prot · H50941 · 2017-12-01 00:00:00 — Sammantaget genomför regeringen många åtgärder för att komma till rätta med lärarbristen, och det arbetet kommer vi att fortsätta. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 77 (M): Jag får tacka å vägnar för svaret. kan sjuka barn komma i vägen även för interpellationsdebatter i . Jag tror att vi är överens om att lärarbristen är en av de största utmaningarna vi har på skolområdet. De talade om den stora lärarbrist de hade där. De saknade 500 lärare. Det skulle motsvara ungefär 1 500 i . Det kändes som att vi har rätt stora problem här. Vad vi gör på systemnivå kan ha betydelse. Men i slutändan är det som sker i klassrummen det allra viktigaste. Vi behöver inte bara fler lärare utan också fler bra lärare. Att det nu är färre som söker till lärarutbildningen är ganska allvarligt. Vi har från Alliansens och sida flera förslag för att få bättre kvalitet i lärarutbildningen, för det tror jag är en viktig del. Det handlar då inte bara om attraktionskraften i själva yrket utan om att lärarutbildningen i sig har en hög attraktivitet och anses vara en utbildning av hög kvalitet. Vi vill undersöka möjligheterna till mer undervisningstid och hårdare antagningskrav, möjlighet att läsa snabbare och att man ska ha gemensamma regler för KPU. skiftar det väldigt mycket mellan lärosätena, vilket gör att det är ganska svåröverskådligt för den enskilda personen. Dessutom finns det på vissa håll en bristande flexibilitet när det gäller att man till exempel saknar någon enstaka poäng i ett ämne. En annan sak som är viktig dels för att lärarna ska vilja stanna kvar, dels för att människor ska vilja bli lärare är att man upplever att arbetsmiljön är bra. Tyvärr får vi ganska många rapporter om att så inte är fallet. Det senaste är metoo, där det kommer fram en hel del redogörelser av saker och ting som händer i skolan både mot lärare och mot elever. Vi föreslår att man ska se över lagstiftningen för att se om det behövs fler åtgärder och inte minst bättre utbildning av lärarna så att de förstår vilka möjligheter de har att skapa ordning och reda i skolan. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att regeringens främsta åtgärd är just fler platser på den ordinarie lärarutbildningen. Dels innebär det att det tar innan vi får ut några lärare, dels är kritiken ganska massiv mot just detta. När man tar in fler lärarstudenter kommer poängen att sjunka, och det är ganska få sökande redan som det är. Det innebär att de som kommer in kommer att ha väldigt låga genomsnittspoäng från gymnasiet. Poängen i sig är inte problemet, utan problemet är att de inte är rustade med de kunskaper de behöver för att klara lärarutbildningen. I och med det ersättningssystem vi har finns en risk för att man sänker kraven för att de här studenterna ska ta sig igenom utbildningen. Jag är lite nyfiken på hur regeringen ser på kritiken, för den är ganska allvarlig. Den handlar just om att fler platser på lärarutbildningen inte leder till fler lärare, utan det leder bara till fler avhopp. 78 Statsrådet (S): Tack så mycket, , för att du tar denna viktiga interpellationsdebatt! Lärarbristen är, som jag sa, någonting som vi ärvde av alliansregeringen tillsammans med sjunkande kunskapsresultat i skolan. Det är någonting vi har jobbat med. Vi räknar nu med att det kommer att vara 52 000 behöriga lärare som saknas till 2019, så det är en stor lärarbrist. Precis som säger kommer inte allt att kunna åtgärdas med att vi utbildar unga människor till lärare. Men det är oerhört viktigt att vi gör det. Genomströmningen i lärarutbildningarna varierar stort, vilket vår tillsynsmyndighet har visat. I förskollärarutbildningen har vi högre genomströmning än i andra professionsutbildningar på högskolan. Det är alltså fler som går igenom den. Inom grundlärarutbildningen är det ungefär på snittet. Däremot har vi haft stora utmaningar med just ämneslärarutbildningen. Där finns en diskussion som är viktig att