prot · H50941 · 2017-12-01 00:00:00 — har vi all anledning att löpande föra en rak dialog med våra utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetspartner, inklusive och Nato, så att missförstånd kan undvikas och avsikter förtydligas. har tillsatt en utredning av konsekvenserna av ett svenskt tillträde till kärnvapenförbudskonventionen. Uppdraget är brett definierat. Utredaren har att hantera en rad mycket komplexa frågeställningar. De omfattar svensk nedrustnings- och icke-spridningspolitik, konventionens relation till andra relevanta konventioner och avtal, samlade bi‑ och multilaterala säkerhets- och försvarspolitiska samarbeten, vilka eventuella behov av anpassningar av svensk rätt och riktlinjer som konventionen ger upphov till samt vilka möjligheter som finns att frånträda konventionen. Allt av relevans ska belysas. I enlighet med direktivet ska utredaren samråda med berörda myndigheter, forskar- och civilsamhälle samt andra intressenter i men också utomlands. 14 (M): Tack, utrikesministern, för svaret på min interpellation! Jag uppskattar naturligtvis att ta del av utrikesministerns insikter om , , den militära alliansfriheten, kärnvapenförbudet och så vidare. Jag hade dock önskat att utrikesministern kanske hade kunnat ge mig en indikation rörande frågan i min interpellation, nämligen: Har och Nato på ett otillbörligt, felaktigt eller klandervärt sätt kritiserat för att vi röstade ja till om ett kärnvapenförbud ? Jag skulle gärna vilja ha en indikation på om svaret är ja eller nej på den frågan. Skälet till att jag ställer den frågan känner utrikesministern säkert till. Det är att hon i en intervju i som publicerades sa – nu översätter jag fritt, och utrikesministern får gärna korrigera mig: Tyvärr har Nato och uttryckt sig väldigt klart. De borde de inte ha gjort, och vi kommer inte att acceptera att bli påverkade av någon i den här frågan. Jag tror att det uttryck som utrikesministern använde var ”pushed around”. Jag utgår från att intentionen i uttalandet blev hyfsat rätt i min översättning, som jag hoppas att utrikesministern har överseende med. Jag delar dock inte utrikesministerns uppfattning och tolkning i det här avseendet. De signaler jag har fått från är att har ansträngt sig för att inte kritisera , men däremot har de känt ett behov av att informera om att om vi tillträder den här konventionen kommer det att få allvarliga konsekvenser för vårt bilaterala militära samarbete eftersom den här konventionen är legalt bindande. Som utrikesministern sa i svaret har arbetat hårt för att fördjupa samarbetet både med Nato och med . Det har skett i brett politiskt samförstånd, vill jag säga. Skälet till att vi har strävat efter att fördjupa samarbetet med Nato och är naturligtvis att det säkerhetspolitiska läget i vårt eget närområde så kraftfullt försämrats genom aggression mot och det aggressiva ryska övningsmönstret som vi ser i närområdet. Det är alltså snarare än och Nato som har eftersträvat och arbetat för den här fördjupningen. Mot bakgrund av detta tycker jag att det är bra om såväl som Nato informerar ifall de kommer att få svårt att samarbeta med oss om vi tillträder den här konventionen om ett kärnvapenförbud. Jag undrar om utrikesministern ändå delar uppfattningen att det är bra att vi får signaler, för hon säger i svaret på min interpellation att hon gärna vill ha en rak dialog med våra utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetspartner, inklusive och Nato, så att man kan undvika missförstånd och avsikter kan förtydligas. Just begreppet dialog betyder naturligtvis att vi har rätt att framföra kritik mot till exempel kärnvapeninnehav, men det är också rimligt att skickar signaler till oss om de får svårt att samarbeta med oss militärt om vi tillträder den här konventionen. En dialog innefattar ju både att man lyssnar och att man tar in reflektioner. Jag upprepar därför min fråga för att få klarhet i detta. Står utrikesministern fast vid sitt uttalande i där hon riktar mycket skarp kritik mot Nato och för att de skulle ha kritiserat oss? Och kommer utrikesministern i så fall att vidta några åtgärder med anledning av detta? 