prot · H50934 · 2017-11-21 00:00:00 — § 1 Aktuell debatt om personlig assistans 1 (KD): Aktuell debatt om personlig assistans sa finansminister att det finns skäl att påbörja besparingar på personlig assistans. Det blev en vändpunkt. Då hände någonting, för efter det kan vi se en drastisk minskning av antalet personer som är berättigade till personlig assistans. De personer i vårt samhälle som har störst behov av samhällets stöd ska var och en få möjligheten, som det fanns en stor enighet i riksdag om, att leva ett liv som andra. Vi ska inte bli begränsade i våra liv på grund av vilka förmågor vi föds med eller har, utan vi alla, var och en, ska få det stöd vi behöver utifrån våra behov. Men när regeringen går ut och säger att man är beredd att göra besparingar på det område som kanske är det viktigaste för att visa att vi är ett välfärdssamhälle, då är det någonting som håller på att gå sönder, inte bara för dem som berörs utan för oss alla, för det är helt avgörande för vilket samhälle vi är och vill vara. har för begärt att vi ska debattera den här frågan, därför att det är en akut kris som pågår här och , . Min förhoppning är att dagens debatt ska ge några nya besked om vart vi vill . Vi ska inte bara diskutera den enorma kris vi har haft nu under ett par års tid utan framför allt hur vi ska ta oss ur den – hur vi inte bara kortsiktigt ska rädda ansiktet på dem som har ansvaret utan hur vi på lång sikt räddar vår egen värdighet. 2 Statsrådet (S): Jag reser ofta i och träffar många människor, många aktörer, myndighetsföreträdare och organisationer. Jag har besökt LSS-boenden, daglig verksamhet och personer som har personlig assistans, till exempel i samband med att vi förberedde det sociala toppmötet, som ägde rum . Genom de här samtalen och på många andra vis vet jag hur viktig personlig assistans är för dem som har personlig assistans, för alla de människor som får möjlighet att leva ett självständigt liv. Personlig assistans är avgörande. Personlig assistans är också oerhört viktigt för samhället i stort. I och med att människor har personlig assistans är det fler som kan förvärvsarbeta, fler som kan delta i samhällsdebatten, fler som kan delta i aktiviteter, fler som kan bygga samhället tillsammans med alla andra. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, är en viktig del i det svenska välfärdsbygget. Den har på avgörande sätt förbättrat levnadsvillkoren för kvinnor, män, flickor och pojkar med omfattande funktionsnedsättningar. När den infördes innebar det en stor positiv förändring i människors liv med möjlighet att bo, arbeta, resa, bilda familj självständigt. Regeringen vill att intentionerna bakom lagstiftningen ska gälla. Då menar jag att lagen ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet. Enskilda ska ha möjlighet att leva som andra. Rätt person ska få rätt insats. Alla som har rätt till personlig assistans ska få det. ska vi bekämpa oegentligheter och felanvändning av medel som är avsatta just till människor med funktionshinder som har rätt till personlig assistans. Vi ska se till att medlen går till dem och inte till andra saker. Aktuell debatt om personlig assistans Regeringen har inte tagit några initiativ till att förändra lagen, begränsa eller förändra rätten till personlig assistans. Däremot har med start kommit med ett antal praxisförändrande domar. Domarna har påverkat myndigheten bedömningar av rätten till personlig assistans. kom en dom som tolkade begreppet grundläggande behov, 2012 kom en dom som pratade om medicinskt motiverade insatser, egenvård, 2015 kom en dom om det så kallade femte grundläggande behovet och kom en dom som handlade om väntetid och beredskap i det här sammanhanget. Dessa domar och deras tolkning och genomförande har förändrat rätten till assistans, inte på grund av att lagen har ändrats, alltså inte på grund av initiativ från regeringen, utan för att domstolar har dömt och myndigheter har tolkat lagen. Så går det till i en rättsstat, och så fungerar