prot · H409132 · 2017-06-27 00:00:00 — Det ska inte göras skillnad mellan en elev som har utsetts till elevrådsrepresentant och en elev som har ett annat uppdrag att företräda andra elever i frågor om utbildningen när det gäller att få den ledighet från skolarbetet som behövs för uppdraget eller att erbjudas kompensation för den undervisning som de går miste om på grund av uppdraget. Vi ska värna elevinflytandet. Det handlar inte enbart om att elevernas åsikter förbättrar undervisningen eller arbetsmiljön. Det finns även ett stort värde i elevers organisering för att lära sig hur ett demokratiskt beslutsfattande fungerar i praktiken. Det skapar tillsammans med elevernas utbildning förutsättningar för att eleverna ska bli aktiva medborgare i ett demokratiskt samhälle. 65 (V): Jag börjar med att tacka för svaret. Jag uttrycker också min glädje över att jag har ställt min första interpellation till gymnasieministern. Jag håller med om mycket av det har sagt. kan vi konstatera att det i praktiken finns ett problem när vi pratar med elevorganisationer om just hur lagstiftningen är utformad och vilka texter som finns i lagstiftningen. gick enligt Elevkårer av gymnasieeleverna i en skola där det fanns en elevkår. av de eleverna var också medlemmar i elevkåren. På de skolor där elevkårer finns är ungefär hälften av eleverna medlemmar i dem. Dessutom visar en rapport från Elevkårer att av rektorerna har högt förtroende för elevkårerna som finns på deras skolor. Trots detta finns elevkårerna över huvud taget inte nämnda i lagstiftningen. Däremot finns elevråd och elevskyddsombud med, som nämnde. Jag var själv elevskyddsombud när jag gick i skolan. Som jag sa tidigare till utbildningsministern tror jag att många av oss som sitter i kammaren på ett eller annat sätt även varit engagerade i skolan. Det var ett bra sätt för oss att bli duktigare på att debattera, att ta initiativ och att vara en del i förändringsarbetet på arbetsplatsen, i skolan och senare i livet. Därför är det, precis som säger, viktigt med elevorganiseringen. Jag ser inga meningsskiljaktigheter mellan oss om huruvida det är viktigt eller inte att elever organiserar sig och att rektorerna ska ge eleverna bra verktyg för att fullfölja sin elevorganisering. Däremot är det, som jag nämnde tidigare för , ett problem när den största elevorganisationen i gymnasieskolan, Elevkårer, över huvud taget inte nämns i lagstiftningen. Självklart kan man ha lagstiftning som är i mer generella termer, där man inte pekar ut enstaka organisationer eller organisationsformer. Men i det här fallet står det i 4 kap. skollagen tydligt om elevråd och elevskyddsombud men inte ett ord om elevkårer, det vill säga inte Elevkårer utan elevkårer som sådana. Jag undrar om statsrådet har för avsikt att på något sätt se över detta, om vi skulle kunna ha diskussioner framöver om hur vi kan förhindra detta och om vi skulle kunna ändra detta på ett annat sätt så att implementeringen gentemot kommunerna och huvudmännen sker på ett smidigare sätt. Någonting behöver göras i och med att vi inte lever i som när den här lagen stiftades och de här texterna skrevs. Saker och ting har förändrats, och nya organisationsformer har tillkommit. Då måste vi vara tidsenliga även i den här kammaren, menar jag, och förändra lagstiftningen utifrån den tid vi lever i. Min fråga är som sagt om statsrådet har för avsikt att vidta några åtgärder för att också elevkårer ska synliggöras i skollagen. 