prot · H50926 · 2017-11-07 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2017/18:63 om avmagringssjuka hos hjortdjur 47 Statsrådet (S): har ställt tre frågor till mig om Chronic Wasting Disease, CWD, hos hjortdjur, eller avmagringssjuka som den också kallas. Han har frågat mig hur jag avser att hantera problemet, om jag anser att det finns en risk att vi har agerat för sent och, om CWD har spridits i stor utsträckning bland våra hjortdjur, om jag anser att de vidtagna åtgärderna är tillräckliga. Inledningsvis vill jag säga att jag följer utvecklingen med intresse och viss oro. Det är viktigt att vi får mer kunskap om sjukdomen och att de åtgärder som vidtas är ändamålsenliga och kostnadseffektiva. Detta är frågor som de berörda myndigheterna arbetar med tillbaka. När CWD påvisades i var det första gången som den konstaterades i . Men vi vet inte hur länge smittan har funnits i eller om den också finns i andra europeiska länder. Inkubationstiden är lång, vilket innebär att smittan kan ha funnits innan det första djuret insjuknade. Frågan har diskuterats på EU-nivå, och ett övervakningsprogram har utformats efter förslag från EU:s livsmedelsmyndighet . Syftet med programmet är att utreda i vilken mån smittan finns i de EU-länder som har älgar och/eller renar. Beslut har även tagits av om förbud mot att flytta hjortdjur från och delar av och till övriga delar av EU. Ansvaret för att övervaka och bekämpa smittsamma djursjukdomar i ligger på och . Jag har fullt förtroende för att myndigheterna hanterar CWD på ett ändamålsenligt sätt. Av den information som jag har fått kan jag inte se att vi hade kunnat agera snabbare. Myndigheterna har arbetat med frågan sedan det första fallet i . Provtagning av självdöda och trafikskadade djur påbörjades , och en systematisk övervakning enligt kommer att påbörjas . Jag har ingen anledning att ifrågasätta de åtgärder som vidtagits. 48 (M): Jag vill först tacka statsrådet för svaret. Jag blir lite orolig när jag läser svaret om att man tar denna fråga med viss oro. Jag tror att nivån på detta är mycket högre än att man ska ta denna fråga med viss oro. När det gäller frågan om att ha fullt förtroende för berörda myndigheter blir jag också lite fundersam. Jag vet att SVA körde igång detta ganska fort och tog fram en plan för hur man skulle hantera det. Sedan lämnade man över det till , och där har det stannat. Det har egentligen inte hänt någonting mer efter det. Den provtagning som har gjorts har skett på frivilligt inlämnade djur. Längs hela Norrlandsgränsen har det tagits prover på 25 djur. Det är väldigt lite. CWD är någonting som bör motas i grind. Den kan bli otroligt allvarlig. Sjukdomen är till dödlig. Det finns inget vaccin eller något annat för att hantera den. I finns det några goda exempel. Där har CWD funnits . Där stänger man helt enkelt gränser, och man släpper inte djur över gränser. Man har hög avskjutning och motar sjukdomen på det sättet. Får man in smittan och får döda djur i naturen finns prionerna kvar – kanske upp till . Prionerna kan komma in i växterna, och nya djur kan äta av växterna om de inte redan har träffat på prionerna i vilt tillstånd. De kan få in dem via slemhinnor och annat. Jag ser två stora hot i detta sammanhang. För det första handlar det om brukare i rennäring, om jägare som inte vågar skjuta djur på grund av att de kan bära på sjukdom, om skogsbruket som kanske blir drabbat om jägare helt plötsligt inte vågar skjuta de vilda djuren längre och om problem i trafiken vid ökade viltstammar. För det andra tänker jag på älgen och älgens biologi. Älgen är kanske en av våra största svenska symboler, och den börjar mer och mer att bli ganska hotad. Det handlar inte bara om CWD som vi debatterar . Det finns älglus, reproduktionsproblem och rovdjursproblematik. Älgen börjar ta ganska mycket stryk runt om i landet. Det tycker jag är mycket oroande. Jag vill därför, efter allt som jag har sagt , fråga statsrådet igen: Är verkligen de åtgärder som har vidtagits tillräckliga? 