15 Utrikesminister (S): Det här är en mycket viktig fråga. Bakgrunden till förbudskonventionen är en stark folklig opinion och en politisk insikt om att det som var en avskräckningsdoktrin när det gäller spridning av kärnvapen inte längre fungerar. skaffar sig kärnvapen, och diskussionerna pågår i grannländerna i det området om att också skaffa sig kärnvapen. Vi har sett mer av en modernisering av kärnvapen , och inte bara det, utan om man bara skulle använda det som avskräckning skulle det ha räckt med några hundra och det finns 15 000 kärnvapen . Man moderniserar sitt kärnvapeninnehav och man börjar hota med att använda dem på fullt allvar. Vi vet mer om de humanitära konsekvenserna, och vi vet mer om riskerna för att det kanske begås misstag eller att man gör felbedömningar eller missförstår någonting. Därför har vi också aktivt arbetat för att höja tröskeln, för beredskapsnivåerna måste ses över ordentligt. Att det blev en sådan här konvention beror på att mer än 120 länder i världen faktiskt menar att mot kärnvapen måste stärkas. Det var ett uttryck för den frustration man känner efter att kärnvapenländerna inte har bidragit särskilt aktivt i de förhandlingar som har förts . Det kommer ett nytt tillfälle då de kan visa att de menar allvar när det gäller icke-spridningsavtalet som ska förhandlas om 2020. Det är viktigt att vi fortsätter att sätta tryck på dem. Det är viktigt att förstå att avsikten har varit att det här ska fungera normgivande och vara ett mycket tydligt uttryck för vad världen tycker om kärnvapenspridningen som vi ser. Det är förstås upp till varje land att fatta beslut när det gäller huruvida man ska vara med i de här förhandlingarna och om man vill skriva på och ratificera. Då bör andra länder vara försiktiga med hur man hanterar en sådan situation. Varken du eller jag är naiv när det gäller Natos roll. De satte naturligtvis ganska hårt tryck på sina egna medlemmar, som inte fick vara med i förhandlingarna hur gärna de än hade velat. Ett exempel är som i slutändan tvingades att rösta nej. Jag menar att det här är intressant när det gäller Natos roll, och jag står fast vid att jag menar att det i så fall ska föras samtal mellan länderna. Det ska väl inte ske genom att man twittrar eller gör bombastiska uttalanden i medierna. Jag står fast vid att de ska avstå från det. Och de ska respektera att vi gör våra egna vägval, särskilt som vi är militärt alliansfria. Vi menar att det är fullt möjligt att göra både och – att både markera, precis som vi utgår från , att vi ska kunna ha en tydlig politik när det gäller vår syn på kärnvapen, kärnvapenanvändning och kärnvapenspridning och att kunna vara engagerade i samarbeten. Kärnvapenländerna kommer inte att från den ena dagen till den andra rusta ned, utan det kommer att ta tid. Därför måste en sådan här konvention och de samarbeten som vi har också vara ett praktiskt verktyg. Då ska inte ett land gå ut med starka uttalanden i medier eller på Twitter, utan det här ska vi ha rätt att diskutera, granska mycket noga och fatta beslut om alldeles som ett självständigt land. 16 (M): Tack, utrikesministern, för svaret! Det finns många aspekter att ta upp här. Utrikesministern säger att man vill ha ett praktiskt verktyg. Är det någonting som man skulle kunna kritisera den här konventionen för är det just att den inte är så mycket av ett praktiskt verktyg. Utrikesministern vet mycket väl att det saknas verifikationsmekanismer för att se till att ett sådant här avtal skulle efterföljas. Det underminerar dess legitimitet och effektivitet, och det tycker jag är djupt beklagligt. Jag vet också att regeringen har uttryckt oro över detta, och jag uppfattar inte att den här konventionen är ett praktiskt verktyg. Diskussionen om är intressant, men sanningen var att det var parlamentet i som tvingade regeringen att delta, och när man sedan