prot · H409112 · 2017-05-17 00:00:00 — Jag förstår också att människor som uppehåller sig tillfälligt i har mycket svårare att ta sig in på bostadsmarknaden och kanske där inte heller kommer att ta sig in på den ordinarie marknaden, men jag skulle vilja lyfta upp ett bra exempel. I min hemkommun har kommunen gått in och finansierat ett härbärge som Kyrkhjälpen öppnat upp för alla utsatta i samhället. Därigenom har också EU-migranterna fått möjlighet till tak över huvudet och dusch. Det finns flera liknande exempel runt om i vårt land. Kommuner jobbar mycket bra med frågorna, och jag tycker att fler ska ta efter. föreslår för att i huvudsak säga ja till regeringens förslag. Men vi har föreslagit två ändringar. Som ni tidigare hört handlar det om tidsfristen för ett avlägsnande och hur lång handläggningstid ska vara. Jag är glad att utskottet tillsammans har kunnat komma fram till den här produkten. Som många har sagt blir den troligtvis också bättre. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag och säger tack för mig. 6 (M) replik: Det här är lite grann i ett nötskal. inleder med att säga att det handlar om olika rättigheter som står mot varandra. Vilken rättighet är det som står mot äganderätten här? Vi ska ha bygglov, vi ska strandskydd, vi ska ha bullerregler, vi ska ha riksintressen, vi ska ha det ena med det fjärde – absolut, tycker . Men det är tydligen också en mänsklig rättighet enligt att ockupera någon annans mark och bo kvar där. Jag kan inte tolka inlägget i talarstolen på något annat sätt. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Jag skulle vilja fråga , för tydlighetens skull: Menar alltså att det är en mänsklig rättighet enligt att bo kvar på ockuperad mark bara för att man kallar den sitt hem? Vilken rättighet är det som står mot äganderätten? 7 (MP) replik: Om hade lyssnat på hela mitt anförande hade han hört att det jag talar om är rätten till en bostad, till tak över huvudet. Det är den mänskliga rättigheten jag talar om. Jag säger också att jag tycker att den här lagstiftningen är bra, för det är inte rätt att ta annans mark i anspråk. Men vi har två intressen som står mot varandra, och problemet med att människor inte har någonstans att bo löser vi inte med den här lagstiftningen. 8 (M) replik: Det gjorde var att inleda med att säga att vi här har en avvägning där två intressen står mot varandra. Jag undrar återigen: Vilket intresse är det som står mot värnandet av äganderätten? Hur ska den rätten kringskäras, enligt ? 9 (MP) replik: Jag har inte sagt att vi ska göra en avvägning. Det jag sa var att ibland står två intressen mot varandra. står två grupper mot varandra, och ibland står två rättigheter mot varandra. Jag har också i mitt anförande berört att de här gruppernas intressen ska lyftas fram. Det gör vi också, för nu inför vi rättssäkerhet. Vi inför också en proportionalitetsprincip – det är någon som kommer att göra en bedömning. Det tycker jag är viktigt, framför allt när vi nu inför någonting som kommer att påverka människor som vi inte ens har identifierat. Då tycker jag att det är oerhört viktigt att någon gör den bedömningen. Jag säger inte att man inte ska ha rätt till sin egen mark. Det ska man absolut. Men det finns fall där markägaren kanske har sagt okej. Man kanske har sagt att det är okej att uppehålla sig och bosätta sig där. Men i ett senare skede vill man inte det. Man kanske har sett konsekvenser eller helt enkelt ändrat sig. Jag tycker att det är tråkigt att väljer att tolka det jag sagt i stället för att lyssna på det jag faktiskt säger. 10 (C): Ingen undgår väl att lägga märke till de personer som lever på gatan på grund av missbruk, psykisk sjukdom eller att de är pappers‑ och identitetslösa i och . Riksdagskollegor, tv-tittare och åhörare – det berör oss illa! Den vanligaste synen här i storstaden är EU-migranterna, som tjänar sitt levebröd på gatan. Det kanske är det enda sätt de har lärt sig. Den andra är de så kallade asfaltsläggarna, som med sina familjer i släptåg låter sig anlitas för svartjobb i svenska villakvarter på somrarna medan deras står uppställda på olika parkeringsplatser i tätorternas utkanter, där familjerna far illa. