prot · H409103 · 2017-05-02 00:00:00 — Tror statsrådet i så fall att det i huvudsak skulle röra sig om hjälp genom nationell plan eller rör det sig enbart om hjälp genom länsplanen? 110 Statsrådet (S): Som jag sa i mitt svar är detta i första hand ett kommunalt ansvar. Det beror framför allt på att det är en , och inte en statlig, väg. Åtgärden som sådan, att gräva ned vägen, skulle i första hand vara ett stadsutvecklingsprojekt snarare än ett trafikprojekt. Åtgärden skulle då inte ge bättre förutsättningar för trafiken, men det skulle däremot ge bättre förutsättningar för en levande stad. Det innebär att det i första hand är kommunen som har ansvaret. Länsplaneupprättarna har vissa möjligheter att medfinansiera åtgärder också i det kommunala vägnätet under förutsättning att man inom regionen kommer överens om att dessa åtgärder ryms inom det som lagen medger. Om frågan blir aktuell kommer den i första hand att hanteras av länsplaneupprättarna. Detta ska då ställas mot andra behov i infrastrukturen i den här regionen. 111 (M): Tack, statsrådet för det kompletterande svaret som innehöll ett viktigt förtydligande! Länsplaneupprättarna – och landshövdingen – har ju en god kännedom om området. Det pågår säkert många diskussioner om vad som behöver göras i det aktuella länet. Även om jag håller med om att grundvalarna i regelverket helt är i enlighet med det som statsrådet säger finns det fler och fler initiativ i olika sammanhang som luckrar upp gränserna mellan vad som är statligt, vad som är kommunalt och vad som är regionalt. Ett exempel på det är någonting som den här regeringen har initierat, de så kallade stadsmiljöavtalen med statlig medfinansiering för att vidta stadsmiljöåtgärder som på olika sätt skapar nyttor, till exempel genom kollektivtrafik och cykelstråk. Riktigt så svartvitt är det ändå inte. I det här fallet är det svartvitt, om jag tolkar statsrådet korrekt och att det inte blir aktuellt med någon form av hjälp eller stöd i den nationella planen. Det ska även tilläggas att åtgärder inom Sverigeförhandlingen och Stockholmsförhandlingen, som i grunden är landstingsansvar, har fått hjälp genom både statlig och medfinansiering. Gränserna luckras dock upp och avtal sluts, eller hur man nu väljer att beskriva det. Men jag tolkar det som att det inte finns någon öppning att i det här fallet inleda dialog eller samtal om avtal om en tunnelförläggning. Är det korrekt uppfattat? 112 Statsrådet (S): Jag vidhåller min uppfattning sedan många interpellationsdebatter och i många andra sammanhang att vi inte föregriper det arbete som nu ska göra med att ta fram den nationella planen. Däremot konstaterar jag att stadsmiljöavtalen, Stockholmsförhandlingen och storstadsförhandlingen har haft fokus på att förbättra förutsättningarna för kollektivtrafik och cykelåtgärder. Det gäller framför allt för Sverigeförhandlingen. I det här fallet handlar det mer renodlat om ett stadsutvecklingsprojekt. Där finns det inga egentliga kopplingar till vare sig förbättrad kollektivtrafik eller förbättrade cykelmöjligheter, åtminstone inte som jag kunde uppfatta av interpellationen. Det är självklart möjligt för att ansöka om stadsmiljöavtalspengar eller att se om det finns andra lösningar inom ramen för länsplanearbetet. Däremot avslutades Sverigeförhandlingen och storstadsförhandlingen när det gäller . Där har den här frågan inte aktualiserats. Att det inom ramen för den förhandlingen skulle gå att i efterhand fylla på med ytterligare skulle jag bedöma som tämligen utsiktslöst. I ett tidigare skede av processen som har varit ganska långdragen – den har pågått inte bara utan , om man ska vara lite noga – hade man ett val mellan nedgrävning av och . Efter moget övervägande valde man Citybanealternativet för att skapa bättre förutsättningar för framkomligheten för kollektivtrafiken. I det vägvalet valde man lite grann bort nedgrävning av . Men, som sagt var, om man inom regionen är överens om den här prioriteringen och tycker att det är angeläget att använda länsplanemedel för detta antar jag att det är fritt fram för länsplaneupprättaren att gå fram med ett sådant förslag. Jag är dock tveksam till att det kommer att ha den digniteten när det ställs mot andra angelägna åtgärder i regionen som syftar till att exempelvis förbättra framkomligheten och öka kollektivtrafikandelen. 