prot · H409130 · 2017-06-21 00:00:00 — Talmannen meddelade att (SD) avsagt sig uppdraget som suppleant i . Kammaren biföll denna avsägelse. § 2 Anmälan om kompletteringsval Talmannen meddelade att riksdagsgrupp anmält som suppleant i . Talmannen förklarade vald till § 3 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2016/17:568 Interpellation 2016/17:568 Svenskt snus i EU av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälen till dröjsmålet är annat åtagande i samt resa. § 4 Anmälan om granskningsrapport Talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från och överlämnats till justitieutskottet: RiR 2017:16 Från spår till bevis – Polisens forensiska organisation § 5 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2016/17:207 till trafikutskottet 2016/17:208 till 2016/17:140 till näringsutskottet § 6 Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändringsbudget Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget betänkande 2016/17:FiU20 Riktlinjer för den ekonomiska politiken (prop. 2016/17:100 delvis och skr. 2016/17:138) och betänkande 2016/17:FiU21 Vårändringsbudget (prop. 2016/17:99 och skr. 2016/17:38) 1 (S): En ekonomisk-politisk debatt har inletts med att anledningar till oro staplats på varandra: oro för världsekonomin, för europeiska banker, för protektionism, för brexit, för det politiska läget i , för ökade spänningar i vårt närområde och för terrorism. Det är relevant att bekymra sig över och agera för att hantera allt det här och en hel del annat. Men man kan också konstatera att trots all denna oro och alla nedåtrisker och trots alla utmaningar, problem och den osäkerhet som alltid finns om framtiden ser vi också en rejäl styrka i den svenska ekonomin. Det finns styrka och resurser för att möta oväntade och negativa händelser och styrka att ta nya steg i vårt samhällsbygge. Den styrkan finns för att regeringen har vänt stora underskott till överskott. 200 000 fler går till jobbet jämfört med när regeringen tillträdde. Arbetslösheten bland unga är den lägsta på lite drygt , och byggandet av bostäder, inte minst lägenheter, är det högsta . Nya miljarder har också investerats i välfärden. Trots det är vi förstås inte nöjda med läget eller ens med de framsteg som har gjorts. Skolresultaten har vänt uppåt igen, men det är fortfarande alldeles för många som lär sig för lite och ojämlikheten i skolresultaten är för stor. Svensk sjukvård må rankas högt i världen, men alltför många patienter får vänta för länge på att få den. Det anställs fler än på mycket länge och jobben växer till i en rask takt, men arbetsgivare har fortfarande svårt att hitta arbetskraft med rätt kvalifikationer. 100 000 jobb tillsätts inte för att kompetensen saknas, och är många utan jobb. Otryggheten är fortfarande utbredd. Trots att brottsligheten generellt sett har minskat sätter handgranater, skjutningar, gängkriminalitet och terrorism ändå skräck i människor och samhällen. Bostadsbyggandet må vara högt, men många människor har och kommer fortsatt att ha svårt att hitta en lämplig bostad på många håll i landet. Därför krävs det att politiken är uthållig och stadigt bygger vidare. Vunnen mark ska hållas och framsteg befästas, och där det finns mer att göra ska nya insatser till. Tack vare det nya ekonomiska läge som regeringens ansvarsfulla ekonomiska politik lagt grunden för finns också utrymme för viktiga förstärkningar av det svenska samhällsbygget. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Redan i årets budget, i vårändringsbudgeten, görs flera tillskott. Det handlar till exempel om ökad trygghet för barn och kvinnor genom investeringar i förlossningsvården. Regeringen vidtar nya åtgärder för att skapa ökad trygghet genom skärpt kamp mot brottsligheten både där den förekommer och där den riskerar att växa fram. Vi skjuter till ytterligare 700 miljoner till . skärps straffen för vapenbrott. Men kampen mot kriminalitet och för ökad trygghet kan inte bara bedrivas av polisen. Vi har ett gemensamt ansvar att hindra att brott begås och att avbryta kriminella karriärer innan de inleds. Det handlar inte minst om att unga människor ska stanna i skolan och inte rekryteras till gäng eller kriminella nätverk. Att skolan och gymnasieskolan förstärks med där behoven är som allra störst är en viktig pusselbit i det arbetet, liksom förstärkningen med en kvarts miljard till socialt stöd och psykiatrisk vård till barn och unga. Fler steg måste också tas för att höja takten i klimatomställningen, och det görs nu genom ytterligare en halv miljard till klimatinvesteringar i . Den här inriktningen på politiken behöver bestå också och i höstens budget. Regeringen har redan aviserat ytterligare 5 miljarder till välfärden där mer än hälften riktas till sjukvården och de övriga miljarderna fokuseras till skolan och jobb i kommunerna. Fler insatser ska göras för att underlätta företagens rekrytering och rusta arbetslösa att ta de jobb som kommer att växa fram . När andra vill ta en springnota i klimatpolitiken ska stå upp för ingångna avtal och visa att jobb, välstånd och klimatansvar går hand i hand. Bostadsbyggandet måste uthålligt ligga på dagens nivåer eller högre. Det kräver kompetens till sektorn, förenklingar i regler och fortsatt stöd till kommuner och byggande. bedrivs nu en ytterst märklig debatt om den ekonomiska politiken från oppositionens sida. Regeringen har tack vare en ansvarsfull politik valt bort stora ofinansierade skattesänkningar och vänt den förra moderatledda regeringens underskott 2014 till överskott den här mandatperioden. Samma partier som ökade underskotten är nu kritiska till att regeringen inte har betat av de här underskotten och ökat överskotten tillräckligt snabbt. Trovärdigheten i den kritiken hade varit större om de hade gett upp tanken på stora skattesänkningar. Men det har de inte gjort. Om man läser de fem oppositionspartiernas budgetar ser man att de tillsammans har intecknat för skattesänkningar . Det är närmast en blåkopia av den politik som under förra mandatperioden ledde till underskott som växte år . Tack vare den uppstramning av den ekonomiska politiken som har bedrivits av regeringen kan vi nu ha en debatt om hur överskotten ska användas. Här finns det tydliga alternativ. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Å ena sidan finns en regering som inser att sänkta skatter inte är lösningen på den växande kompetensbristen eller bristen på trygghet i det svenska samhället. Det är en regering som därför väljer att investera i utbildning, kompetensutveckling, kompletterande utbildning och jobb för de grupper som står långt från arbetsmarknaden. Det är en regering som ökar resurserna till välfärden för fler sjuksköterskor och undersköterskor som kan hjälpa oss när vi är svaga, gamla eller sjuka, för fler lärare och förskollärare som kan utveckla och lära barn och ungdomar mer, för fler polisanställda och soldater som kan öka vår trygghet och för fler bostäder så att alla de unga som får sitt första jobb eller kommer in på sin drömutbildning kan få nycklarna till sin första lägenhet och sätta fart på det fria och självständiga livet som de naturligtvis längtar efter. Å andra sidan finns en splittrad opposition som just nu med nöd och näppe klarar av att samla sig kring sin egen paradgren skattesänkningar i ett inferno av anklagelser om lögn partiledarna emellan. Det råder nu förstås oenighet inte bara om politiken i sak, utan också om den ekonomiska politiken i form. Det är svårt att se det särskilda yttrande från oppositionen som finns i riktlinjerna på ett annat sätt än att de i praktiken inte längre ställer upp på den samlade budgetprocess som vi har haft i sedan krisen . Innan det nuvarande ramverket infördes kunde tillfälliga riksdagsmajoriteter genomföra ofinansierade skattesänkningar eller utgiftsökningar utan att ta ansvar för den ekonomiska politiken i övrigt. Detta är ett säkert recept för att driva fram stora och växande underskott i