prot · H40960 · 2017-01-25 00:00:00 — Med beaktande vad jag anförde upprepar jag att en parlamentariskt sammansatt utredning bör sammankallas för att analysera och se över bland annat JO:s prioritering av klagomålsärendena liksom hur roll som huvudman för JO ska fungera, vilka resurser som bör finnas för myndighetsstöd och tillsyn över JO samt om det bör inrättas en institution inom myndigheten. Utskottet avstyrker motion om att utreda JO. Som enda motivering anför övriga partier att det förvisso kan finnas skäl att utreda frågor som rör myndigheten, men att vi först bör utreda . Den helt centrala frågan är naturligtvis: Varför? Varför ska vi vänta? I min värld blir övriga partiers argument mot att utreda JO redan nu inget annat än en rejäl logisk kullerbytta. Vår utgångspunkt är till skillnad från övriga utskottet att problem bör identifieras och lösas innan de ens uppstår, medan andra partier i denna fråga och i många andra snarare anser det motsatta. I detta anförande instämde (SD). 10 (S): KU11, eller Justitieombudsmännens ämbetsberättelse, behandlas av . I samband med att berättelsen, som avser tiden till , överlämnas har utskottet en öppen direktsänd utfrågning med ombudsmännen. Så har också skett detta riksdagsår. Man kan säga att Justitieombudsmännens ämbetsberättelse är som ett kvitto för vad som fungerar och inte fungerar i vårt samhälle. Jag slås av vikten av att ha justitieombudsmännen att kunna vända sig till just när något inte står rätt till. Människor hamnar i kläm när samhället inte räcker till av olika anledningar. JO-anmälningar ska leda fram till förbättringar. Jag tänker på JO ärende rörande utformningen av domar och beslut i domstol. Att domarna motiveras är av grundläggande betydelse ur rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för verksamheten. Detta har också berört tidigare i bland annat ämbetsberättelse 2013/14. I två fall går det enligt mening inte att utifrån de skrivna domarna bedöma om domsluten är riktiga. Därför uppfyller domskälen inte kraven i . De ansvariga domarna får kritik. Domen ska också innehålla en redogörelse för parternas yrkanden och de omständigheter som de åberopar. En annan fråga gäller handläggningstiden för vårdnadsmål i tingsrätterna. Att det i vissa fall tagit runt att avgöra mål som gäller vilken förälder som ska ha vårdnaden om barnen är något som JO , kritiserar även . Det är inte bara parterna som berörs av hur arbetet i domstolen går till, utan det är framför allt barnen som drabbas. Det är givetvis aldrig bra att ha en lång domstolsprocess men i dessa fall är det extremt viktigt att komma med en snabbare lösning så att barnet inte hinner bli vuxet innan målet är avgjort. De huvudsakliga skälen till att det tar sådan tid är avsaknaden av en upprättad tidsplan följt av den bristfälliga kontrollen av hur man, när det förekommer medlare, har utfört sitt uppdrag. Här får tingsrätten kritik. chefs-JO poängterar ett ärende som rör allvarlig kritik mot Kriminalvården för att man inte har utformat rutiner för kontroll av att grunden för ett frihetsberövande håller. Beslutet gäller en person som hade häktats i sin utevaro och sedan förts till häktet. Enligt tillämpliga bestämmelser skulle en häktningsförhandling ha ägt rum efter det att häktningsbeslutet hade verkställts. Av oklara skäl hölls aldrig någon förhandling och därmed saknades laglig grund att hålla den intagne frihetsberövad efter det att de fyra dygnen hade passerat. Trots detta blev den intagne kvar i häktet i . I sitt svar till JO framhöll Kriminalvården att myndigheten inte har något formellt ansvar att anmäla till åklagare eller domstol när ett häktningsbeslut har verkställts. Vidare uppgav Kriminalvården att det inte är möjligt för ett häkte att påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar för att samtliga klienters rättsprocessuella tidsfrister hålls. Det som framkom i ärendet gav enligt JO Furas uppfattning intrycket av att Kriminalvården inte ville ta