113 (M): Tack, statsrådet för det kompletterande svaret! En del i det förslag som har kommit från i är att det på ungefär motsvarande plats ska förläggas en ny cykelväg från till för att skapa bättre förbindelser och bättre förutsättningar för att på ett säkert sätt transportera sig med cykel i – någonting som vi alla som har försökt att cykla i uppskattar. Hur långt man kan gå med det är inte någonting som jag och statsrådet kan utröna under den en och en halva minuten som återstår av min talartid. Det är intressant att höra statsrådets resonemang. Jag tror inte heller att man kan ”knö” in detta i någon Sverigeförhandling i så här sent skede. Jag tror inte heller att det går att ”knö” in det i någonting annat, med undantag av om en modig regering skulle initiera ett projekt i denna riktning som andra regeringar har försökt för att hitta samverkansformer över de olika uppdelningarna nationellt, regionalt och kommunalt för hitta synergieffekter och gemensamma finansieringslösningar. Men jag tolkar det som att det inte finns någon sådan öppning utöver de konventionella processerna, och det är egentligen svar nog på frågan. 114 Statsrådet (S): Staten går in med ganska mycket medfinansiering i infrastrukturobjekt just i den här regionen och i de andra storstadsregionerna inom ramen för Sverigeförhandlingen. Där överträder man också de ansvarsgränser som finns, det vill säga att man medfinansierar kollektivtrafiklösningar. Det finns goda skäl till det eftersom detta är en region som har stora behov av mer investeringar, inte minst i spårinfrastruktur, än vad man regionalt och kommunalt klarar av att bära. Då är det rimligt att staten träder in. Om man det inte har tagits något initiativ när förhandlingen var uppe på bordet utan kommer precis efter det att förhandlingen är avslutad kan frågan ställas varför man inte tog upp det . Då hade frågan kanske kunnat beaktas i den förhandlingen. Eller också insåg man att det kanske inte hade fungerat. Om man planerar för omfattande åtgärder för att öka cyklingen och cykelmöjligheterna i finns ju alla förutsättningar för att ansöka om medel ur stadsmiljöavtalen. Däremot är det tveksamt om en nedgrävning för 10–20 miljarder – beroende på vem man frågar – står i paritet med den ökade cykling som man skulle kunna åstadkomma med de insatserna. Möjligen skulle man kunna använda pengarna mer effektivt just för ökad cykling. Men jag önskar fortsatt lycka till i det här arbetet. Överläggningen var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2016/17:389 om evenemangslistan 115 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig hur jag avser att agera med anledning av förslaget om en evenemangslista och de synpunkter som har kommit från berörda remissinstanser. Myndigheten för press, radio och tv har lämnat förslag om vilka evenemang som skulle vara aktuella att föra upp på en evenemangslista samt hur rekvisiten ”väsentlig del av allmänheten” respektive ”fri tv” ska definieras. Myndigheten har inte haft i uppdrag att ta ställning till om en evenemangslista ska upprättas eller inte. Som jag tidigare framhållit ger remissvaren en mycket splittrad bild i frågan om behovet av att införa en evenemangslista, med röster både för och emot. Det krävs analys och noggranna överväganden i denna fråga för att finna rätt balans mellan å ena sidan näringsfriheten, rätten till immateriell egendom, vikten av fri konkurrens och idrottens självständighet och å andra sidan medborgarnas grundläggande rättighet att ta emot information. 