ta, för det är en lång och krävande lärarutbildning – tvärtemot vad många påstår om att det inte finns några krav. Där finns ett tydligt samband: Om man har låga betyg från gymnasiet är risken för avhopp betydligt högre. Vi håller nu på med försöksverksamhet som handlar om lämplighetsbedömning till intaget. Den har visat sig vara lyckosam på de högskolor och universitet som har provat den just utifrån att man når de motiverade. Man når dem som verkligen vill till läraryrket och därmed också har den motivation som krävs för att klara en sådan lång och krävande utbildning som ämneslärarutbildningen är. Det andra sorgebarnet har varit just ämneslärarutbildningen 7–9. Där har vi nu genomfört förändringar för att göra den mer attraktiv. Från och med har våra högskolor och universitet möjlighet att pröva den. Det innebär att man läser färre ämnen; man behöver bara ha två ämnen. Däremot får man djupare kunskaper i dessa ämnen. Vi har också mer flexibilitet i ämneskombinationer. Svenska som andraspråk är ett av de ämnen som man ska kunna kombinera med alla andra ämnen. Det är bra eftersom vi har en stor brist på lärare i svenska som andraspråk. Det är inte bara detta vi gör, precis som säger. Vi gör också kvalitetsförstärkningar. I väntan på den stora nationella utvärdering av samtliga lärarutbildningar som ska genomföras har vi tillfört till att öka lärartätheten på lärarutbildningen. Vi genomför också ett projektarbete med att få övningsskolor och att stärka den praktiska delen av utbildningen ihop med den teoretiska delen. Det finns olika exempel på hur man jobbar med detta runt om på våra högskolor och universitet som jag råder er att verkligen ta del av. Detta är också någonting som finns i förslag om hur vi ska förbättra lärarutbildningen. vill jag också säga att vi ser till att öka forskningsanknytningen i lärarutbildningen genom att avsätta pengar för nationella forskarskolor som ska ge fler disputerade vid lärarutbildningen. Att höja statusen för och kvaliteten i utbildningen är en väg. Men vi behöver också göra mer för att läraryrket ska vara attraktivt. Där är lönen, som är en av regeringens största satsningar med 3 miljarder , en viktig del som också har fått ett gott utfall, enligt Statskontorets rapport . 79 (M): Jag upplever inte riktigt att jag får svar på min fråga om den kritik som UKÄ framför. Det kan vara rimligt att man först försöker höja kvaliteten innan man öser på med massor av fler platser, vilket dessutom riskerar att leda till att vi egentligen inte får några fler lärare i slutändan. När det gäller fler vägar är det oerhört viktigt att vi hittar nya vägar till läraryrket. Det finns en ny väg till yrket, som Teach for står för. Det är ett intressant internationellt initiativ som jag säkert tror att ministern känner väl till. Teach for har hankat sig fram år med bidrag och utökat sin verksamhet. De två externa utvärderingar som har gjorts visar att det är ett framgångsrikt program. Man lyckas locka personer med hög kompetens inom sina ämnen till läraryrket som dessutom kommer ut i klassrummet på en gång och får utbildning . Den enda kritiken gäller att det är rätt tufft. som programmet varar är det tufft att hinna med allt som man ska. Detta är dock uppskattat på de skolor där det finns, och lärarna stannar kvar på skolan när de är klara med programmet. Jag fick just en rapport om två lärare som dessutom har gått in i skolledarroller. Det är fantastiskt, för det råder brist också på duktiga sådana. Ett bekymmer för Teach for gäller anslagen. De letar också efter privata sponsorer, men de är fortfarande beroende av statligt stöd, och de har fortfarande inte fått besked om hur mycket pengar de får . är det , och enligt de uppgifter de har fått ska pengarna komma efter . Teach for ska nu planera hela sin verksamhet . Vi har verkat för att dels sätta av mer pengar, dels se till att de får besked tidigare. Men där de står just nu riskerar de att inte kunna ta in de 75 som de hade tänkt sig . Det är 25 färre än vad som var meningen. Det kan tyckas vara lite, men det är 25 lärare som står i klassrummet från dag ett. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att Teach for inte har kunnat få besked. Jag skulle vilja lyfta fram en annan sak som jag tror mycket på, inte minst för att jag tror att den utredare som är ansvarig för detta har den kompetens som behövs för att göra något riktigt bra av det. Det handlar om professionsprogrammet. Det var väldigt mycket som regeringen slängde in i . En hel del av de förslag som den har kommit med är bra. Men ambitionen var att detta skulle tas som en helhet, vilket inte blir fallet eftersom det handlar om tio nya utredningar. Professionsprogrammet är någonting som kommer att höja läraryrkets status och ge tydliga karriärvägar. Det kommer att kunna kopplas till förstelärarprogrammet och karriärtjänstprogrammet som Alliansen införde, och som också har varit en framgångsrik reform. Detta visste vi redan när kom med sin rapport. Jag har oerhört svårt att förstå att man väljer att slänga in detta i . Utredningen hade i stället kunnat vara kvar och programmet infört redan tidigare eftersom vi visste att det behövdes. får vi i stället vänta på någonting som jag tror kommer att få avgörande betydelse för läraryrkets attraktivitet. Jag har alltså lite svårt att förstå varför man väljer att slänga in så oerhört mycket i , och dessutom visar det sig nu att det är oerhört få delar av detta som kommer att få någon som helst effekt ute i skolorna . 80 Statsrådet (S): Jag är av övertygelsen, , att om man är i en sådan allvarlig situation som vi är med stor lärarbrist är inte vägen framåt att minska antalet platser i lärarutbildningen. Däremot måste vi öka genomströmningen. Det är de åtgärderna som jag har redovisat, men vi håller naturligtvis på att titta på fler åtgärder. Det måste vara möjligt att göra flera saker om vi ska se till att nå målet om att alla barn och elever kan möta en kompetent och behörig lärare oavsett var i landet de bor. Jag vet att Liberalerna anser att man ska minska på antalet lärosäten som ger lärarutbildning, vid sidan av att minska antalet platser. Vi vet också av de undersökningar vi har gjort att där lärare utbildar sig tenderar de att stanna kvar och söka jobb därför att det är där de gör sin verksamhetsförlagda del av utbildningen. Att undandra lärarutbildningen från flera orter i tror jag inte är vägen framåt. Tvärtom behöver vi se till att vi utbildar fler, men vi måste också öka genomströmningen. Jag har som sagt redovisat de åtgärder som vi vidtar, men vi kommer nog att se att vi behöver göra än mer. När det gäller professionsprogrammet delar jag synen att det här är ett av de viktiga nästa steg som vi måste få fram. Även här är det oerhört viktigt att just professionen har ett stort inflytande på hur utformningen av de här professionsprogrammen blir. Fördelen, som jag tror att har svårt att se, med är att där samlades skolans aktörer med forskningen. Man kompromissade och blev överens. Det ger en otrolig långsiktighet och stabilitet som är precis vad skolan behöver nu för att fortsätta den positiva utveckling som vi har haft av kunskapsresultaten men också för att möta den bristande likvärdighet som vi har i skolan och för att fortsätta att stärka såväl läraryrket som lärarutbildningen. Jag tycker att det känns skönt och tryggt att ha den här breda överenskommelsen som innebär i botten och att man nu går vidare med förslag kring just professionsprogram som gör att vi kan få en ännu starkare utvecklingsmöjlighet för våra lärare. Det kommer att bidra till att öka attraktiviteten. När det gäller fler vägar in jobbar vi, precis som jag redovisade i mitt svar, med KPU och med Teach for . Jag delar bild av att det här är ett väldigt framgångsrikt program som gör att vi får lärare inom så kallade bristämnen men också lärare som kan jobba med ett starkt ledarskap i de av våra skolor som har de allra största