prot · H40951 · 2017-01-10 00:00:00 — Programmet har en väldigt bred ansats där dopning utgör en del. Då undersöktes möjligheten att inrätta kontroller på gym. låter det på som att detta vore någonting helt väsensskilt och någonting som man aldrig har hört talas om i . Men det är ju inte sant. I en av största gymkedjor, Friskis och Svettis, som är en del av , finns det möjlighet att göra kontroller för att upptäcka dopning. Det är den typen av kontroller och den typen av verksamhet som jag tror att man måste titta närmare på och som kan fungera som modell för gymkedjor och enskilda gym som inte är anslutna till . Problemet är ju att många gym inte känner något ansvar för att jobba för att förebygga dopning, för att etablera en antidopningskultur och för att, om man upptäcker dopning, försöka att motverka det och få bort det från sin verksamhet. Det är ju detta som vi behöver komma åt. Men det här är bara ett förslag i raden av många fler som vi behöver analysera om vi ska kunna föra dopningsarbetet vidare och inte minst om vi ska komma åt det som är det stora problemet , nämligen dopningsförekomsten inom den oorganiserade idrotten. 20 (M): vill se en Nado, en fristående nationell antidopningsorganisation där alla idrotter ska innefattas. Det är också det som har lagt fram och som flera nationer har. Detta nämner inte ministern, utan hans åtgärd för att förbättra antidopningsarbetet är att vanliga människor på gym ska dopningstestas. Integritetsaspekten verkar inte finnas med, och det finns fortfarande en stor otydlighet kring detta. Anledningen till att jag ställde den här interpellationen till ministern är att vi vill ha en uppföljning av arbetet kring en Nado. Vi vill ha en större tydlighet i ministerns förslag om att man ska kunna testa människor på gym. Jag tycker att det fortfarande saknas en tydlighet på det här området. När man, som ministern, kommer med förslag och det finns en samverkan mellan två olika lagstiftningar – det handlar om dopning och narkotika – måste dessa följas åt. Ministern har inte svarat på frågan om han tycker att det ska vara hårdare straff eftersom han vill höja straffskalan för narkotikabrott. Det finns en stor otydlighet. Jag hade hoppats att ministern skulle lämna ett tydligare svar. Men vi får säkert all anledning att ytterligare komma tillbaka i den här frågan. Avslutningsvis tackar jag för debatten. 21 Statsrådet (S): Anledningen till arbetet inte går framåt så snabbt som både och jag skulle önska är ju att vi har ett så väl fungerande dopningsarbete, så att vi måste gå framåt med aktsamhet för att inte låta det goda arbete som utförs försvåras eller sakta av. Det är därför som det är så viktigt att gå i takt med idrottsrörelsen för att se vilka eventuella fallgropar det finns i etablerandet av en fristående Nado. Hur kan vi se till att vi inte försöker fixa det som inte är trasigt? Jag är helt övertygad om att vi kommer att hitta en väldigt bra lösning och en väg framåt, men låt det ta den tid som det tar. Alternativet, att vi hastar fram någonting som är illa underbyggt bara för principens skull, tror jag vore väldigt olyckligt. Det skulle vara ett slag, inte bara mot svensk idrottsrörelse utan också mot antidopningsarbetet som sådant. Avslutningsvis vill jag tacka för hennes engagemang i den här frågan, och jag ser fram emot nya diskussioner och debatter i antidopningsfrågan och i andra frågor. Tack så mycket! Överläggningen var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2016/17:174 om barnidrottsombudsman 22 Statsrådet (S): har frågat mig hur jag avser att gå vidare med förslaget om att inrätta en barnidrottsombudsman. Jag vill tacka interpellanten för att hon lyfter frågan om skyddet av barn inom idrottsrörelsen. Den här regeringen tar arbetet med att skydda barn och deras rättigheter på allvar. Så sent som beslutade regeringen om en uppdaterad handlingsplan till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. Regeringens avsikt att göra till lag ligger