prot · H40978 · 2017-03-03 00:00:00 — § 1 Anmälan om återtagande av plats i Tredje vice talmannen meddelade att (S) skulle återta sin plats i , varigenom uppdraget som ersättare skulle upphöra för (S). § 2 Ansökan om ledighet Tredje vice talmannen meddelade att (SD) ansökt om ledighet –. Kammaren biföll denna ansökan. § 3 Anmälan om ersättare Tredje vice talmannen anmälde att (SD) skulle tjänstgöra som ersättare för (SD) för hans ledighet –. § 4 Anmälan om kompletteringsval Tredje vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp anmält som suppleant i justitieutskottet och i utbildningsutskottet samt som suppleant i miljö- och jordbruksutskottet. Tredje vice talmannen förklarade valda till suppleant i miljö- och jordbruksutskottet § 5 Anmälan om vice ordförande i utskott Tredje vice talmannen anmälde att (S) valts till vice ordförande i civilutskottet under (S) ledighet –. § 6 Anmälan om faktapromemorior Tredje vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2016/17:FPM71 EU:s relation med , och efter (2016) 52 till utrikesutskottet 2016/17:FPM72 Migration längs den centrala Medelhavsrutten (2017) 4 till utrikesutskottet § 7 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2016/17:133 till socialförsäkringsutskottet 2016/17:135 till trafikutskottet 2016/17:137 till civilutskottet 2016/17:3626 till skatteutskottet 2016/17:3624 till skatteutskottet 2016/17:3622 och 3623 till justitieutskottet § 8 Svar på interpellation 2016/17:229 om utvärdering av sjöfyllerilagen 1 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat mig på vilket sätt jag tänker utvärdera sjöfyllerilagen, så att vi kan få veta om lagen har haft någon effekt och hur mycket resurser som har krävts av polisen och rättsväsendet för att kontrollera att lagen efterlevs. Det är naturligtvis mycket viktigt att rättsväsendets resurser används effektivt och att genomförda reformer vid behov följs upp. Det är också så att alkohol och trafik inte hör ihop, vare sig på väg eller på sjön. Alkoholintag i trafiken innebär att man utsätter både sig själv och andra för allvarlig fara, och det gäller såväl på väg som till sjöss. lagstiftningen har varit i kraft har antalet misstänkta sjöfylleribrott minskat i förhållande till antalet genomförda kontroller. Såväl som har noterat en attitydförändring till alkohol i samband med båttrafik och att de flesta verkar följa den nya lagstiftningen. Bilden är alltså att lagstiftningen i kombination med de kontroller som görs har en preventiv inverkan på sjöfyllerier, vilket också var ett av skälen till lagändringen 2010. Trenden gällande andelen personer som misstänks för sjöfylleri har varit tydligt nedåtgående. 2 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Förändringen i lagstiftningen kom till för att minska olyckor på sjön, och det är självklart ingen som vill att människor ska köra omkring berusade på sjön och vara en fara för andra och sig själva. Frågan är om syftet har uppnåtts och om kostnaderna för att kontrollera efterlevnaden är rimlig i förhållande till effekterna. Statsrådet jämställer i sitt svar att köra bil med att köra båt och att ingen ska vara påverkad oavsett trafikslag. Är det rimligt att jämställa dessa båda trafikslag? Jag tycker att det är tveksamt. Både hastighet och utrymme skiljer sig väsentligt åt. De flesta som dör på sjön ramlar överbord från en liten båt och är utan flytväst. Om syftet med en ny lagstiftning är att förhindra att människor dör på sjön borde en lag om obligatorisk flytvästanvändande ha en större effekt. Jämförelsen är orimlig även utifrån andra perspektiv. Det finns inga åldersgränser eller krav på körkort och utbildning för att köra båt på samma sätt som det exempelvis gör för att köra bil. Olycksstatistiken visar att antalet olyckor med båt har minskat , trots fler båtar. Det är naturligtvis glädjande, och det är en trend som påbörjades långt innan den skärpta lagstiftningen kom till. , professor i sjörätt, har gått igenom samtliga domar efter dödsfall