prot · H50943 · 2017-12-05 00:00:00 — Jag hoppas att ett nationellt kulturskolecentrum inte blir alltför styrande. Jag hade föredragit forskning som stöttar i stället. 72 Kultur- och demokratiminister (MP): Vad gäller grupp- respektive individundervisning tror jag att det är klokt att vi skiljer på vad en oberoende utredare föreslår och vad som kommer att vara ett innehåll i den politik som vi lägger fram. Jag är precis som högst medveten om att det i behöver finnas en frihet för pedagogerna, de ansvariga, rektorn och så vidare, att välja att styra inriktningen mot det som passar just deras barn och unga allra bäst. Den friheten kommer att vara bärande i den politik som jag lägger fram, absolut inget annat. Vad gäller studier är jag den första att skriva under på att vi behöver mer forskning. Vi behöver än mer kunskap för att kunna odla och säkerställa att kulturskolorna har de förutsättningar som behövs. Förhoppningsvis kan kulturskolecentrumet, som kan bli verklighet i och med budgetpropositionen , bidra till just det. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2017/18:178 om framtiden för den statliga filmpolitiken 73 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig hur jag avser att agera med anledning av brev om situationen inom svensk film samt om jag avser att verka för ett återställande av den höjda biografmomsen. Regeringen har valt en stabil och långsiktig finansiering av filmpolitiken. Denna innebär att momsen för biografföreställningar höjts från som den biografavgift som biografägarna betalade under det tidigare filmavtalet avskaffades. Nettoeffekten för de allra flesta biografer motsvarar därför en höjning från . Denna finansieringsmodell har riksdag beslutat om, och den ligger fast. Reformen har inneburit en stor omställning, och det är därför rimligt att reformen utvärderas när det har gått så att alla konsekvenser kan bedömas och reformen i sin helhet utvärderas. I övrigt följer regeringen, liksom , löpande utvecklingen och gör, precis som för andra kulturpolitiska områden, justeringar om och när det behövs. För att kunna utvärdera politiken behöver vi ha tillgång till statistik. vill emellertid inte lämna ut den statistik som behövs för att en fullgod utvärdering ska kunna göras. Detta faktum gör mer eller mindre unikt i jämförelse med såväl som . Oavsett filmpolitisk finansieringsmodell eller beskattningsnivå finns det i de allra flesta länder offentlig biografstatistik att tillgå. Jag har full respekt för att vi kan ha olika syn på momsfrågan och olika förslag till finansieringslösningar. Men man kan också välja olika strategier för att agera mot ett beslut som man inte gillar. I skrivelse finns ett antal exempel på hur Biografägareförbunds agerande drabbar filmsektorn och biopubliken, till exempel genom att försvåra utbetalning av stöd som bygger på publiksiffror eller bromsa den tekniska utvecklingen av bokningssystem. , en av de ledande aktörerna i , har också aviserat att man inte längre avser att hyra ut sina lokaler till . Jag har även fått en skrivelse från Riksföreningen Biograferna. De samlar 100 mindre och medelstora biografägare, och praktiskt taget samtliga är beroende av stöd från . Många av dessa biografägare är även anslutna till och utgör av Biografägareförbunds medlemmar. I skrivelsen kritiseras för att agera i strid med sina egna medlemmars intressen. Bristen på statistik gör att vår gemensamma kunskap om biografmarknadens utveckling, bland annat om antal sålda biljetter och prisutveckling på biobiljetter, försämras. Detta innebär naturligtvis att det blir svårare att utvärdera effekterna av den nya politiken. Den situation som uppstått genom Biografägareförbunds agerande är olycklig för svensk film. Regering och riksdag har ett ansvar för att de pengar som svenska skattebetalare investerar i svensk film används på ett sätt som bidrar till att de av beslutade filmpolitiska målen kan uppnås, och det är därför av yttersta vikt att effekterna av den nya politiken fullt ut kan utvärderas. Tillgången till statistik är ett viktigt led i detta arbete. 