera 275 miljarder. Vad borde ha gjorts ytterligare? Det är kanske relevant att ställa frågan om fokus på inflationsmålet och bibehållen trovärdighet för detta snarare riskerar att urholka trovärdigheten för att hänsyn inte i tillräcklig utsträckning tas till andra måluppfyllelser eller ansvar. Ett allt annat överordnat mål om att uppnå ett inflationsmål om kan med andra ord riskera att bygga upp finansiella obalanser genom kraftigt expansiv penningpolitik, särskilt om ingen eller för liten hänsyn tas till vad som sker med exempelvis tillgångsvärden – och särskilt om analysen av varför det i så fall sker uteblir. Jag menar att det inte går att göra en utvärdering av penningpolitiken endast isolerat till inflationsmålsuppfyllelse. finns lyckligtvis parallella diskussioner om dessa andra hänsyn och effekter, och även om debatten ibland är ensidig och förenklad finns det en medvetenhet. Därför är det positivt att i sin rapport har fördjupningsavsnitt om effekten av penningpolitiken, vilket ger ytterligare viktig information för utvärderingen. Ännu bättre vore det såklart om man också breddade och fördjupade den allmänna diskussionen runt dessa frågor. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 Har då penningpolitiken varit lyckosam? Ja, det vi kan konstatera är att inflationsmålet inte har nåtts, som en mycket expansiv politik har förts. Fortsatt har vi −0,5 procents reporänta, sänkt räntebana och massiva obligationsköp. Till det kommer också beredskap om valutainterventioner. Budskapet är tydligt: Inflationsmålet ska nås! Förhoppningsvis ska det dock inte ske till vilket pris som helst. Om ett djupare syfte med inflationsmålet på är att bidra till ekonomisk tillväxt har denna effekt uppnåtts mer än väl – även om detta har skett utan önskad inflationsnivå. Är detta i så fall bra eller dåligt? Ja, frågan är om inflationen har ett egensyfte och i så fall om för mycket fokus läggs på detta utan att man värderar uppnådda syften för det vi egentligen vill uppnå med inflationsmålet från början. Självklart är det positivt att penningpolitiken så starkt har bidragit till tillväxten, som uppgick till , och att resursutnyttjandet är högt och stigande samt arbetslösheten på väg ned. finns det fler reformer som måste genomföras för att vi ska få en bättre fungerande ekonomi, och med dem genomförda kan vi anta att vi får ett ännu bättre genomslag för penningpolitiken. Finanspolitiken och penningpolitiken måste gå hand i hand och samverka. Identifierade obalanser måste tas hänsyn till. Dysfunktionaliteter och rigida arbets- och bostadsmarknader måste reformeras. Detta är viktiga faktorer att väga in i en utvärdering av penningpolitiken, det vill säga under vilka förhållanden penningpolitiken har fått råda. Visst är det så att de eventuella obalanser som byggs upp och riskerar finansiell stabilitet oroar, och jag förutsätter att följer utvecklingen med kraftigt stigande tillgångsvärden nogsamt. Men kan inte ensam lösa dessa problem. Penningpolitiken är ett trubbigt verktyg för många av dessa frågor, men det kan bli vassare – under förutsättning att politiken i övrigt bidrar med sin del. Jag anser att har gjort vad den har kunnat under de förutsättningar den har haft. Till det ska läggas att det finns andra faktorer som har förändrat möjligheter. Exempelvis bör nämnas globaliseringens effekter för produktions- och kapitalflöden, på samma sätt som vikten av valutakursförändringarna måste vägas in. Med det sagt, och med insikt om svårigheterna och komplexiteten i uppdrag, menar jag dock att politik i mångt gynnat svensk ekonomi i stor omfattning. vill jag lyfta fram en viss oro för osunt stigande tillgångsvärden, som av få skulle anses hållbara i längden. Det kan inte helt bortses ifrån detta utifrån perspektiv, anser jag. Efter denna lilla passus och mina personliga små reflektioner vill jag dock yrka på att godkänner det finansutskottet anför om penningpolitiken för perioden –2016. 67 (V): Trots att styrränta ligger stilla på minus rör det på sig i den penningpolitiska debatten. har det debatterats vilket mått inflationsmålet ska ha. I praktiken har egentligen redan övergett målet om av konsumentprisindex, KPI, till förmån för 2 procents KPIF, det vill säga konsumentprisindex med fast ränta, där egna ränteförändringar inte räknas med. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 har föreslagit att man ska byta till det nya målet. Jag tycker att det i grunden är bra. Men det är en lite märklig ordning vi har, att det är teknokraterna på som bestämmer målet för penningpolitiken, inte den folkvalda , som faktiskt är underställd. Om så ska vara fallet utreds nu i den parlamentariska kommitté som ska titta på en ny riksbankslag. Att ska bestämma målet och att ska fatta besluten var något som King och Goodfriend rekommenderade i sin utvärderingsrapport till finansutskottet om penningpolitiken. Det är också ett krav som har drivit . Utifrån dessa mål ska sedan självständigt utforma den löpande penningpolitiken. På detta sätt skapas en tydlig ansvarsfördelning. De folkvalda i beslutar om politiken, och verkställer den. Även om det är så att har makten över att bestämma över målet kan man fundera över den process som har initierats. Dialogen med har varit minimal. I stället har man skickat ut sitt förslag till nytt mål på remiss till 50 remissinstanser. ska givetvis inte vara någon remissinstans, men man kan förvänta sig mer dialog och förankring mellan och , tycker jag. Det andra som föreslår är att det ska införas ett variationsband på från målet på . Att peka på att penningpolitik inte är någon exakt vetenskap där man exakt kan pricka målet tror jag kan vara bra. Men det är viktigt att variationsbandet inte används som ett argument för att konsekvent missa målet. Vi kan i ett historiskt perspektiv se att det framför allt har varit så att man legat under tvåprocentsmålet. Det har också lett till att man inte har stimulerat ekonomin i den utsträckning som behövts, vilket haft kostnaden att fler arbetstillfällen uteblivit. Risken med variationsbandet är att ansvarsutkrävande gentemot blir ännu otydligare och att kan nå sina mål oavsett hur man agerar. Därför är det viktigt att den parlamentariska kommittén också ser över hur man gör tillsättningar av nya riksbankschefer så att det kan göras mer transparent och öppet jämfört med . Vi ser också en gryende diskussion i om huruvida målet ska vara högre än . Fler och fler ekonomer argumenterar för att fallhöjden borde vara högre så att man lättare kan stimulera ekonomin med expansiv penningpolitik när det behövs. Till exempel har fört en extremt expansiv penningpolitik, och man har till slut fått upp räntan till . har man signalerat att man skulle kunna tänka sig ännu mer expansiva åtgärder, till exempel valutaintervention. Problemet är att man när man tar till de riktigt starka vapnen i arsenalen också riskerar – förutom att inflationen går upp – att det leder till negativa effekter som ger en försämrad finansiell stabilitet. Vi behöver därför förstärka diskussionerna i , menar jag, om att höja inflationsmålet till så att fallhöjden är större vid nästa kris. En sådan debatt pågår på andra håll runt om i världen. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2016 Vidare hoppas jag att den parlamentariska utredningen om riksbankslagen lyfter blicken och tittar på möjligheten att vid sidan om inflationsmålet ha ett kompletterande mål för ekonomins utveckling. Jag tror att det skulle vara bra om penningpolitiken också hade ett mål om sysselsättning och produktivitet som man skulle kunna väga inflationsmålet mot. I vissa lägen kan behöva se ekonomin som helhet, snarare än att bara stirra sig blind på inflationsmålet, för att långsiktigt ska ha en positiv ekonomisk utveckling som leder till välstånd och finansiell stabilitet. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 10 Utökad samverkan mellan domstolar betänkande 2016/17:JuU26 Utökad samverkan mellan domstolar (prop. 2016/17:174) Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) § 11 Strategisk exportkontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden betänkande 2016/17:UU9 Strategisk exportkontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (skr. 2016/17:114) 68 (V): Strategisk export-kontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden vill att ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati, mänskliga rättigheter, fred och nedrustning. har alla möjligheter att vara en sådan röst. Utrikesminister kritik mot , erkännandet av och den feministiska utrikespolitiken är bra exempel på hur kan gå före och göra skillnad. Men om vill bli en trovärdig röst för demokrati och mänskliga rättigheter i världen kan vi inte fortsätta att beväpna länder som befinner sig i krig och stater som begår grova och omfattande brott mot mänskliga rättigheter – länder där människor inte får organisera sig och uttrycka sig fritt, länder där oppositionella och försvarare av mänskliga