och allvarliga olyckor som inträffade –2011 där alkohol har varit med i bilden. Av 400 domar har alkoholhalten i endast ett par fall varit under . Statistiken talar inte för att en sänkning av promillehalten var den viktigaste åtgärden för ett säkrare båtliv. Det som i högre grad påverkar olycksstatistiken är brist på sjömanskap, kunskap om mörkerkörning, utbildning i navigering och handhavande av båten samt, vilket jag tidigare nämnde, användande av flytväst. Legitimiteten för en skärpning med hänvisning till olycksstatistiken haltar. Jag tycker också att statsrådet i sitt svar närmast lutar sig mot anekdotisk bevisföring när han säger att och har noterat en attitydförändring. Jag tycker att en regelrätt utvärdering vore bättre. Vi uppmärksammas nästan på bristen på resurser hos både polis och rättsväsen. Att säkerställa att våra gemensamma resurser används så effektivt som möjligt är viktigt. Att kontrollera nykterhet på sjön tar betydligt än när polisen stoppar en bil. Jag har själv varit med om båda. Vid en utvärdering av skärpningen av lagstiftningen borde man också titta på fördelarna med en skärpt lagstiftning i förhållande till de kostnader som uppstår för att kontrollera efterlevnaden. Jag uppfattar inte att statsrådet ser något behov av att göra en ordentlig utvärdering, och jag frågar därför: Varför? 3 Justitie- och migrationsminister (S): Jag vill erinra om att det var alliansregeringen och min företrädare som genomförde detta. satt här i kammaren och röstade för förslaget. Jag tyckte att det fanns goda skäl att genomföra detta för att minska olyckorna och dödsfallen. Det handlar inte bara om en själv, den som framför båten, utan också om de passagerare som man kanske har på båten. Det är också deras liv och hälsa man ansvarar för. Jag tror att de flesta löser situationen på samma sätt som man gör på land, det vill säga om man är på fest någonstans kommer man antingen överens om vem som ska köra hem eller så sover man över. Detta är det vanliga. Vad jag förstår vill inte riva upp lagen, i varje fall är det inte vad hon kräver i sin interpellation. Men jag vill fråga henne om det, för på hennes argumentation här i kammaren låter det som om hon vill riva upp den. Vill hon det, eller vill hon inte det? Det vill jag gärna veta. Vad jag förstod handlade interpellationen om en utvärdering för att se vad som har hänt under dessa år. Det var ett krav som vi socialdemokrater också förde fram när lagen behandlades här i 2010. Jag sa då att man bör följa upp vad som hade hänt. Jag kan gå till mötes vad gäller det. Vi kan titta på effekterna och polisresurserna. Inför denna interpellationsdebatt hämtade vi nämligen in underlag från , och polisen. Jag kan konstatera, om jag får dra några statistiksiffror, att antalet anmälda sjöfyllerier under dessa år har minskat . Brå konstaterar att de lagförda sjöfyllerierna har minskat . De grova lagförda brotten har minskat . konstaterar att andelen upptäckta brott per kontroll också har minskat, från till . gör bedömningen att det har skett en beteendeförändring, och detsamma säger sjöpolisen. Vad gäller resursanvändningen har man konstaterat att detta inte är något som tränger ut annan verksamhet. Det finns en ökad regelefterlevnad, vilket har gjort att man faktiskt har kunnat minska antalet kontroller , och därigenom har man kunnat allokera resurserna på annat sätt. Under dessa år har drunkningsolyckorna minskat. drunknade i genomsnitt 36 personer . är siffran nere i 30 personer. Vi vet att utöver flytväst är alkohol en av orsakerna till att människor omkommer. Uppföljning och utvärdering efterfrågas. Jag tycker att vi gör så här: Jobbet är redan gjort i och med det underlag som vi hämtade in från myndigheterna inför denna interpellationsdebatt. Vi kommer att upprätta en promemoria med all information som vi har hämtat in vad gäller den statistik som finns tillgänglig, och vi kommer att offentliggöra den. Sedan får var och dra egna slutsatser om effekterna av lagstiftningen. Man får nog ändå konstatera att den lag som ni införde faktiskt har haft en positiv effekt på såväl regelefterlevnad som säkerhet till sjöss. 