74 (M): Den statliga filmpolitiken har kommit att prägla stora delar av . Det var en het debatt och mycket frustration innan regeringen presenterade sin nya filmpolitik. Situationen har inte förbättrats sedan den genomfördes. I beskrivs hur djupa sår har rivits upp och hur det i det närmaste råder krigstillstånd mellan filmbranschens olika aktörer. Det kan knappast komma som en överraskning för vare sig kulturministern eller någon annan att vi nu befinner oss i det här läget. Det stod klart långt innan fattade beslut om en ny filmpolitik. Beskedet från delar av branschen var tydligt: Om staten gör slut med oss, så gör vi slut med staten. Reaktionen från regeringen var då: Det kommer nog att ordna sig när den nya politiken är på plats. Men så blev det inte. Kort efter införandet av den helstatliga filmpolitiken fattade ledande biografaktörer beslutet att sluta lämna ut totalstatistik över antalet biobesökare. De motiverar det med att de har blivit nonchalerade av såväl som och att överenskommelsen om statistik bara ingick i det nu nedlagda filmavtalet. Man kan givetvis ha synpunkter på detta, men förvånad kan man knappast bli. Det var ju precis den konsekvens de tidigare varnade för, och man kan nu se att det också blivit så. har vd skrivit ett högst alarmerande brev till där hon bland annat skriver följande: uppdrag att verka för att mer film ska nå fler går inte att genomdriva utan att förändringar sker från politiskt håll. verkar kulturministerns reaktion mest vara: Jaha, det var ju tråkigt! Det finns inte mycket av självkritik och ingen självrannsakan. Det finns inte ens en tanke om vad det egna ansvaret kan vara för den uppkomna situationen eller hur man tänker hantera den framöver. I stället skjuter regeringen ifrån sig ansvaret, låter sköta filmpolitiken och tycker att de andra ska skärpa sig. Ser inte kulturministern det fullständigt orimliga i att helt frånsvära sig det politiska ansvaret och i stället dumpa det i knäet på en utförarorganisation? Vad ska krävas för att kulturministern och regeringen ska reagera? Jag ställde två frågor till kultur- och demokratiministern. Den första var om ministern avser att verka för ett återställande av den höjda biografmomsen. Där är svaret ett tydligt nej. tillkännagivande intresserar henne inte. har numera en differentierad kulturmoms. Det blev den rödgröna regeringens gåva till kulturlivet. Den andra frågan var hur ministern avser att agera med anledning av brev. Här får vi inget svar alls. Ska jag tolka detta som att kulturministern struntar i hur det blir och låter branschen sköta sig själv? Var det verkligen detta man menade med att man skulle koppla greppet om filmpolitiken? 75 Kultur- och demokratiminister (MP): Nej, med den nya filmpolitiken vill regeringen ge svensk film bättre och stabila förutsättningar. Det var, och det är fortsatt, målet. När man lämnar ett filmavtal som har funnits kommer det dock, vilket vi visste, att innebära en övergångsperiod. Det kommer också, vilket vi också visste, att kantas av en del stök, en del ovilja och en del protester. har den nya filmpolitiken gällt – . Jag tror att vi fortsatt kommer att vara i en övergångsfas och en övergångsperiod. Till exempel har de nya stöden ännu inte satts i verket, för de arbetas fram. Vi var tydliga när vi lanserade den nya filmpolitiken med att vi inte ska göra några tvära kast. Tvärtom vet vi att film behöver långsiktighet och stabila villkor. Därför måste vi låta den nya filmpolitiken värka in och överlappa den gamla. Det kommer att ta tid. Med detta sagt: Jag är bekymrad över statistiken. Just nu finns det mer pengar än någonsin för svensk film. Det handlar dels om det ansvar som staten har tagit och som ligger som en botten som täcker vad filmavtalet levde upp till, dels om de pengar som SVT investerar i svensk film. Det finns alltså mycket mer pengar till svensk film än vad det har funnits. Dessa pengar