den här sortens lagstiftning. Regeringen – för tydlighetens skull – styr inte domstolar, ska inte göra det enligt grundlagen, och ska heller inte lägga sig i myndighetsutövning. Men vi ser snabba förändringar i rätten till assistans, och den påverkar människors liv på ett genomgripande sätt. Att värna rättigheterna för personer med stora funktionshinder är regeringens ansvar. I ska ingen lämnas som har behov av stöd. Stat, kommuner och landsting har alla ett ansvar och ska dra åt samma håll. De personer som inte har rätt till statlig assistansersättning har oftast rätt till stöd från kommuner eller landsting. Men jag vet hur viktig just den personliga assistansen är för många människor, och jag vet att förändringarna skapar både oro och reella stora problem i livet för människor. Man oroar sig för om man ska kunna fortsätta arbeta, föräldrar oroar sig för hur de ska kunna ta hand om sina barn, äkta makar oroar sig för om de ska kunna fortsätta leva tillsammans. Det här är stora frågor. sa en kvinna, som jag träffade i , till mig: Skillnaden mellan att ha och att inte ha personlig assistans är som skillnaden mellan att ha ett liv och att inte ha ett liv. Därför presenterade jag och regeringen ett paket för att skapa större förutsägbarhet i rätten till personlig assistans, ge kommuner bättre möjlighet att ta sitt fulla ansvar för personer med funktionsnedsättningar och också säkerställa att det långsiktiga arbete som gör kan fortsätta. Vi föreslår en lagändring för att återställa praxis i frågan om väntetid och beredskap, en tillfällig frysning av tvåårsomprövningar och en lagändring vad gäller förhöjt belopp och kommunernas informationsskyldighet. vet vi alla att lagen om stöd och service inte alltid fungerar så väl som den borde. Det gör den inte , och man har varit medveten om stora problem tidigare. Därför har också tidigare regeringar utrett den här frågan i många omgångar, dock inte vidtagit särskilt många åtgärder. Intentionerna bakom lagstiftningen är goda. De vill jag och regeringen värna, men vi måste ha ett långsiktigt utvecklingsarbete. Jag håller med om att vi måste diskutera hur vi går vidare . Men har vi lagt fram ett kraftfullt paket som ska verka på kort sikt och jobba för förbättringar på lång sikt. Aktuell debatt om personlig assistans 3 (M): är och har en omfattande cp-skada. Hon är i behov av personlig assistans dygnet runt. har i genomsnitt behövt omkring assistans . Att mängden assistanstimmar har varit så omfattande beror bland annat på att hon har drabbats av epilepsianfall som har varit livshotande. är hennes mamma mycket orolig för vad som ska hända när en ny omprövning ska ske. Hans är pappa till en dotter med svåra hjärnskador med multifunktionshinder som följd. Detta är något som kräver många vård- och omsorgstimmar. Familjen har en vardag som de flesta av oss över huvud taget har svårt att sätta oss in i och att greppa omfattningen av. När Hans uttrycker att det räcker nu – att vi inte kan ha en välfärd som sviker de allra svagaste när de behöver den som bäst – då är det inte svårt att förstå honom och att hålla med honom. hade ett arbete som krävde viss assistans. När han blev av med den assistans som krävdes för att klara jobbet stängdes han ute från den viktiga gemenskapen på en arbetsplats och från vetskapen om att göra ett viktigt jobb. blev isolerad och hamnade i en djup depression till följd av detta. Jag gick från att bidra till samhället till att behöva bidrag, berättade han för mig. Han bad mig också att framhäva hur viktig och betydelsefull arbetslinjen är i relation till assistansersättningen. Hans ord är att vi behöver en tydlig arbetslinje också där. Behoven för de människor som behöver assistans ser mycket olika ut, och det är förstås långt ifrån alla som kan arbeta. Men för dem som kan det är betydelsen av arbetsinsatsen i sig men inte minst arbetsgemenskapen oerhört stor och får inte underskattas. Vi behöver alla känna att vi är behövda och efterfrågade. När vi moderater