66 Statsrådet (S): Jag får tacka för den här frågan. Det är hans första fråga till mig – tack särskilt för det! Jag är extra glad över den här frågan eftersom jag tycker att elevinflytande är en viktig sak och att elevers organisering är en viktig sak. Hur kommer det sig att man kan tycka det? Jo, precis som och många andra ledamöter i den här kammaren har jag egen erfarenhet av vad det kan betyda att vara vald representant, utsedd representant, för de studenter eller elever som man studerar tillsammans med. Både min erfarenhet och de erfarenheter jag får höra om när jag är ute och träffar både elevkårs‑ och elevrådsrepresentanter samt rektorer och lärare ger en stark bild av att elevinflytande är bra på grund av att det stärker elevernas förutsättningar att ta ansvar för sin skola. Det stärker eleverna på så sätt att de får en handfast lektion i hur man gör när man i ett demokratiskt arbete är med och tar ansvar för sin verksamhet, något som är otroligt viktigt att ha med sig ut såväl i vidare studier som i kommande arbetsliv och som aktiv samhällsmedborgare. Min erfarenhet är också att det ofta är bra för undervisningen. Jag träffar sällan elevrepresentanter som vill ha mindre undervisning, som vill ha lite lugnare på skolan. De elevrepresentanter jag träffar vittnar snarare om att de i sitt elevarbete verkligen arbetar för att stärka undervisningen och se till att de får lära sig så mycket som möjligt. Jag har alltså en positiv inställning till och är verkligen beredd att värna elevinflytandet. Jag kan konstatera att skollagen har tydliga och ordentliga bestämmelser om vikten av elevinflytande och som också värnar elevinflytandet. Det finns också gott om bestämmelser som ser till att elever får den undervisning de behöver vid sidan av ett arbete med elevinflytande. Betyder detta att jag är beredd att gå på recept som han skriver ut här, nämligen att i lagstiftningen säkerställa att just elevkårer får en särställning? Nej, jag tänker inte utfärda något sådant löfte här . Jag tycker att skollagen värnar elevinflytandet, och jag är beredd att i det fortsatta arbetet när jag följer både vad och Skolinspektionen gör och hur arbetet utvecklas i skolan värna just elevinflytandet. Men några direkta planer på att ändra lagstiftningen så att just elevkårer omnämns, vilket ju är det som efterfrågat, finns det inte. Jag tycker att det finns saker som det är viktigare och mer bråttom att ta hand om i skolan. 67 (V): Tack, statsrådet ! Som sagt tror jag att vi i grund och botten är överens om själva synen på organisering överlag. Man kan väl säga att såväl elevorganisering som studentorganisering och andra typer av folkrörelser, som jag nästan skulle vilja kalla detta, har haft enorm betydelse för vårt land och dess demokrati och utveckling. som jag håller med statsrådet om vikten av det här och av att vi har en lagstiftning som säkerställer elevers rätt att organisera sig och uppmuntrar elever att organisera sig vill jag klargöra att det inte är jag som kräver en särställning för elevkårerna. Det är lagen som särställer två andra organiseringsformer, vilket enligt mig är fel. Jag tycker att det är viktigt med elevråd och med elevskyddsombud. Men jag tycker att om vi inte ska särställa någon organiseringsform måste vi antingen ta bort de exempel som finns på hur man ska organisera sig, det vill säga elevråd och elevskyddsombud, eller lägga till den organiseringsform som är störst på landets gymnasieskolor. Apropå att många av oss har varit engagerade tror jag att många av oss efter att ha varit engagerade som elevföreträdare i skolan var förbannade över att vi inte fick vara med och bestämma över saker som vi ville vara med och bestämma över och kände att vi inte kunde förändra tillräckligt mycket på skolan eftersom många rektorer styrde elevorganiseringen ganska hårt. Vi hade helt enkelt inte möjligheten att organisera oss så som vi ville. Eller också kände vi att hade det, och då har framtiden för oss sett väldigt olika ut. Vi är ju inte de enda i det här landet som har varit organiserade, men många tappade hoppet efter det här. Varför gjorde de det? Jo, jag menar att man gör det för att man inte synliggörs på ett tillräckligt bra sätt och inte ges tillräckligt mycket utrymme i sin elevorganisering. Här har vi alltså en organisation som inte bara för sin egen del utan även för framtida elevkårer eller andra elevkårsorganisationer tar upp en viktig fråga: att en väldigt stor organiseringsform inte finns med i lagstiftningen. Jag förstår att statsrådet inte kan lova någonting här om att man ska förändra någonting men inte att man inte är öppen för att diskutera det här framöver, kanske tillsammans med elevorganisationerna och även de andra partierna här i för att nå ett resultat där vi kan vara överens om vad som egentligen gäller. Det är någonting som inte stämmer när två organisationsformer särställs i lagstiftningen men den största organisationsformen inte finns med i lagstiftningen. Jag menar att det betyder att det är regeringen som är för att särställa organiseringsformer, inte och jag som har ställt interpellationen. 