på sig den centrala roll som myndigheten har när det gäller att frihetsberöva människor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utformat rutiner för att säkerställa att medarbetarna gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund att hålla en person inlåst. Att sitta frihetsberövad utan rättslig grund är integritetskränkande enligt min mening – för att inte tala om vad det gör förtroendet för rättsstaten! Jag ska också avslutningsvis nämna något om JO ansvarsområde rörande beslut som gäller behovet av skydd för uppgifter om målsägande i förundersökningsprotokoll och förhållandet till rätten för den misstänkte att få ta del av underlaget för beslut om åtal. I ett fall har målsäganden en sekretessmarkering i folkbokföringen då hon behövde skydd från sin före detta make. Under förundersökningen avseende en brottsmisstanke mot honom bytte hon efternamn. När förundersökningsprotokollet delgavs mannen angavs hennes nya efternamn, vilket innebar säkerhetsrisker för kvinnan. Handläggningen var dock korrekt eftersom en målsägandes namn alltid ska anges i förundersökningsprotokollet och den misstänkte har en ovillkorlig rätt att få del av protokollet. Skälet till att reglerna ser ut så här är att den misstänkte behöver känna till målsägandens identitet för att effektivt kunna försvara sig. JO Renfors konstaterar dock att när identiteten redan är känd finns det inte skäl för den misstänkte att få veta det nya namn som målsäganden bytt till under utredningen. JO har också överlämnat sitt beslut till då det skulle behöva övervägas om den nuvarande regleringen borde ändras på denna punkt. Vi har från utskottets sida, tidigare uttalat att klagomålsprövning – som är en del av ombudsmännens arbete – ska prioriteras i förhållande till andra arbetsuppgifter eftersom detta är JO:s huvudsyfte. Det är givetvis också av betydelse att ombudsmännen har möjlighet att utföra specifika inspektioner, och det har ombudsmännen hanterat väl, vilket vi tror även är fallet . Med detta anförande vill jag yrka bifall till utskottets förslag att lägga redogörelsen till handlingarna. 11 (M): har berett JO:s ämbetsberättelse, och flera har gjort reflektioner över detta. skedde det en ökning jämfört med året innan. Det innebär alltså 8 040 nyregistreringar av ärenden, vilket är 687 ärenden mer än året innan, så JO har att göra. De flesta ärenden som kommer in är klagomål från enskilda; det kom över 7 000 sådana ärenden. JO gör även nedslag exempelvis om något uppmärksammats i massmedierna och om det kommer remiss från någon myndighet. Dessutom gör JO inspektioner. Flest ärenden rör och framför allt gäller det vårdnadsutredningar, vilket tidigare nämnts. JO säger att vårdnadsärenden är svåra att hantera, eftersom de är otroligt infekterade och det är svårt att få en objektiv bedömning av vad det handlar om. Antalet LSS-ärenden har även ökat med 113 stycken, vilket är mer än . Det finns stora kommunala brister i hanteringen av dessa ärenden. JO konstaterar att det brister i kommunicering, dokumentation, motivering och rätt till partsinsyn. Bristen i motiveringen, där det motiveras varför beslutet blir som det blir vid en LSS-ansökan, är synnerligen allvarlig. Om man får ett avslag måste man få veta att det är väl underbyggt. JO konstaterade att det fanns en rad brister på detta område 2015. Tyvärr är bristerna 2016 desamma som tidigare, men värre. Inom områdena för lagen om vård av unga och lagen om vård av missbrukare finns samma bekymmer som inom LSS med brister i hanteringen. kom många människor till . Självklart har det bidragit till ett trängt läge där det är svårt att få resurser och där det finns en brist på personal som ska utreda dessa frågor. Det här är dock oerhört viktigt eftersom det gäller människors allra närmaste frågor. Också här krävs en uppskärpning. har ”boenden” för tvångsvård och behandling. Till dessa är det kö, vilket är allvarligt för det betyder att unga människor inte får den vård och