prot · H409133 · 2017-08-31 00:00:00 — Men att ge huvudansvaret för detta förändrings- och utvecklingsarbete till en av de allra sämsta på området känns inte som ett framgångskoncept. Den så kallade feministiska utrikespolitik som regeringen säger sig driva känns i lägen som detta mer som politiskt korrekta ord i tal och interna regeringsdokument. Det är emellertid verkligheten som spelar roll, och i verkligheten förfaller regeringen och utrikesministern tycka att det är rimligt att ge , där kvinnor i det närmaste saknar alla rättigheter, en roll som ledare för . Vi fick en ny exposé av utrikesministern. Men om jag får konkretisera min fråga: På vilket sätt anser utrikesministern att just det faktum att leder FN:s kvinnokommission kan bidra till att utveckla FN:s jämställdhetsarbete? I stort sett alla länder är med i FN, men alla har inte ledande positioner. Det här är i grunden lika olämpligt som när var ordförande för för mänskliga rättigheter. Risken är att trovärdigheten för FN som organisation degraderas när länder som dessa får en ledande roll och blir huvudansvariga. Detta ser jag med oro på. Oavsett om vi har en socialdemokratisk regering som kallar sig feministisk eller om vi har en alliansregering i landet är jag övertygad om att vi kommer att ha ett brett fokus på frågor som rör sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter samt kvinnors rätt. Jag satt själv i utrikesutskottet , och jag vet att vi där hade en ganska bred samsyn kring och uppslutning bakom Alliansens politik. Socialdemokraterna ställde sig på många sätt i grunden bakom denna. Vi försöker även ha en bred samsyn. Vi i Alliansen sa kanske inte att vi hade en feministisk utrikespolitik, men jag är inte helt övertygad om att det finns en skillnad mellan då och . Vi tycker att det är bra att det har kommit rapporter om mänskliga rättigheter. Jag tror dock att man ska vara kritisk utöver dessa. Kritiken får såklart dock ske med viss diplomati, eftersom det inte är enkelt i alla lägen att vara högljutt kritisk och nå framgång. Det är ändå viktigt att rakryggat står upp och är en ledande kraft vad gäller mänskliga rättigheter i världen. Jag vill gärna ha ett mer utförligt svar på hur närvaro och ledarskap kan bidra till ett förbättrat arbete. 6 (M): Jag återkommer till att det finns många frågor som både jag och min kollega har ställt och som vi i den här debatten inte får helt besvarade. Det beklagar jag. Ministern hänvisar till att vi har hävdat att vissa länder inte ska vara med i FN. Ingen av oss har skrivit det i våra interpellationer eller har tagit upp det i debatten Vad vi tar upp och debatterar är att ett av de länder där kvinnor har minst frihet nu leder jämställdhetsarbetet. Detta sticker oss i ögonen och sänker FN:s trovärdighet. Det riskerar att stoppa eller åtminstone bromsa utvecklingen i jämställdhetsarbetet. Det här är vi oroliga för. Vi tycker att behöver ta mycket starkare ställning för att få dessa länder att förändra situationen för kvinnor och att framför allt inte tillåta att leda jämställdhetsarbetet. Där borde debatten ligga, tycker jag. Och vissa frågor är som sagt obesvarade. Jag vill återkomma till att det inte alltid är lätt att vara feminist, särskilt inte i tuffa situationer. Ofta måste man vara som tuffast i de regimer där kvinnor har det som sämst för att kunna förändra och nå framgång. Jag menar att , och vi alla måste vara oerhört mycket tuffare i de forum som finns. Jag tycker att regeringen kan steppa upp på detta område och bli tuffare. Jag har inte kritiserat de rapporter som kommer från regeringen, men jag tycker inte att de räcker. Jag tror inte att dessa rapporter läses av dem som behöver läsa dem som mest. Man måste sitta öga mot öga med de här regimerna och verkligen tala om vad man tycker. Ett annat exempel på detta som också stack mig i ögonen var när regeringen åkte till och följde slöjtvånget. Tusentals kvinnor i lägger upp bilder på exempelvis Facebook för att visa hur de trotsar slöjtvånget för