kan inte rättssäkert fördelas eftersom vi saknar underlag, och det är en jätteutmaning. För sedan initierade jag ett arbete på departementet där vi nu ser över detta, för jag ser det som oerhört allvarligt. Det är också därför jag med sådant allvar svarar på interpellationen. Vi måste hitta sätt att säkerställa att vi kan fördela alla de pengar som finns, för vi vill ha mer svensk film, och vi vill att filmen ska nå ut i vårt land. 76 (M): Detta är fortfarande inget svar på min fråga om vad regeringen politiskt tänker göra med anledning av det brev som institutet har skickat. Det är egentligen ingenting som förvånar mig, för regeringens tondövhet har varit total rakt igenom hela processen. sas upp i en debattartikel. Konsekvenserna hade man ingen aning om. Men avtalet skulle sägas upp – punkt och basta! Sedan utlovades vad man kallade för en bred dialog och djup förankring. Men när det visade sig att det som alla ville diskutera var finansiering, organisation och samverkan var regeringen inte längre intresserad. Just detta gick inte att diskutera, för här hade man redan bestämt sig. Oavsett graden av motsatt uppfattning från såväl branschaktörer som politisk opposition vek regeringen inte en tum. Man sa att filmen skulle bli en del av kulturpolitiken, och så chockhöjde man momsen. skulle vi få en statlig filmpolitik, och fick allt ansvar för den. skulle äntligen branschen få inflytande, och så hamnade man i branschråd, som egentligen bara är tyckargrupper utan inflytande. Och inte gick det bättre i . När vi fattade beslut här var det på sju bärande punkter som fattade ett annat beslut än vad regeringen föreslog. Det var underkänt när det gäller finansieringen. Det var underkänt när det gäller organiseringen. Det var underkänt när det gäller produktionsförutsättningarna. Det var underkänt när det gäller samverkan, när det gäller digitaliseringen och när det gäller piratkopieringen. Vad var kulturministerns reaktion? Jo, att allt har gått strålande och att det finns ett brett stöd för regeringens filmpolitik! Det finns som vanligt inga gränser när kulturministern sjunger lovsånger i sin egen kyrka. står vi här, . Det är sedan detta infördes. Om vi ska vara ärliga, herr talman, har det inte gått så bra. Det har faktiskt inte gått alls. Kulturministern agerar som om momsfrågan inte är ett problem, men det är den ju. Vi kan läsa vittnesmål efter vittnesmål om hur biografer runt om i landet drabbas av regeringens nya kulturmoms. Det är nedläggningshot för biografer och ekonomiska kriser för våra filmfestivaler. är det självt som larmar om behovet av att bio inte ska särbeskattas utan ha samma kulturmoms som övrig kultur. När det gäller den nu havererade dialog som beskrivs i min fråga fick regeringen underkänt när i ett tillkännagivande konstaterade att de så kallade branschråden inte skulle räcka till och att det krävs ytterligare åtgärder för samverkan inom branschen. vet vi att så är fallet, och det visar också larmet. Relationerna är under fryspunkten. Ändå konstaterar regeringen i årets budgetproposition att allt är så bra att några vidare åtgärder inte kommer att krävas. Konsekvensen blir att regeringen nu åter får bakläxa. klubbar ett förnyat tillkännagivande eftersom vi ser verkligheten så som den ser ut. I går stod kulturministern här i kammaren i budgetdebatten och berättade att verkligheten syns i tabellerna. Nej, så är det inte, herr talman. Verkligheten syns inte i tabellerna; den syns utanför fönstret. Någonstans hoppas jag att kulturministern reser sig upp, tittar ut genom fönstret och börjar ta lite mer ansvar. Återigen: Vad tänker kulturministern göra med anledning av brevet? Det som krävs nu och som påtalar är politiskt agerande. Därav har vi inte sett någonting än så . 