behandling som de behöver. Domstolarna har också nämnts tidigare. Även där är det, som med LSS, viktigt med bra motiveringar i domsluten. Folk ska kunna förstå varför de blir dömda, och även personer som domarna inte gäller ska kunna förstå vad det står och varför det blev som det blev. Det finns en bredd i . Bland annat har Lantmäteriet granskats, eftersom det där finns väldigt långa handläggningstider. Det kom fram att detta berodde på brist på lantmätare. har dock en utbildning startats i . Det hjälper alltså att påpeka saker och ting. har också fått en reprimand vad gäller frågan om ersättning för vård utomlands. Sådana ärenden ska behandlas , men 2 000 ärenden hade inte blivit behandlade inom denna tidsrymd. Detta är oacceptabelt. Vidare har vi frågan om verkställighetsärenden, som handlar om när polisen ska verkställa utvisning. Varken i lagtext eller förarbeten ges några besked om vilka befogenheter polisen har i sådana ärenden. Frågan är överlämnad till . Det finns ytterligare några frågor som har lämnats över till och departementen för vidare åtgärder. Yttrande- och tryckfrihet samt offentlighet och sekretess är också KU-områden. säger att det slags anmälningar som gäller när man inte får ut offentliga papper ”beklagligtvis är så vanligt förekommande att de inte kan ges motsvarande utrymme i ämbetsberättelsen”. Det segas och det fastnar, man talar om sekretess och så vidare. Detta är verkligen något att ta till sig. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag att lägger JO:s ämbetsberättelse till handlingarna. 12 (MP): Vi debatterar nu KU11, Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Justitieombudsmännens historia löper parallellt med KU:s – det är en lång historia. De flesta känner till att idén med ombudsmän är en svensk uppfinning, som successivt sprids över världen. Nästan vart man än kommer kan man se att en ny ombudsman har tillträtt en ny funktion som är oerhört viktig för demokratin i just det landet. Detta kan vi vara stolta över. Sedan vi fick de allra första ombudsmännen , som dock inte var JO, har ombudsmannafunktionen förstås utvecklats rejält. är det enkelt att via nätet göra en anmälan till JO. Funktionen är betydligt mer välkänd. Verksamhetsåret löper mellan och , och enligt årets ämbetsberättelse kom 8 040 ärenden in. Många av dessa lägger man kanske inte jättemycket krut på. Det går säkert ganska snabbt att läsa igenom dem och se att de kan läggas åt sidan. Men en hel del av dem kräver mycket arbete av justitieombudsmännen. De viktigaste avgörandena samlas i en tjock bok, som utgör riktigt intressant läsning. Av föregående talare har vi hört många av de intressanta exempel som justitieombudsmännen tar upp i sin ämbetsberättelse. Det handlar om viktiga avgöranden. Det jag tycker är intressant i årets ämbetsberättelse är att man den här gången lite tydligare beskriver vilka ärenden som lämnas över till departementen för en extra granskning och där man tycker att regeringen behöver göra en översyn av lagstiftningen eller ändra i olika regler. har man gjort på samma sätt, och justitieombudsmännen har, när vi har frågat, meddelat att departementen tar väldigt allvarligt på dessa anmärkningar och man kan se att förändringar görs. synliggörs dock detta lite tydligare i ämbetsberättelsen, vilket jag tycker är bra. Detta möjliggör för oss politiker att följa arbetet framöver och även kunna förstå hur det kommer sig att regeringen tillsätter olika utredningar. Vi ser att det finns en bakgrund. I ämbetsberättelsen från fanns ganska mycket kritik av kommunernas hantering av framför allt bygglov och inom . Man kan se att denna trend även finns . Det finns mycket kritik på detta område och vad gäller Lantmäteriet. Handläggningstiderna inom Lantmäteriet är väldigt långa, inte minst för att det saknas personal. Det här förstod vi när vi ställde frågor till justitieombudsmännen om detta. Det saknas även personal ute i kommunernas byggnadsnämnder och på länsstyrelserna vad gäller överklaganden. Där blir handläggningstiderna extremt långa. Vi ser med tillfredsställelse på att departementen gör förändringar och att de lyssnar noga på justitieombudsmännen. Vi ser även med tillfredsställelse på att en utredare tillsatts för att biträda i att utreda och förslå åtgärder vad gäller att det tar för utlämnande av allmän handling. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag. 13 (C): har tagit del av Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Den omfattar tiden till och med . Ämbetsberättelsen är en stor bok, som sa. Men har också träffat justitieombudsmännen och vid det mötet fått del av deras syn på hur Myndighetssverige fungerar. Det är ju det som justitieombudsmännen granskar. Under detta verksamhetsår nyregistrerades hos JO lite över 8 000 ärenden. Det innebär en ganska stor ökning av antalet ärenden – . I verksamheten gjordes 32 inspektioner av olika myndigheters verksamheter. Antalet avslutade ärenden uppgick till lite över 8 100, en ökning . Det har alltså avverkats fler ärenden än vad som kommit in, och det har gjort att ärendebalansen har minskat till 933 ärenden per . Ärendebalansen motsvarar alltså lite mer än en månads arbete inom myndigheten. En ganska omfattande arbetsuppgift för våra justitieombudsmän är att svara på remisser. De fick sådana ärenden att yttra sig över, de flesta från . valde , på KU:s förslag, justitierådet till att efterträda som chefsjustitieombudsman. valdes dessutom till ny justitieombudsman. När det gäller anmälningar inom hälso- och sjukvården påtalar justitieombudsmännen problemen inom , Inspektionen för vård och omsorg, som är den ordinarie myndighet som ska hantera klagomål på det här området. Tyvärr är handläggningstiderna så långa inom myndigheten att justitieombudsmännen fått många klagomål just på , som alltså ska vara en granskningsmyndighet. De klarar inte av sitt tillsynsarbete och sin klagomålshantering. Naturligtvis är det en helt oacceptabel situation för arbetsmässigt, men självklart är det främst en oacceptabel situation för de patienter som framför klagomål till . Här ger justitieombudsmännen en stark signal till regeringen. När det gäller polisen och finns det naturligtvis också ett stort antal klagomål till justitieombudsmännen, och det avspeglar givetvis situationen med problem med ärendehanteringens kvalitet och handläggningstiderna inom polisen och . De här problemen har justitieombudsmännen påtalat för regeringen. Jag föreslår att lägger JO:s ämbetsberättelse till handlingarna på det sätt som föreslår. 14 (L): är en del av kontrollmakt. På JO:s hemsida anger man det främsta syftet med sin verksamhet som att främja rättssäkerheten. JO ska särskilt se till att myndigheter och domstolar följer regeringsformens bestämmelser om opartiskhet och saklighet och att den offentliga verksamheten inte gör intrång i medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. I detta tillsynsarbete kontrollerar JO att myndigheter handlägger sina ärenden och i övrigt utför sina uppgifter enligt gällande författningar. Jag skulle vilja påstå att JO är medborgarnas vakthund såväl som riddare mot Myndighetssverige. Varje höst lämnar JO in sin redogörelse för arbetet under det senaste verksamhetsåret. Det är denna redogörelse vi nu diskuterar. I redogörelsen konstateras att prövningen av klagomålsärenden tar huvuddelen av handläggningsresurserna i anspråk. Antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ ligger på samma nivå som föregående år men är fortsatt färre än vad myndigheten själv skulle önska. 