att försöka åstadkomma en förändring. Organisationer som till exempel My Stealthy Freedom, som kämpar för kvinnors rättigheter, skriver att de beklagar att västerländska kvinnor kommer till och följer slöjtvånget medan de själva kämpar för att återfå sina rättigheter och få klä sig som de vill. Det här är återigen bara ett exempel, men jag tycker att det är viktigt att vid varje chans vi har försöka stå upp för kvinnors rättigheter och visa att vi inte accepterar de lagar som finns i vissa länder där kvinnors frihet begränsas något enormt. Åtminstone ska vi som feminister göra allt som står i vår makt för att försöka förändra de här lagarna. Jag förstår att diplomati är svårt, att det inte alltid är lätt. Man måste lägga fram saker på ett bra sätt. Men man måste också ibland vara tuff. Man måste våga stå upp för våra värderingar och våga stå upp för kvinnors rättigheter i alla situationer. Det förväntar jag mig att regeringen gör – ännu mer än . Återigen: Jag skulle vilja ha svar på min grundfråga. Hur ställer sig regeringen till att nu leder jämställdhetsarbetet? Tycker regeringen att det är bra eller dåligt att det är så i FN ? Hur vill regeringen jobba för att påverka och andra länder till att ge kvinnor de grundläggande mänskliga rättigheter som de självklart borde få åtnjuta? Jag hoppas på ett svar som är utförligare än de rapporter som vi redan har tagit del av och läst. 7 Utrikesminister (S): Jag tyckte att i en lite mer försonlig ton tog upp ett antal väldigt viktiga frågor, där vi förhoppningsvis också har en stor samsyn. Dit hör sexuell och reproduktiv hälsa. Jag välkomnar att vi kan driva de frågorna i stor enighet. Naturligtvis arbetar vi aktivt för att reformera FN. Det är lätt att se FN:s tillkortakommanden i olika sammanhang. Till sådant som man bör se över hör hur ledamöter och länder utses till olika funktioner. Sanningen är att 45 länder sitter i kvinnokommissionen. Hur skulle man då utse dem? Ska man granska deras jämställdhetspolitik och säga att det bara är de som har en ambitiös jämställdhetspolitik som ska sitta där, eller hur ska det gå till? Just nu är det en geografisk fördelning av platserna. Det är så det går till, och det kan vi tycka vad vi vill om. Vi kan vilja ändra det. Men det innebär i alla fall att även en rad länder som absolut inte har samma syn på jämställdhet som vi sitter där, och vi kritiserar öppet det sätt på vilket de driver de här frågorna. Det är bra att jag får frågor och att vi kan gå från huvudbonad till huvudsak. Hur driver man frågorna om jämställdhet? Jo, man driver dem genom att driva kvinnors rättigheter – mänskliga rättigheter är kvinnors rättigheter. Därför använder vi för det första våra ambassader till att se till att vi har projekt som bidrar till att ta bort diskriminerande lagstiftning för kvinnor och i stället garantera att de har samma rättigheter fullt ut. För det andra gör vi det genom representation – genom att se till att kvinnor har en röst, att kvinnor är representerade och sitter med vid bordet där viktiga beslut fattas. Precis så driver vi nu frågorna i . Vi kan visa på hur många konkreta resultat som helst. Det kan gälla allt från vilka som ska förhandla ett fredsavtal till att kvinnornas röster blir hörda i själva säkerhetsrådet. För det tredje handlar det om resurser. Hur fördelas resurser i världen? Går de i lika hög grad till att tillgodose kvinnors och flickors behov? Vi gör alltså skillnad genom alla våra ambassader, och det har skett genom den feministiska utrikespolitiken. Det är också därifrån idéerna kommer. Möjligen tillskriver ni FN:s kvinnokommission en något för stor roll om ni tror att ett ordförandeland – som vi i det här fallet har väldigt mycket synpunkter på, precis som en rad andra länder i kvinnokommissionen – helt och hållet präglar politiken. Det är i själva verket så att de länder som är mest aktiva i kvinnokommissionen också påverkar stämningen, slutresultat och rekommendationerna. Tyvärr har erfarenheten varit att det är som har kunnat påverka i kvinnokommissionen. Men ett land som gör också skillnad genom att vi är aktiva och presenterar konkreta förslag. Det är precis så vi ska ta oss framåt. Vi ska fortsätta med att titta på rättigheter, representation och resurser till kvinnor. Rapporterna är naturligtvis ett underlag i alla våra bilaterala kontakter, i allt det som vi gör genom diplomatin och politiken. 