49 (M): Jag vill framföra ett stort tack till min kollega för denna välskrivna interpellation. Jag tackar också ministern för svaret. Detta är en komplicerad fråga som även jag tar på stort allvar och ser på med stor oro . Detta är en fråga som än så länge kanske inte är politisk utifrån att vi har olika åsikter om den, utan vi har valt att väcka denna fråga utifrån den oro som finns för framtiden och vad som kommer att hända med den svenska viltförvaltningen och den svenska faunan . Jag är orolig för de konsekvenser som detta kan komma att få . Jag blir lite orolig av ministerns svar. Jag tolkar det som att ministerns oro lite grann tyder på att det inte finns någon förberedelse för detta. Det har jag stor förståelse för utifrån att sjukdomen är ny i denna del av världen och man än så länge inte har funnit den i . Jag skulle vilja lägga in ett litet landsbygdsperspektiv på detta, framför allt för renskötseln och den samekultur som vi har i . Detta är ett större fenomen än att bara gälla djuren. Det påverkar en hel näring, det påverkar landsbygden, det handlar om djurhållning och kultur. Det finns också socioekonomiska värderingar i detta som jag tycker är viktiga att ha med sig. Det handlar i grund och botten om hur vi brukar våra resurser, hur vi tar vara på vår natur och hur vi förvaltar det kulturarv som vi har i . Därför är det allvarligt med en sjukdom som sprider sig med den hastighet som denna kan göra. Det krävs en plan, och den planen behöver verkställas här och . Men det krävs också långsiktighet och en förberedelse utifrån de konsekvenser som ett större utbrott av CWD kan få. Då är det viktigt att vi faktiskt ser problemet och hittar möjligheter till en lösning av detta. Men jag ser inte riktigt att vi är där . Jag vet vilka myndigheter som är involverade, men jag vet inte exakt vilka myndigheter det är som har huvudansvaret för frågan och hur dessa myndigheter ska hantera frågan. Om man läser på våra myndigheters hemsidor verkar det som att man har en samsyn om att det behövs mer övervakning. Det finns dock ett problem, nämligen att det inte finns några ekonomiska resurser för att göra detta. Min fråga till ministern är därför: Hur ser den ekonomiska planen ut för att förebygga och mota CWD från den svenska gränsen? 50 Statsrådet (S): Det är klart att det är mycket viktigt att vi får mer kunskap om denna sjukdom. Det är första gången som man har funnit den i . Den har funnits i . Det gäller givetvis att vi vidtar åtgärder för att förhindra smittspridning. Jag tycker att vi som politiker måste ha ett förtroende för vetenskapens och expertisens sätt att hantera denna typ av frågor. var lite grann inne på att det inte finns någon anledning att göra politik av detta. Det är väldigt viktigt att de myndigheter som har expertkunskap får jobba med frågan på ett seriöst sätt, vilket de också gör. Ledamoten nämnde rädslan för att skjuta dessa djur. Men det är då mycket viktigt att vi också talar om att denna sjukdom inte smittar till människa, utan den smittar mellan djur. Det skiljer den från galna ko-sjukan som betedde sig på ett annorlunda sätt. CWD smittar alltså inte till människa. Dessa hjortdjur – älg, ren, kronhjort – känner givetvis inte några gränser utan kan vandra över gränserna. Det är därför viktigt att vi är observanta på detta. Det är också därför som myndigheten började med provtagning på självdöda djur och trafikskadade djur för att se om sjukdomen har kommit över på svensk sida. Så är inte fallet . På norsk sida har man konstaterat att smittan finns hos en isolerad flock vildrenar på Nordfjella. Sedan har man ett antal älgar – jag tror att det är tre – och en kronhjort på norsk sida som också är smittade. För bara någon dag sedan framkom något intressant, nämligen att dessa älgar och detta hjortdjur har en annan typ av prion. Man antyder att den inte är smittsam. Det är också mycket intressant om det är på det sättet. Om denna forskning och denna studie skulle visa att det inte är