deltog valde man att rösta nej. Man kan ha synpunkter på varifrån trycket kom – från Nato eller om det var ett inrikespolitiskt tryck. Jag vill bara tillägga att i slutänden röstade nej. Det finns naturligtvis stora problem med den här konventionen. Det gäller framför allt hur den förhåller sig till hörnstenen i nedrustningssamarbetet, nämligen icke-spridningsavtalet. De länder som innehar kärnvapen har sagt att det här förbudet både komplicerar och försvagar NPT-processen. Det är allvarligt i sig om de gör den tolkningen. För vår del är det oklart om det går att dra sig ur avtalet. Det finns en passus om det, men det är inte väl stipulerat. Det enda vi vet med säkerhet är att det skulle vara totalt omöjligt för oss att dra oss ur i händelse av att hamnar i krig. Som jag har varit inne på tidigare försvårar det också våra bilaterala samarbeten med och Nato. vill regeringen utreda detta. Det kan man göra. Men vi vet redan vilken tolkning – det är det som är det viktiga – våra samarbetspartner har gjort, nämligen att det kommer att försvåra vårt samarbete. Man kan utreda frågan hur mycket man vill. Jag har inget problem med att man gör det. Men man ska vara medveten om att vi redan har fått de signalerna från våra samarbetspartner. Tillträdet till konventionen skulle också försvaga vår säkerhetspolitiska handlingsfrihet. Och det skulle helt klart omöjliggöra en svensk anslutning till Nato. Skälet till det är mycket enkelt. Både jag och utrikesministern vet vad som står i Natos strategiska koncept. I linje med icke-spridningsavtalet strävar Nato också efter en värld utan kärnvapen. Antalet kärnvapen inom alliansen har minskat med sedan slut. Men den linje som Nato intar är att så länge andra länder eller aktörer innehar kärnvapen kommer Nato att ha förmågan till kärnvapenavskräckning. Jag tycker inte att det är en orimlig position. Jag vet att jag och utrikesministern skiljer oss åt där. Men vi vet också att hotet från kärnvapen tyvärr har ökat i , inte främst på grund av Nato utan främst på grund av det ryska agerandet. övar med kärnvapen på ett sätt som vi inte har upplevt på . kommer också med förtäckta hot. Jag har personligen inga problem med att man inte gör en unilateral nedrustning på kärnvapenområdet inom Nato. En nedrustning måste ske med alla kärnvapenstater som är berörda. Låt mig också kort gå in på den andra interpellationen. Den gäller och olika tolkningar av att ha en Natooption. har valt att införa en Natooption i sin säkerhetspolitiska linje. Utrikesministern har varit starkt avvisande till att över huvud taget diskutera ett svenskt Natomedlemskap. På grund av att det säkerhetspolitiska läget har försämrats undrar jag varför och skiljer sig åt så mycket i det avseendet. 17 Utrikesminister (S): har en stolt tradition när det gäller att arbeta mot kärnvapen och för nedrustning. Jag tycker att det blir tydligt att ifall fick bestämma skulle de låta Nato och Natomedlemskap tysta den debatten här hemma. Jag menar att vi inte kan vara tysta, i ett läge då målet om en kärnvapenfri värld är mer angeläget . Det finns en stor frustration bland icke-kärnvapenstaterna om bristen på framsteg inom nedrustning. Jag vill att ska fortsätta vara en stark röst för kärnvapennedrustning och vara berett att pröva alla vägar som kan föra oss närmare det målet. Vi har samma syn på att alla kärnvapenländer måste vara med i en diskussion om hur den här frågan ska föras framåt. kommer att bli en prövning i fråga om viljan finns och hur möjligheten att visa en vilja kommer att användas. Engagemanget i kärnvapenförbudskonventionen är ett naturligt led i vår politik för att engagera oss. Det är precis av de skäl som räknar upp som vi gör den här översynen. Vi behöver granska varje detalj och varje paragraf i konventionen för att se vad det kommer att innebära, hur det ska uttolkas och hur vi i så fall kan jobba med andra länder för att föra frågan vidare. Är det möjligt gentemot vår egen lagstiftning? Och kommer vi i så fall att besluta oss för