behoven. Det gör verkligen skillnad. Jag hoppas att vi ska kunna lämna besked om den fortsatta finansieringen kring det här och att vi fortsätter att utveckla lärarutbildningen, både den korta och långa, till att ge en ännu bättre förberedelse för det yrke som man sedan ska ha. Där tror jag att kopplingen till just övningsskolor och den verksamhetsförlagda delen av utbildningen behöver bli ännu starkare. Fler vägar in är också, som sagt, svaret på hur vi ska möta lärarbristen. Det är inte bara unga studenter som ska utbildas, utan vi ska också möjliggöra för fler att kunna ställa om till att bli lärare – vi ser att sökintresset för KPU är stort – och se till att de lärare vi har som är yrkesverksamma men som saknar behörighet på ett eller flera ställen kan komplettera det. Då behöver vi jobba tillsammans med arbetsgivarna. 81 (M): Vi pratar om att vi behöver fler lärare, och det gör vi för att vi har en stor lärarbrist. Men vi är inte betjänta av att få fler lärare som inte är kompetenta och inte har tillräckligt bra grund att stå på för att vara bra lärare. När det gäller likvärdighet kan det vara väldigt stora skillnader mellan klassrummen på en och samma skola beroende på vilken lärare du får. Vi måste höja kvaliteten på lärarutbildningen och se till att vi har lärare som är väl förberedda. Jag ser också fram emot den här utvärderingen, men det finns rätt många saker som vi vet redan nu att studenter och de som tar emot nyexaminerade lärare säger är stora brister. Statsrådet säger att Liberalerna tycker att vi ska koncentrera lärarutbildningen. Det är ju inte Liberalernas påhitt, utan det var tydliga med när de var här. De var ute på lärosätena som erbjuder lärarutbildningen och sa att i ett sådant litet land som är det inte rimligt att ha 28 lärosäten som erbjuder lärarutbildningen, för det går inte att upprätthålla kvaliteten på 28 platser. De rekommenderade att det ska vara en plats. Jag har förståelse för att det av regionala skäl inte är rimligt, men vi behöver koncentrera utbildningen och se till att vi får hög kvalitet och hitta andra vägar i stället för att öka till massor av nya platser där vi vet att det finns tveksamheter kring kvaliteten. Vi riskerar att få in studenter som inte har tillräckligt hög nivå på sina förkunskaper, och då riskerar vi att urholka lärarutbildningen ännu mer och det rykte som den har. Då är vi inne i en negativ spiral i stället för i den positiva spiral som vi behöver vara i. Jag är fortfarande oerhört kritisk till . Om man hade velat ha en bred sammansättning där skulle man ha sett till att huvudmännen fick vara med som representanter också, vilket man inte såg till. Då hade man kanske fått ett ännu bredare ställningstagande. Den stora kritiken är att vi behöver fler lärare , men den här kommissionen kommer inte med några förslag som leder till någonting alls under den här mandatperioden. 82 Statsrådet (S): Tack än en gång, , för en mycket viktig debatt och diskussion om hur vi ska möta en av skolans allra största utmaningar, det vill säga lärarbristen! Jag vidhåller att jag är djupt bekymrad över beskedet om att antalet platser på lärarutbildningen med en ny regering kommer att minska, liksom antalet platser som vi ska bedriva lärarutbildning på. Jag skulle gärna vilja att man gav besked till väljarna om vilka universitet det är som ska förlora rätten att bedriva lärarutbildning och på vilka grunder detta sker om man inte ska invänta den stora nationella utvärderingen innan man fattar dessa beslut. Det kommer inte att bidra till att vi löser problemet med lärarbristen på vare sig kort eller lång sikt. Ska vi göra det här på kort sikt innebär det fler vägar in när det gäller att låta fler ställa om till att bli lärare. Det finns många goda exempel, men det handlar också om att ge de yrkesverksamma lärare som saknar behörighet möjlighet och rätt att läsa in sin behörighet. På handlar det självklart om att vi också behöver utbilda människor på våra lärarutbildningar. Självklart ska den utbildningen ge en bra grund för att bli lärare men också att kunna utvecklas i sin yrkesroll – vi är helt överens om det – och därför behöver vi bra professionsprogram och bra möjligheter. Sist men inte minst behöver vi också se till att lärare ska kunna vara lärare och inte diversearbetare. Där har regeringens prioriteringar av välfärdsmiljarder i stället för skattesänkningar inneburit att vi har kunnat anställa många fler så att lärare kan fokusera på det som de är utbildade för, det vill säga undervisning och att förbättra undervisningen. