prot · H50940 · 2017-11-30 00:00:00 — Därför är vi glada att regeringen beslutade att ge en utredare i uppdrag att förbättra detta och se över behovet av flexiblare möjligheter för personer med funktionsnedsättning så att de kan få ett jobb – eller åtminstone behålla det arbete de har. För att kunna förflytta sig så att man faktiskt kan ta sig till sitt arbete är det viktigt att även andra funktioner fungerar. Därför vill vi se en bred utredning som ser över olika insatser när det gäller funktionsnedsattas möjligheter att förflytta sig. Det handlar till exempel om kollektivtrafiken, färdtjänsten och inte minst bilstödet, som vi har talat om här. Man ska se över detta och titta på hur det kan kompletteras och samverka med hjälpmedel, parkeringstillstånd, ledsagning med mera. Så här i jultider har jag nu presenterat önskelista rörande just detta betänkande, men jag kan säga att önskelistan i övrigt är bra mycket längre än så här. Den här listans röda tråd handlar dock om att underlätta människors vardag och inte minst underlätta för dessa grupper att ha någon form av sysselsättning. Ledarhund, teckentolk, ledsagning, olika typer av hjälpmedel och färdtjänst är exempel på saker som möjliggör för människor att komma ut i arbete och vara en del av samhället, komma ut på fritidsaktiviteter eller annan sysselsättning – helt enkelt leva ett så självständigt liv som möjligt. Jag yrkar bifall till reservationerna 10 och 17. Jag vill dessutom passa på att uppmärksamma kammaren på att vi sverigedemokrater även kommer att stödja reservation 7 i voteringen. Jag sa i utskottet att vi ville avvakta den gemensamma skrivning som skulle göras. Därefter har jag varit lite dåligt uppmärksam, så jag har inte stött den reservationen. Vi kommer dock att stödja den i voteringen. Mitt slarv gör inte att majoritetsförhållandena förändras, men jag ber om ursäkt för den . 8 (MP): Herr talman, åhörare, tittare och lyssnare! Den rödgröna feministiska regeringen arbetar, som ni numera alla vet, långsiktigt och målmedvetet med att utveckla och förstärka välfärdspolitiken. Vem som helst av oss här i kammaren, er på läktaren eller alla er som på annat sätt följer debatten i kammaren kan när som helst drabbas av en olycka av ett sådant slag att den av oss som inte redan lever med någon form av funktionsvariation vaknar upp till ett helt nytt liv med funktionshinder. Så enkelt kan det vara. Funktionshinderspolitiken är alltså inte ett politikområde för en viss grupp i samhället, utan det är ett politikområde som vi alla verkligen borde värna. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken Vi kan aldrig veta när vi som anhörig eller drabbad kan ha anledning att ångra att vi inte har lagt större vikt vid och prioriterat politiken för området funktionshinder mer. Allas rätt att leva ett bra liv är en av de kanske grundläggande anledningarna till att vi har en gemensam sektor. De resurser som krävs ska finnas den dag vi behöver dem, oavsett vad orsaken till behoven är. Regeringen har lämnat en proposition till med titeln och inriktning för funktionshinderspolitiken. har i sitt betänkande SoU5 behandlat regeringens förslag och dessutom ett stort antal yrkanden från ett flertal motioner. Utskottet tillstyrker huvudsakligen regeringens förslag till målformulering för funktionshinderspolitiken men väljer att göra en del mindre kompletteringar av formuleringen. Det utskottet gör är att lägga till begrepp som ”mångfald”, ”jämställdhet” och ”barnrättsperspektiv”. Även om det kan tyckas som självklarheter i en sådan här text anser vi från sida att man aldrig kan vara nog tydlig. Jag vill därför tacka oppositionen för att ha bidragit till att formuleringen helt klart har blivit mycket bättre under behandlingen i utskottet. Den lyder nu så här: ”Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att, med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet ska bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet ska beaktas.” Jag tycker själv att det låter väldigt bra. Däremot, herr talman, delar vi i inte oppositionens syn på hur man arbetar med ett helhetsgrepp. Om man med ”helhetsgrepp” menar att man först måste räta ut alla frågetecken, invänta alla utredningar och remissvar samt genomföra alla de analyser detta kan föranleda – det är nämligen så oppositionen formulerar sig i texten i betänkandet – finns det tyvärr en uppenbar risk att man aldrig kommer till skott. Det är ju ganska vanligt att utredningar leder till nya frågeställningar som i sin tur måste studeras och så vidare. anser att ett helhetsperspektiv är en analysmetod och att man mycket väl kan ta steg på vägen mot helhetsgreppet i takt med att olika fakta kommer fram. Man måste inte vänta in den sista pusselbiten för att bygga en bättre och modernare politik. I propositionen redovisar regeringen ett antal åtgärder som på flera olika politikområden bidrar till arbetet för att nå det nationella målet för funktionshinderspolitiken. Det menar jag visar att helhetsgreppet kan tas, även om det måste ske stegvis. Det regeringen redovisar handlar till exempel om åtgärder på transportområdet, om samhällsplanering, om it-frågor, om arbetsmarknadsfrågor och om utbildningsfrågor. I kombination med de insatser och uppdrag som regeringen presenterar och den aviserade utredningen om utformningen av ett långsiktigt system för styrning och uppföljning kan vi från sida inte se något behov av det tillkännagivande som utskottet föreslår om ett helhetsgrepp om funktionshinderspolitiken. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. När det gäller förslagspunkt 12 i betänkandet, om möjligheten att välja utförare för personlig assistans, tycker jag utskottet hamnat i ett lite tråkigt läge – i en sorts konflikt som tyvärr riskerar att förlöjliga politiken. Regeringen har gett i uppdrag att titta på frågan och gör bedömningen att det därför inte längre finns någon anledning att rikta uppmaningar om ytterligare åtgärder. Utskottsmajoriteten delar dock inte regeringens uppfattning utan vidhåller att ytterligare ett tillkännagivande är nödvändigt. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken Den inställningen kan man faktiskt använda som ett exempel på att den sortens helhetsgrepp som oppositionen anser att man bara kan ta när allt är utrett, remissbehandlat och utvärderat aldrig kommer att bli möjligt. Om utskottet aldrig upphör med tillkännagivanden i ett och samma ärende och om regeringen varje gång skulle reagera med att tillsätta en ny utredning kommer ju aldrig den situation som oppositionen eftersträvar att uppstå. Det kommer alltid att finnas ej avslutade utredningar, pågående remisshanteringar och så vidare. När ska man då kunna ta det där helhetsgreppet? delar i stället regeringens uppfattning, i alla fall tills vidare, att tillkännagivandet är omhändertaget på ett rimligt sätt – vi får väl se sedan vad det resulterar i – och att frågan är på väg att få ett svar. Därför är ytterligare tillkännagivanden egentligen inte särskilt konstruktivt utan kanske till och med kontraproduktivt. Att det finns behov av att förbättra rutiner och uppföljning för att rätt ersättningar inom välfärdssektorn ska utbetalas till rätt person, och då inte minst inom funktionshindersområdet, fick vi än en gång en påminnelse om i gårdagens nyhetsflöde. Tidningarna rapporterade då om en person som på oriktiga grunder lyckats lura systemet på 4,7 miljoner. Varje gång sådant sker, och varje gång medier rapporterar om det, riskerar legitimiteten för stödformerna för de mest utsatta och de mest behövande tyvärr att undermineras. Det är därför en viktig uppgift för de berörda myndigheterna att ständigt utveckla och förbättra sin handläggning för att minimera risken att stöd ges till personer som inte ska ha det. Även om det är en väldigt liten del av det totala beloppet som hamnar i fel händer är det varje