statsfinanserna. Jag tycker att det är talande att oppositionen har ägnat stor möda åt att prata om att slopa skatter som det ekar tomt när det gäller besked om hur de här skattesänkningarna ska finansieras. Oavsett hur många retoriska krumbukter väljer att använda kvarstår faktum; som tillfälliga riksdagsmajoriteter försvagar statsfinanserna anträder vi ett sluttande plan som förr eller senare kommer att leda in i svåra ekonomiska problem. Att en finansministerkandidat från ett parti som åtminstone hade ambitionen att bära ansvaret för väljer den vägen är djupt olyckligt. Det här är dock inte det enda området där anför en helt ny linje i den ekonomiska politiken. Även när det gäller synen på utgiftstaken – en annan central del i ramverket – har nu en helt ny linje, hopsnickrad för att göra det lättare att skära i välfärden och att sänka skatter. Det tillkännagivande som och står bakom skiljer sig helt från vad han stod för i regeringsställning och från vad stod för i finansutskottet under förra mandatperioden. Den dåvarande regeringen, som var en del av, fick ett liknande påpekande om utgiftstaken från . Då slog vi gemensamt fast – över blockgränserna och i full enighet – att frågan om taken inte är en teknisk fråga utan ett uttryck för olika politiska ställningstaganden. Det är naturligt, eftersom det i grund och botten handlar om själva storleken på välfärdsstaten. Vi var också eniga om att det i marginalen mellan dagens utgifter och morgondagens tak finns ett utrymme för möjliga framtida reformer. Här vill nu och med gemensamma krafter i stället rigga systemet mot investeringar i välfärden för att driva fram nedskärningar till förmån för skattesänkningar – mot välfärden, för skattesänkningar. Det gör man i ett läge där alla vet att antalet barn och äldre kommer att bli allt fler i vårt land framöver, och de kommer att behöva mer hjälp och ökat stöd av fler lärare, barnskötare, sjuksköterskor och undersköterskor. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Synen på taken och på hoppande majoriteter som försvagar ekonomin är två centrala frågor för stabiliteten i ramverket. Här har det tidigare rått enighet, men vinglar i stället fram, hand i hand med . behöver fortsatta investeringar i jobb, välfärd, trygghet och klimatomställning. Den politiken måste vila på en tydlig och ansvarsfull ekonomisk politik. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag i betänkandet i punkt 1 och 2 och till reservationerna i punkt 3 och 4. 2 (M): En internationell trend i den ekonomiska politiken är viljan att bygga murar i stället för broar. Protektionism och handelshinder är populära bland dem som skulle bli skyddade från konkurrens. Men det är dyrt och dåligt för alla andra. ansågs det ofta som vänsterpolitik. verkar det i flera länder också vara högerpolitik. För alla oss som däremot är rotade i värderingar om frihet, marknadsekonomi och internationell öppenhet är detta principiellt dåligt. Nationell misstro ersätter internationellt samarbete. Det skapar helt enkelt en sämre värld. Det är också industriellt dåligt. har vi i lärt oss att internationell handel gynnar ett litet land med stora exportföretag. Få länder har så mycket att förlora på nynationalistiska handelshinder som just . Att försöka skydda svenska företag från konkurrens vore alltså en mycket dålig idé. Men att inte bry sig om hur det går för svenska företag, vilket den inte verkar göra längre, är en precis lika dålig idé. Det är inte protektionism att värna goda tillväxtvillkor i . Det är inte isolationism att vilja att våra internationella bolag ska behålla sina huvudkontor i – tvärtom. Vi, svenska politiker, har ett ansvar för att företag och företagare har goda förutsättningar att driva företag – i . Det ansvaret tar dock inte regeringen. Tre aktuella exempel visar att den ömtåliga respekten mellan politik och näringsliv håller på att förstöras. Regeringens ekonomiska politik, och retorik, bär ett tungt ansvar för den misstro som