prot · H40958 · 2017-01-20 00:00:00 — Vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten , och det går tydligt i rätt riktning. Ingen är gladare än jag över att många ungdomar inte behöver någon arbetsmarknadspolitisk åtgärd utan får jobb ändå. Precis som jag sa i vår tidigare debatt är den ekonomiska politiken helt avgörande. Arbetsmarknadspolitiken spelar också en roll, men helt avgörande är att det finns en efterfrågan på arbetskraft ute i samhället, och det gör det. De privata investeringarna är mycket höga, och de offentliga investeringarna är också mycket höga. Vi lovade också en sjunkande arbetslöshet totalt sett. Det levererar vi också. Det är precis vad som händer: Arbetslösheten sjunker trots att vi har väldigt många nytillträdande på arbetsmarknaden. Trots att många av dem inte har de kvalifikationer som normalt krävs på arbetsmarknaden har vi en sjunkande arbetslöshet, vilket är mycket glädjande. Vi i regeringen levererar alltså i fråga om våra viktigaste vallöften. Det är alldeles tydligt. Vi kan se på de personer som har svårast att komma i arbete. En del av dem är förstås nyanlända, men alla är inte nyanlända. Många har bott i . En del har aldrig kommit in på arbetsmarknaden – så har det varit under väldigt många års tid. Vi vet, av både forskning och erfarenhet, att samverkan är A och O när man ska lösa situationen för de personerna. Då kan man inte arbeta i stuprör. Då måste man få olika aktörer att dra åt samma håll och samlas kring individens förutsättningar, problem och möjligheter. Det kan till exempel handla om att kommunen arbetar tillsammans med Arbetsförmedlingen. är ett bostadsbolag med. Det kan handla om . Det kan handla om den ideella sektorn. Det kan handla om folkhögskolor och andra utbildningsanordnare. Lösningarna ser lite olika ut. Men det som är utmärkande är väldigt ofta att man kan samarbeta och använda resurserna gemensamt så att människor inte ramlar mellan stolarna. Där kommer delegationen in – den är ännu inte tillsatt. Vad det handlar om är inte att man ska ta över allt det arbete som redan görs, som ska göras och som behöver göras ännu bättre av till exempel Arbetsförmedlingen, utan det handlar om att se till att man kan samordna resurserna på ett ännu bättre sätt. När det gäller ungdomarna har vi redan sjösatt ett sådant samarbete – man kan säga att det inspireras av Delegationen för unga till arbete. Men när det gäller vissa områden med de allra största sociala utmaningarna är det ännu mer som behöver göras. Det är där den här delegationen kommer in. Det handlar om att få ut mer effekt av de resurser som redan satsas. 11 (M): När det gäller vikten av ekonomisk politik och tillväxt för att jobben ska bli fler delar jag, kanske till skillnad från regeringens samarbetspartier, bild. Tillväxt är något som vi måste ha. Det är oerhört viktigt för att jobben ska finnas. Det är nämligen inte arbetsmarknadspolitiken som skapar jobb. Däremot kan den på vissa sätt vara ett smörjmedel. Men det är ändå oroande. pratar vi mycket om personer som står långt från arbetsmarknaden. Som vi har sagt tidigare är det så här: För den som har nära till arbetsmarknaden, den som har låga trösklar, den som har en god utbildning och den som är etablerad på arbetsmarknaden i vårt land är det inte några stora problem. Men när det gäller dem som inte har varit på arbetsmarknaden eller som har varit utanför arbetsmarknaden eller dem, en ganska stor mängd, som har kommit till ser vi att utanförskapet ökar. De blir fler; de närmar sig väl miljonen. Om vi inte gör någonting ganska drastiskt och snabbt är risken att situationen förvärras. Därtill riskerar många andra utmaningar, som kanske inte ligger på arbetsmarknadsutskottets bord, att uppstå. Jag har absolut inget emot att man tillsätter en delegation. Anledningen till att jag skrev interpellationen var att det har varit lite oklart exakt vad den ska leda till och hur regeringen har tänkt. Jag ville bara få reda på hur regeringen tänkt, om det finns något mål och om man ser på