prot · H50953 · 2017-12-19 00:00:00 — Elevens val är ett ämne med mycket svag kvalitet, och många rektorer anser att detta är en god förändring. Det antal timmar som är kvar i elevens val motsvarar ungefär det antal timmar som gör det möjligt att läsa ett tredje språk under , vilket är bra. Begreppet värna eller säkra undervisningstid som tas upp i interpellationssvaret anknyter till den stadieindelade timplanen. Det som vi reglerar som undervisningstid är en sak. Tyvärr visar uppföljningarna att den undervisningstid som eleverna faktiskt får har varit en annan sak. Det har delvis berott på att vi har saknat en stadieindelad timplan. Genom att vi inte har haft en stadieindelad timplan har det kunnat vara så att en elev som har flyttat och bytt skola under sin grundskoletid har fått färre timmar under sin grundskoletid, därför att han eller hon helt enkelt har gått från en skola som har förlagt ett visst ämne sent till en skola som redan har gått igenom detta ämne. Det som såklart är vanligare är att bristen på möjlighet till uppföljning gör att många skolor inte har haft full koll på hur många timmar eleverna faktiskt har. Det är svårt att göra en sådan uppföljning av nio, eller för den delen tio, år. Den stadieindelade timplanen ökar dessa möjligheter. I praktiken vet vi att det kommer att innebära fler undervisningstimmar för eleverna. Jag anser, precis som Skolinspektionen, att undervisningstimmarna i ett antal ämnen bör öka framöver. Men det bör göras som man minskar administrationen för lärare och klarar av att anställa fler lärare. Det innebär också att antalet timmar bör öka i den takt som är möjlig utan att inkräkta på lärares möjligheter att skapa kvalitet i undervisningssituationen. 126 (M): Detta är bra. Jag kan inte tolka ministern på något annat sätt. Det är i alla fall ett steg framåt att ministern och regeringen vill värna att eleverna får den undervisningstid som de redan har rätt till. Det är ett steg framåt, och det är ett viktigt steg framåt. Jag tycker också att det är bra med en stadieindelad timplan. Från moderat håll vill vi gå ytterligare ett steg framåt. Det är självklart så att ytterligare undervisningstid – vi vill ha mer – hänger ihop med att denna undervisningstid också ska vara av hög kvalitet och att lärarna då behöver ha de möjligheter som krävs för att kunna leverera det. Det är självklart. Det är därför som frågan också handlar om hur vi styr för att få just det. Allt visar att våra lärare inte jobbar mindre än lärare i andra länder. De är inte latare, de är inte färre timmar på jobbet, de tänker inte mindre på sitt jobb – tvärtom. Däremot är läraruppdraget spretigare än i många andra länder, och lärarna jobbar mer med annat än det som de är utbildade till. Det i sig gör också – det framgår av forskning – att läraryrkets status blir lägre. Inom alla yrken där man jobbar med annat än det som man är utbildad till – det som allmänheten uppfattar att till exempel en lärare gör – och alltså inte får jobba med det som man är utbildad till sänks attraktiviteten i yrket hos i detta fall lärarna själva och också hos övriga i samhället. Denna onda spiral måste vi vända. För att regeringens utökade antal platser på lärarutbildningen över huvud taget ska kunna fyllas och för att elever där inte ska hoppa av i så stor utsträckning som måste statusen öka. Lärarna måste få göra det som de är utbildade till att göra och de måste få möjlighet att professionalisera sig ytterligare och bli bättre på att just undervisa och förbereda och utvärdera lektioner. Och de måste få ägna mindre tid åt annat. Vi har ytterligare förslag om detta, vilket på ett förtjänstfullt sätt här har redogjort för, det vill säga hur man kan minska administrationen. Jag tycker att det är lite provocerande hur vi använder lärarnas skicklighet. De städar, ställer i ordning stolar, torkar tavlor, hänger upp gardiner och håller ordning i omklädningsrum när vi behöver dem till så mycket annat och när de är alldeles för få och bristen är så stor. Ministern nämner också förslaget om lovskola. Det är också ett halvt steg framåt, eftersom den inte är obligatorisk för eleverna att gå i. Den är frivillig. Jag undrar varför man har valt att göra så. När inte är frivillig, varför är det då frivilligt att gå i lovskola när en elev ligger efter och inte når målen? 