77 Kultur- och demokratiminister (MP): Kultur- och demokratiministern kommer att fortsätta att göra det hon har gjort: våga ta tag i surdegar och inte slå dövörat till när många röster säger att ett filmavtal inte längre fungerar. Det var så läget var. Om har talat med den tidigare kulturministern från sitt eget parti, , vet han att samtalen om den då havererade filmpolitiken initierades . Det var ingen nyhet att vi hade ett filmavtal som inte fungerade. Det har pågått diskussioner . Det den förra regeringen gjorde var att slå dövörat till och att inte våga ta tag i detta eftersom man visste att det också fanns starka intressen som skulle protestera. Jag vill fortsatt mena att det är för tidigt att säga att den nya filmpolitiken inte fungerar. Den tidigare filmpolitiken och filmavtalet fungerade däremot inte . Det är uppenbart. Till och med parterna som satt runt bordet lämnade det eller stod inte för det man hade avtalet. Politiken var helt ohållbar. Det återstår fortfarande att få den nya politiken på plats. Det kommer att kräva fler åtgärder och fler insatser, och jag kommer att få ha fler samtal med finansministern. Detta är jag beredd att driva igenom och göra. Men jag är fortsatt övertygad om att detta är rätt väg att gå. Det kan mycket väl vara så att vi behöver skjuta till ytterligare medel och justera. Vi måste se hur branschråden fungerar när nya aktörer nu äntligen får sitta runt bordet. Men resultatet av branschråden, alltså vilken effekt de kommer att ha på hur de nya stöden utformas, har vi ännu inte sett. De kommer att börja gälla först . Vad gäller tillkännagivanden arbetar vi med dem. Jag kommer självklart att tillgodose och följa upp dem. Men vi ska påminna oss om att det, om jag minns rätt, tog för den tidigare regeringen att svara på tillkännagivanden. Vi och jag avser att agera mycket snabbare än så. Som sagt: Det återstår en hel del. Det är bekymmersamt med den uteblivna statistiken. Jag är fullständigt beredd att driva, och jag driver , ett arbete för att se hur vi ska nå ut med de medel som vi har så att de kommer ut till biografer, till film och till syvende och sist också till alla potentiella besökare. Jag har heller aldrig trott att detta skulle vara en dans på rosor eller något som skulle glida smärtfritt förbi, utan tvärtom. Jag är fullt medveten om att om man förändrar någonting som har funnits kommer det inte att kunna förändras utan protester, även om det inte har fungerat, om där finns starka intressen av att det fortsatt ska vara som det har varit. Det kommer sannolikt att fortsätta att komma protester, även om jag är övertygad om att det sakta men säkert kommer att bli bättre. 78 (M): Allt är inte en dans på rosor. Det är klart att det går snabbt att svara på ett tillkännagivande om svaret är att man inte behöver göra någonting eftersom det redan är gjort. får regeringen göra om sin läxa efter voteringen , och då hoppas jag att ni gör det grundligt. Jag står inte här och försvarar filmavtalet så som det var. Vi var helt överens och sa att det inte har fungerat. Alla parter var inte med, och det fanns stora brister med filmavtalet. Men det betyder inte att allting var dåligt med det. Det som fungerade var att det fanns en branschdialog och en branschsamverkan. Branscherna hade inflytande. Alla satt inte vid bordet. Det gör man , men man skulle kunna säga att fler nu är inbjudna till att göra mindre, vilket är bekymmersamt. Problemet är att man så drastiskt slänger ut barnet med badvattnet. Man slänger ut det som fungerade och var bra. ska man göra om allting från början, och det fungerar inte. Kulturministern sa här att hon vill ha en filmpolitik som var bättre, stabilare och utan tvära kast. Men det har blivit precis tvärtom. Det har blivit sämre, instabilt och med tvära kast, för att komma med en underdrift jämfört med hur det har varit. säger man från ministerns sida att man ska agera och att man ska ta itu med surdegar. Det skulle jag säga är ett välkommet tvärt kast, för jag tycker inte att vi har sett att man gjort det tidigare. Snarare har debatten präglats av stark kritik medan regeringen och kulturministern har berättat om hur stolt man är över att det inte förekommer några problem, att detta är den största