prot · H40983 · 2017-03-21 00:00:00 — säger att alla stater ska vidta alla åtgärder för att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Detta är också ett av FN:s utvecklingsmål i Agenda . Det finns många skäl till att barnäktenskap är en kränkning. Det handlar såklart om att unga flickor, och ibland pojkar, inte är mogna att fatta ett beslut om att ingå äktenskap. Många går miste om utbildning och framtida karriärmöjligheter. Man riskerar sin hälsa i samband med graviditeter och förlossningar som de unga kropparna inte alls är mogna för. Barnbrudar utsätts också oftare än kvinnor som har gift sig i vuxen ålder för våld i hemmet. Det finns alltså en mängd skäl till att barnäktenskap utgör en allvarlig kränkning av barns rättigheter. Låt mig ge ett exempel, fru talman, på att våld är vanligt förekommande när det gäller unga flickor som gifter sig. , från där jag bor i söderort, hittades 16-åriga . Hon hade då varit död . Hon hittades under mossan. Hon var mördad, med mycket stor sannolikhet av den 38-årige man som också uppges vara hennes make. Hon anmäldes saknad. Men egentligen, fru talman, var det ingen som letade efter henne. Det var ingen skallgångskedja i skogarna när hon försvann. Det var inga anhöriga som hördes av. Det här var en ung gift flicka som mördades. Hennes man är efterlyst men finns nu inte i . Man skulle tro och hoppas att barnäktenskap bara är en fråga för fattiga länder, men dessvärre är så inte fallet. Precis som i fall finns det ju gifta barn här. skrev en rapport som visade att de kunde hitta 132 fall av barn som var gifta. Men då ska vi komma ihåg, fru talman, att det handlade om barn som själva hade uppgett till att de var gifta. De hade alltså inte svarat på en fråga om så var fallet. Vi vet att det är betydligt fler än 132 barn som är gifta i . När kommun skulle göra en kartläggning hittade de bara i sin kommun 65 barn som var gifta. Då kan man ju tänka sig att det finns väldigt många fler barn som är gifta i . Jag menar att det här är upprörande. Vi har en feministisk regering, i alla fall kallar den sig så. Man borde så fort man fått kännedom om uppgifter ha satt flickorna i centrum och tagit reda på hur många gifta barn det egentligen finns i . Hur ser situationen ut för de barn som vi nu med all säkerhet vet är gifta? Det är en fråga som jag inte får svar på, fru talman, men det skulle jag vilja veta. Först och främst: Varför sätter inte en feministisk regering barnen i centrum och tar reda på hur många det är som gifta? Och vad vet regeringen om de barn som vi vet är gifta i ? 10 Statsrådet (S): Tack, , för denna viktiga fråga! Jag har ingen annan syn på varför barnäktenskap är så förfärligt som det är. Barnäktenskap är i första hand till för att kontrollera flickors sexualitet, deras rätt till sin egen sexualitet, sitt liv, utbildning, fertilitet – listan kan göras lång. Jag håller med om att de förfärliga konsekvenser som hon räknar upp alla finns. De fanns också 2014 och , så jag skulle gärna vilja veta varför ni inte gjorde mer själva när ni hade regeringsmakten och ändrade den lagstiftning som vi nu ser över. Som jag sa har vi nu gett i uppdrag att kartlägga det hedersrelaterade våldet och också barnäktenskap över huvud taget. Vi har gjort mycket under den här mandatperioden för att stärka skyddet av barn, inte minst barn som uppges vara gifta. För mig är det viktigt att gång på gång poängtera att inget barn i ska vara gift, betraktas som gift eller behandlas som gift. När ett barn placeras i en kommun ska det betraktas som ett ensamkommande barn om det inte har vårdnadshavare med sig. Det innebär en rad rättigheter, rättigheter till boende, till utbildning och framför allt till tid att tänka igenom vad man själv vill göra med sitt liv. Därför har jag, förstås, haft många och långa samtal med i , som har till uppgift att stödja kommuner i det här arbetet, med SKL, som ju har ansvar för hur kommunerna arbetar med detta genom bland annat , med och med och den tillförordnade