prot · H40958 · 2017-01-20 00:00:00 — Den kostnadsutveckling vi ser när det gäller assistansersättningen beror på flera saker, och jag försökte nämna några sakliga skäl. Jag har ingenting emot dem. Jag har dock något emot att de medel som ska gå till utsatta personer med starka rättigheter används på fel sätt. Vi har ett antal rapporter, även nya rapporter, som säger att det förekommer felanvändning av en del av de 30 miljarder det handlar om. Man säger att medlen används till ännu fler jurister. Därför tittar utredningen på om det går att frikoppla juristerna från bolagen. Det tycker jag är rimligt. Jag är inte emot jurister. Man gör ganska stora vinster på dessa områden. Det rör sig om bolag som börsnoteras. Det görs väldigt stora vinster; det behöver man titta på. Medlen används till konsulter. Jag vill att medlen ska gå till dem som har rätt till denna reform. När så många uppgifter visar att mycket av skattebetalarnas pengar – jag tycker att kanske så mycket som är mycket när det handlar om 30 miljarder – går till saker som reformen inte var tänkt för, då har jag ett ansvar för att någonting åt det. Det finns 1 000 bolag som har etablerat sig på detta område, där det finns knappt 16 000 brukare. Det säger något om bolagens förväntningar på förtjänst. Jag är inte emot privata aktörer här – jag tror att man ger väldigt bra service och tjänster. Jag tycker att det är rimligt och viktigt att brukarna kan bestämma själva, men det betyder inte att det inte ska finnas några regler eller att man inte ska bry sig om reglerna. Till vill jag säga att jag vet att ditt engagemang är genuint; det syns verkligen, och vi har haft många sådana här debatter tidigare. Du bryr dig verkligen om brukarna – det är det nog ingen som tvivlar på. Du bryr dig också väldigt mycket om bolagen och de privata aktörerna. Men bryr du dig om skattebetalarnas pengar? Det finns ju väldigt stora behov hos dessa grupper. Det är mycket pengar. Jag tycker att skattebetalarnas pengar ska användas för dem. Vad har du för förslag för att på ett bättre sätt se till att medlen faktiskt används så som det var tänkt? Det skulle jag vilja höra. Jag har tillsatt den här utredningen för att se till det. Jag har sett till att ansvarig myndighet kontrollerar att medlen används till rätt saker. Jag kommer att fördjupa mig när det gäller bolagen. I regleringsbreven ingår uppdraget att i högre grad se till att medlen används som det var tänkt. Vi har också gett uppdraget att se till att individer inte hamnar mellan stolarna. När det gäller de grundläggande behoven och de domar som vi har talat om har vi överlämnat den rapport som kom till utredningen. Det gäller att ta ett helhetsgrepp och se till rättighetsbärarnas intressen och se till att medlen används på rätt sätt. Det är det jag gör. 64 (L): Tack, statsrådet, för svaren! Det är sant: Vi har debatterat denna fråga , både IRL, som det heter på nysvenska, och på debattsidor. Jag antar att statsrådet också möter och märker av den stora oro som faktiskt finns bland assistansberättigade. När det gäller det juridiska stödet och hur många bolag det finns handlar det mest om de enskildas valfrihet. Det är den som har drivit fram de många bolagen, och de flesta är ju väldigt små. Men jag antar också att statsrådet möter de människor som inte vågar kontakta längre av rädsla för att förlora det stöd de har – människor som den kille jag mötte , som håller andan varje gång telefonen ringer om den uppringande skulle presentera sig som myndighetshandläggare. Jag konstaterar att statsrådet inte heller i denna debatt ger någon antydan om vilka alternativen till personlig assistans är. Alla med någon inblick i verkligheten vet ju att det handlar om institutionsboende, mer hemtjänst och framför allt en ökad börda för närstående och anhöriga. Något annat finns inte. De berörda kommer på goda grunder att känna fortsatt oro. Jag har ställt frågan förut, och jag ställer den igen: Vad är, enligt statsrådet, alternativen till personlig