fast. Skyddet av barn och barnets rättigheter ska alltid stå i första rummet, och detta ska gälla inom livets alla områden. Bristande skydd av barn samt övergrepp på barn förekommer tyvärr inom livets alla områden. Idrotten är en stor del av många människors liv, och den utgör inget undantag i detta avseende. Idrotten har sina idrottsspecifika utmaningar att arbeta med på samma sätt som det finns specifika utmaningar inom trossamfunden, skolan och familjen, på festivaler eller på internet. Jag vet att den svenska idrottsrörelsen har gjort mycket för skyddet av barn, och jag vet att det finns mycket kvar att göra. Jag vet också att arbetet är svårt och att det kräver såväl kunskap och långsiktighet som öppenhet och civilkurage. Ett bra samarbete med socialtjänst och polis är nödvändigt. Att anmäla misstankar om att barn far illa till ska vara en självklarhet. Stödmaterialet om trygga idrottsmiljöer som har tagit fram hjälper föreningar att jobba med de här frågorna. Som interpellanten väl känner till är den svenska idrottsrörelsen en fri och självständig folkrörelse som fattar sina beslut utan statlig inblandning. Detta är lika självklart som att idrotten verkar under samma lagstiftning som övriga samhället. Jag tror inte på idén om att staten ska inrätta en särskild barnombudsman för just idrotten. Jag tror på idén om att idrotten ska ta det ansvar som ankommer största folkrörelse och att Riksidrottsstämman är rätt forum för interpellantens förslag. 23 (M): Tack, ministern, för svaret! Idrotten är den i särklass största folkrörelsen i med 650 000 ideella ledare som gör fantastiska insatser för våra barn och ungdomar och för samhället i stort. Jag hyllar ofta idrottsrörelsen, och jag har under hela mitt liv verkat inom den på olika positioner. Därigenom vet jag också vilken fantastisk samhällsnytta idrotten gör. Ca 1 miljon barn och unga i åldern 6–18 är medlemmar i en förening som är ansluten till . Lägg därtill också dem som inte är anslutna men som ändå idrottar. av alla barn och ungdomar är medlem i en förening inom idrotten. Det innebär också att idrottsrörelsen har ett otroligt stort ansvar för att verksamheterna utövas på bästa sätt. Idrottsministerns svar förvånar mig verkligen oerhört mycket. I svaret finns flera felaktiga tolkningar av idrottsrörelsens uppbyggnad och organisation och hur den fungerar. Jag ska bemöta några av påståendena från ministern. Ministern säger: Regeringen tar arbetet med att skydda barn och deras rättigheter på allvar. Notera då att barnens skydd och rättigheter skiljer sig avsevärt mellan idrottsrörelsen och övriga samhället. Det är till exempel inte möjligt för ideella ledare att begära utdrag från belastningsregistret. Det kan ju ske inom skolans verksamhet. I fråga om uteslutning kan, beroende på hur idrottsföreningens stadgar lyder, sexuella övergrepp vara en grund för uteslutning ur idrottsföreningen. Sexuella övergrepp kan vara en grund för uteslutning. Ministern uttrycker att skyddet av barn alltid ska komma i första rummet. Inom idrotten förekommer det och har det förekommit till exempel sexuella övergrepp. Varför får då barnen inom idrotten inte det stöd som så många efterfrågar? Det gäller till exempel stöd i det enskilda fallet, som inte kan ges. Ministern säger en sak om skydd för barn, men i verkligheten fungerar det helt annorlunda. Samarbetet med är viktigt, säger ministern, och att anmäla misstankar om att barn far illa till ska vara en självklarhet. Ja, men inom idrotten finns ingen anmälningsplikt till så som det gör under skoltid. Hur sker samarbetet mellan idrottsrörelsen och , anser ministern? Är ministern inte medveten om att det inte finns någon anmälningsplikt? Den svenska idrottsrörelsen ska vara fri och självständig, säger ministern. Jag håller med. Dock kan inte hälso- och sjukvårdsministern, som idrottsministern också är, strunta i eller blunda för att barn far illa fysiskt eller psykiskt och inte får de insatser som de behöver för att idrotten är