rättigheter riskerar att fängslas, torteras och till och med avrättas, länder där kvinnor saknar grundläggande rättigheter och utsätts för övergrepp. Om på allvar vill stå upp för demokrati kan vi inte stärka diktaturer och auktoritära regimer med vapen. Dessa vapen bidrar till att legitimera förtryck och auktoritära system. Vapeninköpen drar dessutom bort resurser från andra viktiga områden, som satsningar på utbildning, mödravård och infrastruktur, och bidrar därmed till ökad fattigdom. Strategisk export-kontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Dubbelmoralen i den svenska vapenexporten blir inte minst tydlig i och . som regeringen för en feministisk utrikespolitik och talar om kvinnors rättigheter beväpnar krigförande diktaturer som systematiskt kränker kvinnors rättigheter. I exempelvis behandlas kvinnor närmast som livegna. Kvinnor har inte rätt att arbeta, studera på högre nivå eller resa utomlands utan tillstånd från sin man. Till detta land exporterar vi vapen. Det är svårt att förstå hur det går ihop med en feministisk utrikespolitik. är en av världens främsta vapenexportörer. Bland köparna återfinns en lång rad diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot mänskliga rättigheter. har exporterat vapen till , , , , , , , , och . Samtliga dessa stater klassas som diktaturer eller har stora demokratiska brister, enligt . Behovet av en skärpt lagstiftning som förhindrar export av vapen till diktaturer är uppenbart. regelverk för export av krigsmateriel behöver förändras i grunden. mål är tydligt. Vi vill se en värld i fred, utan vapen. Därför menar vi att vapenexport helt ska avvecklas. Det finns en bred majoritet i och hos svenska folket som vill förbjuda vapenexport till diktaturer. I en opinionsundersökning utförd av svarade fyra av fem svenskar att borde införa ett förbud mot vapenexport till diktaturer. beslutade att man vill skärpa reglerna för vapenexport till icke-demokratiska stater. Men vi väntar fortfarande på en skärpt lagstiftning. kommer allt fler signaler om att man inte kommer att införa ett tydligt förbud mot vapenexport till diktaturer. Detta är djupt oroande. anser att regeringen bör återkomma till med skarpa förslag till nytt regelverk angående svensk vapenexport och senast /18. Det är hög tid för en ny strikt krigsmateriellagstiftning där respekten för de mänskliga rättigheterna sätts först. antog en resolution med krav på ett vapenembargo mot med anledning av landets krigföring mot , en krigföring som i flera fall räknas som krigsbrott av bland annat då skolor, sjukhus, marknader och moskéer angripits. Tusentals civila har dödats och tvingats på flykt. Ett fattigt land befinner sig i en humanitär katastrof. menar att exporten av vapen till strider mot EU:s egna regler. Parlamentets beslut innebär att EU:s höga representant för utrikes- och säkerhetsfrågor får i uppdrag att ta fram ett förslag till vapenembargo mot . Beslutet är också en tydlig signal till medlemsstaterna att sluta exportera vapen till . står bakom kravet i resolution och menar att regeringen bör verka inom EU för att unionen inför ett vapenembargo mot . beslutade , som en konsekvens av beslutet i , att införa ett nationellt vapenembargo mot med hänvisning till både massiva bombningar av och massavrättningar. anser att bör följa det nederländska exemplet. behöver införa ett tydligt förbud mot vapenexport till diktaturer, krigförande stater och regimer som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Ett vapenembargo mot kan vara ett viktigt första steg. 69 (KD): Strategisk export-kontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden debatteras utrikesutskottets betänkande med anledning av regeringens skrivelse om strategisk exportkontroll gällande krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. Det är en årlig debatt. När vi stod här uttryckte många av oss stor besvikelse över att regeringen inte lyckats presentera ett nytt lagförslag för med en ny lagstiftning som skulle omöjliggöra krigsmaterielexport till diktaturer. Representanterna för regeringspartierna bedyrade att ett sådant förslag skulle komma . Det gjorde det aldrig, och står vi här igen. För att uttrycka vad? I regeringens propositionsförteckning för /17 anges dock att en proposition om skärpt exportkontroll av krigsmateriel ska överlämnas till . Om det blir så återstår att se, men det ser onekligen ganska mörkt ut. behöver en stark försvarsindustri. Genom deltagande i internationella samarbeten