8 (M): Nej, vi ska väl inte tillskriva kvinnokommissionen alldeles för mycket makt, men detta ger ändå ett väldigt tydligt signalvärde för en stor organisation som FN som helhet, för jag tror att det uppfattas väldigt tydligt som att det är de som ansvarar för utvecklingsarbetet i FN:s jämställdhetspolitik. Som sagt: Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Jag är fortfarande inte riktigt klar över vad den feministiska utrikespolitiken innebär och på vilket konkret sätt den skiljer sig från tidigare utrikespolitik. Utifrån mitt sätt att se på det handlar det om att vi ska stå upp för alla människors lika värde. Ungefär hälften av världens befolkning är kvinnor. De har samma rättigheter som alla andra och bör så ha. Dessvärre finns det många länder där detta inte är fallet. är ett av dem. Därför är det ändå intressant att höra hur resonerade och agerade. Jag tackar utrikesministern för en bra debatt i ämnet. Jag hoppas att regeringen kommer att vara pådrivande i de här frågorna och också kritiska när det gäller ledningen för kvinnokommissionen, vilken som sagt har allt annat än framåtsträvande utgångspunkter i de här frågorna. Stort tack för debatten! Vi lär väl återkomma. 9 (M): Jag skulle vilja avsluta där jag började. är ett av de länder där kvinnor har det som absolut svårast. Man får inte köra bil. Man får inte klä sig som man vill. Eftersom man är omyndig får man inte fatta beslut utan sin manliga förmyndares godkännande. Man får inte bära smink. Man får inte tävla i alla sporter. Man får inte skilja sig. Man kan bli våldtagen lagligt. Det är alltså ett av de värsta länderna för kvinnor att bo i. Trots detta har regeringen möjligen röstat ja till att nu ska leda jämställdhetsarbetet i FN. Åtminstone försvarar man i detta svar det system i FN som möjliggör detta, försvarar att det diplomatiskt går till så att ska kunna leda FN:s jämställdhetskommission. Det här är problematiskt för hur FN uppfattas av andra, men framför allt för hur FN och våra åsikter uppfattas av den här regimen. Hur ska vi med trovärdighet kunna kritisera hårt när vi har legitimerat dem genom att sätta dem i jämställdhetskommissionen? Hur ska vi kunna säga att de i princip har den värsta jämställdhetspolitiken i hela världen när vi har gått med på att de ska leda det arbetet? Det är grundproblemet: trovärdigheten för oss när vi kritiserar dem, trovärdigheten för FN och legitimiteten för deras jämställdhetsarbete. Jag skulle vilja att regeringen i stället för att vara bekvämlighetsfeminister är tuffa och hårda feminister som säger ifrån och står upp för kvinnors rättigheter när det är svårt och inte bara när det är lätt, som sitter öga mot öga med regimer och diktatorer och alltid tar kvinnorna i försvar. Det förväntar jag mig, och det hoppas jag kan bli ett medskick från den här debatten. I övrigt vill jag tacka för en bra debatt. 10 Utrikesminister (S): Jag tackar båda interpellanterna för denna viktiga debatt. Det är självklart att med en feministisk regering och en ambitiös jämställdhets- och jämlikhetsagenda vill se en stark och progressiv kvinnokommission i FN. Vi har kritik mot en lång rad länder som sitter i kvinnokommissionen på grund av deras bristande respekt för mänskliga rättigheter, bristande jämställdhet och brister när det gäller rättsstatens principer. Det här bör vara ett organ som agerar normgivande och nydanande och är en källa till inspiration. Där är vi överens. och många med oss i EU-kretsen strävar efter detta. Vi jobbar med det , månatligen och . Men ska man sitta öga mot öga med dem kan man inte säga att de inte får vara i det organet. Vi