prot · H40973 · 2017-02-23 00:00:00 — Vi kan inte låta svensk välfärd vara en plats där borgerliga ekonomer och politiker får pröva om deras ideologi fungerar – om man kan göra en marknad av precis vad som helst. De borgerliga partiernas väljare håller heller inte med sina partier om vinsterna i välfärden. undersökte saken kom man fram till att anser att vinstutdelning inte ska tillåtas medan tycker att det är ett dåligt förslag. Bland samtliga partiers sympatisörer finns en klar övervikt för att det är ett bra förslag att inte tillåta vinstutdelning. Bland och sympatisörer är för att man reglerar vinsterna. Bland och sympatisörer är det , och av Liberalernas sympatisörer tycker att förslaget är bra, medan tycker att det är dåligt. Vad leder då vinstintresset till? I vården undergrävs helt enkelt själva syftet med vården när marknadstänkandet och vinstintresset står i fokus. I hälso- och sjukvårdslagen står det så här: ”… respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård skall ges företräde till vården.” Reepalus utredning konstaterar att hälso- och sjukvårdslagen, skollagen och andra lagar om vår gemensamma välfärd riskerar att komma i konflikt med vinstintresset. Lagen om valfrihet innebär att vårdbolagen själva får bestämma var de ska etablera sig, och så länge som de flesta av dem drivs med vinst som drivkraft så gör de det främst där befolkningsunderlaget är så stort som möjligt och folkhälsan god, för då kan också lönsamheten bli så hög som möjligt. Huvuddelen av alla nya privata vårdcentraler har sedan LOV trädde i kraft etablerats i storstadsregionerna. De som redan bodde nära en vårdcentral har fått två vårdcentraler bort. Men andra har i stället fått längre till närmaste vårdcentral. Lagen om valfrihet är uppenbarligen inte till för dem. visar att befolkningen i 196 områden med sammanlagt 260 000 invånare har fått en försämrad geografisk tillgänglighet. Men framför allt ser man att resurser har gått från områden där inkomsterna normalt är lägre och vårdbehovet större till privata bolag i mer välmående områden. Det offentliga, som till skillnad från de privata bolagen är skyldigt att ge alla vård, får fortsätta att försöka bedriva en så bra sjukvård som möjligt där de sjukaste patienterna finns men med mindre pengar . Vården har inte obegränsade resurser, vare sig ekonomiska eller personella. Ska vi kunna erbjuda alla en effektiv och jämlik sjukvård måste de som arbetar i vården få ägna sig åt vård, inte åt ekonomi. Vården måste få de resurser som behövs. Och de resurserna måste gå till de patienter som behöver dem mest, inte till de bolag som har de friskaste kunderna. Det är en förutsättning för att man ska kunna göra medicinska bedömningar och bedriva en bra folkhälsopolitik, inte att vinstintresset ska styra den svenska sjukvården. Det som kostar mest i välfärdsverksamheten är ofta personalen. Därför är det inte konstigt att det är just där som företagen oftast sparar in för att göra vinst. Till exempel har privat äldreomsorg färre personal än vad den kommunala har. Privata gymnasier har sämre lärartäthet än kommunala. Det blir mindre tid för de äldre och mindre tid för eleverna. Det leder också till sämre löner och sämre utbildad personal. Lägre personaltäthet ökar också stressen för de anställda. Det har dessutom blivit färre heltider och färre fasta anställningar i det privata. Undersökningar bland medlemmar visar att bland dem som har arbetat både i privat och i offentligt driven äldreomsorg var det ungefär dubbelt så många som föredrog villkoren hos den offentliga framför den privata. Med 10 nya välfärdsmiljarder till kommuner och landsting kan vi anställa fler i framför allt vården och omsorgen. Fler anställda är A och O för kvalitetsförbättringar. Ett stort problem har ju varit att många utbildade lärare och socialsekreterare har lämnat sina yrken därför att de inte har ansett sig kunna göra ett bra jobb med dagens arbetsvillkor. Med fler anställda blir arbetsvillkoren bättre. Kontinuitet