självständig. Idrottsministern skjuter över problematiken och sitt övergripande ansvar på idrottsrörelsen. Det tycker jag är oansvarigt, då det handlar om utsatta barn och ungdomar. Vi har hört om många fall av övergrepp, och de som har varit utsatta har varit tydliga med att resurserna inte är tillräckliga. Ministern säger att det här är en fråga för Riksidrottsstämman. besluta om en barnidrottsombudsman? Det är helt felaktigt. Frågan är: Har alla de människor som påtalar brister för ministern fel? 24 Statsrådet (S): påstår att det finns en massa felaktigheter i mitt interpellationssvar. Hon har inte kunnat bevisa ett enda av sina påståenden i det inlägg hon gjorde här i . Däremot verkar det finnas ett stort missförstånd hos , och det verkar vara det som ligger till grund för hennes förslag om inrättandet av en barnidrottsombudsman. Missförståndet är att hon jämför idrottsrörelsen med skolan, rakt av. Det är klart att det finns många likheter mellan svensk skola och svensk idrottsrörelse. Båda har en verksamhet där företrädesvis barn och ungdomar befinner sig. Båda har en verksamhet där man är beroende av vuxna ledare som tar ett stort ansvar som kanske ligger utöver det som man kan beteckna som ett professionellt ansvar. Den stora skillnaden är att skolans verksamhet är myndighetsutövning. Idrottens verksamhet bedrivs i folkrörelsetraditionens anda. Det sker självständigt från staten och myndigheterna. Det sker på ideell basis. Verksamheten bedrivs företrädesvis inte av professionella anställda utan av ideella ledare, föräldrar. Det är en helt annan typ av verksamhet, där det inte går att ställa samma krav som på en myndighets verksamhet utan att göra våld på det som är själva grunden för föreningstraditionen. Det här har dock inte varit min största kritik mot förslaget om en barnidrottsombudsman. Förslaget handlar om att särskilt peka ut idrottsrörelsen och idrotten och säga att vi behöver en särskild myndighet för just den här delen av det ideella samhället. Kommer att följa upp sitt förslag om en barnidrottsombudsman med förslag om en barnombudsman för scouternas verksamhet? För kyrkans verksamhet? För de politiska ungdomsförbundens verksamhet? För alla andra sektorer där barn och ungdomar har en aktiv fritid eller befinner sig? Jag tror inte på att särskilja på det här sättet. Jag tror att om vi ska komma till rätta med problemet att barn och unga far illa på grund av sexuella övergrepp, våld, trakasserier och diskriminering måste alla samhällsaktörer hjälpas åt. Men de måste göra det utifrån sina respektive roller. Staten, kommunerna och landstingen och myndigheterna ska göra det utifrån sina roller, men idrottsrörelsen och andra ideella organisationer måste göra det utifrån att de är folkrörelser och därmed har andra förutsättningar men också andra möjligheter att bedriva ett aktivt arbete mot den här typen av våldsamheter och trakasserier. Jag är därför väldigt glad att har ett samarbete med och att man tar frågan på stort allvar, för det är där man måste börja. Men fortsättningen måste naturligtvis bli att medvetenheten om problematiken växer i hela idrottsrörelsen och att man tar detta på allvar, inte bara inom eller specialidrottsförbunden utan ända ned på klubb- och föreningsnivå. Det är där man har möjlighet både att upptäcka de felaktigheter som begås och att bygga en kultur och en verksamhet som gör att det inte förekommer . 