på det viset är det i så fall fråga om denna isolerade flock. Men vi ska inte dra för långgående slutsatser av detta, utan vi ska låta vår vetenskap, vår expertis och våra myndigheter jobba med denna fråga på ett seriöst sätt. De har en ambition att se till att detta inte får någon spridning, och de hanterar detta på ett klokt och bra sätt. 51 (M): Tack, statsrådet! Jag håller fullständigt med. Det är klart att vi inte ska göra politik av detta, utan vi ska inse allvaret och väcka frågan. Det känns som att vi inte har insett allvaret i frågan. Jag hör det från många håll – från jägareförbund, vissa forskare och andra. De känner att inte gör någonting i fråga om detta. Det är en ganska olycklig känsla. Detta smittar inte människor, säger vi. Nej, vi tror inte att det gör det. Jag har läst om ett försök där man har lyckats – eller misslyckats – få en apa att reagera på dessa prioner. Det kan alltså finnas tendenser till att det är farligt för människor, men vi ska absolut inte dra några sådana slutsatser. Jag såg det som kom i går. Man ser att det är olika typer av CWD hos renar, älg och hjort. Jag har också sett att det kan mutera. Smittan kan alltså ändå röra sig mellan arterna. Jag hakar på . Vi ska se allvarligt på detta och ta det framåt. Men jag undrar: Har berörda myndigheter ekonomi för att lösa detta? Kommer de att kunna hantera detta? På kort sikt kanske det inte blir så dyrt, men på lång sikt kan det bli väldigt dyrt om vi inte inser allvaret . Därför frågar jag statsrådet: de ekonomiska musklerna hos berörda myndigheter? 52 (M): Tack, ministern, för svaret! Vi pratar mycket om att förebygga vidare smittspridning i . När jag säger vidare menar jag: har man inte funnit någon smitta, men med största sannolikhet finns smittan även i eftersom den smitta som finns på norska sidan är så nära den svenska gränsen. De vildrenar som är smittade känner inga barriärer. Därför rör de sig över landsgränser. Det är en isolerad grupp vildrenar, precis som ministern säger. Men det finns en risk att smittan sprider sig. Jag har kunnat läsa mig till att denna sjukdom sprider sig långsamt i början, men sedan blir det en lavinartad spridning. Jag ser risken att detta nu sprider sig i . Vi vet också att inkubationstiden för djuren är ganska lång. Det kommer alltså att ta innan vi upptäcker smittan i . Den kommer då att sprida sig vidare till alla hjorttyper i hela . Det är därför vi måste ta tag i frågan , innan smittan bryter ut i större skala. Det behövs en bättre plan än vad vi har . Vi har stort förtroende för vetenskapen. Vi har stort förtroende för expertisen. Men som jag har förstått det vet de redan vad de ska göra. Problemet är att det saknas pengar i budgeten för att de ska kunna göra detta. Då måste vi försöka hitta pengarna någonstans. Det är därför min fråga till ministern är: Hur ser planen ut för att ta fram pengarna och ge uppdraget till en grupp som ska göra någonting åt detta? Det skulle kunna vara en myndighet. Man skulle också kunna lägga in detta i det allmänna uppdraget till . I slutändan är detta en viktig näringsfråga. Vad händer på om rennäringen inte kan få avkastning från sina djur och sitt kött? 53 Statsrådet (S): Jag sa i ett tidigare inlägg att jag tror att det är viktigt att vi låter vetenskapen och expertisen hantera detta. Jag tror att man ska vara lite försiktig som politiker. säger: Smittan finns sannolikt på svensk sida. Låt nu vetenskapen och expertisen hantera detta! Vi ska inte dra växlar på detta bara för att försöka göra partipolitik av det. Pengar finns för detta. har i sin budget pengar för att bekämpa den här typen av smittor. Man har inte äskat mer pengar. Det finns alltså ekonomiska resurser för att hantera det. pratar om att det inte görs någonting. Jag tycker att vi måste visa respekt för våra myndigheter som gör en massa saker i denna fråga. Man började jobba aktivt med denna fråga direkt när smittan upptäcktes på norsk sida. Det har införts förbud mot att flytta ut levande hjortdjur