assistans, eftersom kostnadsutvecklingen ska brytas? Dagens svar på mina interpellationer, herr talman, innebär att utredningen, enligt kraven i direktiven, ska föreslå att det görs nedskärningar av assistansen och att de kvarstår. Jag har ju frågat statsrådet om hon kan tänka sig att ge utredningen möjlighet att lägga fram förslag utan krav på kostnadsminskningar. På den punkten är direktiven mycket tydliga. Det finns inget utrymme för utredaren att lägga fram förslag som innebär oförändrade eller ökade kostnader för assistansen, inte ens om utredaren kommer fram till att kostnadsökningen beror på att behoven ökar – det vet vi inte än; det får vi se – och inte ens om utredaren skulle komma fram till att assistans är den mest kostnadseffektiva och träffsäkra insatsen. Inte ens då kan utredaren föreslå att insatsen utökas. Regeringen är inte beredd att först ta reda på vad timutvecklingen beror på och därefter dra sina slutsatser. De berördas oro är alltså i någon mån välgrundad. Och jag undrar: Varför tar inte statsrådet denna oro ad notam? Som statsrådet själv konstaterar i svaret var det först som började tillämpa de domar som lett till att så många blivit av med sin assistans. Jag vet självklart att regeringen inte får instruera i detalj när det gäller hur den ska tolka sina lagar, men i det regleringsbrev som själv nämner sa regeringen till att den skulle bli tuffare i sina bedömningar, och då blev den det. Mer än en person har förlorat sin assistansersättning. Många med mycket omfattande funktionsnedsättningar har fått sina liv helt ställda på ända. 65 (SD): Bara för att man säger något tillräckligt blir det inte sant. Dessa som ständigt nämns saknar helt substans. Att det råder stor skillnad mellan vår och regeringens syn i denna fråga är uppenbart, men jag är ändå nyfiken på vilka dessa alternativa, mer träffsäkra lösningar som regeringen talar om kan vara. Är det möjligen så att Socialdemokraterna är ute efter att damma av sina gamla välbeprövade lösningar med att institutionalisera människor? Om det inte handlar om ren girighet från regeringens sida utan faktiskt om träffsäkra insatser, som det så fint heter, varför presenteras då inte några konkreta exempel på vad dessa träffsäkra insatser skulle innebära? Detta råkar sammanfalla med regeringens motvilja mot juridisk hjälp till personer som ansöker om assistans och som anlitar privata assistanssamordnare. Regeringen vänder ut och in på sig i jakten på en förklaring till varför brukarna utsätter sig för att bli utnyttjade av profithungriga privata assistanssamordnare, när de kan välja det excellenta kommunala alternativet. Ändå väljer brukarna de privata anordnarna, som ökat sin marknadsandel från . Regeringens motvilja mot privata alternativ är tyvärr inget annat än en ideologisk fråga, herr talman. Det i kombination med regeringens styrande partis historiska syn på personer med funktionshinder och inställningen att storebror vet bäst ger tyvärr detta utfall. Jag önskar att regeringen skulle kunna förhålla sig till realpolitiken och sätta de berörda medborgarnas intresse i första rummet. Statsrådet framhåller ofta ihärdigt att regeringen inte ändrat några lagar gällande LSS. Men det går inte att skylla på tidigare regeringar hur länge som helst, när det enda resultat regeringen kan uppvisa är utredningar som har till syfte att spara pengar så att man kan rulla tummarna medan människors liv slås i spillror och vissa till och med avlider till följd av regeringens empatilösa passivitet och jakt på kronor. 