4 (M): Som jag sa i min interpellation är det rimligt att man gör en seriös utvärdering av lagstiftningen. Det kom mycket kritik mot den från en hel del remissinstanser innan den infördes. Det finns även frågetecken om legitimiteten. Det är svårt att jämföra båt och bil i detta sammanhang, kan jag tycka. Om en båt går i 15–motsvarar det 28–. Då ska man komma ihåg att är en rätt hög hastighet på sjön. Våra nordiska grannländer har en lagstiftning som sätter gränsen på sjön till . Det är en gräns som är betydligt mer avvägd med tanke på de risker som finns och det ansvar man alltid har som båtförare. Jag tycker att det är glädjande att höra att det finns en viss öppning för en utvärdering och en tydlighet kring effekterna av lagstiftningen. Det är också viktigt att titta på olycksstatistiken med den tidigare gränsen, om man diskuterar huruvida man ska sätta en högre gräns på 0,5 eller 0,8 eller en lägre gräns på ned till 0,2. Vilka promillegränser man har innebär en rätt avsevärd skillnad för möjligheterna att till exempel ta ett glas vin till maten. Jag tycker också att det är rimligt att man utvärderar regelverket kring vilka som kan lagföras inom ramen för den här lagstiftningen. Det är inte särskilt tydligt för enskilda vad som menas med formuleringen att personer ombord som har betydelse för båtens säkra framförande också kan straffas för sjöfylleri. Hur ska det tolkas? Det finns också rättsfall där personer har dömts för att de varit tvungna att gå upp och flytta en båt på grund av annalkande dåligt väder. Är det rimligt? Det kan man fråga sig. Som skärgårdsbo med egen erfarenhet av båtliv är jag mån om att det ska vara säkert att resa ut på sjön. Det finns många som överskattar sin egen förmåga och utan kunskap, vett och flytväst ger sig ut i stora båtar som går fort och som de inte riktigt behärskar. De utgör en betydligt större risk på sjön än de som ger sig ut med båten till en skärgårdskrog, dricker ett par glas vin till maten och sedan kör hem igen. Det är den rimligheten och riskbedömningen som jag tycker behöver utvärderas, likaväl som hur människor döms och vilka som kan dömas. Det går åt stora resurser för att kontrollera efterlevnaden. Skulle detta inte tränga ut någonting annat? Det gäller ju samma polis som har brist på resurser för att hantera brottslighet, vilket vi hör . På samma sätt borde ägna sig åt de människor som framför båtar utan vett och kunskap och som utgör en betydligt större risk för sin omgivning. Som sagt är det glädjande att det ändå finns en viss öppning för en utvärdering. Men jag tycker att utvärderingen också kunde innefatta tillämpningen av lagen. Eventuellt kan man se över om det behövs justeringar för att lagen ska få större legitimitet och inte vara otydlig gentemot dem som drabbas av den. 5 Justitie- och migrationsminister (S): Då får jag nog be att förtydliga sig. Vill hon höja gränsen från 0,2 till 0,5? Är det detta hon är ute efter? Vill hon riva upp lagen i den biten? Det var precis det jag frågade efter. Hon resonerar lite, men vågar inte säga vad hon egentligen tycker, utan ifrågasätter bara. måste man faktiskt vara tydlig i politiken. I interpellationen kräver hon en utvärdering, en uppföljning av vad som egentligen har hänt. Jag har dragit precis den statistik som vi har hämtat in från , polisen och . Den visar att antalet lagföringar minskade –2015. Det gäller både sjöfylleribrott av normalgraden och det grova brottet. Antalet anmälda brott har också minskat. Antalet drunkningar har minskat. Regelefterlevnaden har av allt att döma ökat; vid de kontroller man gör anträffar man nu färre personer med en för hög promillehalt än vad man gjorde 2010. Det har gått ned från till 3 ½ procent. Detta har medfört att polisen har kunnat styra om sina resurser. Man bedömer att man inte längre behöver göra fullt så många kontroller