prot · H5095 · 2017-09-15 00:00:00 — På så sätt förhindras att bland annat andra enskilda hamnar i ekonomiska problem genom att de kanske är ovetande om motpartens ekonomiska ställning och ingår avtal med en motpart för vilken en konkursansökan just handläggs. Det finns en balans i detta som är oerhört viktig att beakta. Det jag tycker är angeläget att lyfta fram är att det är viktigt att det finns en vaksamhet hos våra domstolar, inte minst mot bakgrund av det fall som tar upp. Jag kan säga att jag är välbekant med just det fallet och med den händelse som omger fråga. Jag vill vara tydlig med att det inte finns något som hindrar en domstol från att till exempel kontrollera identiteten hos den som ansöker – om det finns anledning till det. Men det föreskrivs att många mål och ärendetyper inleds genom en skriftlig ansökan som ska undertecknas egenhändigt, detta för att understryka allvaret. Det gäller inte bara konkursansökningar, utan det gäller naturligtvis också många andra områden. 66 (M): En namnteckning är lätt att förfalska. Det kan gälla personer som undertecknar officiella årsredovisningar, som i det här fallet, och det kan bevars gälla även våra namnteckningar. En koll av namnteckningen skulle kunna göras vid passenheten eller i körkortsregistret. Det kan också göras en koll hos . Personen hade gjort vad som förväntas och krävs av medborgare, det vill säga lämnat in en polisanmälan. Vid brott – skadegörelse, misshandel etcetera – måste en polisanmälan göras för den fortsatta processen. Det är ett krav som samhället ställer. Men samhället via myndigheter behöver tydligen inte göra sin del. Ministern säger i sitt interpellationssvar att det här är straffbart. Det är vi helt överens om, och det visste jag redan. Det är ovanligt, var ministern inne på. Ja, än så . Men även om det är ovanligt är det ingen ursäkt för att inte göra allt för att förhindra det – på kort sikt och på lång sikt. Det sägs också i svaret att det finns ”möjlighet att överklaga beslutet”. Ja, men låt oss säga att man är på resande fot eller inte får reda på det. Det var inte fallet , men att medborgaren kan överklaga när det har blivit fel är ingen ursäkt. Det är ganska självklart att medborgaren ska kunna överklaga när det är fel. Sedan är ministern inne på att domstolarna ska vara vaksamma och – som det sägs i interpellationssvaret – vid behov vidta åtgärder. Men domstolarna anser – i alla fall enligt massmedier, och jag tror att det stämmer – att det inte finns något lagrum för dem att ställa sådana här krav. Och vem ska avgöra om det är misstänkt? Ska någon tjänsteman eller någon domare göra detta? Hur ska det gå till? Jag kan tycka att det bästa vore om ni i regeringen snabbt fattade vissa beslut som kan fattas utan lagändring, för lagändringar tar tid, som vi har varit inne på. Det kan till exempel handla om att man ålägger myndigheterna eller i det här fallet tingsrätterna att göra en koll hos . Har medborgaren gjort sin del ska banne mig myndigheten göra sin del! Jag tror på vad ministern säger om att ni jobbar på det. Jag ser fram emot att det ganska snabbt kommer fram lagstiftning som kräver att man antingen är där själv fysiskt eller kan legitimera sig samt reglerar hur det ska gå till. Jag förstår att det tar lite tid, men det ska inte behöva ta jättelång tid. Ministern var också inne på att det ska finnas en balans. Ja, ibland är det jättebråttom att skicka ut folk ur styrelser, dessutom retroaktivt – det skedde i det här fallet bakåt i tiden. Personen får reda på det dagen efter, så det är då personen inte vet om att den inte är vd för ett börsbolag. No good, skulle jag vilja påstå! Den åtgärd man kan vidta som ett första steg i väntan på en ny skärpning av lagen är att kräva att de här kontrollerna görs, så att det officiella gör lika mycket som vi kräver av medborgarna. Om jag till exempel råkar ut för inbrott, misshandel eller vad det nu kan vara får jag inte ut ett öre av försäkringsbolaget om jag inte har polisanmält det. Det