att skriva under och ratificera? Och hur ska det gå till? Det är just de frågorna som ska belysas. Det är alldeles självklart att inte vare sig Nato eller andra länder ska försöka utöva påtryckningar på oss eller hota oss. Vi har tolkat det som att vi kan behålla vår starka och tydliga position när det gäller synen på kärnvapen, kärnvapenspridning och kärnvapenanvändning. Vi kan kombinera det med att samarbeta med Nato, och andra länder som har kärnvapen. Man måste kunna göra både och – stärka , se till att det finns processer som kan föra frågan framåt och fortsätta vårt samarbete. Så har vi tolkat det. Vi gick in i diskussionerna om konventionen med just den utgångspunkten, och den har vi fortfarande. Vår önskan är förstås att vi ska kunna hitta en väg framåt som innebär både en stark norm mot kärnvapen och att vi ska kunna fortsätta våra samarbeten, eftersom de är viktiga. Men vi tycker inte att det ska bli en hämsko. har inte funnits med någonstans i den här debatten. Det finns inget tydligt engagemang. Jag är rädd för att ni tydligt viker ned er, trots att vi förut har haft en ganska stor samsyn i . Ni vill att ska bli medlem i Nato, och ni tror att det kommer att lösa alla våra problem. Det tror inte vi. Vi menar att måste fortsätta med vår säkerhetspolitiska linje som innebär att vi engagerar oss i samarbeten, stärker vårt eget försvar och behåller den militära alliansfriheten. 18 (M): Jag vill tacka utrikesministern för den här interpellationsdebatten. Det finns mycket annat man kan göra för att arbeta mot kärnvapen, vid sidan av att skriva under en konvention om kärnvapenförbud. Det vet utrikesministern också. Vår oro har gällt att avtalet exempelvis kan försvaga NPT-regimen, vilket till exempel också har uttryckt. Det är därför de inte skriver under. Det bästa skulle alltså bli det godas fiende. Det är en aspekt. Utrikesministern talar om att vi oinskränkt kan fortsätta våra samarbeten med och Nato. Jag vill påminna om att det brukar krävas två för att dansa tango. Det spelar ingen roll vilken tolkning vi gör av detta; om inte våra samarbetspartner är villiga att fortsätta samarbetet, på grund av de legala begränsningar som finns i avtalet, är det ett problem för oss – vare sig vi vill eller inte. Vi kan utreda frågan. Men vi har fått de klara signalerna från och Nato. Jag vänder mig starkt mot utrikesministerns linje att ingen annan ska säga någonting till oss i de frågorna. vill hon ha en dialog med våra viktiga säkerhetspartner. Har de inte en skyldighet att informera oss om de inte kan samarbeta med oss ifall vi tillträder det här avtalet? Det måste ändå vara det centrala i det hela. Om de gör den tolkningen begränsar det också möjligheter att samarbeta med dem. Jag vänder mig mot att utrikesministern säger lite raljant att det är vi som avgör den frågan. Nej, det är och Nato som avgör om de kan samarbeta med oss eller inte. 19 Utrikesminister (S): Jag tycker inte att Nato eller någon annan ska avgöra den frågan. Det är och slutligen riksdag som ska avgöra huruvida vi ska ansluta oss till en konvention. I ett samarbete talar man väl med varandra? Man twittrar inte om det eller försöker påverka oss genom bombastiska uttalanden, när vi precis har sagt att vi ämnar se över alla detaljerna i konventionen. Det är inte ett sätt att samarbeta. Det var det jag reagerade mot. Jag sa: Låt oss nu få göra det här arbetet. Vi har dessutom redan ett brett samarbete, inte minst med . Vi diskuterar nedrustning och icke-spridningsfrågor, och vi diskuterar hur man ska göra framsteg inom till exempel NPT-översynen. Vi samarbetar också om metodutveckling för att verifiera kärnvapennedrustning. Vi diskuterar en rad andra frågor. Det är i det samarbetet vi pratar om de här sakerna också. Man går inte ut och ger intryck av att vilja sätta press på eller hota oss med samarbeten. Vi talar om det direkt med varandra. Det är min syn på det här. Det är viktigt att vi kan fortsätta jobba inom flera spår för att nå målet om en kärnvapenfri värld. Jag hade hoppats att det också var syn på det. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:17 om det säkerhetspolitiska rådets roll och betydelse 20 Justitie- och inrikesminister (S): har ställt ett antal frågor till statsministern om det . Interpellationen har överlämnats till mig. undrar om rådet fungerat som det är tänkt sedan det bildades och om det haft avsedd effekt. Svaret på dessa frågor är ja. Regeringens säkerhetspolitiska råd har träffats för att regelbundet få en gemensam bild av frågor kopplade till det säkerhetspolitiska läget samt diskutera frågor som rör säkerhet i bred bemärkelse. Det gäller inte enbart militära hot utan också frågor som klimatförändringar, terrorism och hälsohot. Strategiska säkerhetsfrågor är mer än tidigare sammanlänkade och ömsesidigt påverkande. Detta – i kombination med en oroande utveckling i vår omvärld – har tydligt visat betydelsen av just ett sådant forum. Det säkerhetspolitiska läget förändras snabbt, både regionalt och globalt. Behovet av att samordnat hantera dessa frågor är tydligt. har rådets arbete därför utökats. Det kommer att mötas oftare än förut och att vidga sitt arbete. och , då är medlem av , ska frågor av större betydelse på säkerhetsrådets dagordning också redovisas inför det . undrar även om det går att peka på operativ nytta med rådet. Det är inte något berednings- eller beslutsorgan. Det är ett forum för information och diskussion. Frågor som diskuterats i rådet bereds vid behov vidare av ansvariga departement. Diskussionerna i rådet har dock lagt grunden för en mer samordnad hantering av både utmaningar och hot kopplade till säkerhet. Att skapa förutsättningar för detta är en viktig uppgift för regeringen. På det mer konkreta planet har det diskuterat utformningen av den nationella säkerhetsstrategin. I uppföljningen av strategin har rådet fått föredragningar om olika ämnen som till exempel militära hot, terrorism och informations- och cybersäkerhet. Slutligen undrar varför det inte finns dokumentation kopplat till det säkerhetspolitiska rådets arbete. Det förs inga protokoll eller liknande vid det säkerhetspolitiska rådets möten. har tidigare granskat denna hantering och inte haft några synpunkter på ordningen. diarieförs dagordning och en tjänsteanteckning av vilken bland annat framgår vilka som deltog vid mötet. 21 HANS (M): Jag måste säga att svar är sövande korrekt, och det är ett gott försök att undvika ett antal centrala frågor. Därför tänkte jag upprepa några av dem här och hoppas att svarar på mina frågor. För det första: Den här interpellationen är ju inte ställd till . Den är ställd till statsministern. Statsministern har för själv i en interpellationsdebatt med mig bekräftat att det är han som leder det säkerhetspolitiska rådets arbete, till vilket ett antal andra ministrarna kan kallas såsom utrikesministern och försvarsministern. Då är min fråga: Varför är det som svarar på interpellationen och inte statsministern? Det är utmärkande för nuvarande statsminister att när det hettar till, blir svårt och komplicerat – såsom under hela sommarens hantering av säkerhetshaveriet inom Transportstyrelsen – är det väldigt svårt att få närkontakt med landets regeringschef i den här typen av viktiga och väsentliga frågor. För det andra: Klart, distinkt, tydligt och utan att darra på manschetten svarar ja på frågan om det har haft avsedd effekt. Problemet för oss i opposition som har att granska, följa upp och kritiskt se vad regeringen gör är att vi inte kan följa det arbetet. Det är omöjligt för någon annan än de deltagande i att veta om svar – hans distinkta ja – är korrekt eller inte. Det är en total brist på transparens och öppenhet. För det tredje: Svaret innehåller en nyhet. berättar att man har börjat att diarieföra dagordningen och en tjänsteanteckning. Då kan man ställa sig den mycket intressanta frågan: Det här rådet har funnits , hur kommer det sig att man just kommer på idén att det är dags att diarieföra dagordning och tjänsteanteckning? Enligt