som man gjorde inledningsvis. I allt väsentligt skulle jag nog vilja säga att den här lagen har haft en positiv effekt på säkerheten. Men för att gå till mötes har jag sagt att var och en ska få bilda sig en uppfattning om detta och titta på det underlag som vi har hämtat in. Vi kommer som sagt att upprätta en promemoria på där vi redovisar både bedömningar och all statistik som finns för de här brotten, så att man kan följa år för år vad som har hänt, precis som jag sagt. Sedan får var och en bilda sig en uppfattning om huruvida det här har haft effekt eller inte. När ser det underlaget är det möjligt att hon kommer att dra samma slutsats som jag. Jag vet inte. Men i väntan på det bör hon kanske vara lite tydligare med vad hon egentligen vill. Vill hon riva upp lagen eller inte? 6 (M): Grunden för den nya lagstiftningen var ambitionen att minska antalet människor som dör i olyckor på sjön relaterade till alkohol. Det fanns dock en hel del kritik hos remissinstanserna. Det finns människor som ifrågasätter legitimiteten och hänvisar till de negativa effekter som uppstått, exempelvis på inhemsk turism. Promillegränsen är satt till 0,2, samma som för biltrafik, vilket jag kan tycka är tveksamt. Jag har ingen åsikt om vilken promillegräns som ska gälla. Det som jag har sagt är att jag inte tycker att det räcker med den statistik som statsrådet presenterar. Jag tycker att det vore rimligt att tillsätta någon som kan göra en ordentlig utvärdering utifrån flera olika parametrar när det gäller den här lagstiftningen. Sedan får man ta ställning till vad man i så fall ska göra efter det och om det till exempel behövs justeringar i lagstiftningen eller en ändring av promillegränsen. Jag vill se den utvärderingen. Hur ofta har det legat mellan 0,2 och 0,5 respektive mellan 0,5 och 0,8 vid de brott som begåtts? Det finns många olika detaljer i den här statistiken som jag tycker är viktiga att titta på, eftersom gränsen 0,2 är satt med hänvisning till att det ska gälla samma på sjön som på vägarna. Att man likställer båttrafik och biltrafik på det sättet tycker jag inte är rimligt. Det är viktigt att man gör den här avvägningen. Som sagt: Det är inte den viktigaste frågan, eftersom säkerheten alltid går först, men våra skärgårdsområden är glesbygder. Det är svårt att överleva där. Att få en krog att fungera kräver mycket arbete. Detta har påverkat den inhemska turismen i våra skärgårdsområden negativt. Det är fortfarande så att säkerheten är överordnad, men frågan är om man kan göra justeringar, så att lagen inte får lika stor effekt för de näringarna. Det vore intressant. Jag vill se en utvärdering där man tittar på de olika gränserna. 7 Justitie- och migrationsminister (S): Jag har redovisat effekterna av lagen ur säkerhetssynpunkt i enlighet med det underlag som vi har fått in från myndigheterna. Vi kommer också att sammanställa detta i en promemoria. Sedan får liksom alla andra bilda sig en egen uppfattning om detta. När det gäller promillegränsen: Antalet lagföringar minskade som sagt för båda brottstyperna, både brott av normalgraden och de grova brotten mot sjöfyllerilagen. Jag kan nog konstatera att den lagstiftning som ni införde 2010 har haft positiva effekter. Det tycker jag ändå är rätt viktigt att konstatera. Om det är så att lagföringarna minskar, antalet anmälda brott minskar, antalet drunkningar minskar, regelefterlevnaden ökar och man har kunnat minska sina kontroller just för att regelefterlevnaden ökat tycker jag trots allt att det är en positiv utveckling. Men som sagt kan diskussionen föras vidare baserat på det underlag som vi kommer att presentera. Med det tycker jag att vi har gått interpellanten till mötes när det gäller uppföljningsfrågan. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2016/17:322 om inhemska adoptioner 8 Statsrådet (S): har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att underlätta inhemska adoptioner i . Barnets bästa är det centrala vid adoptioner. Inga andra intressen får gå före när ett beslut om adoption fattas. För de barn och unga som eller kanske hela sin uppväxt behöver ett annat hem än sina föräldrars är det här förstås en helt livsavgörande fråga. Alla barn har rätt att känna sig trygga, i synnerhet de barn som samhället tagit på sig ett särskilt ansvar för att skydda. En adoption kan i vissa situationer öka förutsättningarna för stabilitet och kontinuitet för barnet. Men en adoption är också oåterkallelig, varför det krävs att även andra lämpliga insatser noggrant har övervägts innan man gör det här. När barn är långvarigt placerade utanför det egna hemmet brukar i första hand en vårdnadsöverflyttning prövas före en adoption. Vid långvariga placeringar ska socialnämnderna verka för att barnet växer upp under trygga och goda förhållanden. Den så kallade återföreningsprincipen genomsyrar den familjerättsliga och socialrättsliga regleringen då den i de flesta fall anses vara det bästa för barnet. För en begränsad grupp barn kan en adoption vara ett alternativ. Enligt återrapportering av ett regeringsuppdrag om nationella adoptioner handlar det främst om barn som saknar föräldrar i livet samt barn som placerats i familjehem som mycket små och som med mycket stor sannolikhet inte kommer att kunna återvända till sina biologiska föräldrar. En av slutsatserna i rapporten är att inte alltid uppmärksammar att undantag kan behöva göras från principen om återförening mellan barn och föräldrar. Det konstaterades att det behövdes en fördjupad analys av hur långsiktighet och stabilitet i högre utsträckning ska kunna tillförsäkras barn som inte kan leva med sina föräldrar. Mot bakgrund av har Utredningen om tvångsvård för barn och unga haft i uppdrag att ytterligare belysa frågan. Utredaren har bland annat haft i uppdrag att analysera orsakerna till att vårdnadsöverflyttningar och adoptioner används i relativt liten utsträckning samt överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att socialnämnden ska uppmärksamma dessa möjligheter i högre grad. Utredningen gjorde, i likhet med adoptionsutredning, bedömningen att behöver ha kunskap om adoptionsreglerna och att bör utveckla arbetssätt för att främja samförståndslösningar när adoption bedöms vara till barnets bästa. De utredningar som senast har tittat på frågan har således inte bedömt att lagändringar behövs. Det finns inga uttryckliga hinder mot att socialnämnden överväger frågan om adoption. Det finns heller ingen skyldighet att väcka frågan. En sådan skyldighet riskerar att inte tillräckligt ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det är dessutom ingen målsättning i sig att antalet adoptioner ska öka. Det handlar i stället om att ge adekvat stöd i handläggning så att frågan om adoption uppmärksammas och övervägs i de fall då detta bedöms vara det bästa för barnet. Utgångspunkten är att alla adoptioner ska ske utifrån det enskilda barnets behov. Jag avser att fortsätta att följa frågan. Jag kommer att ha en dialog med om hur stödet i kommunernas handläggning kan förbättras för att på bästa sätt skapa stabila och trygga uppväxtförhållanden för barn som är eller bedöms bli långvarigt placerade. 9 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Jag uppfattar tydligt att jag och statsrådet delar uppfattningen att barnens bästa alltid är det som ska komma först. De barn som av olika skäl inte kan växa upp hos sina biologiska föräldrar har det allmänna ett väldigt stort ansvar för. Jag har själv suttit i socialnämnden i en kommun . Jag skulle önska att alla, eller åtminstone alla politiker, fick chansen att göra det. Det ger en ödmjukhet inför de svårigheter som barn och familjer kan råka ut för. Barn som blir omhändertagna och placerade hos andra än sina biologiska föräldrar är extra utsatta, och för dem har vi ett extra ansvar. En adoption innebär att barnen får en permanent familj även efter att de fyllt , till skillnad från en familjehemsplacering som är ett administrativt beslut som kan ändras med ett