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2017/18:170 om vinstförbud 83 Statsrådet (S): har frågat mig om hur kommunerna ska klara av de konsekvenser som hon anser att en reglering av vinsterna i välfärden kommer att få. Frågan är föranledd av att regeringen har tillkännagett att den avser att överlämna en proposition om en vinstbegränsning i skola och omsorg till . Regeringen kommer i det fortsatta arbetet att beakta de remissynpunkter som har inkommit och presentera ett förslag som ger fortsatt valfrihet men som innebär att de skattemedel som är avsedda för välfärden i ökad utsträckning går till verksamheten. Hälso- och sjukvården kommer inte att omfattas av förslaget utan ska utredas vidare. Skälet till att regeringen avser att gå fram med förslaget är enkelt: Vinst som incitament hör inte hemma i välfärdssektorn. Syftet med den reglering som är aktuell är att offentliga resurser i större utsträckning ska gå till välfärden. Jag anser att det är rimligt att kräva att privata aktörer som tillhandahåller skattefinansierade välfärdstjänster ska kunna visa att de offentliga medlen används i verksamheten och därmed kommer barn, elever och brukare till del. som vinstjakten ska stoppas ska vi värna valfriheten och mångfalden i välfärden. En gemensam utgångspunkt för regeringens arbete är medborgarnas förväntningar på att de offentligt finansierade välfärdstjänsterna håller god och likvärdig kvalitet i hela landet och att de resurser som avsätts kommer brukarna till godo, oavsett utförare. Regeringen har varit tydlig med att enskilda aktörer ska kunna vara verksamma i välfärden även fortsättningsvis. De som driver seriösa välfärdsverksamheter och som regelmässigt återinvesterar i verksamheten kommer att kunna driva verksamhet även . Jag instämmer därmed inte i bilden att privata aktörer kommer att försvinna i den utsträckning som menar. Om vissa ägare och aktörer skulle välja att lämna sektorn på grund av sämre lönsamhet kan det under en övergångsfas medföra administrativa kostnader för de kommuner och landsting som ansvarar för att säkerställa att verksamheten utförs. En privat aktör kan emellertid gå i konkurs, förlora sitt tillstånd eller välja att avveckla sin verksamhet. Kommuner bör därför alltid ha beredskap för att ta sitt lagstadgade ansvar för att ge alla medborgare service om aktörer försvinner. Det finns inte något entydigt samband mellan vare sig effektivitet eller kvalitet och verksamhetens driftsform. Även om vissa aktörer väljer att lämna sektorn finns det därför inte anledning att anta att kostnaderna på kommer att öka eller att kvaliteten i välfärden kommer att försämras. 84 (M): Tack för svaret, statsrådet! Vi pratar mycket om ordning och reda i välfärden. Jag tror att vi alla vill ha och är intresserade av det, och att vi tycker att det är viktigt. Det finns inget parti som vill att oseriösa aktörer som äventyrar kvaliteten för sin egen ekonomiska skull ska få driva varken skola, förskola eller omsorg i någon form. Kontrollen av fristående verksamheter har skärpts, till exempel genom Skolinspektionen som också granskar ekonomin. De har anställt en hel del revisorer och annat för att kunna gå igenom verksamheternas ekonomi och se vad pengarna används till. Förslaget i utredningen är ett dråpslag mot fristående verksamheter och inte minst enskilda personers valfrihet. beräknas bli tvungna att