25 (M): Idrottsministern har lyft fram att insatser redan finns som ska kompensera för de saker som till exempel och med flera – många flera – driver. Tyvärr räcker de här insatserna inte till. Vi vet nu att RF tillsammans med har en stödtelefon. Det finns statliga pengar för det här – det är integrationspengar, vilket gör att de är vikta för nyanlända – och stöd för ledare. Det här kommenterade i en artikel i . säger att nu måste vi ta övergreppen som sker inom idrotten på allvar. Det är alltså inte bara vi som driver den här frågan utan även organisationerna själva. Om ministern hade läst på hade han också noterat att jag säger att man bör utreda förutsättningarna för att inrätta en barnidrottsombudsman. Det kan också betyda att får ökade mandat och resurser för att kunna arbeta i det enskilda fallet, vilket också föreslår. En annan fråga som absolut måste lyftas fram i en större utredning är att anmärkningsvärt nog har en egen, specifik preskriptionstid för anmälan i sina stadgar. Så här står det: ”Påföljd för förseelse får inte åläggas någon, om inte förseelsen anmälts för bestraffning senast från det förseelsen begicks eller blev känd.” ! Det här är mycket anmärkningsvärt. Varför har idrottsrörelsen egna preskriptionstider som missgynnar barnens trygghet, dessutom för anmälan och ? Inom skolväsendet, som ministern inte vill dra paralleller till, finns ett utökat skydd via anmälningsplikten. Jag måste fastställa: Finns det någon variant som kan gå i liknande riktning inom idrottsrörelsen? Den frågan är relevant. Ministern har flera roller: folkhälsominister, hälso- och sjukvårdsminister och idrottsminister. I de andra rollerna har ministern uttryckt att det är oerhört viktigt att vi nu utreder svenska folkets sexvanor. Det är viktigt bland annat för hälsan. Men att barn inom idrotten inte kan få det stöd i det enskilda fallet som organisationer, företrädare för idrotten och så vidare tycker att vi ska införa engagerar inte ministern till att vidta en åtgärd. Han skjuter i stället över hela ansvaret på idrottsrörelsen, är nöjd och har förtroende för den. Jag har också förtroende för idrottsrörelsen, jag om någon. Men det finns problem, och vi kan inte blunda för dem. Ministern har flera poster som skulle kunna passa för att vidta en åtgärd där. I radioprogrammet i P1 tog man upp osunda relationer inom idrotten. Jag lyssnade på det och berördes otroligt mycket. Jag rekommenderar och hoppas att ministern lyssnar på det programmet. Det är otroligt värdefullt. Jag tror att man kan få större förståelse för den problematik som ändå finns i en i övrigt fantastisk idrottsrörelse som gör mycket gott. Min fråga är varför idrottsministern inte ser allvaret och kraftfullt agerar i den här frågan. Vi är många som väntar på svar. Det finns ett otroligt tryck i detta, men ministern skjuter det ifrån sig och säger att idrotten är självständig. 26 Statsrådet (S): Det som gör i sitt senaste inlägg är en retorisk finess. När hon inte får gehör för sitt förslag om en barnidrottsombudsman, som är ett ganska avgränsat förslag som hon drivit , hävdar hon att regeringen och jag som idrottsminister inte bryr oss om frågan att det sker övergrepp på barn inom bland annat svensk idrottsrörelse. Jag vill tydligt säga att regeringen vidtar en rad åtgärder för att trygga barn på olika sätt och i olika verksamheter. Men att tro att man, för att man inrättar en myndighet som ska ha ett speciellt intresse enbart för idrottsrörelsen, kommer ifrån att barn far illa i vårt samhälle – i idrottsverksamhet eller annan typ av verksamhet – menar jag är att göra ett kraftigt felslut. Denna typ av problematik kommer vi åt först när vi låter olika aktörer samverka. Som jag sa i mitt tidigare inlägg handlar det om statliga myndigheter, kommuner och landsting, men i detta fall handlar det om idrottsrörelsen som sådan. Till syvende och sist handlar det om enskilda föreningar, ledare och föräldrar, som har ett stort ansvar och som vi måste hitta vägar att stödja. Jag och flera andra vänder oss mot förslaget om en barnidrottsombudsman. Jag vill betona att det inte bara är jag och regeringen enskilt som tycker att det är ett dåligt förslag, utan väldigt starka krafter inom svensk idrottsrörelse, bland andra ordförande , har sagt att det är en återvändsgränd. Det som gör att vi är så många som vänder oss emot förslaget är att det handlar om en särreglering av en del av Folkrörelsesverige, det vill säga idrottsrörelsen. Det handlar om att man inte har förstått att svensk idrott är en rörelse som i första hand sker på ideell basis och som har andra förutsättningar än till exempel en myndighet som svensk skola. Därmed krävs andra typer av åtgärder och lösningar än dem man kan ha för en verksamhet som exempelvis skolan. Så enkelt är det. Jag välkomnar en diskussion med om vad vi kan göra mer för att komma till rätta med övergrepp som sker inom idrottsrörelsen men också inom andra delar av svenskt samhälle. Jag tror att förslaget om en barnidrottsombudsman är illa underbyggt och inte kommer att lösa några problem. Däremot kommer det att skapa nya genom att göra svensk idrott mindre självständig än vad den borde vara och vad den är . 