pennstreck. Omkring var fjärde längre placering upphör när barnen är i tonåren. Eftersom jag har tonåringar själv kan jag viss förståelse för att man ibland kan tycka att det är lite utmanande att ha tonåringar hemma. Men det innebär att de barnen över förlorar den enda familj som de kanske har, den enda trygghet de hade i tillvaron och där de kan ha bott tillsammans med sina familjehemsföräldrar. Trots flera fördelar är det numera extremt ovanligt med inhemska adoptioner i . Det är väldigt få barn som adopteras medan det är ungefär 25 000 barn som placeras i fosterfamilj under kortare eller eller på institution. En anledning till det låga antalet är att adoption i nästan undantagslöst kräver samtycke från de biologiska föräldrarna. I till exempel och väger barnens rätt till en familj tyngre, och barn adopteras bort mot föräldrarnas vilja. Det sker naturligtvis inte som första åtgärd, men det finns som en möjlighet. Att ta ifrån föräldrar deras barn är ett stort ingrepp, och det måste övervägas väldigt noga. Om inte annat visar vilka katastrofala följder myndighetsbeslut kan få för barn. Jag har svårt att se att tidigare misslyckanden ska vara en orsak till passivitet när barn far illa. En familjehemsplacering omprövas var sjätte månad. Även om det är vad man kan kalla anekdotisk bevisföring är det ett fall som berört mig väldigt mycket. Det handlar om två systrar som hade en psykiskt sjuk mamma med missbruksproblem. Var sjätte månad var det dags för omprövning. Inför varje omprövning pratade mamman med sina döttrar och sa att nu skulle hon minsann se till att barnen fick flytta hem till henne igen, något som de två systrarna absolut inte ville. Det innebar att familjehemmet var sjätte månad var tvunget att hantera barnens ångest och oro. Man kan fundera över hur barnens uppväxt blir om man ska hålla på så här var sjätte månad. Är det verkligen barnens bästa som fått gälla i en sådan situation? Jag undrar om det är så. Jag tolkar statsrådets svar som att det finns behov av att socialsekreterare får bättre kunskaper kring adoption och möjligheter. När får vi se konkreta förslag på stöd för kommunernas handläggning och fortbildning av socialsekreterare? 10 Statsrådet (S): Det är verkligen inte på något sätt min uppgift att värdera interpellationer eller engagemang hos riksdagsledamöter, men jag vill tacka för interpellationen. Jag tycker att den är intressant. Det går inte att ta miste på engagemanget, och jag delar det. Jag gör väldigt mycket besök i socialtjänster i kommuner. Det här är verkligen ett grunduppdrag för socialtjänsterna och för oss alla som tar ansvar i samhället på de positioner vi har. Det är ju på något sätt vi som blir föräldrar till de här barnen i någon sorts överförd bemärkelse. Därför har vi också försökt att stärka den sociala barn- och ungdomsvården väldigt mycket. Vi har en lång rad beslut som vi har fattat. Bland annat har vi förstärkt med bemanning till den sociala barn- och ungdomsvården för att kunna göra bättre utredningar kring varje barn. När det gäller den grupp barn som vi särskilt talar om här kommer hälsoundersökningar att bli obligatoriska. Vi har också stärkt skolornas insatser för de här barnen. Vi vet dessvärre att placerade barn har sämre hälsa och sämre skolresultat trots att vi också vet att det bästa man kan skicka med ett barn förutom trygghet och kärlek är bra utbildning och bra hälsa. Det finns verkligen mycket att göra här. Jag är den första att hålla med om det. Jag har förstås satt mig in i frågan och läst på en hel del. Något som jag tycker är intressant är att våra nordiska grannländer delvis har andra system, trots att vi ofta tycker att vi har liknande samhällen. Vad jag tänker att jag kommer att diskutera med när jag träffar dem väldigt snart är frågan om ökad kunskap om just den grupp barn vi talar om här. Vi har utredningar som inte har föreslagit någon förändring. Det finns inga sådana förslag att bereda just i den sakfråga som interpellationen handlar om.