växer bland många företagare. Mitt första exempel är finansskatten och de så kallade resolutionsavgifterna. Finansministern tvingades backa från den finansskatt som skulle drabba flera hundra tusen svenska företag och driva jobb ut ur landet. I stället ville regeringen höja resolutionsavgifterna och ta bort det tak som gjorde dem till en riskbaserad avgift. Även den idén har regeringen nu fått backa från. Att använda resolutionsavgiften som vilken skatt som helst var en dålig idé. Resolutionsavgifter bidrar till ett stabilare finansiellt system, men om de frikopplas från sin egentliga uppgift förlorar de legitimitet. Och risken hade varit stor att de skulle höjas gång på gång. Kvar blev i stället en tillfällig valårshöjning av avgiften. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Kanske stannar Nordea i , kanske inte. Regeringen ångrade sig, men skadan var redan skedd. Svenska företag kan inte räkna med den grundläggande support. Det är en dålig signal. Mitt andra exempel gäller flygskatten. Med det underbara argumentet att det är bra för miljön men ändå inte påverkar flygresorna vill regeringen införa en svensk flygskatt. Flyget ska naturligtvis bära mer av sina miljökostnader, inte minst för att driva fram teknologi som minskar utsläppen. Men en lokal svensk skatt gör inte det jobbet, särskilt som skatten ska utgå per resa och inte per mängd utsläpp. En svensk flygskatt slår i stället hårt mot SAS och riskerar att utradera företagets ganska blygsamma vinster. Ett flygbolag som delvis ägs av staten och som har stor betydelse för det svenska näringslivet skulle alltså bestraffas av just . Har regeringen ens satt sig in i vad detta betyder för företaget ? Risken är uppenbar att SAS tvingas flytta fler långdistansflighter från till . Regeringens politik gör avsiktligt ännu mer avlägset. Mitt tredje exempel är Reepalus utredning, denna fantastiska utredning. I sin iver att stoppa den påstådda vinstjakten inom välfärden hotar regeringen med lagstiftning som skulle innebära att tusentals företag som ger miljoner människor vård och utbildning skulle tvingas lägga ned sina verksamheter i . Det finns tyvärr ett mönster. Regeringens ministrar förstår inte att det är stora och små företag som skapar det välstånd som vi inom politiken sedan demokratiskt kan fördela till välfärd. De förstår inte att politik och näringsliv måste samarbeta. Politikens logik är inte företagens, och ska inte heller vara det. Vi har olika uppgifter. Men politiken måste visa respekt för dem som går till jobbet och fattar helt andra sorters beslut. Vågar vi investera? Vågar vi anställa en till? Eller tvingas vi lägga ned? Måste vi sälja, eller till och med flytta härifrån? Företag gör inte som vi här inne just precis . De har inga budgetdebatter där de själva bestämmer sina inkomster. De har kunder som måste vilja betala för rätt kvalitet. Politiken borde ägna mer kraft åt samarbete med näringslivet om sådant som är bra för hela och mindre tid åt hotfulla och hånfulla utfall. Finansministern säger till exempel att höjda entreprenörsskatter mest drabbar dem som ”hänger vid Stureplan” eller menar att det kvittar om Nordea flyttar. Då förskingrar hon nödvändigt förtroendekapital för svensk politik. Ett annat exempel är statsministerns 70-talsdoftande VPK-retorik om att ”barn säljs på börsen”. behöver bra och stabila ekonomiska spelregler så att framtidens företag vill växa i just . Det är ett vitalt svenskt intresse. Efter en förlorad mandatperiod behöver en ny reformagenda. Låt mig peka på fyra stora ekonomisk-politiska uppgifter för en ny svensk regering. Den första och mest akuta handlar om integration och utanförskap. En halv miljon nyanlända kommer att behöva etableras i . Ungefär hälften av dem har högst grundskoleutbildning i bagaget. tar det innan ens hälften fått något slags jobb. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Om ska vara ett internationellt, öppet land måste helt enkelt fler komma in i jobb och gemenskap, och inte bara in i . måste stänga den jobbklyfta som går mellan inrikes och utrikes födda. Det kräver reformer som både stärker drivkrafterna att ta de jobb som finns och sänker trösklarna in på arbetsmarknaden för dem som inte kommer in alls. Det här är svårt, ingen tvekan om det, men det finns inga genvägar. måste utveckla arbetslinjen. Det måste löna sig att arbeta i även vid lägre inkomster. Vi föreslår därför den största jobbskattereformen i . Men behöver också en stor bidragsreform. Med dagens regler kan en trebarnsfamilj utan arbetsinkomster få bidrag på efter skatt. Om en av föräldrarna börjar att arbeta kan de totala inkomsterna till och med minska. Detta är inte rimligt. De samlade bidragsinkomsterna ska aldrig kunna bli högre än lönen. Det är därför som vi föreslår att ska införa ett helt nytt bidragstak i bidragssystemen. måste svenska bidragssystem bygga mer på successiv kvalificering och mindre på omedelbar tillgång. Full tillgång till sociala förmåner bör man få genom arbete eller genom laglig och permanent bosättning i . Vi föreslår därför den största svenska bidragsreformen . Att hjälpa fler med låg utbildning in på arbetsmarknaden är helt nödvändigt men absolut inte tillräckligt. framtid ligger naturligtvis inte i lågt betalda enklare jobb utan i högt betalda svårare jobb. Den andra stora uppgiften handlar därför om företagare, företagsamhet och växande innovativa bolag. måste bli mer attraktivt för innovativa entreprenörer och växande företag. Det är bara framgångsrika företag som kan skapa de jobb som gör att fler kan både försörja sig själva och bidra till andras välfärd. Höjda marginalskatter, höjda entreprenörsskatter och nya flygskatter gör detta svårare. Vi kommer tvärtom att göra detta enklare. Den tredje stora uppgiften är att i högkonjunktur rusta för nästa lågkonjunktur. Då måste man kunna hålla i pengarna också när det går bra. Regeringens och Vänsterns budget bygger på evig högkonjunktur, låga räntor och förhoppningen att aldrig ska möta en allvarlig kris en gång till. Det är en mycket riskabel ekonomisk-politisk strategi. har bytt finanskrisens underskott mot blygsamma överskott, och på nordkoreanskt vis öser regeringen beröm över sig själv. Få andra är lika imponerade. skriver i sin senaste granskning: ”I rådande konjunkturläge väljer regeringen att försvaga de offentliga finanserna.” Det är rätt uppseendeväckande. För det fjärde ska den ekonomiska politiken i välfärdslandet underlätta för jobb och tillväxt, men den ska också motverka fattigdom och medverka till en anständig fördelning av resurser och livschanser. En del av detta är vi i redan hyggligt bra på. Den verkliga fattigdomen i är EU:s lägsta. Inkomstutvecklingen har varit god för svenska löntagare. Ökande inkomstklyftor beror nu på skillnaderna mellan de som har jobb och de som inte har jobb. Jag drar två slutsatser av detta. Den ena är att den bästa välfärds- och fördelningspolitiken är en politik för fler jobb. Den andra är att den farliga klyftan i dagens handlar om vilka möjligheter som nästa generation får. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget Växer man upp under goda villkor och klarar skolan går det bra för nästan alla. Växer man upp i socialt tuffa miljöer och inte klarar skolan ökar risken dramatiskt för att det senare i livet går riktigt illa. Riskerna är dessutom ojämlikt fördelade både geografiskt och etniskt. De barn som växer upp i något av de 130 utanförskapsområdena, där mindre än hälften jobbar, får mycket sämre chanser än andra barn i . Här gäller inte social rörlighet. I stället går sociala problem i arv till nästa generation. Så här kan vi inte ha det, och så måste det inte vara. De nya klyftorna gör att glider isär, inte bara ekonomiskt utan socialt, mänskligt, politiskt. Det skapar misstro och missmod när vi mer tvärtom behöver en politik som ger hopp och framtidstro, och det går att vända. Nästan all seriös reformpolitik under i , och har först och främst varit inriktad på att göra det mer lönsamt att jobba för dem som har det tuffast. Det är den linjen som vi måste slå in på. Bra välfärdspolitik och fördelningspolitik i det globaliserade handlar därför inte om mer bidrag, utan om att fler barn ska gå i bra förskolor, att ungdomar ska möta högre förväntningar i skolan och att alla vuxna förväntas gå till jobbet. Då kan fler bygga en egen bra framtid i välfärdslandet . Jag yrkar bifall till den moderata budgetreservationen i finansutskottets betänkande. 