27 (M): Ministern lyssnar inte på de röster som talar för en barnidrottsombudsman. Man bör utreda förutsättningarna, som jag poängterade tidigare. Följande personer som jag ska räkna upp är helt opolitiska och stöder barnidrottsombudsmannaförslaget i sakfrågan, och jag vill poängtera att de är opolitiska: , , , , , , , , , Per Fosshaug, , , , , , , , , , , , , , , , , , med flera. Kan signalerna om behovet bli tydligare än så? Det räcker inte med att säga att idrotten är självständig och ska så vara. Det finns statliga mål för idrottspolitiken. Därför pågår just nu en parlamentarisk utredning här i , och jag har förmånen att vara ordförande för den. Vi har speciellt fokus på barn- och ungdomsfrågorna, och den kommer att redovisas i vår. Jag kommer att återkomma i frågan, tro mig! I de svar som ministern har gett mig finns det ingenting som kommenterar till exempel preskriptionstid för att anmäla missförhållanden och så vidare. Detta är värt att återkomma till, och det kommer jag att göra. Tack för debatten! 28 Statsrådet (S): Jag tycker att mina svar här var solklara. Den fråga som ställde i sin interpellation var: Hur avser statsrådet att gå vidare med förslaget om att inrätta en barnidrottsombudsman? Mitt svar var att jag inte tror på förslaget om en barnidrottsombudsman och att vi därför inte kommer att gå vidare med det. Vi kommer däremot att gå vidare och i nära dialog med se vad vi kan göra mer för att barn och ungdomar inte ska fara illa i idrottsverksamhet och hur vi ska kunna stoppa trakasserier, sexuella övergrepp och våld, som har förekommit och som tyvärr förmodligen fortfarande förekommer, och förhindra det . kan vara alldeles övertygad om och säker på att inte bara jag utan hela regeringen arbetar för att detta ska undvikas och för att se till att det upphör. En barnidrottsombudsman tror jag inte på, och stora delar av svensk idrottsrörelse delar min uppfattning i den frågan. Överläggningen var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2016/17:198 om den fria rörligheten för varor i EU 29 Statsrådet (S): har frågat mig om jag avser att utarbeta ett lagförslag utifrån promemoria och förbjuda distansförsäljning av alkohol från annat EU-land och, om så är fallet, om det är min och regeringens bedömning att förbud mot distansförsäljning av alkohol från annat EU-land är förenligt med . Att regleringen av distanshandel med alkoholhaltiga drycker behöver bli tydligare råder det ingen tvekan om. Alliansregeringen gav därför en särskild utredare i uppdrag att precisera vad som ska vara tillåtet respektive otillåtet när det gäller distanshandel. Utredaren lämnade sitt betänkande . Ett flertal remissinstanser framförde att regeringen borde invänta utfallet av ett då pågående mål i . Målet avsåg den finska regleringen av distanshandel med alkoholdrycker. Regeringen delade remissinstansernas bedömning och beslutade att invänta utfallet i eftersom domstolens förhandsavgörande skulle kunna bringa klarhet i vilket utrymme ger för att införa restriktioner vid distanshandel. avkunnade sin dom i det finska målet, och det är detta utfall som ligger till grund för det förslag som har remitterats. Förslaget baseras på bedömningen att dom klargör att regleringen av distanshandel med alkohol som omfattas av ett statligt detaljhandelsmonopol ska prövas endast mot artikel 37 i , som reglerar statliga handelsmonopol. Med denna artikel