de väldigt många personer som står väldigt långt från arbetsmarknaden. Vi kan ha mål om arbetslösheten totalt och så vidare, men det är viktigt att vi ser till att de som inte har ett jobb och de som inte har haft ett jobb kommer ut i arbete. Där tycker jag att regeringen lämnar en del att önska. En rad andra förslag tycker jag är direkt kontraproduktiva. Återigen tycker jag att det är oerhört viktigt att regeringen börjar leverera när det gäller jobbskapande åtgärder. Det är väl inte ovanligt – och det är inte orimligt – att regeringen och Socialdemokraterna kritiserar förslag som kommer från och väljer att lägga fram andra förslag. Men det är väl så att bara alliansregeringens jobbskatteavdrag ledde till fler nya arbetstillfällen än vad den nuvarande regeringens samtliga arbetsmarknadspolitiska insatser, reformer och program har lett till. Man behöver kanske inte rabbla upp siffrorna igen. Men det är ett faktum att det är mikroskopiska delar av de löften som , och andra inom Socialdemokraterna gav inför valet som man nu har levererat, exempelvis 245 av 35 000 traineejobb. 12 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Det är inte sant att vi alltid kritiserar förslag från oppositionen. har oppositionen bra förslag. Då tar vi till oss dem. Så bör en bra regering agera, tycker jag. Det finns många områden där mår bra av ett bredare samarbete. Det är också bra att partier kan kompromissa för att genomföra det som behöver. Det tycker jag är bra, och så tycker jag att man ska jobba. Jag säger det igen – jag har sagt det : Regeringen har inget egenintresse av att ha så många ungdomar som möjligt i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. När ungdomsarbetslösheten snabbt minskar av att ungdomar får jobb på den reguljära arbetsmarknaden tycker jag att det är bättre än att de har en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i form av ett traineejobb. Detta är ingenting jag sörjer. Men, herr talman, jag kommer tillbaka till att jag också vill förstå politik för att på riktigt veta hur man tänker. Då vill jag passa på att ställa en fråga till . Det är en fråga som jag ännu inte har fått svar på från . Det är frågan om incitamenten för den som står långt från arbetsmarknaden och som är arbetslös. argumenterar för att den som är nyanländ i och som är arbetslös och deltar i etableringsuppdraget ska kunna få dubbel ersättning. Man ska alltså kunna ta ett jobb och få full lön som man behåller hela sin ersättning i etableringsuppdraget. Det skulle ge incitament för människor att ta ett jobb. När det gäller arbetslösa som har ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, a-kassan, argumenterar för att man ska sänka ersättningen för dem. Man ska alltså sänka taket, så att de får ut mindre pengar. Det skulle ge incitament för fler arbetslösa att ta ett jobb. Jag kan förstå de teoretiska resonemangen bakom båda tankarna. Men det jag inte förstår är hur man kan ha dem . Hur är egentligen syn i fråga om incitament för arbetslösa att komma i arbete? Är det bra att man så att säga kan få dubbel ersättning, eller är det bra att man har låg ersättning? 13 (M): Det är väl bra att regeringen inte är negativ till allt som oppositionen säger. Vi levererar en massa bra förslag där jag gärna skulle få stöd från regeringen. Det handlar bland annat om att se till att utanförskapet minskar och att de som befinner sig långt från arbetsmarknaden kommer in på arbetsmarknaden. Vi vill genomföra en förstajobbetanställning. Jag tycker att det vore bra om regeringen kunde återställa och möjligen utöka beloppen i RUT-avdraget. Man kan sänka kostnader och skatter för att anställa. Och det handlar om regler när det gäller att driva företag. Man kan framför allt avstå från de skadliga förslagen och skadliga skattehöjningar som leder till att det snarare blir färre jobb än fler. När det gäller incitament är det rimliga att bidraget ska dras ned när man har en inkomst. Men problemet är att vi hamnar i situationer där det är extremt stora marginaleffekter. I