prot · H50926 · 2017-11-07 00:00:00 — Det innebär att vi måste tänka både kort- och långsiktigt. Kortsiktigt tror jag att de initiativ som tas är viktiga. Det gäller såväl att nyanställa fler som att se till att göra ordentliga insatser för att stävja den illegala verksamheten, för det är en oacceptabel företeelse som systematiskt förstör förutsättningarna i delar av landet. Där måste ökade insatser göras, och där finns utredningar och arbete på gång. Jag tror inte heller att man ska underskatta det initiativ som och Transportstyrelsen tar. De startar ett större projekt där man vill göra en total översyn av förarutbildningssystemet och där det första etappmålet är . Det ska man göra i samverkan inte bara med utan även med Motormännen, MHF, NTF och alla andra organisationer för att lite bredare se vilka utmaningar vi har att möta. Jag ska ärligt säga att på lång sikt tror jag att både och jag funderar en del över hur vi ska möta det som dagens göteborgare ser på gatorna: självkörande bilar och uppkopplade fordon i Drive . Vad kommer den utmaningen att ställa för krav på förarutbildningen framöver? Jag tror att vi aldrig kan komma ifrån ett läge där vi måste ha välutbildade förare som kan agera om tekniken fallerar. Vi måste ha välutbildade förare som förstår dagens komplicerade trafiksystem även om vi har bra tekniska stödsystem. Därför välkomnar jag det initiativ som och Transporstyrelsen tar. Jag har själv i dialog med fört en diskussion om behovet av att göra en djupare översyn, för jag tror att det kommer att vara nödvändigt. Men vill jag att myndigheterna först tar detta grepp för att samla en ordentlig kunskapsöversikt om vilka insatser som kommer att behöva göras. På kort sikt är det naturligtvis nödvändigt att nyanställa. Det är också så här: Den förändring och den insats som alliansregeringen gjorde var att begränsa antalet körkortstillstånd till 15 stycken. Det visade sig inte vara tillräckligt. Det var egentligen den insats alliansregeringen gjorde. Vi gör väsentligt fler saker än vad den regeringen gjorde. Vi öppnar nu dessutom för för körkort just för att understryka det som framhåller: Vi vill att fler ska kunna ta körkort. Jag tror att den möjlighet vi nu öppnar med CSN-lån kommer att vara välkommen eftersom den också har en tydlig relation till att det ska handla om en etablerad körskola och laglig verksamhet med utbildade handledare som handleder eleven i lärandet. 69 (M): Jag tackar för svaret och för att ministern och regeringen är positiva till att fler tar körkort. Den synen delar jag fullt ut. Jag tror att det är oerhört viktigt om vi ska ha ett som fungerar i alla delar av landet. Jag tycker dock ändå att ministern glider undan från problemet genom att komma med gamla lösningar. Vi ser att vi behöver ännu fler som ska köra lastbilar, bussar och bilar . Vi har många fler som behöver uppgradera sina körkort. Vi behöver ungdomar som inom rimlig tid kan ta sina körkort, framför allt ute på landsbygden. Det är fullständigt nödvändigt. Ändå hör jag inget mer konkret och ingen riktig vilja att verkligen se över detta. Vi skulle kunna komma överens här, ministern och jag, om att vi tittar över detta i ett större grepp och tar hand om de delar som kan gå att förändra. Hur ska man få köra upp, till exempel, innan det blir så att övergår till att bli någon form av trafikskola i stället för ett uppkörningsverk? är det många som chansar och prövar att köra upp där i stället för att gå i körskola och utbilda sig så att de klarar av att ta körkort. Vi har fem prov när det gäller att bli lastbilschaufför. Vi har två teoretiska prov och två uppkörningsprov. Det är ett prov med tung lastbil och släp, och sedan ska man också bevisa att man kan köra den tunga lastbilen utan släp. Vi har en YKB-utbildning ovanpå detta. Det är fem tunga utbildningar. Självklart skulle det kunna gå att se över detta för att underlätta och komma ned . Ministern tar upp CSN-lånet. Det är jag positiv till. Det är dock väldigt