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Den tredje, som vi sällan ser, är bärplockarna. De finns långt från städerna, längs skogsvägarna, där de anlitas av oseriösa, skrupelfria företag som i stället för att betala avtalsenliga löner och erbjuda någon form av husrum och anställningstrygghet utnyttjar människor, främst från , och låter dem leva under vedervärdiga omständigheter medan vi som handlar oftast inte är medvetna eller bryr oss om varifrån bären kommer eller vem som har plockat dem. Jag vill börja så för att vi ska ägna en tanke åt det som är orsaken till att den här frågan nu kräver ett riksdagsbeslut: människors nöd och utsatthet. Flera av EU:s medlemmar gör inte tillräckligt för att stötta sina medborgare. I stället fortsätter de att ägna sig åt diskriminering och tvingar medborgare – speciellt romer – till ett långvarigt utanförskap, där det enda alternativet blir att komma till länder där det finns en möjlighet att tjäna lite grann åt sig själv eller åt dem som stannar kvar hemma. , , och andra länder varifrån de romer kommer som lever i och utanför våra storstäder har ett ansvar för sina medborgare. De ska använda det humanitära stöd som de får av andra EU-länder för att stärka den gruppen. De ska framför allt inte underblåsa eller medverka till det hat som växer fram ur högerextremismen, som är på frammarsch på många håll i . Vi måste använda vårt EU-medlemskap och andra bilaterala kontakter som vi har till att föra upp romernas situation på agendan och synliggöra förtrycket. Nog om detta, som tjänar till att ge lite perspektiv på saken. Man ska inte bara peka ut de enskilda bosättarna utan också peka på de bakomliggande orsakerna till att mark ockuperas olagligt och äganderätten inskränks, med den hopplöshet som det i sin tur innebär för många enskilda markägare när de försöker få hjälp av myndigheter med att återfå rättigheterna till sin egendom. talare har tagit upp flera exempel på detta på ett bra sätt. Vi i är ganska nöjda med hur utskottet lyckats skärpa lagförslaget från regeringen som syftar till att underlätta för markägare att avlägsna otillåtna bosättningar. Vi kan konstatera att det finns stöd i lagen för polis att ingripa och avhysa om det gäller allmän plats och inom planlagda tätorter men att det sällan sker på landsbygden eller i anslutning till mindre tätorter. De förändringar som vi inför i utsökningsbalken är efterlängtade. De öppnar för en ny möjlighet att använda kronofogden och ett ansökningsförfarande utan att det ställs orimliga krav på markägaren att identifiera de boende och utan att det medför helt orimliga kostnader för den som har drabbats av oönskade markockupanter. Det bästa av allt är att lagen kan träda i kraft och att det kan finnas ett resultat att utvärdera som möjliggör för oss att ganska snabbt göra lagen ännu mer effektiv redan inför nästa års bärplockningssäsong. Därför kan vi också leva med de brister och oklarheter som finns kvar efter att vi har fattat beslut. är starkt kritiskt till dubbelprövningen. Som den är utformad är det fortfarande osäkert om en markägare som gjort en anmälan på rätt sätt kan vara säker på att kronofogden verkligen genomför avlägsnandet inom de vi pressat regeringen att korta ned handläggningstiden till. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Självklart ska det om det behövs finnas tid att omhänderta barn, ge vård åt sjuka personer och göra andra humanitära överväganden. Men det får inte på några villkor innebära att en olaglig bosättning på grund av detta godkänns och blir permanent eller att så hinner gå att marken inte går att återställa och användas utan att också det blir arbetskrävande och kostsamt för markägaren. En markägare är ofta en privatperson, kanske en sommarstugeägare, ett lantbruksföretag eller en kommun. Oavsett vem det är blir det i slutändan någon som står kvar med arbete, kostnader och olägenheter. Det är framför allt för markägarnas skull som den här lagen behövs. Det är därför viktigt att det som grundregel gäller att en bosättning kan avlägsnas , genom ett så kallat interimistiskt beslut, och att det sker . En tidsutdräkt är inte bra, vare sig för bosättaren eller för markägaren. Ju som går, desto svårare blir det att genomföra flytten. förklarar regeringen förekomsten av den så kallade proportionalitetsbedömningen med att den alltid sker och att det är en rättsgrundsats inom förvaltningsrätten. Då kan ju vän av ordning fråga sig varför det är så viktigt att den skrivs in just här, om den ändå skulle gälla. I , och särskilda yttrande vill vi markera detta, och vi följer noga hur det tillämpas och vad resultatet blir när det sedan utvärderas. Vi yrkar också, som andra talare har gjort, bifall till reservation nr 8. Vi har förmått regeringen att korta ned både handläggningstiden, , och tiden för genomförande efter delgivning, från . Kostnadstaket som regeringen sedan bestämmer ska vara maximerat till ; det är egentligen för högt. Det vore önskvärt att kunna utkräva ett betalningsansvar för själva genomförandet från dem som olagligen har bosatt sig och att på något sätt göra det möjligt att beslagta egendom som sedan kan säljas på exekutiv auktion för att täcka andra kostnader som den sökande har fått för skador som har uppstått, återställande av mark och städning. En låg avgift kan vara rimlig för att man ska vara säker på att markägaren har en skälig grund för sin anmälan. Men den får inte vara så hög att den avskräcker, och framför allt måste det räcka att betala en gång. Det kan ju inte uteslutas att bosättningen har avlägsnats men uppstår en liten bit bort på samma fastighet. I så fall ska det inte, tycker jag, bli frågan om en ny ansökan och en ny avgift. Det är inte särskilt sannolikt att någon av de bosatta frivilligt kommer att ge sig till känna och identifiera sig, speciellt inte om detta kan leda till att man får ett personligt betalningsansvar. Det är bra att Liberalerna uppmärksammat detta i sin motion och att utskottet ställer sig bakom att polisen får utökade befogenheter att hantera kvarlämnad egendom. Vi noterar att regeringspartierna och Vänstern inte delar vår uppfattning om betalningsansvar; det tycker vi är synd. Det vore bättre om betalningsansvaret fördelades på dem som uppehåller sig på marken. Det är också önskvärt och välkommet att den som ansöker inte ska behöva identifiera de boende, om man upplever att det är obehagligt. Från sida är vi nöjda med det besked som regeringen har gett oss: att kraven ska vara i stort sett obefintliga och att det räcker att översiktligt beskriva omfattningen av bosättningen för att få sitt ärende behandlat. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Detta var en lång redogörelse som började med en beskrivning av den situation som människor befinner sig i – man ska ha den i åtanke. Men jag vill betona att för är äganderätten grundläggande, och det får inte råda någon tveksamhet om på vems sida vi står i detta fall. Avlägsnande som inte sker omgående med polisens hjälp ska göras på ett ordnat sätt, med skäliga hänsyn till alla inblandade. Jag vill avsluta detta anförande med att yrka bifall till utskottets förslag, med undantag för den reservation som jag också har yrkat bifall till, och med det särskilda yttrandet från , och i åtanke. 