talar om arbetslinjen är denna gemenskap en parameter som vi vet är mycket betydelsefull. Jag blir mycket berörd av dessa berättelser och av alla människor med behov av personlig assistans och hur de kämpar . De vill inget hellre än att leva så självständiga liv som möjligt. Och deras anhöriga kämpar också. De vill inget hellre än att deras döttrar och söner, mammor och pappor, ska kunna få leva sina liv i trygghet och med värdighet. Därför är de exempel som jag ger naturligtvis bara några få exempel på alla de människor som berörs av beslut och domar kring LSS och personlig assistans. Förutom dessa berättelser har jag tagit del av otaliga andra. Jag vill tacka er som har delat med er av er vardag, ert kämpande, er oro men också av era glädjeämnen. linje är tydlig. För det första: Syftet med LSS och personlig assistans är att människor ska kunna leva självständiga liv, och det värnar vi. Assistansreformen är en viktig, sympatisk och central frihetsreform. Den är vi stolta över att vi genomförde tillsammans i den borgerliga regeringen –1994. Aktuell debatt om personlig assistans Den nu ändrade rättspraxisen har emellertid skapat oro bland personer med funktionshinder och deras anhöriga. Denna oro tar vi del av, och vi förstår den. Regeringen utlovar nu lagförändringar skyndsamt när det gäller visa delar. Vi kommer att noggrant analysera dessa lagförslag när de läggs fram i . För det andra: De senaste årens domar i har skapat oro. Vi förstår det. Regeringens beslut att frysa tvåårsomprövningarna var därför nödvändigt. Vi anser dock att det är viktigt att detta blir en tillfällig lösning och att det tas fram en långsiktigt hållbar lösning. Frågan ligger nu i regeringens händer, och vi utgår från att arbetet på med att ta fram en långsiktig lösning, som också stärker LSS-reformens legitimitet, nu intensifieras. För det tredje: Det är helt avgörande att fler människor kommer i arbete och att fler företag startas och växer sig starka för att ge långsiktiga och hållbara förutsättningar för en trygg och väl fungerande personlig assistans och för all annan välfärd i . Fler i arbete och fler starka företag stärker möjligheterna för att LSS och personlig assistans kan säkerställas långsiktigt. I arbetslinjen ryms också berättelser som . Att ha ett arbete och att bidra till det gemensamma för dem som kan göra något är värdefullt, och det måste vi också värna. Människor får aldrig försvinna i ensamhet eller glömmas bort. Jag vänder mig till alla mina kollegor i kammaren, men naturligtvis särskilt till regeringen när ansvaret nu vilar tungt där. Låt oss gemensamt se till att säkra långsiktighet och hållbarhet för dem som verkligen behöver det mest – de människor som har behov och som har rätt till personlig assistans. 4 (SD): Vi sverigedemokrater tycker att personlig assistans och lagen om stöd och service, LSS, är en jätteviktig fråga att diskutera, speciellt i ljuset av den senaste tidens debatter och utveckling. Jag tackar därför för initiativet till debatt, även om min inställning i grunden är att det för tillfället är väldigt mycket prat och lite verkstad. LSS-reformen var, som sagt, en viktig frihetsreform när den infördes. Det var också en mycket viktig rättighetsreform, eftersom LSS inte är en lag som alla andra utan just en rättighetslag. Mot denna bakgrund är jag som sverigedemokrat orolig över den senaste tidens utveckling, som tyvärr inte kan ses som någonting annat än en nedmontering av den personliga assistansen. Vi hör andra vittna om detta. Vi hör nästintill rapporter i medierna om hur denna nedmontering påverkar folk. Vi kan läsa den ena berättelsen efter den andra ur det verkliga livet, och den ena är mer tragisk än den andra. Det handlar om dödsfall till följd av indragen assistans. Det handlar om personer med funktionsnedsättning som inte kan få det stöd som de behöver för att leva ett liv som andra och vars föräldrar tvingas ta ett övermäktigt stort ansvar. Det handlar om att sondmatning inte längre ska anses som