begränsande; det är bara vissa arbetslösa som skulle kunna få det. Det är också lång leveranstid, för det kommer inte att komma , om jag minns rätt. Inte heller i den biten, där vi nu ser att vi behöver ta nya grepp, är alltså ministern och regeringen speciellt handlingskraftiga – i alla fall inte när det gäller tid. Den andra delen av detta – att många chansar – behöver självklart också ses över. Hur kan man komma åt den olagliga yrkesverksamhet som finns i de svarta trafikskolorna där ute? Har man avsatt resurser till eller polisen för att komma åt detta, eller räknar man med att de ska ange sig själva? Det tror jag inte att de kommer att göra. Det är många frågor som vi behöver belysa och ta itu med, och vi behöver göra mer än att bara lappa och laga i systemet när vi ser att det inte fungerar. Det handlar om kostnaden för körkort totalt sett. Vi har i hög moms på körkort, , medan andra länder i ligger på halva momsen. Vi har inte infört CSN-lån . Vi har en utvärdering av DUP som kanske behöver göras. Det har påtalats av många att detta inte fungerar ordentligt, och då kanske vi borde se efter på djupet så att vi får detta instrument att fungera. Är uppkörningen optimal? Och hur är det med uppskrivningen? är det emellanåt målvakter som utför uppskrivningen åt flera personer . Personer har gjort provet , vilket är helt orimligt för att hinna igenom hela provet om man inte har gjort det ett antal gånger tidigare. Folk jobbar helt enkelt halvt kriminellt för att ta körkort åt någon annan. Det är många av de här sakerna som behöver gås igenom. Det fattas 7 000 lastbilschaufförer i . Regeringen borde vara intresserad av att se till att vi får fler människor i arbete. Jag saknar det stora, genomlysande uppdraget från regeringen att se över hela regelverket för körkort för att underlätta processen och komma till rätta med de problem som finns i stället för att bara lappa och laga i en diskussion med Transportstyrelsen och . 70 Statsrådet (S): Jag tackar , men jag skulle ändå uppskatta om han lyssnade på vad jag sa. Det är inte bara att lyssna in, utan det handlar om att sätta igång processer. Om man har suttit i , som har gjort, och varit aktiv ledamot när vi har haft en borgerlig regering, kanske man också har noterat att det under den tiden inte gjordes några större insatser. Det var 15-begränsningen, och den har visat sig vara verkningslös. Tvärtom drog man in möjligheten att utbilda fler lastbilschaufförer eller busschaufförer eftersom man minskade på arbetsmarknadsutbildningen. Den brist vi har på människor som har rätt utbildning för att möta de stora utmaningar vi har på arbetsmarknaden är ett resultat av att vi hade en borgerlig regering som prioriterade skattesänkningar framför investeringar i till exempel förarutbildningar. Jag tror inte heller att det som jag anar att sa i sitt inlägg är rätt väg att gå: att vi skulle sänka kraven . Tvärtom – det är ett ganska kvalificerat arbete att transportera en stor och tung lastbil med eller utan släp. Att då gå in och sänka kraven i utbildningen tror jag vore en farlig väg när vi vill försöka nå de mål vi har inom nollvisionen. Min ambition är snarare att vi ska höja trafiksäkerheten och även höja kraven på dem som framför inte minst tunga fordon. När det gäller att avsätta resurser för att klara av detta är det under den här regeringen vi nu gör stora resurstillskott till verk och myndigheter, vare sig vi talar om eller polisen, till skillnad från vi hade en borgerlig regering, som prioriterade annat. Många av de förslag som nämner i sin uppräkning är förslag som jag pragmatiskt är väl beredd att pröva. Jag är beredd att pröva många vägar för att se till att både få ned väntetiderna och få bättre möjligheter till förarutbildning. Vi behöver fler människor som har körkort. Vi behöver komma åt den illegala trafikskoleverksamhet som finns. Men de som behöver utveckla detta åt oss och ge både och regeringen goda förslag på insatser som kan göras är de aktörer