68 Statsrådet (S): Elever ska ha rätt till elevinflytande. Att elevinflytandet är tydligt inskrivet i skollagen är oerhört viktigt. Det är viktigt för elevernas möjlighet att påverka men också i ett vidare perspektiv för elevernas förutsättningar att utvecklas till demokratiskt ansvarstagande medborgare och för att säkerställa kvaliteten på undervisningen och utbildningen i skolan. Det som för mig är viktigt är att elevinflytandet är säkrat och fungerar på ett effektivt och bra sätt så att det stärker undervisningen och elevernas utveckling. För mig är det fullkomligt självklart att rektorer och andra befattningshavare i skolan ska göra det som står i skollagen och respektera elevinflytandet oavsett vilken form det tar sig – elevskyddsombud, elevkårsrepresentation eller elevrådsrepresentation. Det som för mig är viktigt är också att det här inflytandet finns, att det är säkert och att det är tryggt. Om det fanns någon form av belägg för att avsaknaden av egen reglering i skollagen av just elevkårsformen ledde till bristande inflytande, ledde till att de elever som väljer att organisera sig i elevkårer fick svårare att hävda sin rätt och ledde till att rektorer i mindre utsträckning respekterade de valda företrädare för eleverna som elevkårsrepresentanterna är – ja, då skulle jag naturligtvis titta på det. Men har jag inte i mina många kontakter med både elevkårer och elevråd och med olika representanter för skolorna sett den typen av belägg. Jag har heller inte hört något sådant belägg i den här debatten. Jag är förtjust i det upplägg vi har i vår skola – att elevinflytandet är reglerat i form av att det ska finnas men att det mycket är upp till eleverna själva att bestämma på vilket sätt de ska vara representerade och vilka frågor de vill driva. Jag vill verkligen värna om elevkårernas och elevrådens självständighet att företräda sina medlemmar. Skulle det finnas några belägg som talar för att avsaknaden av ordet elevkårer i lagtexten leder till bekymmer kommer jag att titta på detta. Men så länge det inte finns några sådana belägg kommer jag att fortsätta att värna elevinflytandet, oavsett vilka former det tar sig. 69 (V): Jag har också skrivit en motion om detta efter samtal med elevkårer och elevorganisationer, i detta fall främst Elevkårer, och jag tror att de som är organiserade i dessa elevkårer och själva har gett uttryck för problematiken har ganska bra koll på hur det ser ut på de skolor där de har svårt att organisera sig på grund av lagstiftningen. Jag kan självklart inte på rak arm nämna några procentsatser när det gäller antalet skolor där man har haft det tufft och antalet skolor där man inte har haft det, men man har förmodligen skrivit artiklar och annat om detta och även framfört det till statsrådet på grund av att problematiken existerar. Även om statsrådet inte kan lova någonting menar jag att det minsta statsrådet skulle kunna göra är att lova att kolla upp detta och följa utvecklingen kring elevorganiseringen överlag för att se om något behöver förändras framöver – även om statsrådet inte har den bilden. I övrigt vill jag önska statsrådet med familj en trevlig sommar! 