ger inte upp, men världen ser inte ut som den gör i eller i . I en organisation som representerar alla världens hörn och ska se till att alla medlemsstater kommer till tals kan verkligheten vara komplex. Vi måste fortsätta vår dialog, vår kritik och det sätt på vilket vi arbetar med detta – också ute i fält och med hjälp av våra ambassader, där vi är mycket tydliga. Jag ska gärna skicka rapporten med resultat och berättelser om den feministiska utrikespolitiken till dig, , så att du får reda på lite om hur vi har jobbat. Hur skiljer den sig? För att ge bara två exempel: Vi jobbar mycket aktivt med till exempel nedrustningsfrågorna. Jag har också talat gång på gång om behovet av att bekämpa sexuellt våld i krig och konflikt. När vi gick igenom talen från min företrädare fanns det inte nämnt en enda gång. Det här står också högst upp på dagordningen i FN. Tack så hemskt mycket också ni för en viktig debatt! Jag fortsätter gärna. Överläggningen var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellationerna 2016/17:476 och 489 om situationen i 11 Utrikesminister (S): och har frågat mig hur regeringen har agerat, bilateralt och inom EU, för att stödja oppositionen och andra frihetsförsvarare i . har också frågat på vilket sätt kritik framförs till den alltmer odemokratiska regimen. Interpellanterna har därtill frågat mig hur har agerat och avser att agera inom för att hantera frågan. Jag väljer att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Ämnet kunde inte vara mer aktuellt. Jag delar förstås interpellanternas oro över den alltmer allvarliga och försämrade situationen i . De senaste månadernas protester och våldsamma sammandrabbningar mellan demonstranter och regimstyrkor fortsätter och har resulterat i många skadade och döda. Protesterna som utlöstes av att den regeringstrogna högsta domstolen tog över det nationella parlamentets befogenheter har övergått i mer allmänna missnöjesyttringar mot det ekonomiska läget och regimens försök att underminera den demokratiska ordningen. Den politiska krisen har ytterligare fördjupats av president tillkännagivande om att han avser att inrätta – han har inrättat – en konstituerande med befogenheter att revidera landets konstitution. Oppositionen och många oberoende bedömare ser förslaget som ytterligare ett försök att kringskära parlamentets inflytande och undvika planerade val. blir alltmer isolerat. Flera länder i regionen har öppet kritiserat regeringen och manat till fredliga lösningar, medan och dess allierade hävdar att kritiken är ett försök att lägga sig i landets interna angelägenheter. Även inom OAS har kritiken varit skarp, vilket har föranlett att begära utträde ur organisationen. Sedan protesterna inleddes har EU:s talesperson uttalat sig om utvecklingen i , och har antagit rådsslutsatser. I uttalandena har EU påpekat att bruket av våld inte löser den aktuella krisen. Alla parter har uppmanats att upphöra med våldet och att arbeta konstruktivt för att finna en lösning på grundval av de mänskliga rättigheterna och demokratiska institutioner. Det har även framhållits att upprättandet av en valkalender och frigivandet av fängslade oppositionella är avgörande steg för att åter uppnå politisk stabilitet i landet. EU uppmanar till externt samarbete för att bemöta folkets angelägna behov och signalerar beredvillighet att stödja ansträngningarna att finna fredliga och demokratiska lösningar. ställer sig självklart bakom dessa uttalanden. uppdaterades om situationen i . En skiljelinje tydliggjordes mellan de medlemmar i rådet som anser att situationen i – åtminstone – skulle kunna utgöra ett hot mot internationell fred och säkerhet och de medlemmar som anser att krisen är en intern angelägenhet och därför inte bör diskuteras i rådet. välkomnade uppdateringen och uttryckte, i enlighet med EU:s rådsslutsatser, oro för utvecklingen och fullt stöd för regionala ansträngningar. framhöll också vikten av att FN har beredskap att bistå regionen. fortsätter att nära följa utvecklingen i och kräver respekt för demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Vi kommer att fortsätta att driva på för att frågan uppmärksammas inom EU och för att EU och andra internationella aktörer ska tillåtas att bistå med humanitärt stöd för att möta den venezuelanska befolkningens alltmer akuta behov. 