bästa vore om man kunde fatta snabba och enkla beslut och sedan jobba vidare med frågan. Håller inte ministern med mig om det? 67 Statsrådet (S): Herr talman och ! Jag vill såklart betona att jag ser väldigt allvarligt på att det förekommer falska konkursansökningar. Jag skulle också önska att jag väldigt snabbt kunde instämma i ett konkret förslag, men mitt uppdrag är naturligtvis att se till att ett sådant konkret förslag i så fall ryms inom ett system vi har . Annars krävs lagstiftning. Jag måste också belysa de konsekvenser som kommer att ske i anledning av en förändring. Som ett första steg avser jag att överväga frågan inom . När händelser inträffar är det alltid så att vi följer dem, uppmärksammar dem och naturligtvis gör en bedömning av om vi behöver gå vidare på något sätt i någon riktning. Jag vet att delar min uppfattning att det är otroligt viktigt med bra underlag när man ska fatta beslut. Oavsett om det är regeringsbeslut eller riksdagsbeslut är det naturligtvis oerhört viktigt att vi inte bara väldigt enkelt klipper till med ett beslutsförslag. Jag försöker visa på att frågan är mer komplex sett i ett större sammanhang. Vi vill leva och lever i ett väldigt öppet samhälle. Där finns det väldigt stora möjligheter att skaffa sig information om andra personer. Det följer i kölvattnet ett antal möjligheter att använda det för intressen av brottslig karaktär. I grunden är det naturligtvis oerhört positivt att vi lever på det sättet. Men det får en del konsekvenser. Därför har det från min sida varit viktigt att i debatten peka på det viktiga utredningsarbete som vi har på gång om skärpta krav och rutiner för svenska identitetshandlingar. Mitt svar till är att vi följer frågan och överväger den. Vi vill naturligtvis koppla den till den generella hållning vi behöver till identitetshandlingar. 68 (M): Allt det där är vi överens om. Det finns emellertid det vi inte är överens om. Jag anser att regeringen skulle kunna ge uppdrag till tingsrätterna att till exempel kontrollera hos . Det är en ganska enkel åtgärd som inte behöver passera . När det däremot gäller det generella som ministern är inne på i dessa cyberattackstider och så vidare är det viktigt att det hålls kontroll på detta. Om medborgaren gör sin plikt att anmäla att den har blivit id-kapad tycker jag att det är tingsrättens skyldighet att kontrollera. Vi kan konstatera att de var väldigt snabba med att kontakta . Varför hade de då inte kunnat göra en enkel kontroll? Den här personen begär sig själv i personlig konkurs. Finns det någon polisanmälan? Det är hur enkelt som helst. Vad som skiljer oss åt i åsikterna är inte vad som behöver göras på lång sikt. Där hoppas jag att det kommer ett bra lagförslag . Men jag är inte nöjd med svaret att man inte är beredd att vidta vissa snabba åtgärder som inte behöver passera enbart genom att tala om att tingsrätterna ska kontrollera. Det kan de antingen göra hos passenheten med namnteckningen, med polisanmälan eller bägge. Det är någonting som man skulle kunna göra från departementets sida snabbt och enkelt och därmed förhindra eller i varje fall försvåra dessa beteenden tills det kommer en ordentlig lagstiftning på plats som ska ha några månader på sig innan den ska träda i kraft. Jag hade önskat att ni hade tagit till er det och också varit beredda att vidta lite snabba åtgärder. 69 Statsrådet (S): Jag vill tacka för frågan i interpellationen och debatten. Det är en oerhört angelägen fråga. Jag har varit mån om att sätta den i ett större sammanhang. Det är oerhört viktigt att vi talar om det öppna samhället, hur vi hanterar våra identitetshandlingar och att vi säkerställer att det som är direkta brottsintressen åtgärdas i särskild ordning. Jag vill återkoppla och skicka med att när det gäller att man i det aktuella fallet direkt kontaktade är det precis så det ska gå till. Det är precis så det ska göras när en konkursansökan kommer in. Det är alldeles korrekt hanterat. Återigen: Det finns inget som hindrar en domstol