chefen för sedan för att höra vad de gjort sedan de skrev sin egen rapport . Vi har också haft samlingar om hedersrelaterat våld med berörda myndigheter och alldeles ett stort möte med chefer för polisen, , och andra berörda myndigheter för att inskärpa betydelsen av att arbeta mot hedersrelaterat våld och stödja de här flickorna. För övrigt har vi gjort stora satsningar på den sociala barn- och ungdomsvården, som ni dessvärre lämnade efter er i ett bräckligt skick. Vi har bland annat avsatt 250 miljoner för att stödja bemanningen i den sociala barn- och ungdomsvården. Vi har tillfört 10 välfärdsmiljarder till kommuner och landsting. Vi har lagt fram en strategi om våld mot kvinnor, som har fokus på hedersrelaterat våld och på prevention av hedersrelaterat våld. Vi kommer att inrätta ett för ensamkommande barn, dit de här barnen hör. Det kommer att vara en uppgift för att jobba med kunskap och stöd till dem som träffar de här barnen och ska hantera deras liv. Som jag sa har också fått i uppdrag att analysera handläggningen av de här barnen, hur man ännu bättre kan stödja dem och kartlägga våldet. Vi har även, som jag sa, tillsatt en utredning som ska se över den relativt nya lagstiftningen . Dessvärre säger många experter i FN och på andra håll att barnäktenskapen i samband med väpnade konflikter, inte minst den i , förefaller ha ökat i världen. Därför är det otroligt viktigt att föra samtal också på global nivå, inte minst om sexuella och reproduktiva rättigheter samt flickors rätt till sin egen kropp, liv, utbildning och livsval. 11 (M): Det är väldigt många ord. Här och finns barn som är gifta. De kan inte vänta på alla utredningar och kartläggningar. De lyssnar nog inte på den här debatten nu och hör om allt förträffligt som den här regeringen gör. De behöver hjälp här och . Jag tänker på barnen i , som var 65 stycken. Bara 4 av dem flyttades från dem som de var gifta med. Då är det uppenbart något som inte fungerar som det ska. Ministern nämner 2014. lade Alliansen fram en lagstiftning som innebar att man inte skulle kunna åka utomlands och gifta sig. Vi gjorde många förbättringar på det området. Vi borde absolut ha gjort mer. Men det ska i ödmjukhetens namn sägas att många av de problem som vi ser nu under den starka asylinvandringen såg vi inte 2014. Jag är absolut beredd att säga att det var fel, men är det faktiskt jämställdhetsminister som har ansvaret för de här barnen. Då kan hon inte bara se tillbaka och skylla på andra. Här och drabbas de här barnen. Det som upprör mig allra mest i de här diskussionerna generellt är de dubbla måttstockarna som vi använder när det gäller de här barnen. Flickan som hittades död i Hökarängen pratar vi nästan inte om, och flickorna som är unga och gifta med sina kusiner pratar vi väldigt lite om. Hade det varit svenska barn är jag säker på att det hade varit en annan fart här i . Jag skulle bara som ett exempel vilja läsa upp två meningar från en dom som kom från Förvaltningsrätten . Fallet blev ganska känt i medierna. En 14-årig flicka var gift med sin kusin och gravid. ville tvångsplacera henne. Förvaltningsrätten upphävde sedan beslutet och skriver i domen så här: Det har framkommit i förhandlingen att flickan – jag säger inte hennes namn – är en med svenska mått mätt brådmogen flicka med stark egen vilja och som har en fast förankring i sin religion och i den kultur som hon är uppväxt i. För mig är det förfärande att läsa att en svensk domstol gör denna unga flicka till en vuxen kvinna. Vi är alla överens om att det är fel när det kommer vuxna människor som vill kalla sig ensamkommande barn och som ljuger om sin ålder. Men här har vi en ung flicka som av domstolen görs vuxen. Att hon är gravid och ska få ett barn gör henne inte mer vuxen. ett plus minus ett blir inte plus i det här fallet; det blir ännu mer minus. Det är en dubbel problematik. Här måste regeringen vara ännu tydligare. Man kan stå i kammaren och understryka hur viktigt det här är, och man kan läsa en mängd