gång det sker ett allvarligt problem för legitimiteten och för solidariteten i samhället. Frågan om att göra FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning till lag behandlas också i betänkandet, liksom frågan om en nationell av hur införandet av mänskliga rättigheter framskrider i . Jag har uppfattat det som att vi i har varit ganska överens om att tolka de så kallade Parisprinciperna så att denna typ av kontrollmekanismer för sådana verksamheter måste lyda under för att på så vis garanteras självständighet från regeringen. Som jag har förstått det har tanken därför varit att placera en eventuell sådan myndighet som ett komplement till JO. Regeringen har därför lämnat över frågan till , och har utrett den. Utredaren konstaterade emellertid att det finns andra sätt att garantera självständighet än att placera en sådan kontrollinstitution under och att det kanske till och med kan finnas problem med att göra det på det sättet. Jag tror att har justerat sitt betänkande och att detta innebär att frågan nu åker tillbaka till regeringen. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ger ju egentligen inte några nya rättigheter till gruppen med funktionsvariationer. Denna konvention handlar mer om verktygen för att säkerställa att de rättigheter för denna grupp som redan finns i deklarationen om mänskliga rättigheter verkligen efterlevs och uppfylls. Därför är frågan om en av MR-frågorna väldigt viktig. Det ärendet ligger inte på vårt utskotts bord, åtminstone inte för tillfället, men självklart är det vår uppgift att följa detta och bevaka frågan. Det är viktigt att vi på något sätt får till stånd en sådan institution, särskilt för de människor som detta betänkande handlar om. står självklart bakom sina reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 2. I övrigt står vi bakom betänkandet. 9 (KD) replik: Jag skulle vilja ställa i princip samma frågor till som jag ställde till regeringspartiet . Vi har här ett betänkande som handlar om en hög ambitionsnivå när det gäller målen för funktionshinderspolitiken. finns det som pågår här och , dag för dag. Det finns en brytpunkt. Det finns en tidpunkt efter vilken man tydligt kan se effekterna av det ändrade rättsläget: . har antalet assistansberättigade minskat successivt. I den ansvariga myndigheten egen uppföljning av det som pågår – när myndigheten försöker att förklara utvecklingen mot att allt färre är assistansberättigade – pekar man ut det ändrade rättsläget framför allt utifrån två domar. En av dem började man att tillämpa direkt när den kom 2015, och började man att tillämpa en annan, tidigare dom. Det har gjort att antalet assistansberättigade personer har minskat med fler än två . pekar också på att detta har accelererat ytterligare . Detta gör er regering ingenting åt. Man agerar snabbt när det gäller en dom som kom , men man gör faktiskt ingenting åt de tidigare domarna. Man försöker att frysa läget genom att ta bort tvåårsomprövningarna, men det hjälper inte en enda person av de fler än två per dag som har blivit av med sin assistansersättning. Tycker att detta är acceptabelt? Tycker ni att det är förenligt med ambitionerna i det betänkande som vi nu ska besluta om? 10 (MP) replik: har en väldigt hög svansföring i denna fråga. Det skulle vara intressant att höra vad skulle göra åt situationen om det vore så att hon var ansvarig minister. Den här regeringen har faktiskt, till skillnad från den föregående regeringen, tagit tag i frågan. Vi har en LSS-utredning som kommer att komma med förslag. Vi har gett flera uppdrag, även i de brev som vi skickar till myndigheterna. Denna regering agerar, till skillnad från den föregående. vet att det faktiskt är så att det inte har tagits några beslut av denna regering som minskar de rättigheter som gruppen funktionshindrade har. Denna regering har inte tagit några sådana beslut. Rättstillämpningen är uteslutande det som ligger bakom, så att lägga regeringen till last för den utveckling som skett är inte riktigt seriöst. 