ett grundläggande behov. Listan över nedslående rapporter kan göras lång. Aktuell debatt om personlig assistans Jag är fullt medveten om att man har förstått att kostnadsökningarna måste ses över. Redan strax efter reformens införande tillsattes en assistansutredning med uppdrag att lägga fram förslag om hur kostnaderna skulle kunna minska. Förslagen förkastades av dåvarande regering, som ansåg att de var alltför drastiska och riskerade att äventyra de grundläggande avsikterna med assistansreformen. tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté, , som hade i uppdrag att ta fram förslag om kostnadsdämpande åtgärder. Jag menar dock att det inte är alldeles ovanligt att kostnaderna ökar i takt med att ambitionerna ökar. Ambitionerna har också ökat. Det handlar om införandet av ett femte grundläggande behov och borttagandet av en övre åldersgräns. Således omfattar LSS fler än från första början. För en familj som får tillökning är det inte alldeles ovanligt att kostnaderna också ökar. Någonstans tror jag ändå att alla förstår att politiken måste agera när kostnaderna inom ett område ökar så kraftigt. Det svåra är att göra det utan att försämra livskvaliteten för dem som har behov av extra stöd. Det som skiljer sig är att det är precis det som har hänt, nämligen att personers livskvalitet har försämrats. Vad säger man då i en debatt som denna? Ingenting som jag säger eller gör just nu hjälper dem som redan har fått sina liv söndertrasade. Och ingenting jag säger kan lätta den börda som alla de anhöriga som tvingas ta ett oproportionerligt stort ansvar känner just nu eller dämpa den oro som de har. Det är en oro som jag faktiskt förstår och som tyvärr är berättigad. Jag har sagt: Kliv ur sandlådan och agera i stället för att skylla på varandra! Det står jag fast vid. Men just nu är det svårt att inte beröra vad det är som gör att vi är i denna situation . meddelade finansministern att de ökade kostnaderna för flyktingmottagandet skulle kunna bekostas genom besparingar inom till exempel den personliga assistansen. Detta tillsammans med regleringsbrevet till om att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen stannade inte bara vid dålig signalpolitik utan fick fruktansvärda konsekvenser för många människor. Det är att göra det ganska enkelt för sig att skylla på ett antal domar. Faktum är att det är precis det som sa som också indirekt har skett. I , och uppgick kostnaderna för vård till personer som vistas i utan tillstånd till sammanlagt . Mitt syfte med denna jämförelse är inte att vända debatten utan att visa på att det även finns andra beslut där vi måste se över effekterna och titta på hur kostnaderna har skenat. Det handlar om pengar vi kunde ha lagt på andra budgetposter, till exempel assistans, i stället för på personer som enligt lag inte ens har rätt att vistas här. Vi lägger alltså otroliga summor på personer som inte har rätt att vistas här, och handlar denna debatt om att färre människor har rätt till assistansersättning från – och att alla bedömningar visar att trenden fortsätter. Färre och färre blir beviljade assistans. I regeringens budget beräknas antalet brukare med assistansersättning minska även , med 540 personer. Det är en prioritering som jag har svårt att förstå. Aktuell debatt om personlig assistans Något annat jag har svårt att förstå är varför ingen verkar se helheten och den ekonomiska plussidan. Det handlar om föräldrar som kan förvärvsarbeta och betala skatt i stället för att gå hemma. Det handlar om personer med funktionsnedsättning som kan ta sig till jobbet och till sina fritidsaktiviteter, studera med mera. Förutom vinsten i form av en otroligt förbättrad livskvalitet och möjligheten att leva ett liv som alla andra är alltså den ekonomiska vinsten för samhället väldigt stor. Alla partier här kommer att komma med en massa fina ord, men frågan är egentligen: Hur många av partierna har en plan, och hur många har en tanke – och, framför allt, hur många har en satsning i sin budget? 