saker ur sin budgetproposition. Men varför har det tagit så för regeringen? Först när Alliansen tryckte på i civilutskottet för att täppa till luckorna i lagstiftningen satte regeringen fart. Varför vet regeringen inte hur många barn som är gifta i ? Detta är ju ett problem som finns här och . Dessa flickor drabbas här och . Och vi kan inte ha en måttstock för de här barnen och en annan för andra barn. De måste behandlas som alla andra barn. Jag tänker inte ge någon förklaring till varför det har blivit så här. Jag konstaterar bara att det är upprörande och en kränkning av de här barnen. Jag förväntar mig inte att ministern och regeringen ska blicka och säga att då var det si och då var det så. De här barnen har kommit hit och finns här . De drabbas och deras rättigheter kränks. Då måste regeringen agera. 12 Statsrådet (S): Det har inte varit lätt att tillfredsställa dessa krav, för precis som säger kände vi inte till många av dessa problem när rådande lagstiftning skrevs . Mycket hände ju i och med den stora tillströmningen av flyktingar och däromkring. När det kom väldigt många som behövde stöd av både kommunen och hade svårt att utreda alla individuellt; så var det. Detta berodde bland annat på att var i ett bräckligt skick när vi tog över regeringsmakten. Det berodde också på att det kom väldigt många på en gång. Därför har vi jobbat hårt med att stödja den sociala barn- och ungdomsvården. När och jag var i hölls ett möte som leddes av min statssekreterare och som vi har med alla parter som är ansvariga för den sociala barn- och ungdomsvården. Vi ser att händer mycket , men det tar tid att reparera. Det är också viktigt att ständigt ha blicken på jämställdhet. Att flickor oavsett bakgrund ska ha samma rättigheter som pojkar och andra flickor har drivit hela mitt politiska engagemang. Därför ska polis och rättsväsen se på barn på samma sätt, de ska se på flickor och pojkar på samma sätt och de ska se på flickor på samma sätt oavsett bakgrund. Detta har jag sagt och redan två gånger i denna debatt. Vad har vi gjort för att stärka detta? Bland annat tog vi ett beslut vad gäller akademiska utbildningar där man i sin profession möter utsatta barn eller personer som drabbats av våld av närstående, vilket ofta är kvinnor och barn. Beslutet innebär att man i utbildningar till exempelvis jurister, läkare, tandläkare och socionomer ska ha med sig kunskap om våld just för att man inte ska uttrycka sig fördomsfullt. Jag ska inte recensera domar, men det är viktigt att man har med sig en grundkunskap om våld i olika former, också hedersrelaterat våld, och att man ser hur man kan stödja utsatta redan från början. Vi har också gjort annat vad gäller . Vi har till exempel bidragit med en nationell introduktion så att nyutexaminerade socialsekreterare känner sig säkrare på jobbet och kan ta sig an de ärenden de behöver. Vi har på många olika sätt stärkt arbete, och vi har verkligen inte på något sätt väntat. Det tar dock tid att se över lagstiftning, för enligt svensk tradition måste man först utreda den. Jag har redan räknat upp en mängd åtgärder som vi har vidtagit för att stödja dessa flickor. Bland annat har i uppdrag från regeringen att stödja aktörer som i sin tur träffar dessa barn. Det är en angelägen fråga för mig. Ett viktigt komplement är att på olika sätt samarbeta genom svenskt bistånd och i utrikespolitiska kontakter med de länder som tycker som vad gäller sexuella och reproduktiva rättigheter och hälsa och jämställdhet. Vi lever dessvärre i då flickors och kvinnors rättigheter snarare angrips. Då gäller det att samarbeta på internationellt plan för att också stödja flickor som lever i de ursprungsländer där detta är vanligt, och tyvärr förefaller denna sedvänja att ha ökat snarare än minskat. 