reform som någonsin har gjorts och att man äntligen har fått den på plats. Stolthet är en sak, men det ligger farligt nära högmod. Jag är glad över de tongångar som hörs . De är mer präglade av ödmjukhet, och det är välkommet. Låt mig då ge kulturministern ett råd: Se till att få den här dialogen att fungera igen. Det är under fryspunkten . Det är inte acceptabelt. Från alla sidor vädjar man nu om politiskt agerande, så lämna inte detta i någon annans knä och skyll inte på en tredje part. Se till att ta itu med dialogen och ta ansvaret så att vi äntligen kan få en filmpolitik värd namnet. 79 Kultur- och demokratiminister (MP): Tack för generösa råd, ! Är det någonting som jag aldrig har varit rädd för är det att ta på mig ansvar. Jag är impregnerad av viljan att stå längst fram på barrikaden och alltid ta ansvar för den politik jag bedriver, de idéer jag har och den verklighet jag vill se. Det var just därför jag sa att vi måste ta itu med det här med filmpolitiken, trots att varningsropen, eller snarare viskningarna, kom till mig. Man sa: Gör inte det. Det kommer bara att bli bekymmer. Men jag sa: Vi måste ju. Någon måste våga. Det var därför jag tänkte att jag skulle göra det , så att jag kunde driva det under hela mandatperioden och kanske också under kommande period i en eller annan form. Det här är ett långsiktigt arbete, och det kommer att ta tid. Men jag är fortfarande övertygad. Samma argument som vi hade då kring varför vi gör det är jag fortsatt övertygad om. Jag är också fullt beredd på att det kommer att bli fler tuffa diskussioner och hårt arbete, och jag kommer att få kämpa, som jag tidigare sa, med både finansministern och andra, för att säkerställa att det finns bra resurser till svensk film. Vi måste också säkerställa att branschråden, som ju inte har funnits länge alls, fungerar. Dem kommer vi också att utvärdera. Utvärdering kommer att vara en röd tråd. Det är särskilt viktigt i början att man följer upp men att vi sedan också gör reella utvärderingar så att vi ser vad vi mer behöver göra och vad vi behöver justera. Dialogen är förstås en faktor som måste finnas där. Men återigen, mitt beslut från början att driva igenom en ny filmpolitik därför att den tidigare, som var bunden i ett filmavtal, inte fungerade står fast. Men det kommer fortsatt att kräva hårt arbete. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2017/18:180 om framtiden för public service 80 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att public service ska vara relevant . Public service, eller radio och tv i allmänhetens tjänst, bedrivs självständigt såväl i förhållande till staten som till andra ekonomiska och politiska maktsfärer i samhället. Programföretagen , och är självständiga aktiebolag. Verksamheten styrs på en övergripande nivå genom dels fleråriga sändningstillstånd, dels årliga anslagsvillkor. Tillstånden och villkoren beslutas av regeringen enligt de ramar och den inriktning som har fastställt. Inför varje ny tillståndsperiod tillsätts en utredning i syfte att utreda och föreslå villkor för public service . Nästa tillståndsperiod inleds . tillsatte jag därför en parlamentarisk kommitté med uppdrag att analysera villkoren för radio och tv i allmänhetens tjänst och föreslå nödvändiga förändringar för att skapa fortsatt goda villkor för verksamheten. I uppdraget ingår bland annat att lämna förslag till en ändamålsenlig reglering för public service i ett medielandskap där en allt större del av innehållet distribueras i en onlinemiljö. Samtliga riksdagspartier är representerade i kommittén som ska lämna sitt slutbetänkande . En av mina viktigaste uppgifter som kultur- och demokratiminister är att värna mediernas, i synnerhet public services, oberoende. Därför är det otänkbart för mig att under en pågående tillståndsperiod uttala mig om public service-företagens verksamhet. Jag ser fram emot att få ta del av den parlamentariska public service-kommitténs betänkande och är övertygad om att det kommer att lägga en god grund för att public service ska vara relevant även . 