att ställa frågor i samband med att man behandlar en ansökan. Jag tror att varken eller jag vet om det finns domstolar som ställer de frågorna. Det är som sagt en oerhört viktig och angelägen debatt. Jag är övertygad om att vi tillsammans behöver fortsätta att diskutera dessa frågor. Jag ser själv fram emot utredningens förslag och innehåll. Tack så mycket för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2016/17:618 om om kärnvapenförbud 70 Utrikesminister (S): Herr talman och ärade ledamöter! har frågat mig om jag ser att det nu framlagda förslaget till konvention om kärnvapenförbud innebär en risk för att kunna upprätthålla och stärka , vilka alternativa initiativ jag tagit för att främja en framgångsrik översyn av NPT 2020, om jag ser att säkerhet måste vara fokus för vårt ställningstagande till den föreslagna konventionen om kärnvapenförbud, om jag och regeringen har samrått med våra nordiska grannar under förhandlingsarbetet runt konventionen för att ta hänsyn till deras åsikter och slutligen vilken förankring av beslutet att rösta för konventionen om kärnvapenförbud som skedde inom regeringen innan röstade för den. Frågorna berör flera aspekter, men låt mig inledningsvis ta avstamp i den svenska nedrustningstraditionen. har haft ett brett och djupt engagemang på nedrustnings- och icke-spridningsområdet. ser vi ett höjt tonläge mellan länder med kärnvapen där retorik om hot om användning blivit allt vanligare. Bristen på framsteg i nedrustningsarbetet har också bidragit till att 122 stater bestämde sig för att stödja att en konvention antogs som ger möjlighet att gå vidare med ett regelrätt förbud mot kärnvapen. Vi är beredda att seriöst pröva alla vägar som kan föra oss närmare målet om en kärnvapenfri värld. Ett förbud skulle kunna ge ny politisk energi åt det globala nedrustningsarbetet och stärka mot användning och innehav av kärnvapen. I tider av säkerhetspolitisk oro är detta än mer brännande. För regeringen var det därför naturligt att medverka i den FN-mandaterade processen som ledde fram till antagandet av konventionen mot kärnvapen. Beslutet att rösta för konventionen när förhandlingarna avslutades bereddes på sedvanligt sätt inom . Ett löpande arbete med textanalys gjordes under förhandlingens gång och låg till grund för beslutet. Förhandlingsresultatet har naturligtvis varit föremål för en första värdering och analys. I vanlig ordning inför sådana beslut behövs en heltäckande konsekvensanalys som på ett genomgripande sätt går igenom konventionen och dess påverkan på . Det är därför som regeringen nu kommer att tillsätta en utredning för ändamålet. Inom ramen för de regelbundna kontakter de nordiska länderna har i aktuella nedrustningsfrågor har förbudskonventionen diskuterats utförligt. Frågan togs upp så sent som då jag mötte min finske kollega i . Också under de återkommande möten som hålls mellan de nordiska cheferna för nedrustnings- och icke-spridningsfrågor har konventionen och förhandlingsprocessen tagits upp . Som bekant har vi inbördes kommit till olika slutsatser avseende deltagande i förhandlingsprocessen. Låt mig understryka att det i den nordiska kretsen råder bred samsyn i nedrustnings- och icke-spridningsfrågor. Det illustreras också av att vi ofta vid internationella möten håller gemensamma anföranden. Vår hållning har varit att se konventionen i ett bredare perspektiv med icke-spridningsfördraget NPT i centrum. Det är ingen hemlighet att vi från svensk sida hade önskat oss att texten tydligare skulle ge uttryck åt detta synsätt. inställning är och förblir att NPT är hörnstenen i detta globala arbete för nedrustning och icke-spridning. Relationen mellan konventionen och NPT blir ett viktigt inslag i det analysarbete som inleds. är brett engagerat i det förberedelsearbete som inletts inför . Vid den första förberedande kommitténs möte i lyftes bland annat nukleär riskreducering, sänkta beredskapsnivåer och genderfrågor fram. Det är helt centralt att denna process leder till konkreta