13 (M): Jag tackar ministern. Jag misstror inte ministerns ambitioner, och jag delar bilden av att det finns mycket att göra på internationell nivå. Men dessvärre har dessa sedvanor och traditioner flyttat hit, och vi behöver hantera det på ett bättre sätt än . Jag ska skicka med några god råd till regeringen. För det första tycker jag att ni ska ta reda på hur läget är exakt just . Hur många gifta barn har vi i ? Den frågan måste ni ställa till dessa flickor. För det andra funderar jag på de 132 gifta barnen. Det hävdas att man ur privaträttslig synvinkel inte kan annullera eftersom de är gifta och att man därför måste godta dessa äktenskap. Men av vad jag har läst, och jag kan ha fel, finns det inte i ett enda av fallen någon skriftlig dokumentation, något vigselbevis. Hur i hela friden kan vi godkänna dessa äktenskap när det inte ens finns någon dokumentation? Jag vill höra hur ministern ser på det. Detta skulle kunna göra saken enklare. Måste vi då verkligen vänta på en lagstiftning? Dessa barn måste skiljas från sina män och omhändertas, särskilt när barn väntar barn. Det är en allvarlig fråga. Den är allvarlig i världen, men den är också allvarlig i . Vi får inte ha dubbla måttstockar. Jag förväntar mig att regeringen gör mer, att man tar reda på hur läget är och att man skyndsamt kommer med den lagstiftning som dessa flickor, och i vissa fall också pojkar, behöver. 14 Statsrådet (S): Som jag har sagt ett antal gånger kartlägger vi just nu detta. Det är inte jag eller regeringen som godkänner dessa äktenskap, utan det är uppgift. Såvitt jag vet har man enligt egen uppgift knappt godkänt några sådana äktenskap . Det som är särskilt viktigt för varje barn här och är att är ytterst medvetet om detta och att kommunerna ges tid och möjlighet att utreda varje barn som ska placeras. Därför har jag vid ett flertal tillfällen träffat den nuvarande chefen för , ordföranden i SKL och flera representanter för SKL samt för att prata om detta, och jag besöker också ofta socialtjänster. Jag har relativt lång erfarenhet av globalt jämställdhetsarbete och vet att det kan ta innan ett barn känner förtroende för vuxna runt omkring sig, framför allt för vuxna som barnet inte har träffat tidigare, i ett främmande land och på ett annat språk och innan barnet förstår att allt är till för henne eller honom och hon eller han har rätt och möjlighet att säga: Jag vill utbilda mig till detta, jag vill bo så här, jag vill leva med den här personen eller inte. Detta kräver mycket tid och utrymme hos , och jag har gjort alla dessa insatser för den sociala barn- och ungdomsvården för att alla barn ska få denna möjlighet. Då ger vi dessa barn de verktyg som mina barn får och som alla barn i har rätt till. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2016/17:363 om stödboende för ungdomar 15 Statsrådet (S): har frågat mig om jag och regeringen står bakom ett regelverk om att unga placerade i stödboenden inte ska behöva dela rum. har även frågat mig hur jag och regeringen i så fall avser att detta ska hjälpa kommunerna i deras arbete med att få fram ett stort antal bostäder. infördes placeringsformen stödboende för barn och unga i åldern 16–. Tänkbara målgrupper är barn och unga som varit placerade eller som lever i en otillfredsställande hemmiljö samt ensamkommande barn och unga. Regeringen ansåg det vara angeläget att det finns tillgång till fler placeringsformer för barn och unga som svarar mot barns och ungas faktiska behov. Även kommunerna efterfrågade fler alternativ på ytterligare placeringsformer. Stödboende infördes därför som ett kompletterande lagreglerat placeringsalternativ för barn och unga som inte har behov av sådana vård- och behandlingsinsatser som motiverar en placering i familjehem eller hem för vård eller boende. Av propositionen framgår att det huvudsakliga syftet med den nya placeringsformen är att under trygga former träna och förbereda barnet eller den unga för ett självständigt boende och vuxenliv och att det bäst uppnås genom att barnet eller den unga har ett eget boende. Med ett eget boende avser regeringen ett boende som är mer självständigt än HVB, det vill säga att barnet eller den unga bor i en lägenhet eller i en liknande