är avgörande för kvalitet. Därför är trygga heltidsanställningar bättre än det vi ser hos framför allt privata aktörer, med fler deltider, fler visstider, lägre utbildningsnivå, färre anställda och lägre löner. Det är något som också leder till en sämre kvalitet. För att lösa de enorma rekryteringsbehov välfärden står inför under de närmaste decennierna behöver vi höja lönerna för undersköterskor och andra yrkesgrupper. Lönen är dock inte den enda faktor som avgör om man trivs på jobbet. Minst lika viktigt är att man får känna sig stolt över sin arbetsinsats. Den som kroknar under en orimlig arbetsbörda går inte hem från jobbet uppfylld av just yrkesstolthet. Därför är det viktigt även för personalen att vinstjakten får ett slut. Men motståndet mot politik är hårt. Vinstlobbyn med sina miljarder i kassakistan gör nu allt för att snurra upp borgare och rasister för att få dem att företräda deras vinstintresse. Man drar igång storstilade kampanjer och pumpar in pengar för att skydda sin älskade vinster. Man slåss med näbbar, klor och miljontals lobbykronor för att försvara den fria dragningsrätten på offentliga medel. Går man in på Svenskt Näringslivs sajt slussas man just nu till en instruktion för den som vill lämna ett så kallat spontant remissvar om vinstbegränsningarna. Så funkar kapitalismen. Som avslöjade i går stämmer inte heller räknesnurra där man presenterar hur mycket ett företags vinster skulle begränsas. Man använder sig helt enkelt av ”alternativa fakta” för att driva sina argument. De allra flesta av oss i tycker inte att skattefinansierad välfärdsverksamhet ska utgöra ett vattenhål för obegränsad privat profit. Det hänger nog i grunden ihop med en mer eller mindre intuitiv förståelse för att detta är själva kärnan av samhällelig välfärd – man ska slippa vara konsument och upphöjas till medborgare när behoven väl gör sig påminda. När vi är konsumenter och går in på en resebyrå vet vi att det inte är den med störst behov av solsemester som ges företräde framför alla. Det finns inga bestämmelser i restaurangnäringen om att man ska främja jämlikhet i levnadsvillkor. Inte heller finns det lagar och förväntningar som kräver av klädbutiken att i sitt utbud eller sina försäljningsråd uppväga kundernas skilda förutsättningar att inhandla och bära produkterna. Vi vet redan vad som händer när vinstmotivet släpps loss i välfärden. De kommersiella bolagen hittar sätt att tjäna pengar. Det är deras uppgift. I den marknadsmiljö som skattefinansierad välfärd erbjuder kan detta betyda att skolor sätter omotiverat höga betyg för att stärka sin konkurrenskraft, att vårdcentraler etableras där patienterna är friskast eller att pengar som är avsedda för utsatta barn på HVB-hem kanaliseras till lyxbilar för företagsamma entreprenörer. Tanken att dessa drivkrafter ska tämjas genom diffusa kvalitetskrav kombinerat med byråkratiska kontrollmekanismer, vilkas storlek och kostnader man är oprecis om, är i bästa fall naiv. Det som lobbyisterna i praktiken slåss för är ett systematiskt undergrävande av den medborgerliga relationen till välfärden. Att vara medborgare i förhållande till välfärden betyder att vi eftersträvar att bjuda varandra på det bästa vi som samhälle kan organisera. Det är inte lätt, och det kommer aldrig att vara problemfritt. Men det är något annat än att vara konsument. Det är en kärnfråga som är värd att kämpa för. Jag yrkar bifall till reservation 1. 