116 (M): Jag vill inleda med att be om ursäkt för något begränsade röstresurser, men jag ska göra mitt bästa. Detta är tidpunkten då jag brukar gå upp och tacka kultur- och demokratiministern för svaret, men ett sådant tack förutsätter ju också att det finns ett tydligt svar. Jag vill därför tacka ministern för att hon är här och därmed också har möjlighet att förklara och tydliggöra regeringens ställningstagande. För åhörarna kan det vara intressant att veta vilken fråga vi diskuterar. Jag vill därför inleda med att citera kultur- och demokratiministern från en debatt här i kammaren . Hon sa då: En evenemangslista är en förteckning över de evenemang som bedöms vara av sådan särskild vikt för samhället att det vid behov måste vara möjligt att vidta åtgärder som skyddar rätten till information och säkerställer bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningarna. Uttryckt med andra ord innebär en evenemangslista en möjlighet för staten att inskränka rättighetsinnehavares rättigheter till förmån för medborgarnas behov av information. Det är vad denna allvarliga inskränkning ska omfatta som vi ska debattera här . Redan när radio- och tv-lagen instiftades 1998 fanns möjligheten att införa en lista på stora evenemang som skulle kunna ses av en större del av befolkningen. En sådan lista innebär att staten fastslår vilka evenemang som ska omfattas samt villkoren för vem som ska få sända dem. Vi talar alltså om ganska stora ingrepp i det fria informationsflödet och den fria konkurrensen, något som jag tror att vi alla kan vara överens om att staten ska vara ganska restriktiv med, särskilt i tider som dessa. Den dåvarande bedömde att det inte fanns något behov av att utnyttja den möjligheten, och alliansregeringen hade samma uppfattning. är tv-marknaden dessutom mer differentierad . Svenska tv-tittare har ett betydligt större utbud av kanaler att se på och fler plattformar att ta del av utbudet på. Detta hindrade dock inte från att göra upp med sverigedemokrater, vänsterpartister och socialdemokrater om att tillkännage någonting helt annat 2014. Jag tror att vi alla minns hur Vänsterns partiledare beklagade sig över att han inte kunde ratta in i sommarstugan. Jag vet inte hur mycket detta påverkade det hela, men sitter man hur som helst med tillkännagivandet i sitt eget knä. redovisade Myndigheten för press, radio och tv sitt förslag till evenemangslista. Det innebär i princip att evenemang av riksintresse endast ska kunna sändas i kanaler som når av befolkningen och som inte är behäftade med några ytterligare kostnader förutom radio- och tv-avgiften. Efter remissrundan är kritiken tämligen samstämmig från idrottens aktörer och från fristående tv-bolag som riskerar att få sina möjligheter att sända stora evenemang kraftigt begränsade. Det nya, högre kravet på täckning – – riskerar att stänga ute en rad tv-aktörer bortsett från SVT och TV4. invändning är tydlig: Förslaget till evenemangslista skulle innebära ett kraftigt avsteg från idrottens självständighet. Huruvida själva listan är relevant går att diskutera, och det förslag som har lämnats av myndigheterna är tämligen godtyckligt. Flertalet kulturella evenemang finns inte alls med. delas världens största barn- och ungdomslitteraturpris ut här i i form av litteraturpriset till minne. därefter är det för och därefter , två av världens största musikpriser. Är inte dessa evenemang relevanta, eller för den delen kungliga bröllop eller i värsta fall begravningar, något som inte heller anses vara av riksintresse? Jag tror att vi kan konstatera att förslaget om en evenemangslista kanske verkade kul i opposition, men har det överlevt sig självt. Det antyder ju ministern själv i sitt svar. Jag har därför en enda rak fråga till ministern: det inte dags att vi lägger ned de här dumheterna? 