från , norra och delar av . De får inte flyttas ut. Man jobbar aktivt med både jägarorganisationer och andra grupper för att få en effektiv övervakning och en god beredskap. Man utbildar också. Inte minst inom rennäringen är man i gång med utbildning för att kunna ta dessa prover och göra analyser. Man avser också att utbilda på jägarsidan. Det görs alltså en massa saker. Detta görs systematiskt, och det hanteras av vetenskap och expertis. Jag har fullt förtroende för vår expertis och vår vetenskap och att man hanterar detta på ett klokt, bra och relevant sätt. 54 (M): Jag är glad att statsrådet säger att han har fullt förtroende. Han har goda förhoppningar om att vi är på banan och att detta kommer att lösa sig. Jag är nog lite mer tveksam. Vi kommer såklart att få följa vad som händer i denna fråga . Jag hoppas att de muskler som krävs för att ta hand om det här problemet finns, för detta kan få oerhört stora konsekvenser. Det finns vissa platser där av populationerna dör av detta – det gäller de vilda stammarna. Och de vilda stammarna är viktiga för . Jag skulle vilja avsluta debatten med att skicka med till statsrådet att vi nu behöver ta större krafttag i denna fråga. Jag är lite rädd att vi är tvåa på bollen. Jag tänker på älgarna och de övriga hjortdjuren men också på brukare, skogen och trafiken. Detta kan få stora konsekvenser. Vi behöver komma vidare i denna fråga. 55 Statsrådet (S): På norsk sida har man konstaterat att smittan finns hos en isolerad flock vildrenar – det är ungefär 2 500 vildrenar i Nordfjella. Norska myndigheter har beslutat att helt och hållet slå ut den och att under hålla området helt stängt för hjortdjur. Expertis och vetenskap säger att det nog är ett sätt att hantera just det specifika fallet. Jag har förtroende för vår vetenskap och för att våra experter gör rätt bedömning. Sedan gäller det älgar och hjortdjur som har konstaterats inte ha den smittsamma delen av detta. De finns på andra ställen. Det ger en förhoppning om att detta inte ska ha spritts till . Det kan givetvis finnas i . Men jag vet att våra myndigheter jobbar med frågan och är förberedda om det skulle visa sig att detta kommer till . Jag har fullt förtroende för att de jobbar på ett mycket seriöst sätt på både och med denna fråga. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2017/18:58 om överklagande vid offentlig upphandling 56 Statsrådet (S): har frågat mig om jag kommer att säkerställa att alla orsaker som härrör från undermåliga underlag först och främst tas i beaktande för att säkerställa att förfrågningsunderlag inte brister. Frågan är som jag förstår den föranledd av att regeringen tillsatte en särskild utredare som bland annat har i uppdrag att överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att minska antalet överprövningsmål. En av de åtgärder som utredaren enligt direktiven ska analysera är möjligheten att införa ansökningsavgifter i överprövningsmål. Något förslag om att införa en avgift för överklagande inom en upphandlingsprocess, som nämner, finns alltså ännu inte. Jag vill inte föregå utredningens arbete och förslag, även om jag vill betona att rättssäkerhet är en av hörnstenarna i regeringens arbete med att utveckla den offentliga upphandlingen. Det är emellertid angeläget att minska de negativa konsekvenserna av att så många upphandlingar begärs överprövade, särskilt som antalet har ökat . Även leverantörer drabbas av de många och långa överprövningarna på upphandlingsområdet som leder till osäkerhet och förseningar. Här kan tilläggas att samtliga våra nordiska grannländer och de flesta övriga medlemsstater i EU har infört bestämmelser om avgifter för att ansöka om överprövning. Utredaren ska även enligt regeringens direktiv särskilt analysera vilka effekter förslagen får för små företag. Till sin hjälp har utredaren ett stort antal experter, varav flera från näringslivets organisationer. Jag är övertygad om att de kommer att bidra konstruktivt med att belysa för- och nackdelar med olika lösningar och att de små företagens förutsättningar kommer att beaktas i arbetet. 