70 Statsrådet (S): Jag kan försäkra om att detta är en fråga jag inte tar lättvindigt på. Jag tycker att elevinflytandet är väldigt viktigt av de skäl jag har redogjort för här. Jag kommer naturligtvis att hålla ögonen på denna fråga. Även jag har blivit flitigt uppvaktad av de skickliga representanterna för Elevkårer, och om jag får någon form av belägg för att detta är ett praktiskt problem som minskar möjligheterna till inflytande kommer jag naturligtvis inte att låta det vara. Jag är, precis som , ute efter att värna elevinflytandet. Skulle det vara så att denna typ av lagstiftningsändringar behövs ska vi inte vara rädda att göra dem. Men till dess att vi har sådana belägg tycker jag att vi ska vänta med att använda lagstiftningsvapnet, som faktiskt är bland de tyngsta som finns i arsenalen. Vi ska säkra elevinflytandet, och det ska vi göra genom att se till att alla elever får ett gott inflytande, oavsett om de är representerade via elevkårer, elevråd eller de viktiga elevskyddsombuden. Vi ska verkligen se till att våra rektorer och lärare har goda verktyg att ta vara på det elevinflytande som kan bidra till en bättre undervisning och utbildning. Jag vill tacka för denna fråga, som är angelägen och viktig. Det handlar om elevinflytandet, som faktiskt har en stor betydelse. Jag vill också tacka för gott samarbete under mitt första knappa arbetsår i och önska och hans nära och kära en riktigt skön sommar! Överläggningen var härmed avslutad. § 22 Svar på interpellation 2016/17:567 om psykisk ohälsa i gymnasiet 71 Statsrådet (S): har frågat mig vilka ytterligare insatser jag och regeringen anser är möjliga för att möta och motverka den psykiska ohälsan i gymnasieskolan. Arbetet för att främja hälsa samt motverka kränkningar, trakasserier och annan utsatthet i skolan är av yttersta vikt. Utvecklingen av och tillgången till elevhälsa är central för att främja elevernas välmående och skapa en god lärandemiljö. I syfte att öka den genomsnittliga personaltätheten inom elevhälsan och öka tillgången till specialpedagogiskt stöd i skolan beslutade regeringen om en statsbidragsförordning för bland annat personalförstärkningar inom elevhälsan. Tack vare statsbidraget hade närmare 700 fler anställts inom elevhälsan . Det handlar bland annat om skolläkare, skolpsykologer, skolkuratorer och lärare med specialpedagogisk kompetens. Regeringen har också gett i uppdrag att genomföra insatser för att förbättra det förebyggande och främjande arbetet inom elevhälsan i syfte att stödja elevernas utveckling mot utbildningens mål. har inrättat ett bidrag för att stödja huvudmännen i deras arbete med hälsofrämjande skolutveckling för en ökad måluppfyllelse. Vidare har regeringen gett i uppdrag att ta fram och genomföra nationella skolutvecklingsprogram. Ett av programmen rör just elevhälsa. Syftet med programmet är att skapa bättre förutsättningar att arbeta både hälsofrämjande och förebyggande för att stödja eleverna i deras lärande och hälsa i utvecklingen mot utbildningens mål. Tanken är att arbetet med att tillhandahålla en lärandemiljö som främjar utveckling, lärande samt fysisk och psykisk hälsa ska stärkas. Alla elever behöver gå en gymnasieutbildning som förbereder för livet som vuxen. En slutförd gymnasial utbildning är en vattendelare på arbetsmarknaden. Då är det också viktigt att gymnasieutbildning upplevs som attraktivt och att eleverna får en utbildning de valt utifrån sina intressen och utsikter att studera vidare eller etablera sig på arbetsmarknaden. Undervisningen måste upplevas som motiverande och hålla en god kvalitet. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att analysera och föreslå åtgärder för att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning och därmed få de kunskaper som behövs såväl i arbetslivet som för fortsatta studier. I uppdraget ingick att se över bestämmelserna om stödåtgärder i gymnasieskolan. Utredningen lämnade sina förslag i betänkandet En gymnasieutbildning för alla – åtgärder för att alla unga ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Förslagen har remissbehandlats och bereds inom . Regeringen har således redan vidtagit en rad åtgärder för att förebygga och hantera psykisk ohälsa i skolan, och vårt arbete med denna viktiga fråga fortsätter. 