127 Utbildningsminister (MP): Jag tackar för detta. Att få bedriva undervisning av god kvalitet, att få möjlighet att utveckla sitt yrke och få vara den lärare som man tänkte att man skulle bli när man en gång valde lärarbanan är den avgörande frågan för läraryrkets attraktivitet. Ja, därför är det viktigt att anställa fler i skolan, så att lärare får vara just lärare och får fokusera på läraruppdraget. Ja, jag delar helt beskrivning av att det är provocerande när lärare inte får makt över sina arbetsuppgifter utan blir tusenkonstnärer och alltiallon eller administratörer med viss undervisningsskyldighet. Lärare ska få vara lärare. Det är det vi måste lösa. Löser vi det skapas det förutsättningar för att vi ska kunna möta behovet av mer undervisningstid också för eleverna. Jag är dock inte säker på att jag vill kombinera mer undervisningstid för eleverna med mer undervisningsskyldighet för lärarna. När vi minskar den administrativa tiden tror jag att vi i första hand ska säkra att lärarna får mer förberedelsetid för att skapa kvalitet i undervisningen. Vi måste också utbilda fler lärare och anställa fler lärare för att kunna se till att eleverna får mer undervisningstid i de ämnen där det kan göra störst skillnad. Det finns en målkonflikt mellan fler timmar och kvalitet i undervisningen. Skapar man inte rätt förutsättningar för lärarna så att dessa lärare, eller ännu värre dessa lärare plus en ökad andel obehöriga lärare, ska genomföra undervisningen finns det en risk för att kvaliteten i undervisningen sjunker. Det är denna målkonflikt som vi gemensamt behöver hantera. Det är därför som jag inte ställer mig bakom att vi eller året därpå ska införa ytterligare en undervisningstimme . Däremot gör vi ett antal andra insatser, som jag har redovisat i de interpellationsdebatter som vi har haft. En av dem är obligatorisk lovskola. Jag får frågan varför obligatorisk lovskola inte är obligatorisk för eleven. Anledningen till det är att när vi går vidare med detta, som också bygger på den tidigare nämnda och analyser, gör vi det utifrån de framgångsfaktorer som vi har sett. En av dessa starka framgångsfaktorer har varit att man har jobbat med att eleverna är motiverade att ta det där sista steget för att klara ett moment i undervisningen som innebär att de når ett sista kunskapskrav och kan få ett betyg för att bli behöriga. Skulle man till och veckor tvinga in alla elever som inte når ett resultat för att bli behöriga, oavsett hur långt de har kvar tills de ska nå detta resultat, skulle risken vara stor för att kvaliteten i lovskolan sjunker och att förutsättningarna för just de elever för vilka lovskolan är en möjlighet att nå behörig nivå blir sämre. Utvärderingar visar också att lovskolan riskerar att ”bara” bli en förlängning av terminen för eleverna, det vill säga mer av samma sak. Och en av poängerna med lovskolan har varit att man har organiserat den på ett lite annat sätt, med mer individualisering i fråga om de moment som eleverna har saknat. Därför har vi valt att inte gå fram med att lovskolan ska vara obligatorisk för eleverna, i enlighet med analys. Det som jag skulle kunna tänka mig att man kan titta vidare på är om skolorna ska kunna använda ett obligatorium för de elever som skolan, genom rektors beslut, bedömer verkligen skulle ha nytta av lovskolan även i de fall där eleverna inte vill gå i lovskola. är det så att har du väl tackat ja till ett erbjudande om lovskola inträder skolplikt. När du väl har tackat ja är lovskolan obligatorisk för dig som elev. 128 (M): Det ligger inte på mig och min roll att ge några tips till ministern, men jag skulle vilja göra några medskick. Om