57 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Anledningen till den här interpellationen är – korrekt uppfattat – den utredning som ska vara klar . Det handlar också om den skriftliga fråga som min partikamrat ställde och som löd: Hur påverkar införandet en avgift och minskade möjligheter till överklagande rättssäkerheten för mindre enskilda aktörer och möjligheterna för dessa att vara delaktiga i en upphandlingsprocess på lika villkor? Statsrådet hänvisar självklart, som vi hör, till den pågående utredningen. säger statsrådet att samtliga våra nordiska grannländer och de flesta övriga medlemsländer i EU har infört bestämmelser om avgifter för att ansöka om överprövning. I är vi alltså det enda land som inte tar ut någon avgift. Det ligger ett visst signalvärde i det, även om det är en pågående utredning. Det känns, om man tänker högt, som att vi är på väg åt det hållet, och därför har jag ställt denna interpellation för att även kunna diskutera andra delar i det hela. Det finns en sanning som lever där ute om att det inte är möjligt att ställa frågor under en pågående upphandling. Detta gäller både dem som ska delta och som känner att de inte får ställa frågor för då utesluts de, och dem som ska genomföra upphandlingen, det vill säga inköparna, som menar att de inte kan ge svar. Detta är en problematik som man måste komma till rätta med, menar jag. Det är en väldigt viktig del i det förebyggande arbetet, innan man kommer så långt som till att kanske ta ut en avgift för överklagande. Många delar som kan vara problematiska behöver ju kanske inte vara det. Om man har vunnit en upphandling och det kommer till tilldelning är det ju så att om det finns ett överklagande på gång så behöver inte den som gör inköpet ge den leverantören uppdraget som har det hela för tillfället. Det är också en sådan del i det förebyggande att man kan välja en annan leverantör och på så sätt se till att medborgarna inte kommer i kläm som det sker en överprövning. Med detta sagt är det en stor skillnad mellan de företag som okynnesöverprövar och de som gör det av en anledning som är helt befogad. Statsrådet tar också upp att ska vara en stödjande verksamhet, och det är ju ett bra och viktigt arbete. Det är också viktigt att det blir korrekt information. Om jag är rätt informerad och har förstått det rätt behöver myndigheten nu revidera sitt arbete, eftersom man har gett felaktig information på vägen. Om det är så att man inte riktigt är i fas med det arbete som man ska göra kan ju även detta bli en bidragande orsak till varför det kan komma fler överprövningar. 58 HANS (M): Tack, ministern, för svaret! Det ska bli spännande att debattera det här. Offentlig upphandling är en möjlighet för många företag att komma in på nya, spännande marknader och få en möjlighet att visa sitt kunnande i en miljö som domineras av offentliga beslut. Det innebär också en möjlighet att kunna utvecklas. För mindre företag är detta en möjlighet att vara med på samma villkor som landsting, regioner, kommuner och även stora företag. Alla aktörer ska ha möjlighet att vara med i en offentlig upphandling. Det ska vara rättssäkert och effektivt. Jag använder ett gammalt klassiskt citat: Alla ska med. Alla ska kunna vara med. meddelade den utredning som är på gång sitt betänkande, och jag noterar att ministern kommenterade i radion att han kan tänka sig en avgift för att bromsa antalet överklaganden och att dagens regelverk är för generöst. Jag ställde en skriftlig fråga om det här, och refererade till den. Jag tycker att när vi nu har möjlighet att debattera detta så kan vi gå lite mer på djupet, och därför vill jag ställa frågan: Tycker ministern att det är en bra väg att använda pengainstrumentet för att begränsa möjligheten att delta i en offentlig upphandling? Det finns andra saker som skulle behöva göras när det gäller offentlig upphandling, och det är snarare att ändra krångliga