som grund är bedömningen att det inte finns någonting som hindrar de föreslagna restriktionerna. Bedömningen i den remitterade promemorian är tvärtom att ett tillåtande av distansförsäljning kan ses som ett intrång i detaljhandelsmonopolets område och riskera Systembolagets legitimitet. I den remitterade promemorian finns utförliga resonemang om detta och om förslagets förenlighet med i övrigt, inklusive reglerna om varors fria rörlighet. Remisstiden för promemorian gick ut , och vidtar sedvanligt beredningsarbete i . Jag vill inte föregripa denna beredningsprocess, utan vi ska självfallet först analysera remissinstansernas synpunkter innan vi slutligt tar ställning till hur vi ska gå vidare. 30 (M): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Som bäst kan det kallas tvetydigt, men egentligen är det väldigt otydligt. Låt mig citera: ”min och regeringens bedömning att förbud mot distansförsäljning av alkohol från annat EU-land är förenligt med ”. Förbud är alltså, enligt svaret, regeringens tydliga vilja, eller är det det? Direkt efteråt kan vi i samma svar läsa: ”Att regleringen av distanshandel av alkoholhaltiga drycker behöver bli tydligare råder det ingen tvekan om.” Jag kan hålla med om att tydliga regler är bra på ett område som detta med distanshandel med alkohol, för att säkra marknadens seriositet. Men vad är det egentligen regeringens svar betyder? Hur ska vi tolka den tvetydighet – reglering eller förbud – som regeringen här levererar? Om det är restriktioner som behövs – och jag kan hålla med om att de kan behövas – vilka är då de restriktioner som statsrådet ser framför sig? Detta framgår inte av svaret. Därför, fru talman, ger jag nu statsrådet möjligheten att berätta vad han egentligen vill. Vad är statsrådets vilja i denna fråga? 31 (M): Jag skulle vilja bredda diskussionen lite grann och komma in på distanshandel men även koppla det till svenska vinproducenter och bryggerier. Man kan ju odla och bedriva besöks- och turistnäring, och då vill man också få avsättning för sina produkter. På Systembolagets stämma ställde jag frågan om detta med försäljning från vingårdar och fick till svar att det inte är en fråga som handlar om hälsa, för det är ingen som kommer att konsumera dessa varor på ett sätt som är skadligt. En flaska kan ju kosta . kan denna försäljning ske via annat land. Därmed kommer vi in på detta med distansförsäljning. Det skulle till exempel vara så att man driver en vingård i och säljer sina produkter i i . Om detta skulle äventyras och det hela kommer att stå mellan hälsoaspekten kontra turismen och näringen kommer man förmodligen att vilja få ärendet prövat i . Om man gör det kommer man med all sannolikhet att få rätt, eftersom här begränsar möjligheten att bedriva denna verksamhet. Då finns det stor risk för att monopolet inte kommer att kunna finnas kvar, och det tror jag att ministern säkert vill försöka motverka. När man försöker lösa detta genom krav på att aktörerna ska vara seriösa, som var inne på, finns risken att man hamnar i fel ringhörna och förlorar också det man har. Man är för ivrig och vill göra något som blir fel, om ministern hänger med i diskussionen. Jag skulle vilja höra lite mer om hur man tänker i den här frågan. Har man tänkt ta till medel som gör att vi hamnar på tvärs mot EU? I så fall är vi på väg åt helt fel håll om vi vill att Systembolaget ska finnas kvar framöver. 32 Statsrådet (S): Jag tror att jag behöver förklara lite om hur svensk alkoholpolitik fungerar och vad som är grunderna för den. I har vi för att skydda folkhälsan inrättat ett statligt detaljhandelsmonopol i form av Systembolaget. Det är bara Systembolaget som får sälja drycker med en alkoholhalt över en viss procent, med undantag för sådant som serveras i till exempel en restauranglokal eller en pub. Ett monopol innebär att det är en aktör som har ensamrätten. Om andra aktörer etablerar sig innebär det att man inte längre har ett monopol. Då måste staten agera på ett eller annat sätt.