vissa fall är det direkt olönsamt att ta ett jobb. Det kanske inte är så i extremt många fall. Men det finns fall där det är missgynnande att ta ett arbete. Det finns fall där det inte alls är lönsamt. Sedan finns det fall där det är en väldigt låg lönsamhet i att gå från att inte arbeta till att arbeta. Det är en av delarna. Den viktiga delen, som vi säger, är att det oavsett var man befinner sig alltid ska vara mer lönsamt att arbeta än att inte arbeta. Sedan är de svenska systemen ganska omfattande och ganska komplicerade. Det gör att det blir lite olika förslag i olika delar. Men grunden bör vara att man ska få mer pengar i plånboken när man tar ett arbete. Det är det som Alliansen … 14 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Tack, , för svaret, men det kvarstår ändå frågor. Det är ju så att det i varje fall lönar sig att ta ett arbete jämfört med att få etableringsersättning, a-kassa eller annat stöd, utom just när det gäller deltidsstämplingen. Men den håller vi att på att lösa så att det också där alltid ska löna sig att ta ett arbete, för jag tror att det är ett viktigt incitament. Det ska alltid löna sig att arbeta, men det är också viktigt att vi alltid ställer krav på människor att arbeta. Det ska inte vara ett fritt val om man ska ta ett jobb eller om man ska leva på någon annan typ av försörjning. Det är det inte. Alla människor som kan arbeta måste arbeta, så det är inte bara en incitamentsfråga. Vi röstade om förslag som innebar att om man har ersättning från etableringsuppdraget ska man inte bara kunna jobba extra utan att det påverkas – så är det – utan man ska även kunna ta ett fulltidsarbete utan att det påverkar ersättningen. Jag tror att det är väldigt olyckligt med den typen av dubbla signaler, som om personer som är nyanlända i skulle behöva andra typer av incitament än de som har bott här . Jag tror precis tvärtom; vi ska ha så lika system som möjligt, och jag kommer att återkomma till med fler förslag som jämställer så att vi kan ställa samma krav på nyanlända som vi gör på alla andra arbetslösa och förstås också erbjuda samma typ av stöd och möjligheter att få hjälp att komma i arbete. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellationerna 2016/17:202 och 203 om anställningsskyddet i LAS 15 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): har frågat mig om jag har för avsikt att göra förändringar i LAS så att lagstiftningen återigen skyddar anställningen för löntagare. har frågat mig om jag har för avsikt att vidta åtgärder för att LAS återigen ska skydda anställningen för löntagare. Interpellanternas frågor ställs mot bakgrund av den meddelade domen i Arbetsdomstolen, där ett antal anställda i en butik blev erbjudna fortsatt anställning i en arbetsbristsituation men med ett lägre arbetstidsmått – så kallad hyvling. En utgångspunkt i den svenska arbetsmarknadsmodellen är att arbetsgivaren har rätt att leda och fördela arbetet. innebär den svenska modellen också att arbetstagarorganisationerna har stor möjlighet och ansvar att säkerställa att arbetstagarnas intressen tas till vara, till exempel i en arbetsbristsituation. Vid arbetsbrist är arbetsgivaren skyldig att om möjligt erbjuda skälig omplacering innan uppsägning får ske, i enlighet med LAS. Ett erbjudande om omplacering behöver inte ges i turordning och kan innebära försämrade villkor, till exempel i form av ett lägre arbetstidsmått. Om däremot uppsägning faktiskt sker måste arbetsgivaren tillämpa turordningsreglerna i LAS. Heltid ska vara norm på arbetsmarknaden. Alla som jobbar i ska kunna leva på sin lön. Jag ser därför allvarligt på när enskilda hamnar i en situation där de har svårt att försörja sig och planera sin framtid, trots att de arbetar. Det gäller inte minst för kvinnor, som arbetar deltid i större utsträckning än män. En risk med hyvling är att den kan inverka negativt på sysselsättningen och omställningsförmågan på svensk arbetsmarknad, om anställda tvingas gå ned i arbetstid utan reell möjlighet att ersätta den förlorade arbetstiden med annat arbete. Att det potentiella arbetsutbudet inte utnyttjas leder till samhällsekonomiska förluster. Mot bakgrund av den svenska modellens funktionssätt är det min förhoppning att arbetsmarknadens parter hittar en ändamålsenlig lösning av frågan. Regeringen följer utvecklingen av frågan om hyvling nära. Jag har också bjudit in berörda arbetsmarknadens parter för att informera mig mer om läget. 