12 (M): Ytterligare ett aktuellt ämne att debattera. Jag vill återigen börja med att tacka utrikesministern för svaret på interpellationen. Jag beklagar att det har tagit så , men det är ju samma förklaring . Jag beklagar också att en av anledningarna till att svaret är så försenat är personliga skäl från utrikesministerns sida. Alldeles oavsett detta skrevs också den här interpellationen . Då var situationen i allvarlig. Den är än mer allvarlig . Situationen i blir allt värre, och frågan om grundläggande mänskliga rättigheter och demokrati är kanske mer aktuell än någonsin i landet. Demokratin i , som kan ses som avskaffad, har varit i förfall sedan och hans efterträdare inledde sitt arbete med att införa 2000-talets socialism genom sin socialistiska revolution för snart två decennier sedan. När jag får svaret från utrikesministern konstaterar jag att svaret inte är lika aktuellt som debatten. I svaret står att man har utlyst en folkomröstning och avser att inrätta en författningsförsamling. Den folkomröstningen har hållits – hölls den, på initiativ av presidenten. Den gällde alltså att införa en författningsförsamling som i grunden kommer att frånta parlamentet all makt och göra Maduro till en fullblodsdiktator. Folkomröstningen är genomförd. Alla de 545 platserna råkade som av en händelse gå till representanter för presidentens socialistparti. Dessvärre har också en lång rad människor dödats i samband med valet, och flera oppositionella har skjutits till döds. Även barn har varit bland dem som fallit offer för regimens brutalitet. Många har också tvingats gå i exil. Det är viktigt att omvärlden nu protesterar kraftfullt. har fördömt det som sker i hårda ordalag. utrikesminister var tidigt ute med sin kritik. EU har också uttalat kritik mot händelserna – möjligtvis något mer lågmält. Det uttalandet har ställt sig bakom, vilket är bra och välkomnas. Men författningsförsamlingen är de facto redan i kraft, så det skulle vara intressant att få en mer uppdaterad bild från utrikesministern än det som står i utrikesministerns svar, som sannolikt författades . Det är som sagt ett allvarligt läge i landet som pågått . Förtrycket mot den politiska oppositionen ökar. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna är vardagsmat, och demokratiska principer har avskaffats. Mediefriheten är kraftigt begränsad, och företag har nationaliserats och beslagtagits. Folk dör till följd av den socialistiska revolutionen i landet. Dessvärre blir mediebilden här i inte alltid helt korrekt, vilket vi har diskuterat i tidigare debatter. Vi har kunnat följa rapportering att krisen i beror på oljepriser och så vidare. Det gör den inte. Det är klart att alla oljeländer påverkas av oljepriset, men problem kommer sig av ledningen i landet och politisk vanskötsel. Jag har ställt interpellationer om till utrikesministern tidigare, väl medveten om att utrikespolitiken i till stor del drivs genom EU. Där har all möjlighet att vara pådrivande och aktivt i utrikespolitiken. Jag gläder mig över att jag nu får svaret att kommer att vara drivande, inte bara se på och stödja. Därför skulle det vara intressant att höra från utrikesministern på vilket sätt har varit pådrivande inom EU och andra forum när det gäller att påverka regimen i . 