66 Statsrådet (S): Jag tror inte att ska läxa upp mig om partiets historiska människosyn och synen på människors lika värde. Regeringen anser att personlig assistans och lagen om stöd och service har varit, är och ska vara en oerhört viktig rättighetsreform som säkerställer ett värdigt och fullgott, bra liv för personer med funktionsnedsättningar. Inom ramen för den lagstiftningen finns ett antal insatser. Liberalerna brukar ofta påminna om att de var väldigt operativa när den här lagen infördes. Varför menar de då att det är fel att se över insatserna när det nu har gått ? Jag har aldrig förstått det. Det var ju ni liberaler själva som föreslog det. Det finns ju ett antal domar som har fallit i förhållande till den här lagen eftersom den till sin natur är ganska vid. En av de mest omdiskuterade kom 2012. Varför gjorde ni ingenting då, ? Varför hade du inte den här glöden då? Ni hade ju kunnat se över lagen då. Det är inte sant att människor först nu har fått avslag och befinner sig i svåra rättsliga processer som säkert är oerhört ansträngande och på olika sätt ställer till det i människors liv. Sådant har ju förekommit förut. Varför gjorde ni inget åt det då, om ni tyckte att domarna inte följde lagens intentioner? Det är inte sant att först har börjat uppmärksamma domar. Jag tycker också att det är lite obehagligt om man påstår att vi har myndigheter som inte följer sitt uppdrag. Då får man nog ha lite mer på fötterna. Det är ju myndigheter som ska tillämpa domar. Sedan undrar jag igen: Om vi vet att skattebetalarnas medel används fel och inte kommer brukarna till del utan oseriösa privata anordnare, varför finns det då inga förslag från din sida, ? Du borde vara jätteupprörd över detta, för det handlar om medel som var tänkta att gå till just utsatta brukare. Jag vet att det finns väldigt många seriösa privata anordnare som erbjuder stöd och service av väldigt god kvalitet, men det finns också sådana som inte är seriösa. Varför har du inga förslag när det gäller detta? Det tycker jag är svårt att förstå. Det hänger ju ihop. 67 (L): Tack, statsrådet! Vi har lagt fram en rad förslag. Jag tillhör dem som i tidigare års debatter kanske har tjatat allra mest om att det behövs en bred LSS-utredning, just för att den behöver moderniseras. Det är en gammal lagstiftning som behöver moderniseras och förnyas för brukarnas bästa. Men att enkom ha det ekonomiska perspektivet i direktiven, som det är , är vad kritiken främst handlar om. Jag förstår att är lite irriterad på mig och kanske också på den debatt som ständigt förs. Men det är precis detta som kritiken mot regeringen handlar om. Den är hård men också välgrundad, för man har ett väldigt ensidigt synsätt. Den så kallade praxisen, sådan den blivit, strider verkligen mot lagstiftningens intentioner. Vi har också haft förslag om hur detta skulle ändras, och lagstiftningen behöver ändras. Jag tycker mig ana att statsrådet tycker likadant, att rättspraxisen åtminstone delvis har utvecklats olyckligt. Då ligger det inte i min hand utan i hand att föreslå ett snabbspår för detta. Vi kan inte vänta, eller rättare sagt: De som har blivit av med sin assistans kan inte vänta. Då är vi långt inne i 2019. Statsrådet har makt och möjlighet att uppdra åt utredningen att ge förtur till behandlingen av den här frågan, som på statsrådets uppdrag underlag togs fram till . Vill statsrådet verkligen inte göra det? 68 Statsrådet (S): Tack för den här debatten, ! Jag uppskattar verkligen ditt engagemang. Det är på detta sätt politiken utvecklas och bra förslag kommer fram. Jag blir dock frustrerad därför att jag fortfarande inte hör vad ni har för förslag på att komma åt felanvändning av medlen. Jag förstår inte varför det är så svårt för er att ha sådana förslag. Det blir ju ett besked till skattebetalarna om att man använder deras pengar lite hur som helst, och det tycker jag är ett dåligt besked. Jag tycker att det är viktigt att man använder medlen till det som de var tänkta för, inte minst när det gäller utsatta personer som har rätt till dem. Den utredning som vi har tillsatt tar ett helhetsgrepp om lagen om stöd och service. Utgångspunkten är hur man ska kunna säkerställa rättigheterna och kostnaderna så att vi har en lag som fungerar också . Den måste jobba på. har vi gjort ett antal insatser som er regering, , hade kunnat göra. Det var vi som tog initiativ till den rapport som ISF har skrivit, där man har analyserat hur domar har påverkat och möjligen förändrat verkligheten i förhållande till lagen. Därför lämnar vi också över den. Det är vi som har skrivit i regleringsbrevet att man ska se över hur man kan säkerställa att personer inte hamnar mellan stolarna och hur man ska meddela varandra när det är olika huvudmän, vilket det ju är, för att se till att man har kunskap om de olika individerna. Man måste ta ett helhetsgrepp om detta. Jag är inte irriterad. Jag är fast övertygad om att vi måste göra detta. Jag tackar dig, , för debatten och för ditt engagemang! Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2016/17:209 om enkelrum eller dubbelrum i stödboenden 69 Statsrådet (S): har frågat mig om det var min och regeringens avsikt vid beslutet om den nya lagstiftningen att stödboende skulle vara i form av enkelrum och om föreskrifter och allmänna råd följer våra intentioner med lagstiftningen. har även frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att förenkla för kommuner för att de lättare ska kunna ge ungdomar stödboende på ett bra sätt. har frågat mig om det är min bedömning att Kommunsverige kommer att lösa ekvationen med att få plats till alla när förutsättningarna är att stödboende ska vara enkelrum som vi har akut bostadsbrist och ersättningen från staten minskar drastiskt. Jag välkomnar frågorna och uppskattar att vi tycks dela ambitionen att den nya placeringsformen stödboende ska vara ett väl fungerande komplement till de övriga placeringsformerna. infördes den nya placeringsformen stödboende för barn och unga i åldern 16–. Tänkbara målgrupper är barn och unga som varit placerade, barn och unga som lever i en otillfredsställande hemmiljö samt ensamkommande. Regeringen ansåg det vara angeläget att det finns tillgång till fler placeringsformer för barn och unga som svarar mot barns och ungas faktiska behov. Även kommunerna efterfrågade fler alternativ på ytterligare placeringsformer. Stödboende infördes därför som ett kompletterande lagreglerat placeringsalternativ för barn och unga som inte har behov av sådana vård- och behandlingsinsatser som motiverar en placering i familjehem eller hem för vård eller boende, HVB. Av propositionen framgår att det huvudsakliga syftet med den nya placeringsformen är att, under trygga former, träna och förbereda barnet eller den unge för ett självständigt boende och vuxenliv och att det bäst uppnås genom att barnet eller den unge har ett eget boende. Med ett eget boende avser regeringen ett boende som är mer självständigt än HVB, det vill säga att barnet eller den unge bor i en lägenhet eller i en liknande boendelösning. Ett eget boende utesluter dock inte ett delat boende med andra barn eller unga som är placerade i stödboende, vilket också framgår av föreskrifter och allmänna råd om stödboende. Kommunerna har också möjlighet att tillgängliggöra stödboenden genom andra boendelösningar. Som exempel kan nämnas studentkorridorer eller liknande boenden i anslutning till en folkhögskola där barnet eller den unge har ett eget rum. har på regeringens uppdrag börjat följa upp och utvärdera den nya placeringsformen. lämnade en delredovisning av arbetet. redogör för utmaningar för kommunerna i arbetet med att starta stödboenden. Bland annat nämns svårigheter att hitta lämpliga lokaler, vilket till stor del anses bero på en redan ansträngd situation på bostadsmarknaden. Myndigheten kommer att fortsatt följa utvecklingen av och bedöma hur placeringsformen stödboende svarar mot behoven hos flickor och pojkar samt vuxna och hur stödboenden utformas och bemannas. Jag har full förståelse för att arbetet med att starta stödboenden inte är fritt från utmaningar. En rad saker påverkar självklart arbetet, inte minst den fortsatt ansträngda situationen inom med anledning av flyktingmottagandet och att vi har en samhällsutmaning med att ordna nya bostäder. Placering av barn i olika placeringsformer, inklusive stödboende, ska dessutom ske efter en individuell bedömning utifrån barnets bästa, i enlighet med socialtjänstlagen. Det här