16 i (S): Tack, ministern, för svaret! Begreppet ”hyvling” som vi diskuterar innebär alltså att arbetsgivare sänker arbetstid för de anställda generellt på en arbetsplats. Det normala vid arbetsbrist har annars varit att man kallar facket till förhandling om de nedskärningar som man behöver göra, och till grund för de förhandlingarna ligger turordningsreglerna i LAS, lagen om anställningsskydd. Detta är liksom ryggraden i den svenska arbetsmarknadslagstiftningen. Det är det som försäkrar arbetstagare mot arbetsgivares godtycke. Det är lagen som ger tryggheten att kunna påtala brister och problem på en arbetsplats utan att du för den sakens skull behöver vara den första som får gå vid arbetsbrist. Det är lagen som ger trygghet i anställning – trodde vi. Arbetsbrist och uppsägningar kommer alltid att förekomma på arbetsmarknaden. Men lagen har varit garanten för att det sker under ordnade former. Med Arbetsdomstolens nya tolkning kan alltså hyvling av arbetstid ske utan facklig förhandling och utan hänsyn till turordningsregler, utan någon ordning och reda. För de arbetstagare som drabbas av detta finns det alltså inte längre någon trygghet att finna i lagen och inga regler att luta sig emot. Jag anser att det är en stor lucka som har blottlagts i lagstiftningen. Den anställda som drabbas har väldigt lite eller ingenting att sätta emot när detta sker. Hyvling är nämligen numera enligt Arbetsdomstolen likställt med omplacering, och vi vet att tackar du nej till en omplacering blir du av med din anställning, och du får dessutom karens i a-kassan. Ingen har råd att säga nej. Enligt mig är arbetsbrist det enda rimliga sättet att se på behovet av att minska antalet arbetade timmar på en arbetsplats, och ska det förhandlas. Det blir orimligt att se det på ett annat sätt. Den svenska modellen vilar på lagstiftning i grunden och, utöver detta, kollektivavtal mellan parterna. Lagstiftningen är en grund som gäller alla på svensk arbetsmarknad. Kollektivavtalen gäller för de arbetsplatser där sådana avtal finns. finns det lite olika siffror på hur många människor som arbetar på arbetsplatser utan kollektivavtal i , men lågt räknat är det nog runt 500 000 som jobbar på arbetsplatser utan avtal. Då är lagen den enda regleringen. Att lämna över den här frågan till parterna kan därför möjligen, och jag menar verkligen möjligen, hjälpa dem som jobbar på arbetsplatser som omfattas av kollektivavtal. Men det är ganska många som kommer att stå utanför. Möjligheten att förhandla fram starka skrivningar om anställningstrygghet i kollektivavtal varierar också från bransch till bransch. Jag välkomnar att ministern har bjudit in arbetsmarknadens parter för att diskutera hur de kan komma vidare och få skrivningar om detta, men jag anser ändå fortfarande att grundtryggheten i lagen om anställningsskydd behöver stärkas. 17 (S): Tack för svaret, arbetsmarknadsminister ! Det domen i Arbetsdomstolen visar är att dagens lagstiftning bara skyddar anställningen som sådan och inte antalet timmar. Det har inte bara Handelsanställda nu fått erfara, utan det har också andra sedan domen föll fått erfara. Arbetsgivare väljer att göra en omorganisation, och de kan helt godtyckligt halvera tjänsten för den man vill bli av med utan någon hänsyn till hur länge personen i fråga har jobbat och utan att ge någon tid för den enskilda att ställa om sig. Detta tillåter nu vår lagstiftning, och det är enligt mitt sätt att se det helt orimligt, vilket även beskrev i sitt inlägg. Vi vet att berörda fackförbund kommer att göra vad de kan för att tillsammans med sina motparter reglera