9 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Jag ska också bifoga en suck till vänsterosande anförande. Det finns mycket att säga om det, men jag lämnar det till mina kollegor att ta upp . Det är närmast omöjligt att diskutera kommunala frågor utan att först prata om kommunernas ekonomiska situation. Läget är, som jag påpekat , oroväckande. Regeringen ger en ganska glättig och ansvarslös bild av läget inom kommunsektorn utan att nämna alla de utmaningar och problem som SKL och vi i oppositionen, för att inte tala om olika experter, har varnat för. Dessutom får regeringen kritik för ansvarslös politik från såväl som , som båda menar att man mitt i en stark högkonjunktur borde redovisa betydande överskott i budgeten i stället för att låna till utgifter. Vi fick en påminnelse om detta i finansutskottet , när vi hade besök av två ränteexperter som påpekade samma sak: Vi har inga verktyg i vår verktygslåda om vi går in i sämre tider. Regeringens politik slår hårt mot kommunsektorn. Några exempel som jag uppmärksammat tidigare är den fortfarande stora obetalda skuld som har till kommunerna, vägran att släppa lägenheter för asylboende till kommunerna så att de kan använda dem för nyanlända som fått uppehållstillstånd och den kraftiga försämringen av statlig assistansersättning, som vältrar över kostnader på kommunerna för utökad hemtjänst och boendestöd. Men det allra allvarligaste är faktiskt den svaga jobbpolitiken. Det är den som riskerar att slå allra hårdast mot kommunernas ekonomi den dagen konjunkturen vänder ned. Regeringens svar på alla varningssignaler från kommunerna är detsamma som också framhöll, nämligen att man faktiskt har tillfört kommunerna 10 miljarder extra. har vi hört detta som svar på alla problem som finns på alla områden i vårt samhälle. Samtliga regeringens ministrar har ett mantra: Vi har tillfört 10 miljarder! Och därmed tror man att allt är löst. Dessa pengar har redan tagit slut om. satsar som bekant betydligt mer på kommunsektorn än regeringen – både detta år och de kommande tre åren – nära 60 extra miljarder jämfört med regeringens 40. Trots detta redovisar vi en budget med överskott. Kommuner och Landsting redovisade i en rapport att det under Alliansens regeringstid faktiskt rådde balans mellan skatteintäkter och utgifter för kommunsektorn och att kommunsektorn då också redovisade stabila överskott, även under krisåren. Men åren före Alliansens tillträde var det i stället underskott i kommunsektorn. Så är det även och kommande år. Utgifterna överstiger nu skatteintäkterna. I längden kan man inte klara kommunernas ekonomi bara genom höjda statsbidrag. Statsbidragen kan vara en hjälp i extra besvärliga situationer eller när vi från och regeringens sida vill satsa extra på något område. Men grunden för en stark ekonomi är att vi får fler företag och fler jobb i privat sektor, för det är dessa skattemedel som skapar alla resurser till välfärd och annan verksamhet. Att regeringen nu driver en politik som motverkar fler företag och fler jobb är verkligen allvarligt. Effekterna av regeringens jobbfientliga politik skyms för tillfället av en stark global konjunktur som gör att arbetslösheten ändå sjunker något. Men med en klokare politik hade kunnat dra mycket större nytta av konjunkturuppgången, fått många fler i arbete och stärkt kommunernas ekonomi ordentligt. I stället bäddar regeringen nu för en besvärande hög arbetslöshet i nästa lågkonjunktur. Det kommer att slå väldigt hårt mot den kommunala välfärden. SKL varnar i sina rapporter för ökande obalanser. Man varnar för behov av stora skattehöjningar i både kommuner och landsting. Det handlar om ett ökat flyktingmottagande. Det handlar om en demografisk förändring – vi får en större andel äldre och barn i skolåldern. SKL pekar också på att både ambitionshöjningar och effektivitetsbrister i kommunerna har påverkat utvecklingen . Ytterligare ett orosmoln är skatteprognoserna. SKL varnade för att det blir lägre skatteintäkter både och kommande år än vad tidigare prognoser har visat. beskrivs av SKL som ett sista högkonjunkturår för svensk ekonomi – sedan viker det nedåt. Vi vet inte om det blir så, men det finns många tecken som tyder på det. Detta i kombination med ökande kostnader är oroväckande. Tyvärr gör regeringens politik att nedgången kan påskyndas eftersom företagande och arbete beskattas mycket hårdare. Det brukar medföra lägre aktivitet i ekonomin. Regeringen spelar faktiskt rysk roulett med den svenska välfärden. För sedan deltog jag i ett seminarium hos där