11 (KD) replik: Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken Man har ett ansvar för vad man gör, men man har sannerligen också ett ansvar för vad man inte gör. Det är detta som är den här regeringens stora problem. Man står och svär sig fri från ansvaret och säger att man minsann inte har gjort någonting. Det är ju just det som är problemet. Det hände någonting , när den här regeringen var ansvarig. Er egen ansvariga myndighet pekar på samma tidpunkt och säger att det därefter bara har blivit värre. Regeringen gör ingenting – det är det som är problemet. Jag kan ge ledamoten ett svar på vad jag skulle göra om jag var ansvarig minister – tänk om det vore så väl! Då skulle jag ändra lagstiftningen. Det är det som är vårt ansvar. När rättsläget ändras ändrar vi lagstiftningen. Det förslaget har vi kristdemokrater framfört. Vi har försökt att väcka ett utskottsinitiativ i frågan. Det har vi behandlat, och det finns redovisat hur vi har behandlat det i just detta betänkande. Ändra lagen för att återställa det som en gång var vår viktigaste frihets- och trygghetsreform! gråter människor när de hör av sig till oss. De är livrädda för vilka förändringar detta innebär. Regeringen hänvisar till att man ska göra det tydligare vilket stöd berörda personer ska få från kommunerna. fick jag ett mejl från ett föräldrapar i dryga 70-årsåldern. De berättade att deras vuxne son nu har blivit av med assistansen. De trodde att stödet från kommunen skulle hjälpa dem. Det visade sig dock att detta stöd innebär att assistenterna måste gå ned i månadslön, eftersom kommunen ersätter med lägre timkostnad. Föräldrarna har inte längre råd att ha kvar sin sons assistenter. Två föräldrar i dryga 70-årsåldern måste gå in och ta ett ännu större föräldraansvar. Detta är en nedmontering av vårt viktigaste trygghetssystem. Det skulle vi ändra på om vi satt i regeringsställning, men vad gör den nuvarande regeringen? 12 (MP) replik: har alldeles rätt när hon hävdar att regeringen säger att vi inget har gjort. Det handlar om att vi inte har gjort något eller tagit några beslut som har lett till denna situation. Det är helt rätt. Men har fel när hon säger att vi inte har gjort något när det gäller det som hon själv skulle vilja göra, nämligen att förändra lagstiftningen. Jag vet inte hur oansvariga lagstiftningsförändringar en alliansregering skulle kunna tänka sig att göra. Vi vet dock att den LSS-lagstiftning som gäller är väldigt ihålig, och det var en borgerlig regering som genomförde den. Vi är inte intresserade av att göra dåliga lagstiftningsarbeten, utan vi vill göra det hela grundligt. Det är därför vi har tillsatt utredningar. Vi tror att det behövs, men det kommer att ta tid. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken I alla sammanhang där vi har talat om denna fråga har vi sagt att vår avsikt är att se till de intentioner som låg till grund för den dåliga lagstiftning som antogs 1993 och att se till att denna lagstiftning förnyas och blir till en lagstiftning som håller även för prövningar i . Detta är vårt mål, och det har vi sagt gång på gång. Försök inte att påstå något annat! Det är vår ambition. 13 PER LODENIUS (C): Vi ska ha ett samhälle som är tillgängligt för alla. Oberoende av funktionsförutsättning ska det inte vara ett hinder. Det handlar om varje människas frihet att forma sitt eget liv. Människor ska inte mötas av ett samhälle som bygger hinder mot utbildning, jobb, en aktiv fritid eller engagemang för det samhälle man lever i. Ett samhälle som är tillgängligt för alla är en grundläggande demokratifråga. Ett steg mot full delaktighet är att kunna försörja sig genom eget arbete, att själv kunna påverka sitt liv genom arbete och utbildning – kanske genom att driva och utveckla ett eget företag. anser att den som har en sådan omfattande funktionsnedsättning att ett jobb inte är