man från regeringens sida hade vidtagit några fler åtgärder för att minska den administrativa bördan för lärare hade jag nästan köpt att man ansträngde sig maximalt för att använda lärare på rätt sätt för att då kunna öka undervisningstiden. Då skulle vi helt enkelt få se om den tid som frigörs behöver gå åt till redan befintlig undervisningstid eller om man kan vänta eller två för att se om kan användas till att öka undervisningstiden ytterligare i takt med att man också följer hur många nya lärare som kommer in i yrket, hur pensionsavgångarna blir och så vidare. tycker jag dock inte att det resonemanget håller. Jag tycker att det är att lägga väldigt stort ansvar och stor tyngd på de elever som inte når målen i skolan när man säger att lovskola och läxhjälp ska vara frivillig. Det är inte alltid särskilt coolt eller socialt okej när du går i åttan eller nian att stanna kvar efter skolan och studera ytterligare. Att lägga ansvaret på eleven att själv välja att studera mer eller inte tycker jag inte är rätt, utan det hör till den vuxnes roll i sammanhanget. Ytterligare en åtgärd man hade kunnat vidta är faktiskt också att lägga det här tidigare, redan i sexan eller sjuan. 129 Utbildningsminister (MP): Tack, , för resonemanget om lovskola! Jag delar inte bedömningen att man skulle införa en lovskola som är obligatorisk för alla som riskerar att missa kunskapskraven, för jag tror att lovskolan ska vara till för dem som är på väg att missa kunskapskraven och har förutsättningar att nå dem just genom verktyget lovskola så att man kan skapa en kvalitativ möjlighet för dem. Men jag delar bedömningen att det mycket väl skulle kunna vara en poäng att rektor har möjlighet att fatta beslut om det som en stödinsats på samma sätt som man kan fatta beslut om andra stödinsatser. Det skulle innebära att beslutet om att gå i lovskola inte ligger hos den enskilda eleven. Jag tycker att det är en ganska klok lösning som också liknar det system vi har i övrigt för stödinsatser där eleven såklart i högsta grad är delaktig i arbetet med till exempel vad ett åtgärdsprogram ska fyllas med men där det i slutändan är ett beslut som inte ligger på eleven när det gäller exakt hur undervisningen ska utformas. Det fanns dock inte beredningsunderlag för det, utan frågan som Ann‑Marie Begler hade att pröva var om det skulle vara obligatoriskt för alla i gruppen eller om det inte skulle vara obligatoriskt alls och landade utifrån framgångsfaktorerna i att det borde vara frivilligt. Men det här är verkligen en fråga som jag ser att man skulle kunna titta vidare på och som i bred bemärkelse faktiskt ligger i den utredning som pågår om hur stödinsatser i vid mening ska kunna förbättras. Den utredningen genomförs av som också är chef inom Specialpedagogiska skolmyndigheten. Med detta vill jag tacka för debatten, och för det fall och nu avviker från kammaren vill jag också önska er ett gott uppehåll från riksdagsarbetet på plats här och en god jul! Överläggningen var härmed avslutad. § 29 Svar på interpellation 2017/18:257 om destruktiva könsnormer 130 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka krav på åtgärder jag som minister har ställt på och . har också frågat mig om när lagförslaget om att flytta ansvaret för utredningar av anmälningar om trakasserier från till Skolinspektionen kommer. Uppropen under hashtaggen #metoo upprör och berör oss alla. När jag som statsråd med ansvar för utbildning nås av uppropen från skolan, om barns och elevers utsatthet och upplevelser, tar jag det förstås på största allvar. Sexuella ofredanden och trakasserier måste bekämpas med samhällets fulla kraft. Utöver åtgärder för att identifiera, gripa och bestraffa förövare är det angeläget med förebyggande åtgärder. Man måste aktivt motarbeta attityder och beteenden som normaliserar olika former av sexuella ofredanden och övergrepp. Skolan har genom diskrimineringslagen (2008:567) och skollagen (2010:800) en skyldighet att arbeta aktivt mot bland annat sexuella