11 NOOSHI DADGOSTAR (V): Hemlöshet, avsaknad av ett hem, är något som vi genom välfärdsbygget har försökt komma bort från. Ingen ska behöva bo trångt, bo på gatan eller känna otryggheten i att sakna ett hem. Det är först när hemlösheten är ett faktum som vi inser att bostadsbyggande och bostadspolitik inte bara kan vara big business och något vi talar om på de stora byggföretagens bolagsstämmor. Det handlar om mänsklig värdighet, människors möjligheter till en framtid och vilken ambition vi har för välfärden i . Det är den sociala fråga som detta ärende handlar om. Faktum är att är rikare . Det finns familjer i som har så stora förmögenheter att de omöjligt kan hantera dem själva under sin livstid, som det finns de som inte har tak över huvudet. Jag tycker att detta är fruktansvärt omodernt. finns det inte plats för så stora ekonomiska klyftor. Alla människor har talanger, drömmar och framtidsplaner. Det bästa sättet att krossa allt detta, hos barn och deras föräldrar, är att frånta människor den fasta punkten i livet, behandla dem illa och ovarsamt och inte ge dem förutsättningar att bygga sig en bra framtid. Ta den svenska bostadspolitiken. Den subventionerar de familjer som sitter på superdyra villor på fina adresser i . gör vi väldigt lite för att motverka akut hemlöshet. Jag tycker inte att det är rättvist. Det är inte så jag tycker att vi ska fördela våra gemensamma resurser. Så fort en härlig lirare på vill byta ut sitt kök för första, andra eller tredje gången är skattebetalarna där och står för notan. När fastighetsskatten ändrades till en avgift skänktes till de rikaste familjerna i . Klyftan är enorm på den svenska bostadsmarknaden på grund av just detta. Ändå står vi här och tycker att det skulle vara så himla svårt att ge några hemlösa familjer tak över huvudet. kom ut med en rapport som visade att över 5 000 barn lever i hemlöshet i landets 25 största kommuner; mörkertalet är dock ganska stort. Både barnen och föräldrarna mår psykiskt och fysiskt dåligt på grund av otryggheten och ovissheten . Barnen lever med ständig oro över hur man ska bo, ofta i miljöer som är helt olämpliga för barn. Många barn visar symtom på stress och trauma, vilket ofta leder till av sjukdom. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Rapporten visar också att hemlöshet är både en konsekvens av och en anledning till barnfattigdom. De psykologiska effekterna av fattigdom kombinerat med hemlöshet är låg självkänsla, vanmakt, ilska, depression, ångest och leda. Personliga sociala relationer påverkas negativt. Enligt har barn rätt till en skälig levnadsstandard, som kan tillgodose deras fysiska, psykiska och sociala utveckling. Det allmänna har i ett särskilt ansvar för att säkra människors behov av bostad. Barns trygghet måste alltid prioriteras, och där är hemmet naturligtvis helt grundläggande. Därför är det allvarligt att utestängningen från den ordinarie bostadsmarknaden ökat så mycket . Det ställs fortfarande alldeles för höga krav på hyresgäster. Konkurrensen har hårdnat väsentligt på bostadsmarknaden, och fler barnfamiljer är hemlösa. för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter menar att vissa grundläggande principer och aspekter alltid bör beaktas. Dessa inkluderar bland annat följande:  Alla medborgare har rätt till ett visst rättsligt besittningsskydd. I de fall där det finns grupper som saknar juridiskt skydd bör staten ta initiativ för att säkerställa att detta åtgärdas, i genuin konsultation med de personer som drabbas.  För att ett boende ska kunna anses vara adekvat ska det finnas basfaciliteter för att säkerställa hälsa, personlig säkerhet och komfort.  En adekvat bostad måste vara beboelig, det vill säga ge skydd mot köld, mögel, fukt, skadedjur och olika typer av faror för individen. Jag menar därför att det förslag som vi debatterar snarare är symtom på det som vi alla inser är själva grundproblemet: den akuta hemlösheten. Vi är nog ganska få här i kammaren som skulle välja att bosätta oss på någon annans tomt om vi hade ett annat val. Det är just det valet som regeringen inte klargör i samband med dessa lagförslag. Att flytta runt människor från tomt till tomt i en lång cirkus är, menar jag, bara omoraliskt. Det löser inte den enskildes problem med att inte ha ett hem. Regeringen behöver därför återkomma med förslag till hur vi