boendelösning. Kommunerna har möjlighet att tillgängliggöra stödboenden genom andra boendelösningar. Det kan vara studentkorridorer eller liknande boenden i anslutning till en folkhögskola. Ett eget boende utesluter alltså inte ett delat boende med andra barn eller unga som är placerade i stödboende, vilket också framgår av föreskrifter och allmänna råd om stödboende. Det är alltså möjligt att dela rum i vissa fall. På regeringens uppdrag följer upp och utvärderar den nya placeringsformen. lämnade en delredovisning där det redogörs för kommunernas arbete med att starta upp stödboenden. Bland annat nämns svårigheter att hitta lämpliga lokaler, vilket till stor del anses bero på en redan ansträngd situation på bostadsmarknaden. Placering av barn i olika placeringsformer, inklusive stödboende, ska dessutom ske efter en individuell bedömning utifrån barnets bästa, i enlighet med socialtjänstlagen. Det här medför att behoven av stödboenden kan skifta för olika kommuner och . startade totalt 140 kommuner stödboenden. Trenden är att allt fler stödboenden startas i snabbare takt. intryck är att samtliga kommuner har som mål att ha tillgång till stödboende , när det nya ersättningssystemet för mottagandet av ensamkommande barn och unga träder i kraft. Det är positiva signaler. Placeringsformen stödboende har funnits i ett drygt år. Det behövs mer tid för att utvärdera placeringsformen och för att veta hur den svarar mot flickors och pojkars behov. Regeringen fortsätter därför att följa denna utveckling noga. 16 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Att kommuner vill ha alternativ kan jag mycket väl förstå, och jag sympatiserar självfallet med tanken att hitta lösningar. Att regeringen införde en boendeform som kallas stödboende är bra. Det som däremot blir problematiskt är det som jag försökte tala om i min fråga. När förslaget, så som det är utformat, ska omsättas i verkligheten och det når ut till kommuner och tjänstemän, som ska lösa uppgiften med de barn som är i den situationen att de behöver ett stödboende, läser tjänstemännen lagen. I § 2 i lagen står att ”vid placering i ett stödboende ska barnet eller den unge … få disponera ett eget boende”. Det står också: ”De egna boenden som ingår i ett stödboende ska vara hemlika och bestå av rum för boende, utrymme för tillagning och intag av måltider samt rum för personlig hygien.” Om man fortsätter med att läsa föreskrifter och allmänna råd om hem för vård eller boende ser man att det står: ”Den person som är placerad i ett hem för vård eller boende bör ha ett eget rum.” Då kommer vi till detta ”bör”. Enkelt betyder det att personer som till exempel har bott på HVB-hem och ska vidare till ett stödboende kan gå från att bo två per rum, enligt det ”bör” som tillämpas på grund av det tryck som finns och den påfrestande situation som vi har haft och som vi har när det gäller att lösa uppdraget runt om i landet, till att de nu ska bo var och en för sig. Om man är en tjänsteman och vill följa lagen, vilket man vill, säger man: Vi måste få fram boenden där man bor en och en, enligt vad lagen föreskriver. Om man läser om syftet med att ha ett eget boende är det, som ministern själv sa, att träna för att ha ett eget, självständigt boende. Med anledning av hur verkligheten på bostadsmarknaden ser ut undrar jag om detta har beaktats och varför man då ändå valde att ha allmänna råd och föreskrifter i de delar som gör att HVB-hem, men inte stödboenden, har fått detta ”bör”. Det framgår ju tydligt att man ska kunna dela rum i HVB-hem, men inte i stödboenden. Hur ser ministern generellt på att olika delar av det offentliga samhället i någon mån kommer att motverka varandra? Vi har kommuner som försöker lösa en svår boendesituation, och vi har myndigheter som man kan tycka ställer orimliga kvalitetskrav i detta läge. Som ministern sa i sitt svar pekade man på denna problematik ute i landet och att man ska följa frågan. För mig kvarstår ändå frågan om ”bör”. Det skulle ge en möjlighet. I den bästa av världar kan alla få det de ska ha, men där befinner vi oss inte riktigt. 