81 (M): Tack, kulturministern, för svaret på min interpellation! Jag tycker att det är viktigt att politiken är up-to-date, att vi är med och följer utvecklingen och hänger med i den. Väldigt mycket händer inom den tekniska utvecklingen. Det har det väl gjort , men går det väldigt fort. Framför allt finns möjligheten att ta del av information överallt. Det här är inte en interpellationsdebatt om huruvida vi ska ha public service eller ej, för det är lite av en annan fråga som vi säkert kan diskutera vid ett annat tillfälle. Men förutsatt att vi har public service kan man diskutera på vilket sätt den ska tillgängliggöras och i vilken sorts kanaler det ska finnas. då public service så att säga instiftades fanns varken internet eller någon typ av onlinenyheter. I grunden var det den enda tv- eller radiokanalens information som det gick att ta del av. får vi information från alla möjliga håll, och givetvis är det såväl korrekt och bra information som inkorrekt och mindre bra information och det som av vissa populister på andra sidan och andra benämns fake news. Det är klart att det är viktigt med källkritik och med oberoende medier. Det är viktigt att vi har medier som ger en bra bild. Jag hörde ministerns svar, och jag förstår att man inte kan vara inne och ratta och kommentera i detalj, men kanske kan ministern ändå ge en liten inblick i vad ministern ser för möjligheter utan att för den sakens skull gå in och reglera i detalj vad public service gör . Vi har just nu en diskussion om på vilket sätt public service ska betalas för, och nog är det viktigt att public service följer utvecklingen och är med i utvecklingen, under förutsättning att vi har public service. Det finns alla möjliga nya tekniker som man kan använda när det gäller digitalisering och så vidare. Det skulle vara intressant att höra från ministern om regeringen har någon tanke eller vision. Eller finns det inga tankar? Även om man är ansvarig minister och sitter i regering är det klart att man bör ha ett framtidstänk innan avtalsperioden går ut, för annars är det lite sent. 82 Kultur- och demokratiminister (MP): Tack, , för interpellationen! Jag månar oerhört om public service, och därför månar jag också om diskussion om public service. Vi har tillsatt en parlamentarisk kommitté. är inte representant för sitt parti i den, men just därför blir jag extra angelägen om att detta ska vara en aktiv diskussion inom hela . Jag tror att vi behöver vara väldigt många i denna kammare som värnar public services oberoende och också public services framtida förutsättningar att bedriva sitt arbete. Precis som riksdagsledamoten beskrev i korta ordalag finns det en rad utmaningar för public service. En av dem – de är många – handlar om onlinemiljön, som skriver om i sin fråga till mig. Det handlar om hur public service ska vara up-to-date och nå ut och vara angelägen för många, för alla, i de miljöer där vi är mediekonsumenter. Då är just frågan om online, det vill säga medier på nätet, och sociala medier stor. Att jag kan ta upp just det och gör det utan förbehåll beror på att det är en del av direktiven till utredningen som jag har skrivit fram. Med det sagt hoppas jag att den parlamentariska kommittén problematiserar frågorna och ger mig och regeringen ett underlag som är ett modernt förslag för hur public service-bolagen ska verka för att behålla sin angelägenhet och fortsätta bygga på sin tillit. Public service-bolagen är oerhört uppskattade. Det är anmärkningsvärt, och något som alla som betalar radio och tv-avgift ska vara stolta över. När vi mäter tillit till våra olika institutioner ligger de högst och har gjort det . För att de ska ha hög tillit krävs det bland annat att människor kan nås av verksamheten. Och vi lämnar i allt större utsträckning våra klassiska tv‑apparater och tar del av innehåll på annat sätt. Men vi tar också del av effekterna av public service, till exempel granskande arbete.