72 (M): Tack, statsrådet, för det fullödiga svaret! När vi talar om psykisk hälsa och ohälsa är det viktigt att tydligt slå fast att detta är ett väldigt brett begrepp. Det inkluderar allt från nedstämdhet och oro, som är naturliga reaktioner på saker som händer i vardagen, till bipolär sjukdom och andra psykiatriska och neuropsykiatriska tillstånd. Däremellan, i den stora gråzonen, finns ett vitt spektrum av behandlingar av olika typer och grader. Den psykiska ohälsa vi ofta talar om när vi talar om gymnasieskolan är av den första sorten; det är den som ofta drabbar unga i gymnasiet. Man känner oro, ångest och nedstämdhet av olika anledningar. Det kan vara att en relation inte gått som man tänkt sig, att man inte når de resultat som förväntas eller som man själv förväntat sig eller att man känner sig maktlös och håglös . Dessa enklare former av psykisk ohälsa kan man ofta mota själv med ganska enkla metoder. Men saker kan också bli värre om man undviker att behandla eller rentav trycker ned dessa känslor. Då kan det förvärras ganska mycket. Sådana här lättare besvär kan man, om de inte beror på en kroppslig sjukdom, mota med rutiner och fysisk aktivitet. Det betyder mycket bara att man sover och äter på regelbundna tider och har fysisk aktivitet . Detta är tips som räcker långt – att man börjar ta kontroll över sin egen dygnsrytm och sitt eget mående. Det ger en tidig push och kraft att fortsätta. Det är bra om sådan information kan komma alla elever i skolan till del och även införlivas i undervisningen. är psykisk hälsa en del av idrotten på gymnasienivå, och det tycker jag är bra. Men tyvärr känner många ändå maktlöshet, och den psykiska ohälsan ökar. Många känner bristande motivation på lektionerna. Och det finns, som jag har redogjort för i min interpellationstext, en stark korrelation mellan psykisk ohälsa och avhopp från gymnasiet. Kanske är lärare inte alltid i början av kurser så tydliga med vad som gäller och vad som förväntas. Detta skapar en osäkerhet som biter sig fast, och det blir sedan svårt att rädda upp för eleverna när betygssättningen närmar sig. Här ska sägas att regeringen har sjösatt flera initiativ, som statsrådet också nämner. Jag hoppas att de faller väl ut och att de utvärderas så att vi kan göra mer av det som fungerar. Men jag undrar också om det inte är dags att regeringen sätter ett mål för den psykiska ohälsan i skolan och gymnasiet. Det skulle till exempel kunna vara att den psykiska ohälsan ska sluta öka , att den ska halveras till 2030 eller att man sätter en nollvision som är mer långsiktig än så. Hur ser statsrådet på sådana förslag, alltså att vi börjar sätta en målbild för att ta oss ur detta? Vi har nämligen haft en negativ utveckling . 73 Statsrådet (S): Jag vill börja med att tacka för frågan och för att han fäster uppmärksamhet på denna mycket viktiga fråga som är oerhört viktig i skolans inre arbete och i många människors liv. Den är viktig inte bara för de unga människor som går i skolan utan också för en bred krets av anhöriga och vänner runt omkring dem. Vi tycks vara överens om att den ökande psykiska ohälsan i inte minst gymnasieskolan är någonting som är oroväckande och värd att ta på mycket stort allvar. Det finns många goda skäl till att vara bekymrad. Vi kan också vara överens om att vi inte har jättebra mätinstrument för att mäta psykisk ohälsa. De siffror som man hittar i olika former av utvärderingar och statistiska genomgångar bygger ofta och i ganska stor utsträckning på elevernas egna uppgifter om den upplevda hälsan. Dessa uppgifter är värda att ta på stort allvar, men de är förstås också påverkade av den tidsanda som finns och vilken uppfattning som finns hos elever och i samhället i övrigt om vad psykisk hälsa och psykisk ohälsa är för någonting. Med detta sagt är vi överens om att denna fråga är viktig. Den upplevda psykiska ohälsan ökar på ett oroväckande sätt, inte minst bland flickor. Vi ser att det finns ett starkt samband mellan psykisk ohälsa och avhopp från