regler och skapa bättre förutsättningar för små och medelstora företag att kunna vara med i stället för att försvåra. Jag förstår att ministern inte vill bestämma sig här och för om det ska införas en avgift. Men jag tycker att det var anmärkningsvärt att ministern kommenterade det här och ställde sig hyfsat positiv till att kunna tänka sig att införa en avgift. Det är ett defensivt sätt att hantera offentlig upphandling på och ett defensivt sätt att se på den problematik som finns. Det kan finnas många anledningar att överklaga. I sitt svar noterar ministern just att ligger i topp när det gäller överklaganden. Då kanske det är andra saker man ska titta på. Kanske ska man titta på villkoren för upphandling och dem som upphandlar. Ger man för komplicerade upphandlingsdirektiv? Gör man helt enkelt upphandlingar som blir väldigt svåra att vara med i? Är det detta som är anledningen till att många upphandlingar överklagas? Jag vill fråga ministern om han är beredd att se över möjligheten att göra det enklare för mindre och medelstora företag att delta i offentliga upphandlingar. Är ministern också beredd att prioritera detta framför att ta till avgiftsvapnet i det här sammanhanget? 59 Statsrådet (S): Tack till och för den viktiga frågeställningen om offentliga upphandlingar och möjligheten för små och medelstora företag att delta i dessa upphandlingar. Faktum är att för regeringens del har ett av de viktigaste perspektiven i vårt arbete med offentliga upphandlingar varit att underlätta för de små och medelstora företagen. Det görs på olika sätt, bland annat genom en förenkling av regelverket för offentliga upphandlingar. Där pågår ett arbete i den del som rör välfärdsupphandlingar, men vi har också jobbat med den nya lagen om offentlig upphandling som har trätt i kraft. Där finns det en del förenklingar även om det återstår en del arbete. Framför allt handlar det om tillämpningen av upphandlingslagstiftningen. Till exempel har vi jobbat med att se till att upphandlande myndigheter får stöd i att dela upp upphandlingar i mindre delar, mindre kontrakt, så att man öppnar upp marknaden för små och medelstora företag. Där kommuner, landsting och myndigheter jobbar med uppdelade kontrakt ser vi mycket positiva resultat för de små och medelstora företagen. Det leder till att vi effektiviserar verksamheter, eftersom det blir bättre konkurrens. De lokala aktörerna får delta i upphandlingar och kan få kontrakt. Vi har också jobbat med projekt som handlar om tidig dialog i syfte att ge en möjlighet till arbetsgivare att påtala brister i förfrågningsunderlagen, något som även berör i sitt inlägg. Här handlar det om att se till att det finns en transparent dialog mellan anbudsgivare och upphandlande myndigheter så att förfrågningsunderlagen blir bra, att man exkluderar irrelevanta krav eller krav som exkluderar de små och medelstora aktörerna. Här har vi också lagstiftning som sätter gränser för kapacitetskrav, något som exkluderar de små aktörerna. Det gäller att se till att de här dialogerna möjliggör för små och medelstora företag att påtala felaktiga kapacitetskrav. Det görs mycket vad gäller offentliga upphandlingar som inte har med överprövningar att göra. Däremot finns ett behov av att jobba med frågan om överprövningarna. Det sker ett mycket stort antal överprövningar i jämförelse med andra länder. har en relativt unik modell med avgiftsfria överprövningar och en ordning där man inte riskerar att bära motpartens rättegångskostnader. Det är ett mycket generöst ekonomiskt system för överprövningar av offentliga upphandlingar, och det är ett system som inte finns i så många andra jämförbara länder. Det påverkar i sin tur antalet överprövningar. De företag som deltar i offentliga upphandlingar är inte särskilt förtjusta i alltför många överprövningar. Det skapar problem inte bara för offentliga sektorn. Det skapar också problem för seriösa leverantörer som deltar i upphandlingar. Det är viktigt att ha en ordning med rätt balanspunkt.