frågan i sina kollektivavtal. Men det viktiga är att det lagstiftaren tillåter ansvarar också lagstiftaren för. De företag som, precis som redogjorde för, herr talman, på grund av medvetna beslut eller okunskap står utanför kollektivavtalsmodellen kommer att kunna tillåtas att hyvla sina anställdas timmar på ett sätt som kanske framtidens kollektivavtal skulle kunna förbjuda. De uppåt av de anställda på den privata arbetsmarknaden som saknar kollektivavtal skulle vi på det sättet kunna göra rättslösa. Över en halv miljon anställda skulle vara utan skydd. Lagstiftaren lägger bottenplattan, och parterna bygger på. Det är den ordningen vi har. Om man i förhandlingar ska få in nya skrivningar i avtalet gissar jag att det är en fråga som parterna inte kommer att vara helt överens om. Det visas ju i praktiken att arbetsgivare har haft en vilja att göra de här hyvlingarna, och det innebär i förhandlingen att fackföreningarna eventuellt kommer att behöva sälja någonting annat för att få in detta i kollektivavtalen. Så fungerar ju förhandlingar i praktiken. Jag tycker att det är orimligt att fackföreningarna nu ska behöva strida för att få tillbaka den ordning som lagstiftningen har gett rätt till sedan 70‑talet. Lagstiftningen har tjänat oss väl. Den har skapat ordning och reda, och den har gett trygghet genom att löntagare har samma förutsättningar. Som lagstiftare har vi inte alls haft någon ambition att ändra den delen, i alla fall inte vi socialdemokrater. Arbetsdomstolen har däremot gett oss anledning att se över lagen . Den måste stärkas för att återigen bli ett skydd för anställda. Lagen om anställningsskydd ska vara just lagen om anställningsskydd – inte bara lagen om anställning, som den har kommit att bli efter den här domen. Jag hoppas att vi kan vara överens både om problembeskrivningen och om att det finns behov av att åtgärda det här. 18 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Tack, och , för att ni ställer en mycket viktig fråga! Domen i AD har upprört många och är en fråga som diskuteras just . Jag har självklart tagit del av domen. Jag har ingen som helst anledning att recensera eller kommentera den, men det är alldeles klart att det finns olika perspektiv som man kan säga lite grann krockar med varandra. Å ena sidan kan man vid en omorganisation inte alltid få ett jobb med samma eller motsvarande villkor som det förra. Det är ganska självklart. Å andra sidan är det i en situation med arbetsbrist naturligtvis olyckligt att erfaren arbetskraft inte kommer ut på arbetsmarknaden. Vi har en situation i med över 100 000 lediga jobb. Här och talar vi mycket om handeln. Inom handeln vittnar arbetsgivare om hur jobbigt det är att lära upp ny personal. Man skulle vilja ha mer erfaren personal att anställa. Det är klart att i en situation där erfaren personal i stället jobbar färre timmar kommer inte de övriga timmarna vare sig individen till del i form av lön och inkomst eller arbetsmarknaden till del i form av erfaren arbetskraft som kan utföra arbete. Jag tycker att situationen är bekymmersam, och det finns verkligen anledning att diskutera den här frågan. Innan jag går vidare i min bedömning vill jag tala med de berörda parterna, inte minst de som varit involverade i den dom som är aktuell och som har föranlett interpellationerna. Jag har därför bett att få träffa , och . De kommer alla vid olika tillfällen att komma till mig för att diskutera, och jag ser fram emot att ta del av deras syn på situationen och på utmaningar och möjligheter i branschen men också hur man ser på framtida vägar framåt för att kunna använda arbetskraften så väl som möjligt men också ge individen goda möjligheter till trygghet och försörjning. 