kommunernas och landstingens framtida finansieringsbehov diskuterades. När både andelen unga och andelen äldre ökar framöver som vi ska hantera en omfattande migration kommer samhällets kostnader för välfärden att öka. Om vi inte gör något åt saken kommer kraftiga skattehöjningar att bli enda lösningen. Det är ingen bra idé i ett land som redan har bland världens högsta skatter. Dessutom vet vi att kommunalskatten slår extra hårt mot dem med lägre inkomster. På seminariet redovisades en rapport som visade att det finns stora möjligheter till effektiviseringar inom de kommunala välfärdstjänsterna och inom sjukvården. Om alla kommuner exempelvis skulle prestera lika bra som de bästa skulle man slippa en stor del av de hotande skattehöjningarna. Om man gör samma sak i sjukvården får man en liknande effekt. Skulle man dessutom lyckas uppnå en årlig produktivitetstillväxt på en halv procentenhet skulle man kunna finansiera den framtida välfärden helt utan skattehöjningar. Jag vill i detta sammanhang uppmärksamma min moderate kollega motion. Han föreslår att man ska utreda och analysera systemen för en ökad produktivitet och effektivitet inom välfärdssektorn. Det är i grunden ett mycket klokt förslag. Ett allvarligt hot mot effektiviseringar och produktivitetstillväxt är den hotande regleringen av vinster i välfärdsföretag. Den skulle direkt motverka effektivisering och nytänkande inom välfärden och minska konkurrensen och medföra högre skatter. I stället borde vi aktivt från politisk sida gynna framväxten av alternativ och mångfald i välfärden. Det bidrar till en ökad kvalitet och ett förbättrat resursutnyttjande. ska ha en trygg välfärd där människan sätts före systemen. Alla ska ha tillgång till en gemensamt finansierad välfärd av hög kvalitet – det är vi överens om. En sjundedel av välfärdstjänsterna tillhandahålls av privata utförare. Många är väldigt nöjda med dessa tjänster. Det kan man inte tro när man hör debatten här, men så är det faktiskt. Det finns många exempel på hur välfärdsverksamhet som drivs av privata utförare ligger i topp i såväl kvalitetsjämförelser som när det gäller kundnöjdhet och personalens trivsel och inflytande. Valfrihet och mångfald är som sagt uppskattade delar av välfärden. Men det krävs tydliga regler och uppföljning för att kvaliteten i verksamheten ska kunna garanteras. Vi kan vara överens om att detta inte alltid har fungerat som det ska , och det alldeles oavsett regering. har det till och med fungerat riktigt dåligt – det medger vi också från Alliansens sida. Men det är inget skäl att försvåra för den stora majoriteten av välskötta välfärdsföretag och att motarbeta mångfald. Det är därför som utskottet nu vill poängtera att regeringen ska verka för att all verksamhet i både offentlig och privat regi ska bedrivas med tydliga kriterier för vad som ska gälla och med kontinuerlig uppföljning. Välskötta verksamheter ska självklart inte hindras eller förbjudas. riktade ett tillkännagivande till regeringen och efterfrågade tydligare ambitioner för att utveckla valfriheten inom skolan, sjukvården och äldreomsorgen. noterar att regeringen ännu inte återkommit till i den frågan. föreslår nu därför återigen att i ett tillkännagivande ska uppmana regeringen att återkomma med förslag på hur man tänker arbeta för att öka mångfalden inom välfärdssektorn. Det är en central fråga för att utveckla framtidens välfärd. Låt mig slutligen helt kort beröra en annan fråga i detta betänkande! Vi vet att det är privata företag och deras anställda som med sina skatter bekostar all verksamhet och alla anställda inom välfärden. Det enda sättet för en kommun att skapa mer resurser är att öka sina intäkter eller att använda sina resurser effektivare. Att prioritera hårdare i vad man lägger skattepengarna på är helt avgörande för en kommuns utveckling. Men det är också centralt att man värnar om ett bra företagsklimat. En viktig fråga för företagsklimatet är just relationen mellan kommunen och företagen. Här