ett alternativ ska ha rätt till samhällslön och stöd för ett värdigt och aktivt liv i så stor utsträckning det går. Det behövs dock ett större fokus på hur personer med funktionsnedsättning kan få bättre möjligheter att delta i samhället och försörja sig själva. Vi måste bli bättre på att se styrkorna och till exempel göra det enklare för arbetsgivare att anställa personer med funktionsnedsättning. Eget företagande kan också vara ett sätt att bryta ett utanförskap. För personer med funktionsnedsättning finns många hinder om de vill utveckla sitt entreprenörskap. Möjligheterna för personer med funktionsnedsättning behöver kort sagt förbättras. Regeringen verkar tyvärr inte ta detta på så stort allvar. De skrivningar i propositionen som berör arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning behöver bli ännu mer konkreta. Inom har vi till exempel länge drivit frågan att det måste bli enklare att anställa, och vi har också konkreta förslag för det. Det handlar bland annat om att konkurrensutsätta Arbetsförmedlingen och släppa in privata, ideella och kommunala aktörer. Genom att låta fler aktörer förmedla jobb kan utförare specialisera sig på matchning för olika områden, exempelvis olika funktionsförutsättningar. Jag har också nämnt företagande som ett sätt att bryta ett utanförskap. Men personer som på grund av en funktionsnedsättning har behov av olika stöd, till exempel insatser enligt LSS liksom aktivitets- och sjukersättning, har i princip ingen möjlighet att starta ett eget företag. Även om viljan, kunskapen och idéerna finns är risken stor att man blir av med stöd man har behov av eller att stödet helt enkelt inte är anpassat för eget företagande. Ökade möjligheter till utbildning är också en central faktor för att bryta utanförskapet för personer med funktionsnedsättning. Även denna fråga behandlas bara ytligt i regeringens proposition. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken Jag kan tycka att man borde ha tagit upp tillkännagivande om att regeringen särskilt ska se över hur tillgången till eftergymnasial utbildning för elever med intellektuell funktionsnedsättning kan förbättras. anser att det behövs förbättrade möjligheter för personer som går eller har gått i gymnasiesärskolan att kunna studera vidare och komma ut på den reguljära arbetsmarknaden. Det handlar bland annat om möjligheten att finansiera sina studier. Här krävs också en större transparens som anger förutsättningarna för att behålla stöd inför en flytt till arbete eller studier. Just bristen på förutsägbarhet vad gäller stöd skapar en osäkerhet och en kraftig begränsning i möjligheten till utbildning och arbete. Regeringen missar i sin proposition till stor del personer med intellektuell eller kognitiv funktionsnedsättning. Det gäller både i fråga om arbete och utbildning. Det är beklagligt, då dessa grupper ofta befinner sig i utanförskap i vårt samhälle. önskar att regeringen i propositionen hade tagit ett helhetsgrepp på frågan hur utanförskapet bland personer med funktionsnedsättning ska kunna brytas. Att fler människor kommer i arbete oberoende av funktionsförutsättning är en av de viktigaste frågorna att lösa för att få ett samhälle som håller ihop. Alla ska ha en möjlighet att påverka sin egen situation. Om man har en funktionsnedsättning är det därför viktigt att den hjälp och det stöd man får är anpassat efter just ens eget behov. Här behövs ökade möjligheter att själv få bestämma över innehållet i stödet. Allianspartierna har lämnat in en gemensam motion där vi bland annat lyfter fram att målformuleringen av funktonshinderspolitiken också fortsättningsvis ska innehålla en koppling till mänsklig mångfald som grund. Jag är tacksam över att en majoritet av utskottet ställer sig bakom detta önskemål liksom att det behövs ett samlat helhetsgrepp gällande funktionshinderspolitiken. Jag beklagar dock att regeringen och en majoritet av utskottet inte ser behovet av tilläggsdirektiv till för att utreda förutsättningarna för att inkludera utövande av föräldraskap och arbete i de grundläggande behoven och för att säkra grundintentionen i LSS. Jag står bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 3. 