19 i (S): Tack, ministern! Jag välkomnar verkligen de samtalen och det initiativ till samtal med parterna som ministern har tagit. Som ministern säger har debatten kommit att handla mycket om just handeln. Jag vill göra ett medskick: Det här är en större fråga om mer än handeln. Det finns fler branscher, till exempel fastighetsbranschen och hotell och restaurang, och det finns ingenting som hindrar att man applicerar detta på precis vilken arbetsplats som helst eftersom det är en dom från Arbetsdomstolen som gäller generellt på svensk arbetsmarknad. Fler parter behöver nog involveras i detta. En annan sak som ministern nämner i sitt svar är att detta också är en uppenbar jämställdhetsfråga. I de branscher där hyvling redan nu har blivit ett begrepp som man känner till, där jobbar många kvinnor. Man har lägre löner, mer av tillfälliga anställningar och sämre anställningsvillkor än i många andra delar av svensk arbetsmarknad. Hyvling har inte bara en direkteffekt i form av mindre inkomst just eller framöver utan kommer också att ha effekt på de framtida pensionerna, och de effekterna blir stora. Enda sättet att hantera de stora skillnaderna mellan kvinnor och män när det gäller pensioner är att vi tar tag i det redan för dem som är i arbetslivet så att kvinnor och män har samma villkor där. Det är en dimension som man behöver ta med sig in i de här samtalen. Jag vill också understryka det som tar upp i sitt inlägg om vad som händer när man för in nya frågor i kollektivavtal. Det gör man på bekostnad av någonting annat eftersom det är ett givande och ett tagande. Jag har svårt att försvara att man ska sälja någon av de rättigheter som man har lyckats förhandla sig till inom olika branschavtal för att täppa till ett hål i en lagstiftning som vi i denna lokal ansvarar för att den ska vara så stark som den är avsedd att vara. Det är också ett medskick. Om man inte täpper till för hyvling i lagstiftningen är det att acceptera att arbetstagare i vissa delar av svensk arbetsmarknad står helt utan anställningstrygghet. Det är att acceptera att godtycket får större utbredning på arbetsplatserna och att många människor blir helt beroende av att försöka få jobba extra timmar hos sin arbetsgivare för att få ihop vardagen och få en rimlig inkomst och därför alltid måste stå till arbetsgivarens förfogande. Det är inte alls så jag ser ett modernt arbetsliv och en modern arbetsmarknad. Jag önskar verkligen arbetsmarknadsministern lycka till i samtalen som ska komma. Jag hoppas att de utvidgas. Men jag hoppas också att vi kommer att landa i ett förslag till en förstärkning av lagen om anställningsskydd så att den faktiskt blir ett reellt skydd för alla på svensk arbetsmarknad. 20 (S): Det känns bra att vi har en arbetsmarknadsminister som precis som jag och ser behovet av stark lagstiftning. Det känns bra att vi är överens om att en stark lag om anställningsskydd kommer att behövas på den framtida arbetsmarknaden. Jag har hanterat många ärenden som facklig företrädare där LAS har varit avgörande för de resultat som vi har fått i förhandlingar. Man har kunnat hänvisa till först in sist ut. Man har kunnat göra avtalsturordningar och skydda den kompetens som krävs för att företaget ska fungera. Det har funnits en självklar ordning som har gett stabilitet och trygghet åt de anställda. Det är den ordningen som vi måste se till att fortsätta ha på svensk arbetsmarknad. Det är en ordning som ett välfärdsland som förtjänar. Jag har redan hört om privata vårdföretag i som har hyvlat på . Man har hyvlat på vårdföretag i . Man har hyvlat i . Det förekommer alltså redan nu en rörelse i alldeles fel riktning, vilket gör mig helt övertygad om det här behovet. Jag träffade så sent som företrädare för i hemma i min valkrets. De hade redan känt av att arbetsgivare hade läst domen och börjat använda sig av den. Jag vill med det understryka behovet för arbetsmarknadsministern. Människor ute i landet väntar på oss. Det är vi som ska skapa förutsättningar för en fortsatt trygg arbetsmarknad och skydda löntagares anställningar. Jag tycker precis som att det är föredömligt att ministern träffar parterna. Jag ser fram emot ett gott resultat, och jag ser fram emot att vi kommer att kunna skydda anställda genom en stark lagstiftning även . 21 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S):