spelar kommunens hantering av avgiftsuttag för myndighetsutövning, kontroller och tillsyn en stor roll. Avgifternas storlek varierar exempelvis kraftigt mellan olika kommuner. När myndighetsutövning i form av exempelvis livsmedelstillsyn eller miljökontroller i sin helhet finansieras med avgifter saknas incitament för kommunen att effektivisera sin verksamhet. Det blir också en uppenbar risk att onödigt många tillsynsbesök görs just för att man ska få in pengar. För små näringsidkare kan detta bli mycket kostsamt. Det finns ingen lagreglering som säger att kommunen måste genomföra tillsynsbesök för att få ta ut en tillsynsavgift. I vissa fall har kommuner tagit betalt för tillsynsverksamhet utan att ha gjort några besök hos en näringsidkare över huvud taget. Detta uppfattas ofta som oskäligt. Problemet med oskäliga tillsynsavgifter måste uppmärksammas av regeringen. Det är något som jag själv bland annat påpekat i flera riksdagsmotioner. Det uppdrag som och Statskontoret har fått att titta på frågan om livsmedelskontroll har ett bra fokus: att öka legitimiteten i avgifterna och minska avgiftsskillnaderna mellan kommunerna. Det är bra. Men övriga avgifter utöver de som gäller livsmedelskontrollen finns inte med i uppdraget över huvud taget. Kontroller och avgiftsuttag måste bygga på en rimlighet och en helhetssyn. Det gäller för övrigt alla typer av tillsyner, även sådana som görs av andra myndigheter eller av . Regeringen borde ta ett helhetsgrepp i denna fråga. Det tycker jag att vi borde kunna enas om över partigränserna. 10 (V) replik: har gjort sig själva till vinstlobbyns politiska gren. Man försvarar ohämmat obegränsade vinster och har blundat för och segat med förändringar i systemet. I opposition har man snarare gått över till floskelbingo utan konkreta förslag för hur vinstjakten som incitament faktiskt ska stoppas och försvinna ur välfärden. Sedan nyår har vi nya regler i för hur mycket gåvor som man tar emot får vara värda – och man ska registrera dem. Trots moderat motstånd har vi också flera lagar om hur partier ska få finansiering, förutom det statliga partistödet, som är på väg att genomföras. Det finns djupa relationer mellan och vinstlobbyn. Det har handlat om annat än gåvor och finansiering. Det har snarare varit de svängdörrar som finns mellan moderata partiuppdrag och jobb i välfärdsbolagen. Kändast är såklart , som gick raka vägen från politiken in i vårdbolaget . I register och databas för ekonomiska intressen registrerar riksdagsledamöter vilka innehav de har. är en av de riksdagsledamöter som har aktier i , som är ett av de stora bolagen och som äger just bolaget , som gick till. Min fråga till är: Varför älskar vinstlobbyn så himla mycket? Beror det på det egna aktieinnehavets värde? 11 (M) replik: Jag är inte förvånad över retoriken från , för det är den retorik som brukar ha. Den blir lite tramsig. Det är svårt att bemöta den i sak. Att ger sig på mina personliga aktieinnehav känns lite lågt i detta sammanhang, tycker jag. Jag kan trösta med att jag har sålt mina aktier i det bolaget. Jag gör en hel del aktieaffärer. Efter att ha jobbat i bank tycker jag att det är en ganska rolig hobby. Men jag tror nog inte att det styr mina politiska beslut om jag innehar 100 eller 200 aktier i . Det känns lite tramsigt. Vad gäller att man går från politik till näringsliv fram och tillbaka tror jag i grunden att det är positivt. Vi ser när det gäller vänsterpartister som lämnar sina politiska uppdrag att de har en förkärlek för att i stället leva på skattebetalarna och ta ut inkomstgaranti i decennium efter decennium. Att moderata politiker går in i näringslivet och skaffar sig en egen inkomst i stället för att leva på skattebetalarna tycker jag i grunden är ganska positivt. 