långsiktigt kan lösa problemet med hemlöshet. Människors behov av ett hem kommer inte i sig att tillgodoses av det här förslaget. I konsultation med berörda personer behöver regeringen presentera förslag som går längre än det som vi behandlar här . Med detta sagt står vi bakom stora delar av regeringens förslag . För att rättssäkerheten inte ska bli undermålig föreslår vi dock ett antal ändringar, så att båda parter i målet ska kunna göra sin röst hörd på ett likvärdigt sätt. Framför allt vidhåller jag det som regeringen själv argumenterat för i sitt förslag till angående tidsgränser för kronofogdens hantering av ärendena och angående kostnader för förfarandet. Utskottets bedömning är, menar jag, sämre än regeringens i den delen. Med detta sagt yrkar jag bifall till reservation 3. 12 (M) replik: Det var ett lite märkligt anförande att lyssna till. Det verkar som om Nooshi Dadgostar tog fel anförande och i själva verket höll anförandet rörande nästa debatt, som kommer att handla om en effektivare plan- och bygglag och om byggande. I ingen del handlar ju den här propositionen om byggande. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Detta hindrar tydligen inte från att rabbla upp en rättighetskatalog kopplad till boende. Då måste man ställa sig frågan: Menar att man som grund för ett boende kan ockupera annans mark och därefter ha alla de rättigheter som Nooshi Dadgostar räknar upp: besittningsskydd, basfaciliteter och förbud mot trångboddhet? Det är ju inte bostadsbyggande vi diskuterar i den här debatten. Det hoppas jag att Nooshi Dadgostar är medveten om. Då måste vi fråga oss: Tycker att det är legitimt att ockupera en annans mark bara för att man har ett behov av det? 13 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Jag beklagar att inte kände sig road av mitt vänsterpartistiska inlägg. Men vi är väl här för att ha olika åsikter i frågan. Jag har reserverat mig mot det som också kommer att rösta emot i kammaren , nämligen att vi ska ta fram en strategi för hur vi på lång sikt löser problemet. Vi har inga synpunkter på lagförslaget i de väsentliga delarna. Man ska självklart inte ha någon på sin egen tomt som man inte vill ha där, men långsiktigt löser det inte problemet, för då måste ju familjen flytta till nästa tomt. Visst är det så? Jag menar att vi måste ha en långsiktig strategi, så att människor har någonstans att gå. De har ju uppenbarligen inget val eftersom de måste bosätta sig på annans mark. För mig är det viktigt att vi löser problemet i grunden, annars flyttar vi bara runt människor. Det är inte bra för vare sig den enskilde markägaren, kronofogden som ska lägga sin tid på detta eller polisen som har mycket annat som är viktigt att ägna sig åt. Jag menar inte att det är den enskilde markägarens ansvar att göra detta. Jag menar att det är det offentliga – regeringen, staten – som ska ha ett långsiktigt tänk i den här frågan. Jag beklagar att röstar emot ett sådant grundläggande förslag om att skapa en lösning som håller på lite . 14 (M) replik: Ja, vad ska man säga? Det blev ju inte riktigt klarare av det anförandet. Min poäng var att Nooshi Dadgostar håller ett anförande om bostadspolitik när vi pratar om en särskild form av handräckning, som vi nu inför. Bostadspolitik har alltså ingenting med detta att göra. Men eftersom Nooshi Dadgostar vill få detta att handla om bostadspolitik blir man nyfiken: Tycker egentligen att det är en legitim plattform för bostadspolitiken att människor ockuperar andras mark? Då börjar Nooshi Dadgostar med att svara: Nej, det tycker vi inte, men om man har ett behov av det kan det ändå vara okej. Detta är för mig att schackra med äganderätten, en av de mest fundamentala rättigheter som finns. har väl aldrig varit några större värnare av att man ska kunna tillvarata sin äganderätt, och det skiner igenom i den här diskussionen. Man vill prata om allt annat än det som frågan rör, nämligen möjligheten att på ett effektivt sätt tillvarata sin äganderätt. 