framsteg efter misslyckandet 2015. kommer att söka bidra aktivt och för löpande dialog med andra länder om hur NPT kan stärkas. Det finns också skäl att påminna om kärnvapenstaternas särskilda ansvar. Genomförande av tidigare gjorda åtaganden, inte minst i , är mer angeläget . Utredningen som tillsätts ska belysa konsekvenserna av konventionen för bland annat icke-spridningsavtalet, provstoppsavtalet samt våra försvarspolitiska samarbeten. Direktiven och formerna för denna utredning presenteras i närtid. Efter att utredningen är klar kommer regeringen att ta ställning till ett undertecknande. Låt mig avslutningsvis framhålla att framsteg på vägen mot en kärnvapenfri värld vore till gagn för svensk och global säkerhet. Att oppositionen inte visar ett större intresse för nedrustningsfrågorna i denna oroliga tid tycker jag är beklämmande. 71 (C): Tack, utrikesministern, för svaret på mina frågor, eller i varje fall en del av dem! vill se en kärnvapenfri värld. vill se en trovärdig nedrustning av kärnvapen. stöder fullt ut , icke-spridningsavtalet, och vill inte riskera det genom andra globala avtal som kan erodera det. Det gäller likaså provstoppsavtalet som vi kämpar för att få på plats. såg klara problem med det förslag till upplägg som fanns för att förhandla fram ett avtal om kärnvapenförbud. Vi såg ändå skäl att delta för att syna och för att bygga broar. Vi var tydliga med att vi inte ville se en plakatpolitik utan en resultatpolitik till följd av den förhandlingen. Vi såg, herr talman, deklarationerna från kärnvapenstaterna. var väldigt tydligt i sin markering om varför man inte skulle rösta för en förhandling kring detta. De pekade på att det var destruktivt och på att det hotade NPT. Vi noterade markering – som är utsatt för återkommande hot från grannen i regionen, . , som är det enda land som har känt kärnvapnens humanitära konsekvenser och konsekvenserna i stort, valde att inte gå in därför att man, precis som andra, till exempel och våra grannar och , vill se en värld utan kärnvapen men vill ha en trovärdig nedrustning som inte hotar säkerheten. Jag noterade också, herr talman, den markering som gjorde innan förhandlingarna startade. Man röstade ja till att gå in, vilket vi då tyckte var rätt. Den markeringen innebar att avtalet skulle bedömas utifrån om förhandlingarna skett brobyggande och inkluderande och om kärnvapenstaterna inkluderats. Min förväntan var att vi skulle få en svensk röst som agerade i den riktningen – för inkludering, för att kärnvapenstaterna skulle komma med och för att välja andra lösningar om det inte skulle vara möjligt att gå den vägen. var också med och var tydliga med att man ville försöka, ungefär som , pröva förutsättningarna att få en trovärdig överenskommelse. Det man kan se, herr talman, är just det som många påtalade, nämligen vikten av att nedrustningen också baseras på en bred säkerhetspolitisk syn. Vi vill att kärnvapen inte ska användas och att de ska försvinna, men vi vill att det görs på ett sätt som är trovärdigt. har vi resultatet. Det har varit en snabb process som inte har varit brobyggande utan splittrande. Inga kärnvapenstater har deltagit, och det hotar NPT. Ser utrikesministern att säkerhet måste vara i fokus för vårt ställningstagande till den framförhandlade konventionen? Och ser utrikesministern att konventionen innebär en risk för att kunna upprätthålla och stärka själva ? 