8 040 ärenden nyregistrerades , vilket innebär en ökning med i förhållande till föregående verksamhetsår. Trots ökningen av antalet inkommande ärenden ökade också antalet avslutade ärenden från föregående år. Vi kan alltså konstatera att effektiviteten inom JO har ökat, vilket är förtjänstfullt. Trots detta och trots alla tidigare inlägg av mina förtjänstfulla kollegor, där de klokt redogjort för ärendet, vill jag ändå ta upp några fall som särskilt berörde mig i detta års ämbetsberättelse. Vi kan även i denna ämbetsberättelse läsa om såväl brister i kommunernas ärendehantering som ett fortsatt behov av kompetensutveckling inom den kommunala sektorn när det gäller bland annat tillämpningen av centrala förvaltningsrättsliga regler. Kommunerna har i sin roll som arbetsgivare ansvaret för att se till att kommunalt anställda har den nödvändiga kompetensen och de resurser som behövs för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter och för att verksamheten ska hålla en god förvaltningsrättslig standard. I likhet med förra veckans debatter med KU, då ärendet gällde granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning, kan vi här konstatera att mycket av JO:s granskningar visar att myndigheternas handläggningstider är för långa, att besluten är ofullständiga och krångliga att förstå och att detta sammantaget leder till merarbete. Den tid som detta merarbete tar i anspråk hade JO kunnat ägna åt egeninitierade inspektioner och granskningar. På så sätt hade lidande kunnat besparas våra medborgare. För mig var ändå den mest skrämmande läsningen det som stod om beslutet gällande en person som hade häktats – samma fall som redogjorde för. Där har allvarlig kritik riktats mot Kriminalvården. Av oklara skäl hölls aldrig några förhandlingar. Därmed saknades laglig grund för att hålla den intagne frihetsberövad efter att de vedertagna fyra dygnen passerat. Den intagne blev kvar i häktet i . Det är tydligt att Kriminalvården här inte tagit på sig den roll som myndigheten ska ha när det gäller frihetsberövande av människor. Detta är naturligtvis helt oförsvarbart, och det visar åter vilken betydelse JO har för att tydliggöra sådana allvarliga missförhållanden för oss och regeringen, så att de kan åtgärdas. Det är en central fråga i en rättsstat att ingen sitter frihetsberövad utan laglig grund. Regeringen bör därför noggrant överväga om det behövs lagändringar eller andra åtgärder för att komma till rätta med detta. I årets ämbetsberättelse finns också sex beslut som rör vård enligt LVU. Där handlar kritiken ofta om brister i utredningarnas kvalitet vad gäller såväl slutsatser som utredningsmetodik. JO konstaterar att även om man tycker sig se att fel kan ha begåtts innehåller utredningarna ofta ett så stort mått av rena bedömningar att det är svårt att anlägga synpunkter utifrån ett JO-perspektiv. Sådana ärenden avskrivs därför ofta med motiveringen att det inte finns tillräckliga skäl att inleda en utredning. Även inom detta område finns alltså mycket kvar att göra för att värna medborgarnas rättigheter. , har jag fått lära mig, finns det orsak att återkomma i frågan om JO:s verksamhet och ämbetsberättelse, men för detta ämbetsår yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 7.) § 5 Handlingsplan 2016–2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp Handlingsplan 2016−2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp betänkande 2016/17:JuU5 Handlingsplan 2016–2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp (skr. 2015/16:192) 15 (M): I dagens debatt ska vi hantera regeringens skrivelse med namnet Handlingsplan 2016–2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. Syftet med handlingsplanen är att beskriva hur man från svensk sida vill arbeta med att förebygga kränkningar mot barn och effektivt skydda barnen. Därtill ska gärningsmän lagföras, och vi ska ge de barn som sorgeligen utsatts för dessa brott det stöd och den hjälp som de så väl behöver. När man läser om vilka hemska gärningar som barn utsätts för, såväl här hemma i som i andra länder, blir man bestört, ledsen och slutligen ärligt talat förbannad. Vår uppgift som förtroendevalda i riksdag är att skydda våra invånare mot övergrepp och kränkningar. Det gäller alla invånare, inte bara vuxna utan i synnerhet våra barn. Jag vågar vidare påstå att denna fråga är en fråga som enar samtliga partier över