15 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Det är självklart att detta är en fråga om att människor inte har någonstans att bo. Hur kan man som riksdagspolitiker inte se det? Man kan inte ta saker och ting i stuprör. Det är inte den enskilda privata markägarens ansvar att lösa frågan, men det är uppenbart att det handlar om personer som inte har någonstans att bo. De har inget hyreskontrakt, och det finns inte tillräckligt med bostäder i vårt land. Därför måste de göra på det här sättet. Om en politiker som inte ser de bakomliggande orsakerna kommer han aldrig någonsin att kunna lösa något problem som vi ser, utan han kommer bara att rikta in sig på symtomen och flytta runt problemen. Jag tror inte på det. Jag tror att många människor skadas av det. Jag tror att vi tillsammans behöver komma överens om hur vi ska göra – vad har vi för sociala problem i vårt land som gör att så många människor inte har någonstans att bo? Vi måste naturligtvis lösa den frågan också. Detta betyder inte att de flesta delarna av lagförslaget är dåliga. Men ska vi lösa detta på lång sikt är det bostadspolitik som är svaret på frågan. 16 (L): I 2 kap. 18 § regeringsformen stadgas att alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Men allemansrätten är först och främst en sedvanerätt. Det är något vi ska vara otroligt stolta över. Den är något av det finaste vi har här i : rätten för var och en, rik som fattig, att färdas över annans mark och uppehålla sig där och till exempel plocka bär och svamp. Men med allemansrätten följer också krav på varsamhet gentemot natur och djurliv samt mot markägaren och andra människor. För Liberalerna är lagförslaget om avlägsnande, som vi debatterar , inte någon svår fråga. Utanför ramen för vad allemansrätten medger är det inte tillåtet att utan medgivande bosätta sig på annans mark, och det ska inte heller vara det. Rätten till egendom är grundlagsskyddad, och det är viktigt att det finns en fungerande och rättssäker ordning för hur markägare och andra nyttjanderättshavare som råkar ut för olovliga bosättningar ska kunna få hjälp med att få tillbaka marken i sin besittning. Det är först och främst polislagen som bör nyttjas för att säkerställa att markägare får tillbaka besittningen till sin mark. Dock anser Liberalerna att införandet av avlägsnanden som en ny typ av särskild handräckning behövs eftersom den gällande lagstiftningen har påtagliga brister, bland annat genom att den som ansöker om särskild handräckning för att få bort en olovlig bosättning åläggs ett långtgående ansvar att identifiera samtliga personer som utnyttjar bosättningen i fråga. Om sökanden inte lämnar uppgifter om motpartens namn, personnummer och bostadsadress kan ansökan komma att avvisas. Vid bosättningar där det sker kontinuerlig inflyttning och utflyttning kan kravet på att markägaren ska redovisa identiteten på de personer som olovligen har bosatt sig där vara i det närmaste omöjligt att uppfylla. Det kan nästan vara lättare att ta sig till Mars, med tanke på hur många som kommer och går. Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Vi välkomnar alltså den nya lagstiftningen. Det fanns dock många punkter där det förslag som regeringen lämnade till inte var tillräckligt. Jag vill ta upp några av dem här . För det första ska jag lyfta fram befogenheter. Till att börja med underlåter regeringen att skapa en tydlig lagreglering för befogenheter och skyldigheter när det gäller att hantera kvarlämnad egendom i samband med att polisen, med stöd i just polislagen, ingriper mot en otillåten bosättning. Vi anser allihop här att det först och främst är polislagen som ska utnyttjas, och därför måste den förbättras. Detta problem har bland annat uppmärksammats av , som i sitt remissvar föreslår att det bör införas kompletterande regler när det gäller frågan om hur egendom som lämnats kvar efter ingripande enligt § 13 i polislagen ska hanteras.