117 Kultur- och demokratiminister (MP): Tack, , för debatten, den ständigt återkommande! Den har ju hållits levande inte minst med anledning av de två tillkännagivandena som finns från riksdag. Det är ju så att en evenemangslista skulle innebära en begränsning av friheten att tillhandahålla tjänster liksom etableringsfriheten, den fria konkurrensen och äganderätten. Att se till att våra många olika medieaktörer har goda villkor att verka under är en av mina viktigaste uppgifter och någonting som jag har betonat under de som jag har varit ansvarig för mediepolitiken i vårt land. finns det många starka röster som talar för en evenemangslista. räknar upp några av de starka och stora aktörer som talat emot, men det finns också en lista med aktörer som är positiva, däribland , , och . De framför med tydlighet hur en evenemangslista skulle kunna innebära viss försäkring mot att bara de som har betal-tv kan se de här viktiga evenemangen som många vill dela känslor för och kring. Fler ser evenemangen om de visas i fri tv, och en bred tillgång till stora idrotts- och kulturevenemang skulle kunna binda oss samman. Det finns även många motargument. avråder från att införa en evenemangslista. TV4 och flera av de stora mediebolagen är också negativa och påtalar att marknaden själv klarar av att tillgodose behovet. Det är dessutom så att den snabba förändring som just nu sker på medieområdet innebär att en reglering av en fast lista snabbt skulle kunna bli inaktuell. Ytterligare ett och kanske ett av de starkaste argumenten mot en evenemangslista är förvaltningsrättens remissvar, där de ifrågasätter regeringens kompetens att genom föreskrifter definiera lagens rekvisit ”väsentlig del av allmänheten” respektive ”fri tv”. Domstolen är också tveksam till om regeringen utan särskild delegationsbestämmelse kan bestämma från när listan ska börja gälla. Det skulle alltså krävas en lång process om man lyssnar till vad förvaltningsrätten säger. För att kunna ta ett bra beslut i den här frågan, trots de två tillkännagivanden som vi självklart ska respektera i den ordning vi har, krävs det noggranna underlag och ytterligare förberedelse. Där är vi inte . 118 (M): Jag tycker att frågan om en evenemangslista ganska tydligt visar på de problem som kan uppstå när man i opposition är snabb att besluta om tillkännagivanden som man sedan själv måste hantera efter ett maktskifte. Tongångarna här i var ganska höga när ministerns eget parti drev igenom förslaget med en evenemangslista. är man lite mer ödmjuk inför den problematik som förslaget innebär, och det är jag tacksam för. Kulturministern navigerar med viss försiktighet i debatten, och det har jag förståelse för. I andra sammanhang har hon varit mer tydlig kring problemen, och jag är också glad över det senaste inlägget där hon verkligen beskriver de problem som en lista skulle innebära. känns det som om kulturministern skulle vara en utmärkt debattör mot sitt eget förslag. I ett skriftligt svar på en fråga från tidigare i vår konstaterar kulturministern att den tekniska utvecklingen har sprungit iväg och att allt fler tv-tjänster distribueras via bredband och tas emot på andra skärmar. Kravet på befolkningstäckning kan därmed redan anses vara uppfyllt. Även här talar ministern om näringsfriheten, rätten till immateriell egendom, vikten av fri konkurrens och även idrottens självständighet. Till detta kan läggas de ekonomiska konsekvenserna för de programbolag som utestängs från att sända evenemangen och därmed går miste om stora annonsintäkter. Dessutom skulle det riskera att kraftigt öka kostnaderna för , som skulle förväntas sända betydligt fler evenemang och därmed också få bära större rättighetskostnader. En faktura till är väl att vänta. Införandet av en evenemangslista skulle därmed inte bara innebära ett ingrepp i näringsfriheten och möjligheterna till effektiv konkurrens, utan dessutom riskera ytterligare ingrepp i public services oberoende, då det skulle resas krav och förväntningar kring vad och vilka program som behöver sändas i någon av de rikstäckande kanalerna. Det är också uppseendeväckande, herr talman, att regeringen i och med förslaget om en evenemangslista väljer att frångå en lång tradition: att idrottsrörelsens självständighet respekteras och försvaras. Det handlar inte bara om rätten att få uppleva större evenemang, utan