som också jobbar professionellt med detta. Det är därför jag tycker att det initiativ som och Transportstyrelsen tar är viktigt. Man samlar branschen och aktörer för att göra ett ordentligt helhetsomtag. Kommer det fram bra förslag där – och det är jag övertygad om – kommer jag att följa processen väldigt noga. Jag tror nämligen att det är helt nödvändigt att se att vi måste ta fortsatta politiska initiativ för att säkerställa att vi har goda förarutbildningsmöjligheter framöver. Det gäller dock både på kort sikt och på lång sikt. På kort sikt skjuter vi till resurser, eftersom det innebär att man kan anställa fler förarprövare. På lång sikt tror jag att både aktörerna och ansvariga myndigheter kommer att inse att vi framöver har en utmaning i de självkörande och uppkopplade fordon vi har, i de nya drivlinorna och i de nya krav vi har på nästa generations chaufförer och förare. Det kommer att innebära att vi behöver omstöpa delar av utbildningen, men det ska göras i samklang med branschen. Det ska också göras i samklang inte minst, tror jag, med fordonsindustrin framöver. Den har ett stort ansvar för att se vilka förarstödssystem som utvecklas. Jag kommer alltså att pragmatiskt pröva detta. Jag tycker inte att regeringen är passiv; tvärtom gör vi nu en mängd saker, till skillnad från hur det var . Jag välkomnar också att konstruktivt vara med i förändringsarbetet. Detta borde nämligen inte vara en partiskiljande fråga, utan det bör vara en fråga där vi som politiker ser att vi har ett ansvar att se till att vi kan ge fler människor – inte bara de som har kommit till utan även unga människor som växer upp eller andra som behöver ställa om och vidga sin yrkeskompetens – möjlighet att skaffa en ordentlig förarutbildning. 71 (M): Detta är ingen partiskiljande fråga. Det är faktiskt så att jag sträcker ut handen till ministern och säger att vi är beredda att göra en större översyn av detta för att långsiktigt rätta till det ännu mer. Det är i det arbetet ministern anser att det räcker med den diskussion han tänker ha med Transportstyrelsen, branschen och , vilket jag anser är för tunt i sammanhanget. När vi ändå gör ett omtag i detta behöver vi göra mer, så att vi verkligen löser dessa frågor. Det kommer att komma upp frågor som att vi kanske skulle kunna lägga över en del av ansvaret på körskolorna när det gäller uppkörningsdelen – att, som de kallar det i branschen, kunna släcka 2:or. Har du till exempel misslyckats med att parkera på förarprovet får du inte ditt körkort förrän du har bevisat hos en körskola att du faktiskt klarar av det momentet. Detta skulle underlätta genom att vi då slapp skicka de personerna på ett nytt förarprov. Precis som att vi släcker 2:or när det gäller besiktningen av våra bilar skulle vi kunna jobba på detta. Då måste dock viljan finnas att faktiskt jobba fram idéerna fullt ut. Det räcker inte med att bara sitta i en diskussion med Transportstyrelsen och , utan jag tycker att ministern borde ta den utsträckta handen och göra ett större omtag och se över helheten totalt. Nere i , i till exempel, sitter nämligen våra ungdomar och får vänta ända till april månad innan de får en uppkörningstid. Det är en väldigt när du är på landsbygden och inte har några andra sätt att färdas på än att ha ett körkort och en bil. Detta begränsar möjligheten till arbete, till att kunna röra sig och till mycket annat. Det är alltså bråttom med akuta saker, men ta ett större tag när det gäller de andra sakerna! Där är jag beredd att sträcka ut handen för att tillmötesgå regeringen i att göra ett större omtag. Jag önskar att jag hade fått ett väldigt bejakande svar på den frågan. 