trakasserier. har det förtydligats i lagstiftningen att skolorna måste ha riktlinjer och rutiner för verksamheten i syfte att förhindra trakasserier och sexuella trakasserier. Det återfinns i 3 kap. 18 § diskrimineringslagen. Forskningen visar vikten av ett systematiskt proaktivt arbete med normkritik, inkludering, likabehandling, delaktighet och inflytande. Att i skolan på ett tidigt stadium reagera på och motverka grovt språk eller att barns kroppsliga integritet kränks i lek eller fysiska aktiviteter är att motverka den normalisering som uppropen från skolan vittnar om. Normkritik och normmedvetenhet är en utgångspunkt för skolmyndigheternas arbete med dessa frågor. I , kränkt? och i Skolinspektionens kvalitetsgranskning Skolors arbete mot trakasserier och kränkande behandling på nätet understryks betydelsen av att skolan utmanar normer som kan leda till kränkningar. Inom ramen för de nationella skolutvecklingsprogrammen har regeringen vidare gett i uppdrag att genomföra kompetens‑, utvecklings- och stödinsatser för att utveckla arbetet med skolans värdegrund. Det gäller till exempel trygghet och studiero, jämställdhet och normkritik samt arbetet mot diskriminering och kränkande behandling. I skolans sex- och samlevnadsundervisning finns möjlighet att ta upp frågor om normer, identitet och samtycke i flera ämnen. Skolinspektionen genomför nu en granskning av sex- och samlevnadsundervisningen. Regeringen avser att noggrant ta del av resultatet av den granskningen och utifrån den överväga vilka åtgärder som är lämpliga. Regeringen har vidare gett i uppdrag att göra en översyn av förskolans läroplan. I det arbetet ska även barns rätt till integritet lyftas fram och förtydligas. Det handlar bland annat om barns rätt till kroppslig integritet. utövar tillsyn i skolan utifrån diskrimineringslagen och utreder anmälningar om sexuella trakasserier. Skolinspektionen utövar tillsyn över att bestämmelserna om kränkande behandling och trygghet och studiero i skollagen efterlevs i skolorna. I betänkandet Bättre skydd mot diskriminering (SOU 2016:87) föreslås att tillsynsansvaret för arbetet med åtgärder mot diskriminering i skollagsreglerad verksamhet ska övergå till Skolinspektionen och ett lagförslag härom lämnas. Betänkandet har remitterats och bereds inom . Regeringen har vidtagit en rad konkreta åtgärder för att skolan ska identifiera normer som begränsar lika möjligheter för barn och elever att lära och utvecklas i skolan. Vårt arbete med detta fortsätter. 131 (V): Tack, utbildningsministern, för svaret! Sedan berättelser under hashtaggen #metoo började spridas har många fler upprop gjorts i olika branscher och sektorer i samhället. Som jag har nämnt i min interpellation har bland annat hashtaggarna #tystiklassen, #räckupphanden och #ickegodkänt kommit från skolans värld. Tusentals tjejer och kvinnor, unga som gamla, har vittnat om sexuella trakasserier och övergrepp inom skolan. Förövarna har en sak gemensamt, och det är att de är män. Det handlar om klasskompisar, lärare eller annan skolpersonal. Det är inte alla män, men det är alla sorters män. Det här är inte överraskande, och är det att vi agerar och visar att vi tar dessa vittnesmål på allvar och att det inte ska stanna vid ord. Vi behöver lägga över ansvaret där det hör hemma. När män är skyldiga till nästan allt våld och alla sexuella övergrepp kan det inte ligga på kvinnorna att behöva ändra på sitt beteende. Alla måste gå i skolan. Därför är det viktigt att skolorna tar tag i det förebyggande och åtgärdande arbetet mot sexuella trakasserier och sexuellt våld. Skolan är dessutom den plats där det är vanligast att unga tjejer utsätts för sexuella trakasserier. Uppropen visar på bristerna i dagens arbete. Jag är glad att regeringen och utbildningsministern är seriös på den här punkten. Men visar det här att vi behöver göra mer för att komma fram till lösningar. Det visar att stödmaterial för värdegrundsarbetet, där sexuella trakasserier är inkluderade, är