13 (M): Tack, utrikesminister , för svaret! ”Situationen i förvärras dag för dag.” Så inledde jag min interpellation till utrikesminister , som jag lämnade in . Också jag beklagar orsaken till att svaret har dröjt. Men har situationen i förvärrats. Från att det tidigare varit tyst om både i medierna och här i kammaren fylls nu tv-rutan av hemska bilder av hur det venezuelanska folket drabbas. Situationen är mycket oroväckande. är det nu drabbningar mellan folket och Maduros polis och armé. Från den sida är det tyvärr fortfarande tyst. Svaret som utrikesminister lämnar är också tyvärr föråldrat. Utrikesministern hänvisar i sitt svar till att president avser att inrätta en konstituerande , vilket min kollega också tog upp, med befogenheter att revidera landets konstitution. Efter det har en odemokratisk folkomröstning hållits, och Maduro har inrättat just detta råd. I folkomröstningen deltog 3 miljoner av de venezuelanska röstberättigade, vilket ska jämföras med de 14 miljoner som deltog när oppositionen tog plats i nationalförsamlingen med stor majoritet. Den nya konstitutionella församlingen kommer att beröva det folkvalda parlamentet dess möjligheter att återinrätta demokrati och mänskliga rättigheter i . Jag hade förväntat mig att utrikesminister i alla fall skulle ge sken av att vara intresserad av och insatt i den svåra situation som och dess folk befinner sig i. Därför är jag väldigt fundersam över att valde att skicka ett svar till och mig som tydligtvis var skrivet . Jag har också tidigare interpellerat om och om hur den avser att agera. Utrikesminister uttryckte vid förra interpellationen att hon delade min åsikt att situationen i är mycket oroande. Dagens svar speglar tyvärr inte utrikesministerns tidigare ord. Sedan min förra interpellation har också tagit plats i . I sitt svar nämner utrikesministern också att säkerhetsrådet , som för mig som tidigare norska är ett väldigt viktigt datum, blev uppdaterat om situationen i . Då undrar jag hur , utifrån den information ni fick då, har agerat. Att vara drivande är inte detsamma som att ställa sig bakom EU. Man är inte drivande om man följer . Drivande är man om man går i front. Därför, herr talman, vill jag med anledning av det jag anfört, speciellt utrikesministerns föråldrade skriftliga svar, ge utrikesminister en ny möjlighet att besvara följande frågor: Har den oro som utrikesminister uttryckte resulterat i något agerande från den sida, bortsett från att ställa sig bakom FN och EU? Hur avser och den att använda plats i för att sätta press på Maduro när det gäller hans förtryck av invånarna i hans eget land ? 14 Utrikesminister (S): Jag vill tacka interpellanterna för att de på nytt lyfter frågan om här i kammaren. Jag tror att det svar ni fått formulerades redan tidigare, när det var meningen att jag skulle vara här och svara. Tyvärr fick jag av familjeskäl förhinder. Jag tror att det måste vara detta som är förklaringen till att det redan är föråldrat. Jag försökte även i mitt svar nu korrigera på denna punkt. Den nya konstitutionella domstolen har redan börjat försöka fatta beslut som vi ser är mycket oroväckande och stötande. Vi är överens om det angelägna i att vi diskuterar detta här och . Vi har sett en allt våldsammare situation på och också en allt djupare politisk och humanitär kris. Detta är djupt bekymmersamt, och måste det internationella samfundet agera. Det är viktigt att vi gör något tillsammans. Vad kan göra? Det var en bra fråga. Först och främst måste jag förklara att bilaterala utbyte med är begränsat, som ni också väl känner till. Vi har ingen ambassad i landet. Vi har inget bistånd, och vi har ett relativt litet handelsutbyte. Med den utgångspunkten finns det naturliga begränsningar för vad man kan åstadkomma bilateralt. Därför har våra ansträngningar redan från början i första hand riktats mot det multilaterala samarbetet. Där är två möjliga spår FN och EU. Som jag nämnde har säkerhetsrådet uppdaterats om . Det var bra att man fick diskutera situationen i landet, och kommer förstås att delta i eventuella fortsatta diskussioner. Men finns inte naturligt som en landssituation på säkerhetsrådets dagordning. Vi har också upptäckt att det finns vissa meningsskiljaktigheter i rådet vad gäller denna fråga, och det minskar möjligheten att driva frågan i säkerhetsrådet som forum. Därför måste vi utvärdera möjligheten för FN att mer brett engagera sig i frågan.