på försvarsmaterielområdet säkrar långsiktiga säkerhets- och försvarspolitiska intressen. anser att handeln med försvarsmateriel med vissa länder är viktig och försvarbar. Att exportera och importera krigsmateriel är en del av svensk försvarspolitik. Men detta förutsätter att det finns tydliga regler för vem som får stå som köpare av den materiel vi säljer. Detta är helt nödvändigt. Annars krockar handeln med de värderingar som utgör hörnstenar i vår demokrati. beskriver sig självt som en humanitär stormakt och ett land som verkar för att rädda liv. tar också ställning för mänskliga rättigheter, frihet och demokrati. Men man kan inte med trovärdighet kalla sig för en feministisk röst i världen om man beväpnar kvinnoförtryckande regimer. Man kan inte exportera vapen till diktaturer och säga sig värna mänskliga fri- och rättigheter. Det duger inte att med ekonomiska argument exportera krigsmateriel till några av världens värsta diktaturer. Särskilt nonchalant blir det när regeringen tycks bortse från att det åtminstone i utredningen fanns en samsyn mellan partier att exportkontrollen måste skärpas. har alltså beställt en skärpning av lagen och är tydlig med att respekt för mänskliga rättigheter samt mottagarlandets demokratiska status ska utgöra centrala villkor vid tillståndsprövningen. Om det förekommer grava brister eller allvarliga och omfattande kränkningar utgör det ett hinder mot export. har ett tydligt ställningstagande i partiets principprogram för ett demokratikriterium. För oss stod tre frågor i fokus under arbetet med utredningen. Det var ett tydligt demokratikriterium och ett förbud mot att exportera vapen till icke-demokratier. Vi vill att förbudet också ska gälla följdleveranser, då begreppet tycks få till konsekvens att export kan pågå år även om landet utvecklas i fel riktning. måste öppenheten kring öka. Utan ansvarsutkrävande gentemot partierna riskerar både rådet och ny lagstiftning att bli tandlösa. Strategisk export-kontroll 2016 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Vi vet att i den värld vi lever måste vapen användas för att förvara oskyldiga civila eller när våld används i förtryckande syften. Den balansgång vi måste ställas inför och det vi måste avväga är att ju mer vapen det finns i omlopp, desto otryggare blir vår värld. Många av de konflikter med dödlig utgång vi nu ser i världen sker inte heller med de mest avancerade och sofistikerade vapnen utan på grund av den okontrollerade spridningen av lätta vapen. fångade i ett tal den dubbelhet som vi människor drabbas av och verkar i. Han sa: Vi talar hängivet om freden, men på samma gång arbetar vi oförtrutet på att förbereda kriget. Vi behöver en ny krigsmateriellagstiftning. Med en ny skärpt exportkontroll skulle ta ett tydligt steg bort från att höra till de länder som talar om freden men förbereder kriget. Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkten 1 Ny krigsmateriellagstiftning. 70 (S): Den här debatten handlar om regeringens skrivelse om strategisk exportkontroll. I skrivelsen redogör regeringen för den svenska exportkontrollpolitiken i fråga om krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden . Skrivelsen innehåller också en redovisning av den export som har förekommit . Dessutom beskrivs samarbetet inom EU och i andra internationella forum i frågor som rör strategisk exportkontroll av såväl krigsmateriel som produkter med dubbla användningsområden. Kontrollen av export av krigsmateriel är nödvändig för att uppfylla både våra nationella målsättningar och våra internationella åtaganden genom att säkerställa att de produkter som förs ut ur går till för oss acceptabla mottagarländer enligt fastställda riktlinjer. Krigsmateriel får endast exporteras om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. Tillståndsprövningen sker i enlighet med de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport, EU:s gemensamma ståndpunkt om vapenexport samt vapenhandelsfördrag. De multilaterala avtalen och instrumenten om nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen är viktiga uttryck för det internationella samfundets strävan att förhindra spridning av sådana vapen. Genom att kontrollera handeln med produkter med dubbla användningsområden, vilken främst handlar om teknik som kan användas för framställning av massförstörelsevapen, kan spridningen motverkas. Det är ett arbete vars målsättningar fullt ut delar. Av detta skäl krävs en strikt och effektiv nationell exportkontroll.