också om idrottsrörelsens möjlighet att få skälig ersättning för sina rättigheter. Om regeringen skulle besluta att kraftigt begränsa möjligheten för fler aktörer att konkurrera om evenemangen skulle också idrottsrörelsens intäkter riskeras. Att sedan staten listar vilka evenemang och program som svenska folket bör se är en saga i sig. Det är bara att se på den lista som föreslås. Det är ett antal idrottsevenemang som föranleder staten att göra de här kraftiga ingreppen i näringsfriheten. Men något annat som skulle vara riksintresse verkar det inte finnas. Kulturministern nämner att det skulle kunna finnas kulturevenemang. Den enda icke-idrottsliga aktivitet som finns på listan är – inte Nobelprisutdelningen, herr talman, utan . Att se några av världens främsta hjärnor komma till och få ta emot pris ur konungens hand är uppenbarligen mindre viktigt än att se statsministern äta glass. Snälla kultur- och demokratiministern! Ministern efterlyser kloka beslut. Det absolut klokaste beslutet är väl att lägga ned det här. Det finns faktiskt jättebra regleringar som åstadkommer precis det som ministern vill uträtta. Det är bättre att ägna sig åt och fokusera på att skapa bra förutsättningar för public service och bra förutsättningar för teknik som gör att man kan uppleva detta i hela landet än att lägga ytterligare timmar och tid på en evenemangslista som ändå aldrig kommer att bli verklighet. 119 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag tackar riksdagsledamoten för engagemanget i frågan. Han vill också ge mig en påstötning när det gäller att inte tillgodose tillkännagivanden. Att kulturutskottets ordförande framför detta gör mig smått fundersam. Är det något som och hans partikamrater ofta påpekar för mig i många andra frågor – inte minst när vi stod här och debatterade filmpolitiken – är det verkligen vikten av att respektera tillkännagivanden. Med kraft beskriver hur jag nu har ägget i mitt eget bo från de två tillkännagivanden som har gjort. Min fråga till är helt enkelt om han menar att jag inte ska tillmötesgå dem. Det skulle jag gärna vilja höra en liten utläggning kring. I övrigt vill jag bara understryka de utmaningar som finns med de förslag som föreligger. Det gäller inte minst det som många av remissinstanserna beskriver. Det finns mycket som talar emot. Men det finns också, ska man komma ihåg, ett flertal remissinstanser som starkt talar för detta och ser vikten av att tillgodose att många människor kan dela de upplevelser som föreslås. Men jag vill gärna ha ett svar på frågan om detta med att inte tillmötesgå tillkännagivanden, något som ofta talar varmt och brett om i många andra fall. 120 (M): Tillkännagivanden kan ju ha orsaker i mycket. Man kan undvika dem genom att tänka efter före. Det gjorde den tidigare regeringen när det gällde evenemangslistan. Det var därför den regeringen var en så kraftfull motståndare till den, liksom tidigare S-regeringar har varit. Tillkännagivanden kan också föranleda att man får tänka till efter, och det är väl det som kulturministern nu får göra när hon har att hantera detta ogenomtänkta tillkännagivande som hennes eget parti har drivit igenom. Jag är inte bara kulturutskottets ordförande. Jag är också kulturpolitisk talesperson för . Det kan inte råda någon som helst tvekan om var vi har stått i den här frågan. Jag tycker att det måste kännas tryggt och skönt för kulturministern att veta var hon har oppositionen – att man inte vacklar och vänder kappan efter vinden, utan står fast vid vad man har sagt. Men jag är tacksam för svaret . Jag hör vad ministern säger ”mellan raderna”. Detta är ingenting som hon själv vill ha. Eftersom jag nu tycker att jag känner kulturministern ganska bra måste jag säga att det skulle förvåna mig om det var hennes förslag att driva den typ av socialistisk politik som en evenemangslista skulle innebära. Jag önskar bara att hon kunde ha varit ännu tydligare i debatten . Men jag hör som sagt mellan raderna, och jag räknar med att vi slipper förslag på bord om införande av en evenemangslista. 