3 (S) replik: En viktig del i ett bra företagsklimat, för jobben och för stabil välfärd är också stabila offentliga finanser och ett ramverk som leder fram till just ordning och reda och stabila offentliga finanser. ställs ju detta faktiskt i fråga. Jag har lyssnat till tidigare uttalanden i medier. Där har han hänvisat till att riksdagsmajoriteten har en annan uppfattning än regeringen när det kommer till ett antal skatter och att de därför ska tas bort. Kan berätta vilka motsvarande nedskärningar som denna riksdagsmajoritet avser att finansiera de efterfrågade förändringarna med? 4 (M) replik: Det är mycket enkelt. Det är bara att läsa vår budget så hittar man svaret på den frågan. Ni får ta nästan vilka ni vill, det är valfritt. Vi säger inte att man ska bryta sönder budgeten; det vet ni. Ni har nämligen gjort det. Det är bara ni i modern tid som har brutit sönder den svenska budgeten och gjort plockepinn av den. Det har vi aldrig gjort, och det kommer vi inte heller att göra. Vad vi säger är att en riksdagsmajoritet har rätt att kräva av en minoritetsregering att den ska sköta sitt jobb. Kom tillbaka med en budget som vi kan tolerera; då får ni igenom den! 5 (S) replik: Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Vårändrings-budget svar är ju ganska talande. har varit tydliga med att en samlad budgetprocess är nödvändig för att inte hoppande majoriteter ska kunna försvaga de offentliga finanserna. Det har vi socialdemokrater inte gjort. Vi har förstärkt de offentliga finanserna. Det som nu vill göra är att ta bort skatter, men man kan inte här presentera hur det ska finansieras. Det ska någon annan göra. Det är precis det som är problemet med den väg som nu beträder med hoppande majoriteter som inte kan formera en helhet som tar ansvar för statsfinanserna. Detta har alldeles stått för – alltså min linje. För inte ens sedan skrev i : ”Bara en hel och samlad budget kan både stoppa dålig ekonomisk politik, och ersätta den med en bättre. Det är så seriös ekonomisk politik bör bedrivas. Om detta är vi inom M nog helt överens.” verkar inte vara överens ens med sig själv jämfört med . Ny tycks redan kasta i princip all seriös ekonomisk politik över bord. Vad är det som har fått att ändra sig, att överge den uppfattning som han har argumenterat , senast för sedan? Är nu så desperata över det opinionsras som följde när och ville jobba med och att ni nu är beredda att göra vad som helst för att verka lite handlingskraftiga? Jag vill säga en sak till. Tro inget annat, , än att om man öppnar upp för en process där på det ena eller det andra sättet kan försvaga budgeten genom hoppande majoriteter, ja, då vittrar snart den starka svenska ekonomin sönder, precis som ert opinionsstöd har gjort. 6 (M) replik: Det här är ju nonsens, och jag tror att vet om det. Jag håller inte alltid med finansministern i varje detalj; det medges. Men hon sa att det alltså inte är en riksdagsmajoritets uppgift att leda en liten minoritetsregerings budget genom . Det är för att lösa den uppgiften som man har regeringar. Vi bryter inte sönder någonting. Vi säger till er: Kom tillbaka med en budget som en minoritetsregering har en chans att få igenom i ! Det är regeringen som lägger en hel och samlad budget. Det är regeringens ansvar att plus och minus går ihop. Inget av detta har förändrats. Vi säger bara att vi i längden inte tänker tolerera att regeringen vilar på ekonomiska politik. Det kommer man helt enkelt inte att klara av. 7 (SD):