72 Statsrådet (S): Jag tycker att vi ömsesidigt sträcker ut händerna till varandra med jämna mellanrum, och det är väl bra det. Jag tror nämligen att detta är ett område där vi kan hitta smarta gemensamma lösningar framöver. Vi behöver nämligen se till att fler får möjlighet att utbilda sig och få en bra förarutbildning. Man ska också komma ihåg att det av dem som har anmälts via en körskola är som får godkänt vid körproven. Av dem som anmäler sig privat är det . Jag har själv bara goda erfarenheter av körskolor, och de gör en fantastisk insats. Låt oss fundera på detta, oavsett om det handlar om hur vi utvärderar de digitala protokollen eller hur vi på annat sätt knyter till oss och använder den kompetens som finns på ett bättre sätt när vi utvecklar den nya förarutbildningen. Där tror jag nämligen att och jag är alldeles överens om att det finns mer saker att göra. Vi gör dock saker på kort sikt och på lång sikt. På kort sikt handlar det om att utbilda fler, skjuta till mer resurser, få fler förarprov och komma åt de illegala verksamheter som finns. På lång sikt tror jag också på ett helhetsgrepp, och just nu tar Transportstyrelsen och det helhetsgreppet genom att bjuda in till en ordentlig översyn ihop med aktörerna. Jag tror att både och jag kommer att följa arbetet väldigt noga och kanske mötas framöver i en interpellationsdebatt. Jag hoppas att vi ser ett bättre resultat av detta arbete då. Överläggningen var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2017/18:52 om projekt väghållaransvar 73 Statsrådet (S):  om jag gör bedömningen att det är önskvärt att under tvångsmässiga former ska överlämna väghållaransvaret till kommuner och vägföreningar utan ersättning för kostnader för drift och underhåll  om jag eller regeringen gett något uppdrag till att genomföra  om jag avser att vidta några åtgärder vad avser RÄV-projekt. Först vill jag kort redogöra för några övergripande huvuddrag när det gäller väghållning. Allmänna vägar regleras i väglagen. Staten är väghållare för allmän väg om inte regeringen – därför att det främjar en god och rationell väghållning – beslutat att en kommun ska vara väghållare för allmänna vägar inom kommunen. är drygt 200 kommuner väghållare för allmänna vägar. Alla vägar som inte är allmänna är i väglagens mening enskilda. Enskilda vägar förvaltas av föreningar, av delägarna gemensamt eller av fastighetsägaren själv om vägen ligger inom fastigheter i samma ägares hand. Ca 20 000 enskilda väghållare får statsbidrag till sina driftskostnader mot att deras vägar hålls öppna för allmän trafik. En enskild väg får förändras till allmän om vägen behövs för allmän samfärdsel. Åt andra hållet kan en allmän väg dras in från allmänt underhåll och övergå till enskild väghållning, men då gäller skyddsvillkoret att indragningen får medföra ”endast ringa olägenhet för bygden”. Förändringar av väghållaransvaret ska självklart utredas och prövas, i sista hand av regeringen, i varje enskilt ärende. Jag kan därför svara tveklöst nej på första fråga om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former. Dock vill jag notera att det handlar om en rättslig prövning och inte en ekonomisk. Någon ersättning utgår inte, oavsett i vilken riktning ansvaret förändras. När det gäller den andra frågan är svaret att något uppdrag inte har getts till rörande väghållaransvar. En gemensam målbild när det gäller ansvarsfördelningen har länge diskuterats mellan , och Kommuner och Landsting. I infrastrukturpropositionen 2012 uttalade dåvarande alliansregeringen att man såg positivt på samarbetet mellan berörda parter och ansåg att det bör fortsätta. Jag avser inte att vidta några åtgärder vad avser projekt. 74 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Upprinnelsen till denna interpellation är att det från min egen valkrets i larmas om att det pågår projekt där som driver. bestämmer sig helt sonika för att man inte längre tänker ta ansvar för vissa vägsträckor, och det är ingen förhandling utan mer ett meddelande. Då uppstår situationen att 50 överraskade personer längs en fyra och vägsträcka i helt plötsligt får ett rekommenderat brev där det meddelas att de nu kommer att få ansvar för vägsträckan. Det finns statliga inrättningar längs med den här vägen, och den har ett stort underhållsbehov – på nivåer strax . Det går till och med kollektivtrafikbussar där regelbundet. Detta ska nu dessa människor få ansvar för därför att – utan att någonting har inträffat längs vägen, så att säga – bestämmer sig för det, till allas stora förvåning. Det blir alltså en övervältring av kostnader i hundratusentalskronorsklassen på privatpersoner längs denna vägsträcka, och längs andra vägsträckor, utan någon form av ekonomisk kompensation. När man har haft en ambition att det ska vara rätt instans som har ansvar för rätt väg är det klart att det är rimligt att också kanske ha en dialog med dem som ska behöva ta hand om vägen i nästa steg. Precis som statsrådet säger ska det i varje enskilt fall till och med prövas av regeringen, om jag har förstått saken rätt, och då tolkar jag det som att även denna vägsträcka kommer att komma upp för prövning hos regeringen. Det gör att statsrådet har ett väldigt omfattande ansvar även i detta enskilda fall. Även om det är en rättslig prövning och inte en ekonomisk sådan är det också ur ett rättsligt perspektiv avgörande att processen fungerar på ett ändamålsenligt sätt som uppfattas som legitimt av den enskilde. I detta fall rör det sig om någonting som måste betecknas som tvångsmässigt övervältrande av ansvaret till en vägförening som ännu inte ens är etablerad, eftersom de som ska bilda föreningen är helt tagna på sängen. Jag har några följdfrågor till statsrådet vad gäller just detta. Kommer den aktuella vägsträckan att under tvång överlämnas till de 50 boende längs med sträckan när regeringen prövar ärendet? Kommer detta att ske trots att det ligger statliga intressen längs med vägen och trots att det går kollektivtrafik längs vägen? Man får väl ändå anse att den då på något vis måste vara allmännyttig – annars skulle det inte köras kollektivtrafik. Är det statsrådets uppfattning att det är ett ändamålsenligt sätt att bedriva verksamheten när man genom ett rekommenderat brev till de boende bara meddelar att vägen kommer att överlåtas? Det har skett utan någon dialog eller grundläggning – man har bara meddelat detta. 75 Statsrådet (S): I grundfrågan har jag i mitt svar redogjort för vad som gäller. Man kan bara göra en sådan här överföring om det medför endast ringa olägenhet för bygden. Jag har varit väldigt tydlig med att jag tveklöst svarar nej på frågan om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former – det är verkligen inte önskvärt. Det är inte så att regeringen har gett något uppdrag till . påbörjades , och som jag förstår det avslutades det för att sedan implementeras. Den andra delen av frågan tror jag att inser att jag inte kan svara på. Man kan inte ställa en fråga på hypotetiska grunder och vilja veta hur regeringen kommer att ta ställning om en fråga skulle överklagas. Det var väldigt många hypotetiska steg i den frågan. Om det skulle vara så att det finns ett beslut om ett övertagande kan det säkert överklagas av en instans som inte tycker att det endast innebär ringa olägenhet för bygden. I så fall kan det komma att prövas, i sista hand av regeringen, om jag har förstått det rätt. Detta gör det ytterst olämpligt för mig att över huvud taget uttala mig om utfallet i detta enskilda ärende i det sammanhanget. Jag tror ändå att det är en viktig signal till att regeringen är tydlig med att det bara gäller i fall med endast ringa olägenhet för bygden som utgångspunkt, att det inte är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former och att utgångspunkten naturligtvis måste vara att detta sker i samverkan mellan aktörerna. Det var precis så den dåvarande alliansregeringen resonerade, vilket som jag förstår det var grunden för det som sedan kom att bli . 