121 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag tackar för debatten och för engagemanget. Det finns en utredning. Det finns remisser. Det finns många frågor att avväga. Vi behöver rätt balans mellan behovet av fri konkurrens och medborgarnas grundläggande rättigheter att ta emot information. Det är med andra ord många frågetecken som behöver rätas ut, och frågan om en evenemangslista kräver fortsatt noggrann beredning. Vi lär återkomma i frågan. Överläggningen var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2016/17:401 om terrorhotet och återvändande terroriststridande 122 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig om terrorhotet och återvändande terroriststridande och efterfrågat min syn på det faktum att många kommuner saknar handlingsplaner för att arbeta med återvändande terroriststridande. Jag har också fått frågan vilka initiativ regeringen tänker ta för att samtliga kommuner ska ha handlingsplaner och riktlinjer för arbetet med återvändande terroriststridande samt vilka initiativ regeringen kommer att ta för att återvändande terroriststridande ska följas upp av individuella handlingsplaner för avradikalisering. Låt mig börja med att understryka att arbetet mot våldsbejakande extremism och terrorism är mycket högt prioriterat av regeringen. Efter det fruktansvärda attentatet i fortsätter nu arbetet med full kraft. Vi är många som är djupt berörda av hur många människor som slöt upp till stöd för det öppna och demokratiska samhället och hur våra myndigheter och centrala samhällsfunktioner agerade i samband med attentatet. Vi måste fortsatt göra allt vi kan för att det inte ska ske igen. Det förebyggande arbetet är långsiktigt och måste ständigt utvecklas. Arbetet mot våldsbejakande extremism utgår från den överenskommelse regeringen har med , , och . Den självklara utgångspunkten är att den person som begått terroristbrottslighet ska åtalas och straffas. Förundersökning om brott ska inledas när det finns skäl att misstänka brott. Det är rättsväsendet och Säkerhetspolisen som har ansvar för att hantera personer som utgör hot mot och som är brottsmisstänkta. Regeringen har tagit initiativ för att skärpa lagstiftningen och kraftigt stärka rättsväsendets kapacitet i dessa frågor. Gör Säkerhetspolisen och bedömningen att det inte finns anledning att misstänka att en återvändare gjort sig skyldig till brott innebär det inte att samhället ska kliva tillbaka. Kommunerna har olika förutsättningar att hantera denna typ av situationer. När kommunala verksamheter, genom Säkerhetspolisen eller , får information om återvändare är det viktigt att det finns stöd och expertis för att guida de kommunala verksamheterna rätt. Flertalet kommuner har utvecklat riktlinjer och handlingsplaner samt en beredskap för att hantera dessa frågor. Det konstaterar de aktörer som har att stödja kommunerna i detta arbete. I flertalet kommuner och stadsdelar behöver dock arbetet kontinuerligt uppdateras och bli bättre. Som om utsatta områden visar har flera av de områden som haft problem med rekrytering till strider i utlandet också andra mycket allvarliga problem. Kontinuerlig kunskapsutveckling och uppföljning krävs för att arbetet mot extremism ska prioriteras i kommunerna. Den nationella samordnaren kommer att tillsammans med länsstyrelserna möta samtliga kommuner. kommer även samordnaren att ge ut en vägledning för hur kommuner kan ta fram lägesbilder samt revidera vägledningen för handlingsplaner. kommer samordnaren att publicera lägesbilder över den våldsbejakande extremismen i och vad som görs på kommunnivå för att motverka sådan extremism. För att tydliggöra ansvarskedjan och respektive myndighets och kommuns ansvar avser regeringen att ge i uppdrag att ta fram en nationell vägledning i samverkan med berörda myndigheter, såsom Säkerhetspolisen och . Vägledningen ska bland annat klargöra ansvarsfördelning och samverkansformer för återvändare från strider i utlandet.