17 Statsrådet (S): Tack, ledamoten, för frågan! Vi befinner oss nu i ett läge efter 2015, när det kom många flyktingar till på samma gång. har vi kommit så långt att vi har lyckats utreda många av de ensamkommande barnen inom socialtjänsterna, och man får klarare för sig vad varje barn har för behov, såsom det är tänkt att socialtjänstlagen ska fungera. hade man dock identifierat, och det fanns även utredningsförslag om, att man behövde införa ytterligare en placeringsform därför att man ansåg att familjehem och HVB-hem inte svarade upp mot behov som framför allt de äldsta barnen ibland har när det gäller att kunna träna på att bo självständigt och ta mer ansvar men ändå ha möjligheter till kontakt med och stöd av vuxna. Därför föreslogs formen stödboende. När den stora flyktingtillströmningen skedde 2015 såg man att en del av barnen var äldre och att många hade stora problem med sig, var traumatiserade och hade stora individuella behov på andra sätt. Andra hade inte det utan var mycket mer benägna att vilja sätta upp ett självständigt liv med studier och var på olika sätt väldigt motiverade och stabila när det gäller att kunna gå in i svensk utbildning, arbetsmarknad eller vad det nu är. Av båda dessa skäl infördes formen stödboende. Tanken med stödboende är att det ska kunna erbjudas de barn som uppfattas klara av en sådan form och som behöver detta steg innan de är helt vuxna och kan bo för sig själva. Det finns inga lagliga hinder för att två personer bor i samma rum, om alla parter tycker att det är bra. Vi har en ordning där det inte är ministern som ska säga hur många barn som ska bo i varje rum. Jag ska heller inte ha synpunkter på instruktioner i sammanhanget. Det finns dock inga lagliga hinder. Det kanske är fråga om syskon som vill bo tillsammans eller om två andra individer som enskilt bedöms kunna bo på stödboende och där alla inblandade tycker att det är en bra lösning. Verkligheten är över huvud taget fortfarande ansträngd när det gäller integration och mottagande av personer, framför allt de som kom 2015. Bostadsmarknaden är en sådan ansträngd del av samhället. Regeringen har därför satt igång en rad initiativ för att stödja byggande. Det tar ett tag, och det är jag medveten om. Men jag är också medveten om att allt fler kommuner försöker hitta och också hittar lösningar för att kunna erbjuda stödboende. 18 (M): Jag tänkte göra som gjorde i den förra debatten, nämligen ta ett exempel från verkligheten. Det går lite utöver detta men bygger på den del där man talar om att unga vuxna finns i . Våra myndigheter är inte riktigt gjorda för att klara av det tryck som har funnits. kan man utifrån tycka att det inte finns den flexibilitet och det sunda förnuft som man skulle önska i dessa delar, och detta återkommer när vi diskuterar vidare om stödboende. I en kommun fanns det ungdomar som skulle bo tillsammans i vardagen. Det började bra; de kunde gå ut i köket och tillreda sin mat. Det gjorde att det miljöförbund som hade att vaka över detta i stort sett – bildligt och med symboliskt värde – satte gul tejp med svarta streck runt köket, som förbjuden mark att träda in på. Det gjorde att dessa personer inte längre kunde göra sig mat, utan man fick ta dit personal som skulle laga mat åt dem. Detta innebär att de skulle ha kunnat träna och få det de behöver för att ta vara på vardagen – vad gör jag från det jag går upp tills jag lägger mig – och att tillreda sin mat. Detta boende var ett stort hus som egentligen var väldigt hemlikt. Det var inte alls en institution man skapar och där man börjar tala om vilka delar som skulle bort i inredningen, till exempel mattor och tvätt som vi har i våra hem för att det ska fungera. Allt det här sammantaget gör att vi passiviserar människor som skulle kunna göra ett jobb för sig själva, lära, träna och se hela vardagen som ett exempel på hur det skulle kunna fungera när de ska vidare i sitt liv.