76 (M): Jag tackar statsrådet för att han är tydlig i de delar som han upplever att han kan vara tydlig i. Slutsatsen av detta blir att det finns ett ledningsproblem gentemot , som trots allt går vidare på det här viset. Följdfrågan till statsrådet blir då: Är han villig att inom ramen för de regleringsbrev som lämnas till redogöra för behovet av en mycket mer långtgående process när det gäller samverkan med dem som ska ta emot väghållaransvaret när sådana här förändringar görs? I ett regleringsbrev skulle det kunna inrymmas att den sortens process är en viktig sak. De som tar emot detta upplever nämligen att det sker just under tvångsmässiga former och på ett sätt som statsrådet säger inte ska vara fallet och inte är önskvärt. När verkligheten ser ut som den gör tror jag att vi får lov att anpassa kartan efter verkligheten och inte tvärtom. Frågan till statsrådet blir då: Vilka åtgärder är han villig att vidta för att komma till rätta med detta problem, som de facto finns? Kommer vi i nästa regleringsbrev att kunna se skrivningar där detta betonas ytterligare? Vi är överens om att detta ska ske i samverkan. Någon samverkan har dock inte förevarit – endast ett meddelande om hur det kommer att bli. I en sådan här viktig fråga, som rör , kan jag mycket väl tänka mig att den juridiska prövningen landar i att det inte är mer än en ringa olägenhet för bygden, men det kan vara mer än en ringa olägenhet för de enskilda. Hur avgränsas bygden? Hur stort område omfattar den? Rör det sig om dem som är i direkt anslutning till vägen, eller handlar det om ett större område? Detta är nämligen avgörande för vad som är eller inte är en ringa olägenhet. Jag kan mycket väl tänka mig att en sådan juridisk prövning skulle landa i att det inte är mer än en ringa olägenhet för bygden, men för de personer som får betalningsansvaret för vägen kan det vara mer än en ringa olägenhet. Det är klart att sådant här måste föregås av en ordentlig process. En sådan finns uppenbarligen inte på plats, och statsrådet är ansvarig för den myndighet som leder framåt i detta arbete. 77 Statsrådet (S): Jag kommer inte att göra som riksdagsledamoten och uttala mig om hur jag tror att det kommer att gå eller om vilka konsekvenserna kan bli. Jag tror att man ska vara försiktig med att göra den typen av utsagor. Jag tycker att det är självklart att , precis som alla andra myndigheter, ska eftersträva bra processer i sin dialog med omgivningen. Jag vet av erfarenhet att , som har lång och gedigen erfarenhet när det gäller planläggning av ny infrastruktur, underhållsinsatser och liknande, generellt har bra rutiner för att ha en dialog med berörda markägare eller andra intressenter. Hur det har varit i detta enskilda fall kan jag naturligtvis inte uttala mig om – och jag känner inte heller till det – men jag förutsätter att utgår från de generella direktiv som finns när det gäller hur man interagerar med omvärlden. I mitt svar här är jag tydlig med att det inte är önskvärt med tvångsmässiga överföranden. Detta är väldigt tydligt. Det kan dock naturligtvis alltid vara så att man i sista hand vill göra en rättslig prövning, och det är regeringen som i så fall avgör det. Återigen: påbörjades . Det kom ur en diskussion som den dåvarande alliansregeringen hade, där man såg positivt på samarbetet mellan berörda parter och ansåg att detta bör fortsätta. Jag tror att det i huvudsak brukar vara så att det går att komma överens om det finns en väl fungerande dialog. Om man inte har haft det i detta fall är det naturligtvis olyckligt, men jag kan som sagt inte uttala mig om just det enskilda fall som väljer att plocka fram. Jag håller mig till den rollfördelning som vi har. I detta fall är rollfördelningen tydlig: Regeringen ska uttala sig generellt om detta. Här har jag redogjort för vår principiella hållning, som är väldigt tydlig. Svaret på frågan om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former är ett tveklöst nej. 78 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Det ligger faktiskt inom statsrådets möjlighet att se efter om det finns en ordentlig samrådsprocess i frågan om överlåtande av vägar. Som han beskriver finns det etablerade samrådsprocesser när det gäller nybyggnation och andra så att säga positiva åtgärder som sker med vår infrastruktur.