72 Utrikesminister (S): Det är faktiskt regeringen som driver resultatpolitik och inte plakatpolitik. Det enklaste av allt är att stå över allt och säga: Vi är emot kärnvapen. Vi lever i när arsenalerna moderniseras, när det blir en spridning och när man inte lever upp till icke-spridningsavtalet. Ni har ju inte funnits någonstans i den debatten. Oppositionen har över huvud taget inte engagerat sig, och när jag har träffat civilsamhällesorganisationer som engagerar sig berättar de att de har bjudit in er men att ni inte kommer. Jag tror i själva verket, , att när ni ändrade linje och inställning till Natomedlemskap tystnade också röst. Det är väldigt tråkigt. Jag gjorde precis tvärtom. Den här regeringen tog ned från åskådarläktaren, där inte minst min företrädare hade placerat . Jag påminner mig om att när lämnade till exempel New Agenda Coalition, som arbetade mot kärnvapen, sa att det var viktigt att det inte skickade ut en bild av att omprioriterade kärnvapenfrågan, och hon kritiserade detta. Då blev det i stället så att vi välkomnades med öppna armar tillbaka in i FN-sammanhang för att diskutera hur vi hittar en väg framåt. Det har ju inte fungerat. Kärnvapenstaterna är bestämda när det gäller att hålla fast vid sina kärnvapen, och dessutom fungerar inte heller avskräckningsdoktrinen så som man hade förväntat sig eller velat att den skulle fungera. Så vad gör vi då, annat än att bara säga allmänt att det är klart att vi är emot kärnvapen? Vi måste arbeta med andra länder. 122 av världens länder röstade faktiskt fram den här konventionen och bestämde sig för att det är tid att vi signalerar tydligt och bildar norm. Det är lika mycket det som det handlar om, precis som det har varit i tidigare internationella konventioner som har förbjudit massförstörelsevapen. Man tvingar kärnvapenländerna att acceptera att det här ska vara . Det här är det sista massförstörelsevapen som vi inte har ett internationellt förbud mot. Om inte , när ska ett land som och en svensk utrikesminister tala för kärnvapennedrustning och mot kärnvapenanvändning? Om inte , när? Vi arbetar förstås mycket aktivt för att också försöka bygga en bro. Men det var tydligt hur kärnvapenländerna reagerade. Ska vi vika oss för det? Är det linjen? Ska vi säga att de ska få veto i den här frågan och att resten av världens länder därmed inte ska våga sätta sig upp mot kärnvapen och faktiskt insistera på att det här är en väg framåt som just bildar norm? Det är riktigt att förhandlingen gick osedvanligt fort. Många som deltog tyckte att det var osedvanligt framgångsrikt att man faktiskt kunde komma överens. Men precis som sedvanligt är måste man också granska exakt hur vi ska tolka varje paragraf, hur vi ska översätta det om vi vill skriva under och hur det påverkar våra samarbeten. Vår fördel är att vi är militärt alliansfritt. Vi har friheten att säga ifrån mot kärnvapen och försvara våra samarbeten. 73 (C): Jag vet att , utrikesministern, är engagerad i kärnvapennedrustning och har varit det under hela sitt liv. Men det finns fler som har varit och är engagerade. Jag har själv deltagit både i NPT-översynen 2010, som ändå nådde fram till någonting, och NPT-översynen 2015 som inte nådde fram till ett resultat därför att det var för stor splittring. Det fanns också andra skäl bakom det hela. agerande då var mycket tydligt. Andra länder var också tydliga, men särskilt var det. Mot bakgrund av den säkerhetspolitiska verklighet vi har är det naturligtvis viktigt att vi försöker nå fram om vi verkligen vill nå resultat och inte bara statements. Det finns många länder som inte är kärnvapenstater men som ändå inte har valt att gå med, dels för att man måste ha en bred säkerhetspolitisk analys, dels för att man tycker att det är viktigt att försöka bygga broar och ta sig fram på de områden som finns och inte på nytt hamna i ett läge som kanske 2020 kommer att splittra och till och med i värsta fall helt låta avtalet, NPT-översynen, gå i stå. Jag tycker, herr talman, att det är bekymmersamt att utrikesministern i sitt senaste inlägg så tydligt verkade vara på det klara med att det här avtalet är bra och riktigt. Det är uppenbart att utrikesministern har ambitionen att ska skriva under avtalet. Det blir förvånande för mig, för jag ser att det finns ett humanitärt perspektiv och att det är mycket tydligt att vi vill ha en värld utan kärnvapen – men vägen dit måste inkludera och bygga broar. Annars når vi inte resultat utan ställer oss i ett hörn. Det må vara i trevligt sällskap, men det leder inte framåt. Vi har nog svårt att hitta vägar framåt för att lösa