bra i ord men att det inte alltid fungerar i praktiken. I Friends rapport beskriver organisationen att man har mött flera elever och lärare som är så vana vid sexuella trakasserier att de ser det som en del av vardagen och som att det är på det sättet tjejer och killar beter sig mot varandra. Flickor får lära sig att när en pojke jagar eller slår en flicka betyder det att pojken tycker om henne – ni vet, kärlek börjar alltid med bråk. Ett sexuellt ofredande där en kille tar en tjej mellan benen eller på brösten förklaras i princip ofta eller alltid bort med att killen är barnslig eller omogen och inte har förstått sin handling. Det är inte acceptabelt. När övergrepp dessutom når rättssalen – det handlar om att män har behandlat kvinnor på det sättet – finns det alldeles för många fall där man får höra i domstolen att det är något som männen inte har förstått och att det inte har varit avsiktligt. Det är bra att regeringen har gett i uppdrag att ta fram en ny läroplan för förskolan, för att ge frågan större tyngd. Vad avser regeringen att göra i övrigt för att vi ska komma någon vart med problemet? Generationer av kvinnor och tjejer ska inte behöva acceptera att det ser ut på det här sättet. Vi kan inte heller ha ett utbildningssystem där destruktiva könsnormer och destruktiva beteenden från män och killar accepteras. 132 Utbildningsminister (MP): Tack för interpellationen, ! Vi har arbetat med några åtgärder . Jag beskrev en del av dem i svaret. Det handlar om förändring och förstärkning av förskolans läroplan, säkrandet av nationella skolutvecklingsprogram som ger skolorna stöd i deras arbete med detta och den lagförändring som vi avser att genomföra för att skärpa Skolinspektionens möjligheter att arbeta mot sexuella trakasserier på alla skolor och möjligheter att agera när man får in en anmälan om sexuella trakasserier. Jag kan också lägga till den handledning om hur en vuxen i skolans värld ska agera när man misstänker eller får kännedom om ett sexuellt övergrepp mot ett barn. Den har tagits fram av Stiftelsen genom regeringens uppdrag och finansiering. Att skolmiljön inte är trygg för alla är känt. Och det har varit en av våra största prioriteringar den här mandatperioden. Det här är åtgärder som ska verkställas. Trots att det har varit känt tror jag att det är omöjligt för en rimlig människa att inte skakas på allvar av vittnesmålen som kommer ur metoo och de specifika upprop som är kopplade till skolans värld. Många av kränkningarna, övergreppen och brotten som beskrivs har skett i skolans värld – mellan elever, mellan personal, från elev mot personal eller från personal mot elev. För det fall det har skett någon annanstans eller i andra branscher tycks det bygga på attityder som har grundlagts tidigt, när männen har varit pojkar i förskolan eller . beskriver hur kultur, attityder och förväntningar på hur män och kvinnor ska vara mot varandra normaliserats där. Lekar blev till kränkningar, negligerande av tjejers integritet blev till sexuella övergrepp och språkbruket och beteendet vid sidan av lektionerna – ibland också på lektionerna – blev sådana att övergreppen och det vi nu ser blev normaliserat. Det visar hur extremt viktigt det här arbetet är. Jag kan inte annat än instämma i att det måste bli ett före och ett . De modiga vittnesmål som kommer i ljuset måste leda till handling, av alla i ansvarig ställning. Det gäller såklart varje rektor och varje vuxen på varje skola. Men det gäller också oss. Vi kommer att fortsätta sitta ned med skolmyndigheterna. Vi har påbörjat ett arbete för att se om det går att förstärka de insatser vi gör , om det går att säkra att de kommer ut på alla skolor på ett annat sätt . Kan vi samverka med lärare, skolledarfack och andra organisationer som kan nå fram för att göra förändringar? Och hur ska det i så fall ske? Vi har lagt grunden för att åstadkomma en förändring. Vittnesmålen har skapat en medvetenhet som jag inte tror att något regeringsuppdrag eller någon kampanj från en intresseorganisation eller ett politiskt parti skulle kunna göra. Den medvetenheten och den grunden måste nu användas till verklig förändring ute på varje skola. 