tidigare uppgift träffas rådet ungefär en gång . Jag har en teori. Jag tror att man började att diarieföra därför att det mediala trycket ökade påtagligt på det så kallade genom det säkerhetshaveri som avslöjades kring Transportstyrelsen. Det ledde till ett fokus på och frågor om man hade använt det . Hade det haft någon funktion? Har över huvud taget funderat och resonerat kring det säkerhetshaveri som då plågades av? För det fjärde: Har frågor om Transportstyrelsen och det säkerhetshaveriet varit föremål för diskussion i det ? räknar i sitt svar upp ett antal frågor, men jag vill ställa den konkreta frågan: Har just specifikt säkerhetshaveriet diskuterats? Om han svarar nej på den frågan, herr talman, är det mycket märkligt att man har ett säkerhetspolitiskt råd som över huvud taget inte har diskuterat det kanske största säkerhetshaveri som vi har haft att göra med under den här regeringens period. 22 Justitie- och inrikesminister (S): uppfattade jag frågan som att den var bredare, nämligen att man ifrågasätter själva behovet av ett säkerhetspolitiskt råd. Min uppfattning är att när man har ett omvärldsläge som präglas av en allt större osäkerhet och av större oro, då är det ett värdefullt forum. Terrorhotet ligger som en mörk underton. Det sker allvarliga terroristattentat var och som drabbar . Det säkerhetspolitiska läget i har förvärrats med aggression och aggressiva uppträdande i med den folkrättsstridiga annekteringen av . Vi får löpande rapporter om försök till cyberattacker från både främmande makt och privata nätverk. Det finns ett pågående krig i med stora migrationsströmmar som följd. Utvecklingen på den koreanska halvön har medfört ökade spänningar. Utvecklingen av klimatfrågorna kommer att driva fram ytterligare omfattande migration. Det var bara ett axplock av alla de företeelser som har direkt eller indirekt påverkan på säkerhetspolitiken och som därför spänner över ett vitt fält. Vid regeringens tillträde bestämde sig statsministern för att inrätta ett säkerhetspolitiskt råd bestående av honom själv som ordförande och av utrikesministern, inrikesministern, försvarsministern, vice statsministern och respektive statssekreterare. Så ser kretsen ut. Rådet ska löpande och på högsta nivå diskutera just dessa aktuella händelser. Det var mycket klokt. Det finns ett stort behov av att hålla varandra informerade och uppdaterade om omvärldsutvecklingen och vilka åtgärder som vidtas. Jag har själv deltagit i sedan regeringsombildningen , och jag kan intyga att de mötena är mycket värdefulla. Mötena genomförs också under totalt avlyssningssäkra former så att vi vet att vi kan tala relativt fritt när vi träffas. KU har ju granskat dem och inte haft några synpunkter. Han ställer också frågan: Varför görs det nu en diarieföring? Jo, för att det bland annat spreds en bild av att vi aldrig hade haft några möten. Då är det klart att vi måste försäkra oss om att vi är mer öppna när det gäller det arbete som vi har gjort. – och här får ytterligare en nyhet – har rådet sammanträtt 28 gånger. har rådet sammanträtt , , , , , , , , och , och det är väldigt ofta. Exempel på frågor som har diskuterats är de militära hoten, terroristhoten, organiserad brottslighet, informations- och cybersäkerhet, hot mot energiförsörjningen, klimatförändringar och vissa regionala frågor kopplade till saker och ting som händer i vår omvärld, i , , och . har alltså träffats relativt frekvent och har helt enkelt haft omfattande och viktiga diskussioner på högsta nivå om hur man ska möta detta. Frågan bör inte vara varför har inrättat ett säkerhetspolitiskt råd. Man borde snarare ställa frågan varför tidigare regeringar inte hade något sådant, för det är nämligen viktigt att man på högsta nivå – de ministrar som hanterar dessa frågor – håller sig uppdaterad och informerad om vad som händer och att man diskuterar vad som ska göras. Detta har som sagt varit och är ett värdefullt forum i regeringen där man diskuterar de här viktiga frågorna. 23 HANS (M):