5 (MP): Fru talman, statsrådet, ledamöter och åhörare! Hen som lever med varierande funktionsförmågor har rätt till det stöd och den service som erfordras för att hen ska kunna leva ett liv som alla andra. Det är vad lagstiftaren avsåg när lagen om stöd och service antogs 1993. Mig veterligen delar samtliga partier i fortfarande den tolkningen av lagen. Assistans är en av de stödformer som lagen anger. Denna debatt handlar alltså om rätten till assistans för dem som har behov av – och därmed också rätt till – sådan. När jag tänkte på denna debatt tänkte jag att den kan bli ganska tråkig och uddlös eftersom det såvitt jag förstår inte föreligger några större meningsskiljaktigheter mellan partierna i frågan om rätten till assistans. Lagen om stöd och service är alltså en rättighetslagstiftning med målet att den enskilde med funktionsvariationer ska ges möjligheter till ett liv som andra och även tillförsäkras goda levnadsvillkor. Lagen fick revolutionerande betydelse för de flesta som ingår i de personkretsar lagen omfattar. Som med all annan lagstiftning är det naturligtvis så att det finns de som inte tycker att den var tillräcklig, men för de allra flesta som har funktionsvariationer har reformen naturligtvis inneburit ett helt nytt liv. Tillämpningen har dock förändrats . Som redan nämnts har det bland annat skett genom vägledande domar i , till exempel 2009, 2012, 2015 och , 2017. Ingen har kunnat undgå att se hur den nya praxis som dessa domar har inneburit har förändrat hur främst men även kommunerna har tillämpat lagen. Steg för steg har den praktiska tillämpningen fjärmats allt mer och mer från det lagstiftaren avsåg med lagen. Politiker, oavsett partitillhörighet, som arbetar närmast detta område har sett hur en förskjutning av praxis växer fram. För mig som miljöpartist var det självklart mycket lättare att debattera dessa frågor när vi var i opposition. när vi ingår i regeringsunderlaget är det inte lika självklart hur man kan agera och vad man kan säga. Ni som deltog i alliansregeringens arbete vet också att det med regeringsansvaret följer att man inte kan problematisera lika tydligt som när man är i opposition. Aktuell debatt om personlig assistans I stället måste man ta hänsyn till de beredningskrav som finns och de former och tidtabeller som är möjliga. Uttalanden från den som företräder regeringssidan uppfattas ofta som löften, som sedan förvandlas till brutna eller svikna löften när det visar sig att den fråga som har debatterats inte går att genomföra på det sätt man kanske i förväg trodde. Här i är vi bara lagstiftare; vi är inte de som utför. När vi har fått en tydlig bild av hur domarna från förändrar tillämpningen har vi sett att det krävs ett lagstiftningsarbete. Det innebär att man sätter igång en apparat som är ganska stor och som tar tid. Om man har för bråttom kan det i värsta fall leda till att man skapar större oro och osäkerhet, och det kan till och med vara så att en dåligt genomtänkt förändring i sin tur kan leda till ytterligare brister och försämringar för brukarna. Det är väl här partierna skiljer sig åt, vad jag kan se. Vi vill ju alla att de konsekvenser som Högsta förvaltningsdomstolens utsagor har lett till inte ska se ut som de gör . Vi vill att de som lever med funktionsvariationer inte ska få försämringar av livskvaliteten eller sämre möjligheter att leva som vi andra. Meningsskiljaktigheterna handlar som jag tolkar det om hur regering och riksdag kan säkerställa att en återgång till de intentioner som fanns när lagen beslutades kan ske så snabbt och säkert som möjligt. Oppositionen anser alltid att regeringen skulle ha agerat tidigare, och det är lite grann oppositionens roll att göra det. Företrädare för dem som sitter vid makten skulle kunna säga att den tidigare regeringen väl kunde ha börjat med detta redan då; det är nämligen inget som är alldeles nytt, utan det är en förändring som har pågått . Den regering vi har började med att tillsätta ett antal utredningar, vilket ju är ett krav om man ska göra stora förändringar. Lagstiftning måste bygga på rättssäker information och inte på hörsägen och rykten. Fakta måste underbyggas, och vi har två utredningar som kommer att lämna underlag . Utifrån detta har regeringen nu sagt att det kommer förändringar ganska snabbt, vilket ministern här redogjorde för tidigare. 