lägga ned. Och om det inte finns några alternativ är det inte mycket bevänt med valfriheten. kommuner har väldigt hög andel fristående verksamheter, inom såväl förskola, skola och gymnasium som äldreomsorg och hemtjänst. Till exempel går nästan 22 000 elever i fristående gymnasieskola. I ökar behovet av skolplatser, äldreboenden och hemtjänster. Det är faktiskt en tuff utmaning för att klara av att leva upp till de åtaganden vi har. Om dessutom försvinner, eftersom de tvingas lägga ned – det är inte min bedömning utan PWC:s bedömning, baserad på förslaget i – förstår jag inte hur kommunerna ska klara av att ersätta dem. Det kommer att gå ganska fort. När det gäller skolorna måste de ansöka igen. Och om fristående aktörer ser att de ekonomiska förutsättningarna för att driva verksamhet inte finns kommer många att lägga ned vid ett och samma tillfälle. Det blir den stora utmaningen. Hela vinstbegränsningsförslaget är feltänkt. Enligt förslaget ska vinstbegränsningen beräknas som en viss procent av det operativa kapitalet. Det är de totala tillgångarna minskat med finansiella tillgångar, likvida medel och rörelseskulder. Problemet i just välfärdssektorn är att den stora tillgången är personal, och de finns inte med i balansräkningen. Det innebär att den rörelsemarginal man kan ha i de här verksamheterna blir så låg, med den föreslagna vinstbegränsningen, att det inte går att driva verksamheten vidare. Det handlar inte om att förhindra övervinster eller utdelning. De minsta verksamheterna blir mest sårbara. Deras tillgångar har ett litet värde i balansräkningen och därmed ett litet underlag för beräkning av tillåtet överskott. Till exempel skulle av fristående förskolor och av fristående skolor enligt PWC:s bedömning, alltså inte min, hamna på tillåten rörelsemarginal . PWC:s bedömning är att man måste ha en rörelsemarginal på för att kunna klara exempelvis oförutsedda utgifter. I en liten verksamhet kan det till exempel handla om att en i personalen blir långtidssjukskriven. Det är svårt att klara sig om man inte kan ha ett litet överskott. Det går helt enkelt inte att överleva. Det gäller också kommunerna som huvudmän. Man behöver ha överskott i verksamheten. Det har kommit mycket kritik mot förslaget och dess konstruktion. Jag undrar om statsrådet tycker att det är ett rimligt sätt att få bort oseriösa aktörer från välfärden. 85 Statsrådet (S): Tack, , för frågan, inlägget och engagemanget i välfärdsfrågor! Jag välkomnar att det finns röster i riksdag som har bakgrund i den kommunala vardagen. Det är viktigt. Vi har en decentraliserad välfärd i där kommunerna tar hand om både driften och finansieringen av stora delar av den offentliga välfärden. Men besluten om reglering fattas i den här kammaren. Då är det viktigt att verkligheten i kommunerna också når kammaren, så att det kan fattas väl avvägda beslut. Jag är övertygad om att har sett i sin tidigare roll att det finns brister i dagens lagstiftning vad gäller privata utförare, inte minst i svensk skola. Det är verksamheter som inte är upphandlade. Det finns alltså inte möjlighet för finansiären att ställa krav. Det finns till och med brister vad gäller insyn och öppenhet. kan vi inte säkerställa att de resurser som fristående aktörer får ta del av också används inom skolverksamheten. Det finns till och med uppgifter om att till exempel det höjda anslaget till skolor för att man ska komma till rätta med en del av de problem som vi möter i skolan används till aktieutdelning. Det är så klart inte tanken med den offentligt finansierade välfärden. Vad jag eller gör med våra privata pengar efter att vi har betalat skatt ska politiken inte lägga sig i. Men vad som händer med skattemedel som ska finansiera våra gemensamma angelägenheter är en helt annan fråga. Det är inte frivilligt för våra medborgare att betala skatt. Vi tvingar medborgarna att avstå från en stor del av sina inkomster för att finansiera den gemensamma välfärden, bland annat skolan.