133 (V): Jag vill återigen tacka utbildningsministern. Jag är som sagt glad över att regeringen ser problemet och tar det på lika stort allvar som vi. Det ska inte stanna vid att vara berättelser, utan det ska skrivas en ny berättelse som handlar om ett annat samhälle där patriarkala och destruktiva könsnormer inte är basen, vilket de tyvärr har blivit. De åtgärder som utbildningsministern har presenterat är bra. Vi kommer också att följa utvecklingen. Jag skulle vilja lyfta upp några andra områden, för att se hur regeringen och utbildningsministern tänker. En fråga handlar om läromedlen i skolan, det vill säga det material man använder för att undervisa eleverna. Finns det ett tänk när det kommer till att bryta mot destruktiva könsnormer och i mångt och mycket patriarkala, ibland till och med rasistiska, normer som kan förekomma i läromedlen? Det har kommit flera rapporter under , även innan den här regeringen kom till makten, som visar att läromedlen i skolan egentligen inte lever upp till läroplanen, som går ut på att vi ska motverka de normerna. Läromedlen utgår till stor del från män. När det gäller till exempel historieböckerna verkar kvinnor som har gjort viktiga avtryck i vårt samhälle inte ha existerat. Det stämmer såklart inte. Den andra frågan handlar om undervisningen i sex och samlevnad och sexualkunskap. Vilka planer har regeringen där? Vi vet att det också där har fungerat på många håll, men att det har varit betydligt sämre på andra håll. Man har inte levt upp till förväntningarna. Den tredje frågan handlar om vem som ska flytta på sig efter att en elev har blivit utsatt och man tar tag i problematiken. Det kan såklart gälla andra trakasserier också, till exempel mobbning. Men i det här fallet har unga tjejer gång på gång fått flytta på sig medan killen, förövaren, i princip inte har berörts av det han har utsatt henne för. Något måste göras åt det. Kan man till exempel göra något när det gäller skolledarna, för att tydliggöra vad som gäller? Jag är också insatt i hur skollagen ser ut. Men skollagen följs uppenbarligen inte. Vad vill utbildningsministern göra för att se till att implementeringen av den befintliga skollagen följs i det avseendet? 134 Utbildningsminister (MP): Tack för frågorna, ! När det gäller läromedel vet jag att läromedelsbranschen arbetar medvetet för att förflytta både de problem som funnits i läromedlen och de problem i särskilda ämnen som speglas i läromedlen. Till exempel har det varit ett relativt ensidigt fokus i svensk historieforskning, vilket har lett till att också läroböckerna fyllts med visst stoff och att annat har utelämnats. Den ordning vi har är att skola och lärare får använda de läromedel som man anser lämpliga. Sedan följer vi som stat upp att varje skola har liknande undervisning. Där kan också ingå att granska vilka läromedel som används och hur de uppfyller det som står i läroplanen. Jag är inte främmande för att man skulle kunna ge råd till skolor på det sätt som görs i de flesta andra länder, där man ser efter att de läromedel som tas fram följer regleringen för skolan om till exempel värdegrunden. Det gäller kanske oftast och mest innehållet för separata kurser. Oavsett om man har den ordningen eller den ordning som vi har i är det till syvende och sist så att läromedlen måste produceras. Jag tror inte att läromedel ska produceras av staten. I grunden är det bra att läromedel produceras oberoende av staten. Statligt producerade läromedel tycks följa en viss trend men missa andra trender – milt uttryckt. Av den anledningen finns det skäl att säkra att det är branschen som gör jobbet. Det har jag mött i läromedelsbranschen. När det gäller den andra frågan om sex och samlevnad har vi nu begärt en kvalitetsgranskning från Skolinspektionen. Bakgrunden till det är att vi vet att det brister.