14 (S) replik: I ditt anförande, Per Lodenius, nämnde du att kognitiva eller intellektuella funktionsnedsättningar inte är med, men kanske uppfattade jag dig inte rätt. Alla typer av funktionshinder omfattas av funktionshindersstrategin. Det görs ingen skillnad mellan olika typer av svårigheter. När det gäller arbetsmarknadspolitiken är det ganska intressant. Jag trodde att detta med jobbcoachning var ett avslutat kapitel med tanke på det resultat vi fick. föreslår åter jobbcoachning som en lösning för människor med funktionsnedsättning. Vi vet ju hur det gick med den reformen förra gången. Jag vill påstå att det var en stor katastrof. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken För att få in människor med funktionshinder på arbetsmarknaden vill sänka lönerna. Det är så ni vill få fler jobb och sänka trösklarna. Hur kommer det att hjälpa en redan svag ekonomisk grupp? 15 PER LODENIUS (C) replik: Det var mycket på en gång. Låt mig börja med jobbcoachningen. Jag talade om förmedling av arbeten, att ha specialkunskap i att kunna förmedla arbeten, hitta arbeten och förstå vilka behov som finns. Vi har drivit detta länge och varit tydliga med vad det handlar om. Det handlar om att reformera Arbetsförmedlingens arbete och arbetet med att förmedla arbete. vill inte sänka några löner. Men vi har sagt att det kan behövas sänkta ingångslöner för att fler ska komma i arbete. Det är en enkel och effektiv metod. Det handlar inte om att sänka löner. Det handlar om att folk som står utanför arbetsmarknaden ska kunna få in en fot på arbetsmarknaden. Socialdemokraterna väljer i stället att låta alla som inte kommer in på arbetsmarknaden stå utanför. För oss handlar det om att göra det lättare att komma in på arbetsmarknaden, oberoende av om man har en funktionsnedsättning eller inte. Det handlar alltså om ingångslönerna. Jag talade om att förtydliga och att jobba med exempelvis möjligheterna till utbildning. är det nästan omöjligt för den som går eller har gått i särskola att studera vidare. Här har vi gjort ett tillkännagivande. Jag själv och har drivit detta . Äntligen har vi fått med samtliga partier i . Jag önskar att man också hade lyft upp utbildningsfrågorna rent generellt. Det handlar inte bara om dem som har gått i särskola utan också om att det kan vara svårt att flytta dit där just den utbildning man vill gå finns. är det inte görligt om man har vissa stöd, för man vet inte om stödet följer med. Detta drabbar främst dem som har gått i särskola men även andra med olika funktionsnedsättningar. Jag önskar att detta hade varit tydligare, och jag hoppas att håller med mig på denna punkt. 16 (S) replik: Ja, Per Lodenius, jag håller med dig om att det finns sådant som vi måste utveckla vad gäller både grundsärskola och gymnasiesärskola, för steget över till arbetsmarknaden är svårt att ta. Här delar jag din uppfattning, och jag uppskattar ditt engagemang. Eftersom regeringen har tillskjutit ganska många miljarder för att stärka skolan är det på plats att kommuner och huvudmän också ser till helheten när de använder denna resursförstärkning. Det är intressant att ta del av ditt inlägg när det gäller arbetsmarknadspolitiken, för till skillnad från och Alliansen tror vi inte på sänkta löner. Vi vet att det kommer att få en dominoeffekt på alla grupper, även på dem som inte har svårt att komma in på arbetsmarknaden. I synnerhet, Per Lodenius, kommer det här att drabba svaga individer. De med funktionshinder kommer att höra till dem som förlorar. Där har vi en annan syn. Vi tror på ett där man matchar med kompetens och kvalitet i stället för sänkt kvalitet. Nationellt mål och inriktning för funk-tionshinderspolitiken