medför att behoven av stödboenden kan skifta för olika kommuner och . har redogjort för att totalt 140 kommuner har startat stödboenden . Trenden är att allt fler stödboenden startas, och det sker i snabbare takt. Myndighetens intryck är att samtliga kommuner har som mål att ha tillgång till stödboende , när det nya ersättningssystemet för mottagande av ensamkommande barn och unga träder i kraft. Det är positiva signaler. har regeringen inga planer på att vidta specifika åtgärder avseende kommunernas möjlighet att starta stödboenden. Men vi kommer fortsatt att följa utvecklingen noga. 70 (M): Tack, , för ditt svar! I , som jag kommer från, har vi ett HVB-hem med 15 platser. Det ska nu göras om till ett stödboende för att möta behovet av boenden för ensamkommande och för att möta den nya ersättningen, som börjar trilla ut . För alla åhörare kan jag passa på att berätta att ersättningen alltså blir lägre . Då vill vi ha bra boenden som också ligger inom budgetramen. Problemet, herr talman, är föreskrifter och allmänna råd om stödboende, beslutade . I de föreskrifterna kan vi läsa att de egna boenden som ingår i ett stödboende ska vara hemlika och bestå av rum för boende, utrymme för tillagning och intag av måltider samt rum för personlig hygien. Det är jättebra. Vidare finns det allmänna råd om att ett eget boende bör bestå av en egen lägenhet som den placerade disponerar. Men om det bedöms lämpligt kan ett eget boende utgöras av ett rum för boende och utrymmen som delas med andra barn eller unga som är placerade i stödboendet. Det är fortfarande bra. Men i 5 kap. 2 § spetsar till det: Vid placering i ett stödboende ska barnet eller den unge enligt punkt 1 få disponera ett eget boende. Min interpellation handlar om huruvida det är enkelrum eller dubbelrum som gäller. Med den nya lagstiftningen om stödboende verkar kommuner runt om i göra väldigt olika. Man tolkar alltså lagstiftningen och riktlinjer olika. En del kommuner gör tolkningen att man inte får dela rum, det vill säga att alla ska ha enkelrum. Andra kommuner gör tolkningen att man kan dela rum. Bara här i – jag har mejlat mina kollegor – ser det väldigt olika ut. är det en akut bostadsbrist i många kommuner. Ska man då följa riktlinjer om att ge varje barn ett eget rum kommer det att innebära att man måste minska antalet boendeplatser totalt. är det ju vanligt att man delar rum på ett boende, till exempel ett HVB-boende. När det gäller vårt exempel i skulle det innebära att 15 platser på ett HVB-hem blir ett stödboende för åtta personer för att man inte ska begå lagbrott eller gå emot föreskrifter, som man har uppfattat dem. Statsrådet har i sitt anförande framfört: ”Ett eget boende utesluter dock inte ett delat boende med andra barn eller unga som är placerade i stödboende, vilket också framgår av föreskrifter och allmänna råd om stödboende.” Kan jag och Kommunsverige ta statsrådets svar som att det är okej att dela rum på ett stödboende, precis som på ett HVB-hem, så att man exempelvis inte behöver minska de befintliga 15 platserna på ett HVB-hem till 8? Är det enkelrum som gäller, eller är det okej med dubbelrum? Det är min fråga. 71 Statsrådet (S): Tack så mycket, , för interpellationen och för ditt engagemang i de här sociala frågorna! På ett sätt är det en vanlig fredag, men på ett annat sätt är det verkligen inte det. Det är faktiskt dagen efter det att ditt parti öppnade för att samarbeta med . Det berör mig väldigt djupt. Jag kan inte bara hoppa över det när vi står här i kammaren. Det är en väldigt stor förändring och försämring, som jag ser det, av svensk politik. När det gäller stödboende och olika placeringsformer i ska man alltid utgå från barnets behov. Den flicka eller pojke som står framför en ska bedömas bo på det ena eller det andra stället utifrån sina möjligheter, sina rättigheter och sin situation. Det som hände var att det kom många ensamkommande på en gång. hann inte med – så är det bara. Stödboende är dock inte till enbart för ensamkommande – ibland pratar vi om det som att det skulle vara så. Det är en boendeform som man behövde och efterfrågade redan tidigare. Det fanns också förslag om det. Dock är jag glad att vi kunde samarbeta om att införa denna form av boende relativt fort, för vi behövde fler möjligheter i den situation som var. Jag vet att har ägnat 2016 – och man fortsätter med det 2017 – åt att göra bedömningar av ensamkommande och andra barn. De barn som har förutsättningar att ta ett mer självständigt ansvar och som inte behöver vård på samma sätt som de som bor på HVB ska kunna bo i stödboende. Då ska de kunna ha vuxna i sin närhet, men de behöver inte vård eller den omsorg som man behöver på ett HVB. Det är faktiskt så att många ungdomar som inte behöver bo på HVB har gjort det och sannolikt fortfarande gör det på många ställen, för man har inte haft andra alternativ. ställer vi om så att de barn som lämpar sig för att bo i stödboende ska göra det. Jag ska inte lägga mig i hur kommunerna gör. De ska följa lagen, och de ska följa föreskrifter. De ska göra bedömningar utifrån barnens behov och placera barnen. Jag antar att det är så här: Om man bedömer att två barn kan bo på ett stödboende och om de av något skäl vill bo ihop och alla är överens om det kan det säkert vara en bra lösning. Det är inte jag som ska placera barnen. Jag ska inte lägga mig i det. Däremot behöver vi se till att det finns ett mottagande och en socialtjänst som fungerar. Därför har vi förstärkt med medel till bemanning, till exempel. Därför har vi infört denna boendeform. Och därför ska vi följa upp det. Detta är en nyhet, och det kommer säkert att uppstå frågor. Därför är det bra att diskutera det. Jag kommer att följa upp det, men jag ser och noterar i uppföljning att de flesta försöker lösa detta. Det finns bostadsbrist i . Ja, det är jag medveten om. Därför har vi stimulansmedel till bostadsbyggande. Det byggs också mycket i . Vi ska följa frågan, men jag tror ändå att det är helt nödvändigt att vi har den här formen av stödboende. Vi hade nämligen inte ett hållbart system förut när bara HVB fanns. 72 (M): Tack, , för ditt svar! Jag är glad åt att ministern inte ska lägga sig i enskilda placeringsbeslut. Det vill inte jag heller göra, men jag tycker att det är viktigt att vi har tydliga riktlinjer för kommuner. Placeringsformen stödboende vänder sig till barn och unga i åldern 16−20 år som har bristande familjestöd och som bedöms kunna bo i eget boende med anpassat stöd utan särskilt vård- eller behandlingsbehov. I ett stödboende kan barn och unga under trygga former träna på att bo i ett eget boende och bli förberedda inför ett självständigt boende och vuxenliv. Hur blir man då självständig? Jag tänker att man blir självständig när man tar makten och kontrollen över sitt eget liv. Krävs det då ett enkelrum? Det är frågan. Vi är sex syskon i min familj, uppvuxna tillsammans på en bondgård i . Jag tycker nog att vi har vuxit upp till väldigt självständiga personer, trots att vi har delat rum i olika konstellationer under hela vår uppväxt. Att bo i enkelrum i sig kan inte vara den viktigaste faktorn när det gäller att bli självständig, tänker jag. Jag tror dessutom att man till och med kan bli mer självständig om man delar rum eftersom man måste visa hänsyn gentemot en annan person. Vi moderater är tydliga med att vi vill att fler ska kunna dela boende, och vi anser att lagstiftningen här är väldigt otydlig, speciellt riktlinjerna. Riktlinjerna blir ett problem när kommuner tolkar dem olika. Som jag sa i mitt inledningsanförande planerar nu flera kommuner enkelrum, andra planerar dubbelrum och en tredje grupp planerar både och. Vad är det som gäller? Statsrådet säger i sitt svar att regeringen inte har några planer på att vidta specifika åtgärder för att reda ut det här med enkelrum eller dubbelrum. Statsrådet måste väl ändå hålla med om att detta är ohållbart. Ett system måste väl vara förutsägbart, rättssäkert och jämlikt. Ekvationen går inte ihop. 73 Statsrådet (S):