6 (C): Jag vill börja med att tacka för att de har tagit initiativ till denna otroligt viktiga debatt. Detta handlar nämligen om några av de människor i vårt land som är absolut mest beroende av en fungerande välfärd i form av assistans – och som ser sin tillvaro rasa samman, mycket på grund av passivitet från vänsterregeringens sida. Jag fick ett mejl som jag har fått tillstånd att berätta om, fru talman. Avsändaren skriver: Hej! Vet att du känner till vår sons situation sedan din tid som barnläkare på sjukhuset i . Skriver det här mejlet till dig för att be om hjälp och råd då vi har fått mycket oroande information från . Jag känner den här killen väl. Han är och trivs bra med livet. Han är sedan tidiga år förlamad och helt beroende av respirator, men han är nu stolt – han har fått en egen lägenhet och har ett jobb. Han älskar sport: Brynäs, GIF och, förstås, SAIK i bandy. Han har dubbel assistans dygnet runt av ett tiotal ordinarie plus några vikarier. Pappan skriver vidare i sitt mejl: Vi har fått brev från angående tvåårsomprövningen. Svaret lyder: överväger att fatta beslut om att du inte längre har rätt till fortsatt assistansersättning. Det beror på att ditt hjälpbehov med respiratorvård bedöms vara sjukvårdande insats och påverkar rätten till assistansersättning. bedömer att du kan behöva för att ordna ditt stödbehov på annat sätt – ja, tacka för det – och vi kan därför betala ut assistansersättningen , om den utförs. Aktuell debatt om personlig assistans Pappan frågar mig vad de ska göra. Vad ska jag svara på den frågan? Det är ju det som denna debatt handlar om – hur tillvaron för den här unge mannen och många andra trasas sönder på grund av vänsterregeringens prioriteringar. Jag hör nu ett antal socialdemokrater och miljöpartister säga att detta beror på domstolar eller på i stället för att själva ta ansvar för den mycket besvärliga situation som så många människor med omfattande funktionsnedsättningar har hamnat i. var den senaste i raden att säga att detta hänger samman med beslut som har fattats av domstolar. Men det handlar inte bara om beslut som har fattats av domstolar, utan det handlar också om ett antal andra beslut och om åsikter som vänsterregeringen har gett uttryck för. sa 2015 att vi måste dämpa kostnadsutvecklingen inom assistansersättningen. Samma höst skrev regeringen i sitt regleringsbrev till att man skulle bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen. I samband med som tillsattes sas det tydligt att det handlar om att se på hur kostnaderna för personlig assistans ska sluta att öka. Direktivet var jättetydligt: Lägg fram förslag för att minska kostnaderna. Lägg därtill alla andra beslut som också har slagit mot dem som behöver assistans. Jag tänker till exempel på att arbetsgivaravgiften för unga har höjts. Inte minst tänker jag på den klappjakt som regeringen bedriver på assistansföretag som är aktiebolag och som därmed måste ha ett överskott. Två tredjedelar av alla assistansberättigade har valt en privat utförare. Om regeringen och Vänstern blir framgångsrika i att få bort alla privata företag från välfärden kommer alla dessa tusentals personer vara hänvisade till att välja kommunen. Att regeringens politik har haft avsedd effekt ser vi i att antalet assistansberättigade individer minskar. Det handlar inte längre om enstaka individer, utan det handlar om ett stort antal. Därtill handlar det, som jag inledde med att säga, om de människor som är mest beroende av samhällets stöd. Jag välkomnar att regeringen nu äntligen väljer att ta åtminstone ett steg tillbaka. Högsta förvaltningsdomstolens dom ska nu enligt regeringen hanteras.