partigränserna i en kraftig övertygelse att vi måste göra allt vi bara kan för att förhindra att barn och vuxna utsätts för människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. I handlingsplanen finns också en redovisning för de utredningar som har arbetat med frågor kopplade till det område handlingsplanen berör, bland annat och arbete. En översyn av straffbestämmelserna har också gjorts när det gäller kontakt med barn i sexuellt syfte. Samtliga dessa utredningar har slutredovisat sina uppdrag, och många kloka förslag har förts fram. En del av dessa har tagits med i handlingsplanen medan merparten av förslagen bereds inom . Vi i ser med stor förväntan fram emot de lagförslag som bör komma i dessa frågor. En handlingsplan blir till sin natur tämligen övergripande och visar i stället den inriktning som politiken i detta fall ska ha . De mer konkreta lagförslagen eller lagförändringarna kommer i nästa skede. Handlingsplan 2016−2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp Vi i tycker att handlingsplanen är väl genomarbetad och ett bra steg i rätt riktning på ett mycket viktigt område inom rättspolitiken. Att inhämta kunskap om omfattningen av dessa brott, ge våra brottsbekämpande myndigheter bästa förutsättningar att arbeta och samordna insatser mellan myndigheter är viktiga steg för att på allvar kunna bekämpa människohandel, exploatering och sexuella övergrepp mot barn. Tillsammans med de förslag som tidigare nämnda utredningar kommit fram till kan vi lägga en bra grund på detta område. Detta välkomnar vi i . Jag nämnde tidigare i mitt anförande vikten av att såväl barn som vuxna skyddas från denna typ av kränkningar och övergrepp. I detta ligger kanske också skrivelsens uppenbara brist, låt vara att det är en mindre brist: Den hanterar endast skyddet för barn avseende dessa brott. I den mycket komplexa frågan som gäller människohandel skulle vi i och våra allianskollegor i , och gärna ha sett ett mer övergripande och mer samlat grepp genom en nationell handlingsplan för all människohandel oavsett om den berör barn eller vuxna. har lämnat många bra förslag som skulle kunna ha arbetats in i en gemensam nationell handlingsplan. Detta är också grunden för vår gemensamma alliansreservation i betänkandet, reservation 11, som jag självfallet ställer mig bakom. Med detta sagt är ändå skrivelsen ett positivt steg i rätt riktning med bra och ändamålsenliga åtgärder och föresatser för att förhindra människohandel med barn. Det bör nämnas att en möjlig anledning till min och mitt partis positiva inställning till skrivelsen är att vi inom justitieutskottet har behandlat många av dessa frågor tidigare. tog alliansregeringen initiativ till en ny utformning av människohandelsbrottet. Allianspartierna har också under riksmötena lagt fram krav på nationella handlingsplaner . Människohandel och i synnerhet människohandel med barn engagerar inte bara hela utskottet utan också många riksdagsledamöter utanför vårt utskott. Av denna anledning har också en majoritet i utskottet riktat ett antal tillkännagivanden till regeringen i syfte att få till stånd förändringar inom lagstiftningen på området.  skärpt straff för människohandel och koppleri  översyn av straffskalan för köp av sexuell handling av barn  övervägande av att höja straffminimum genom att ta bort böter i straffskalan vid allvarliga fall av köp av sexuell tjänst  en mer ändamålsenlig lagstiftning när det gäller kontakt med barn i sexuellt syfte  att straffet för just kontakt med barn i sexuellt syfte måste skärpas. Dessa tillkännagivanden har sedan hanterats i bland annat arbete, arbete, olika departementspromemorior och inte minst i denna handlingsplan. Vi i anser att det är bra att regeringen hörsammar de tillkännagivanden som justitieutskottet och riksdag riktat till regeringen. I detta fall tror jag också att regeringspartierna inte stötte på alldeles för stort motstånd för att genomföra åtgärderna i enlighet med tillkännagivandena.