12 (V) replik: Jag måste säga att jag är lite förvånad över varför inte förklarar varför det finns så täta band mellan vinstlobbyn och . Varför är det så tydligt att man har svängdörrar och skapar möjlighet att föra en politik som moderat landstingsråd, riksdagsledamot eller var man befinner sig och i nästa stund blir erbjuden jobb i något av de bolag som gör stora vinster i välfärden? Det blir helt uppenbart att inte klarar av att hålla stången mot vinstlobbyn. Man kan helt enkelt från vinstlobbyns sida skriva ned vad ska driva för politik och föra den framåt. Då blir det också uppenbart att man kan beklaga sig över hur situationen nu är i välfärden, precis som gjorde i sitt anförande. Men man kommer aldrig med konkreta förslag på hur det ska åtgärdas. I stället landar man i olika typer av kvasidiskussioner där man säger att man ska ha uppföljningar av kommunala system. klagar man på att byråkrati trycker ned företag inom livsmedelssektorn och inom andra sektorer. Hur ska man ha det egentligen? Hur vill sätta stopp för vinsterna i välfärden? Hur ska kunna skapa sig en egen politik fristående från vinstlobbyns stora lobbyintressen? 13 (M) replik: Jag sa i mitt anförande väldigt tydligt att vårt mål är att man ska ha ett tydligt regelverk, en tydlig uppföljning och en tydlig kvalitetskontroll. Det är där nyckeln finns till att man har en bra välfärd även när den bedrivs av privata aktörer. Jag tycker att vi har varit ganska dåliga på kontrollen av både offentlig verksamhet och privat verksamhet. Det är därför som vi har så stora brister i den offentligt bedrivna verksamheten. Det är mycket stora brister på många håll. Det är lite konstigt att bara ser de brister som kan finnas i enstaka privata välfärdsföretag. Men man talar aldrig om bristerna i de andra verksamheterna. Det tycker jag är ganska allvarligt. Jag tycker också att det är lite fånigt att tala om vinstlobby. Min erfarenhet är att myglet och fusket är minst lika utbrett inom offentlig sektor. Jag kan bara ta som exempel. Där har man haft vänsterstyre . Det finns så mycket mygel, så många människor som skor sig själva och som utnyttjar kommunala bolag för sina egna syften och egna intressen att det överskuggar allting annat i den här diskussionen helt och hållet. Vi måste ha en bra kontroll på våra verksamheter. Det gäller både de offentliga och de privata, både när det gäller kvalitet och hur vi använder våra pengar. Det är helt avgörande. Men att påstå att skulle vara någon sorts lobbyister eller ha kopplingar till lobbyister stämmer inte. Vi lyssnar på alla och tar till oss goda argument. Vi är övertygade om att alternativ och mångfald i välfärden är bra såväl för våra medborgare och för samhället som för skatteintäkterna. Det är vad som driver oss. Det är vad som gör att vi tycker att det är så viktigt. 14 (MP) replik: Jag vill börja med att lyfta fram ett citat: ”Jag tycker att den ägarprövning vi skall göra, bör landa i att det är långsiktiga uthålliga och kompetenta ägare. Det tycker jag talar för att det inte bör vara riskkapitalbolag på det nuvarande sättet .” Nej, det är varken , Socialdemokraterna eller som står bakom det citatet. Det är partikamrat och tidigare finansminister . Han såg i likhet med stora delar av det svenska folket, och en bred skara i riksdag, vilka problem marknadssynen på vår välfärd medförde. Skolor gick i konkurs och skattepengar lämnade landet och hamnade i skatteparadis. , och är överens om att det finns ett problem när vi har system som tillåter att skattepengar som avsatts till välfärden – till våra barns, dina och mina barns skolgång – försvinner ut i övervinster. Den insikten fanns i alla fall temporärt hos . Men med tanke på hur de vänder kappan efter vinden och inte står fast vid överenskommelser kanske det inte ska ses som förvånande att de tappat den insikten . Från är det mycket prat om kvalitet och att det inte är ägarskapet som spelar någon roll. Att kvaliteten är en prioritet är vi nog alla överens om i den här kammaren. Men i vilken utsträckning våra gemensamma medel som skickas utomlands till skatteparadis gynnar kvaliteten, det talar tyst om. Det är kanske inte så märkligt när det är ett ganska stort svart logiskt slukhål.