gymnasiet. Vi vet, när vi tittar lite grann framöver, att det finns ett mycket starkt samband mellan psykisk ohälsa och förekomsten av att vara en så kallad ung som varken arbetar eller studerar. Detta är den effekt som psykisk ohälsa kan få i form av avhopp och liknande. Den kan följa en ung människa , även efter studietiden. Vi vet också att det finns ett starkt samband mellan å ena sidan psykisk hälsa och psykisk ohälsa och å andra sidan elevernas resultat. En stor och omfattande studie från pekade mycket tydligt på det. Vi ser också att i den internationella forskningen om skolans organisering och skolans resultat tar frågan om elevernas välbefinnande och välmående en allt större plats. Jag välkomnar därför att väcker denna fråga. Jag tycker att det är mycket viktigt att vi följer de insatser som görs och håller i dem, så att insatserna kan vara en del av skolans inre arbete och vara en del av skolans självklara arbete med att säkerställa att eleverna når målen och utvecklas som de ska i gymnasieskolan. ställer också en direkt fråga om det vore aktuellt att sätta upp ett mål för psykisk ohälsa, eller snarare för psykisk hälsa antar jag att han menar. Det är någonting som jag på rak arm inte kan svara på. Att sätta upp den typen av mål kräver många överväganden i form av hur ett sådant mål skulle vara formulerat. Men jag ska gärna fundera på den saken medan jag äter mina jordgubbar och funderar över gymnasieskolans utveckling. Frågan om den psykiska hälsan bland våra gymnasieelever är nämligen mycket viktig från så många olika utgångspunkter. 74 (M): Jag tackar statsrådet för både svaret och löftet om att fundera mer på frågan. Utöver att det är svårt att mäta psykisk ohälsa, är det också svårt att veta exakt var den kommer ifrån, var den härstammar från. Vi kan titta på dem som behöver medicinering och som verkligen har neuropsykiatriska tillstånd. Men när vi tittar på 90-talister och tidiga 00-talister vet vi inte riktigt varför så många känner sig olyckliga och varför det har blivit så. Man skulle kunna tänka sig, om man är mycket basal eller rudimentär, att lycka är skillnaden mellan förväntning och utfall. Om man har alldeles för höga förväntningar spelar det nästan ingen roll hur bra utfallet blir, eftersom man ändå kommer att känna sig besviken. Det är ändå så att vi har det bättre nu än någonsin förr på de allra flesta områden. Det mesta blir bättre. En sådan känd graf från är att om man drar ut linjen har det mesta blivit bättre. Sedan kan man se något litet hack i kurvan. Spanska sjukan var det största som hände för de människor som levde då. Men när vi ser detta aggregerat var detta just bara ett hack i kurvan. Jag tycker att det är bra att statsrådet talar om att vi behöver titta på detta med nya glasögon och hitta nya lösningar. Det är verkligen ett avancerat problem. Jag tror också att det skulle vara välkommet om man tittade på detta inte bara minister för minister utan ganska integrerat. hade jag en debatt spontant med , då vi diskuterade hur det ser ur på arbetsplatser runt om i . Det är tydligt att problematiken där är ungefär densamma som tas upp när vi talar om hemmasittare i gymnasieskolan. Man vet inte riktigt hur man ska hantera någon som mår dåligt. Då sjukskriver man och skickar hem den personen. Men då finns det faktiskt ingen evidens för att någonting egentligen blir bättre. Man tar ifrån dessa människor den sociala närvaron med andra människor, och många har ett socialt behov. De behöver inte gå upp , äta frukost, klä på sig och göra det som är rutiner. Ett handslag mellan och vore därför välkommet. På samma sätt kan man fundera på om ett handslag skulle behövas mellan och och att de funderar på om det är i gymnasieskolan som vi ska sätta in de tydliga insatserna, eller om det ska göras ännu tidigare. Var gör saker mest nytta? Som statsrådet säger vet vi inte riktigt hur man ska mäta psykisk ohälsa, och det är svårt att komma på rent intuitivt exakt hur ett mål om psykisk hälsa ska formuleras.