det vi nu ser i . Varken eller har i det läget räckt, men vi måste komma framåt. Då är det inte mer splittring utan mer brobyggande som krävs. Det krävs också att man har en tydlig helhetssyn på detta. Det behövs en balanserad nedrustning, som den tidigare socialdemokratiske statsministern i , , uttryckte det, så att den blir trovärdig. Det behövs också en trovärdig uppföljningsmekanism. Där är vi inte . Många har också kritiserat det. Om man befinner sig i säkerhetspolitiska miljö kan det måhända vara en helt annan situation. Men för ett land som , i , är det centralt att se vikten av en balanserad nedrustning, både av taktiska kärnvapen och av övriga kärnvapen. Där är vi inte, med den signal som utrikesministern nu ger. Ser utrikesministern över huvud taget en risk för att konventionen kan leda till att kärnvapenstaterna och andra stater inte vill gå vidare med NPT-översynen? 74 Utrikesminister (S): Jag hör något lite försåtligt. Jag tror i själva verket att Natoargumentet är väldigt viktigt för och oppositionen. Jag tror att man vek ned sig när man märkte att det kom kritik från Natohåll och från kärnvapenstaterna. Jag har inte hört några andra förslag på hur det här ska gå till. Det här är det bästa vi har just . Det är en markering från världssamfundet. 122 länder säger: Det här måste vara . Vi måste få ett förbud mot det sista massförstörelsevapnet. Vi har upplevt det här förut, att kärnvapenländerna försvarar sin rätt att behålla kärnvapen. Vi har också sett det med klustervapen och landminor. Och vi såg det när det humanitära initiativet kom till stånd. Då blev det en enorm reaktion. Det är klart att man utövar påtryckningar på sina allierade. Vi kan också fråga oss vad som hände när till slut inte vågade rösta som de nog egentligen hade velat. Vi måste vara uppriktiga, . Ni säger att det är viktigt att reda ut den här länken och att se till att det vi gör fungerar förstärkande. Det var också avsikten med den här konventionen. Det finns inga andra avsikter. Jag kan rekommendera debattartikeln i . Författarna börjar med att säga att så här ser det ut . Om man nu vill att det ska finnas som avskräckning och accepterar att det ska finnas ett kärnvapenparaply, vilket man är beredd att göra om man förespråkar Natomedlemskap, säger forskarna och experterna: ”Avskräckning kräver högst några hundra vätebomber, men och har cirka 7 000 vardera.” Och länderna vill gärna modernisera sina arsenaler ytterligare. Vi kan såklart säga att det inte fungerar. fungerar inte som det borde just . Tanken är att vara ytterligare normbildande. Det var ursprunget. Vi måste också titta på hur vi ska få med kärnvapenstaterna i någon form av dialog. Det är ingenting som utesluter det än så . Det handlar om hur man ska bygga, hur man ska föra debatten vidare. Man ska inte underskatta syftet. Man ska förstå det. Man ska inte heller dölja sig bakom helt andra argument. Vad är alternativet? Finns det något annat initiativ som är realistiskt ? Och hur ska det se ut? Det här fungerar trots allt som det var tänkt, som en påtryckning och en tydlig politisk signal från 122 av världens länder mot kärnvapenstaterna: Det här är oacceptabelt. Titta vilken fara det försätter oss i! Just nu är alltså rätt tid att diskutera det. Vi är inte helt nöjda med alla texter, som det kan vara i sådana här fall. Men det behöver inte betyda att allt i konventionen är dåligt. Det kan också handla om tolkning. Därför måste man titta ordentligt på vad det skulle innebära. Vi argumenterar såklart för att kan göra både och. Vi kan markera och ha en tydlig politik mot kärnvapen, och vi kan försvara våra samarbeten. Och det kommer vi att fortsätta göra. 75 (C): Den egna tolkningen kan man ju göra. Den kan utrikesministern göra på egen hand. Men frågan är om andra håller med om utrikesministerns tolkning. Om så inte är fallet sitter man så att säga lite sämre till. Därför var en av frågorna ifall regeringen har gjort en analys av de säkerhetsmässiga konsekvenserna av ja-rösten.