prot · H40951 · 2017-01-10 00:00:00 — Det gör många tveksamma till att gå in i det för demokratin så viktiga engagemanget. Det kan vara alltifrån upplevd kritik mot impopulära men nödvändiga beslut till näthat och direkta hot mot den egna personen eller personer i dennes närhet. mördades en lokalpolitiker i . mötte en engelsk parlamentariker samma öde. Det finns ungefär 40 000 fritidsengagerade förtroendevalda människor i kommuner och landsting runt om i . Det är de människorna som utgör kärnan i den politiska gärning som bär upp demokrati. Utan dessa tiotusentals människor som viger sin lediga tid och även tar tid från sina arbeten och familjer för att bidra till samhällsutvecklingen skulle den svenska representativa demokratin vara allvarligt beskuren. Det är kanske inte vi som sitter i riksdag och som möter de tuffaste problemen när det gäller hot och våld, utan det är fritidspolitikerna. Vi har tillgång till säkerhetspolis och säkerhetstjänster. Det finns en struktur för att hantera det. Men för de personer som går till tisdagssammanträdet i stadsdelsnämnden och tvingas fatta beslut om att skära ned på barnomsorg, omsorg och känsliga saker finns det inte något reellt skydd. Det finns inte heller något organiserat skydd. Jag tror att ministern nämnde att av alla kommuner har en handlingsplan för hot mot politiker – detta enligt Kommuner och Landsting. Men det räcker inte, för det är av kommunerna som inte har detta. Det behövs strategier, men det behövs också aktion. Jag ställde min interpellation till justitieminister . Man kan kanske tycka att det är hugget som stucket vilken minister som svarar på interpellationen. Men jag märker på svaret att demokratiministern talar mycket om det förebyggande arbetet. Ja, det är viktigt. Det är viktigt att förebygga det hela. Men anledningen till att jag ville rikta mig till justitieministern i första hand är att det förekommer konkreta hot och aktioner mot enskilda så gott som ute i landet. Det behöver vi få en reaktion på, och vi behöver komma till handling. Jag ser fram emot att regeringens handlingsplan kommer fram . Det här är tyvärr någonting som har eskalerat . Vi som har varit engagerade på olika nivåer i den svenska demokratin upplever – jag tror att det gäller alla här – en förändring i tonläget i debatten såväl öga mot öga som på nätet och i andra sammanhang. Det är viktigt att detta förebyggs, men det är också viktigt att det hanteras när de riktiga problemen väl uppstår. Jag skulle vilja fråga ministern: professionellt stöd anser statsrådet vara rimligt för fritidspolitiker som känner sig hotade eller trakasserade? 10 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag delar den fruktansvärda verklighetsbeskrivning som lägger fram. Jag delar också syn när han betonar att de mest utsatta är våra fritidspolitiker – våra lokal- och regionalpolitiker. Det finns en annan struktur för säkerhet och hantering av mejl, brev och så vidare för oss som finns i riksdag och i regeringskvarteren. Just därför behövs ett gediget arbete på alla dessa områden. Jag vill trots en viss skepticism från till det förebyggande arbetet betona just detta, för det är det som saknas. Det tydliggörs i de studier som finns att till exempel alldeles för få av våra kommuner har lokala handlingsplaner för hur man ska hantera dessa frågor trots att just kommunerna är det område där de mest utsatta finns. Det är förebyggande insatser som behövs. Jag får frågor om vilket professionellt stöd som krävs. Det krävs att vi ligger på våra kommuner. Därför har vi gett detta uppdrag, så sent som , till Kommuner och Landsting. De ska arbeta med frågan mycket mer aktivt. De har fått stöd för att göra detta, och de kommer fortsatt att få stöd för det. Man kan ta fram fantastiska handlingsplaner, ha goda idéer och tillsätta resurser på nationell nivå. Men detta måste också bli en tydlig angelägenhet för våra kommuner, och det måste finnas stöd för dem. När jag är ute i vårt land och träffar kommunpolitiker och regionpolitiker vittnar alla om denna utmaning och detta problem. Det gäller inte minst konsekvenserna av hatet och hoten, nämligen avhoppen. Det som är allra mest allvarligt när det gäller avhoppen är att det är de unga som lämnar politiken – de som ska bära vårt system vidare. Jag såg detta som generaldirektör för en av våra myndigheter, som ansvarar just för frågorna att ge stöd till unga lokalpolitiker och till ett mentorskap. Det som många unga lokalpolitiker vittnade om var den ensamhet de kände i och med att de inte fick något stöd av de äldre lokala politikerna när det gällde hur de skulle hantera de här frågorna. Ett av de vittnesmål som jag har burit med mig kom från en ung politiker i en kommun – faktiskt en ung moderat – som vände sig till sin ordförande, den vuxne politikern, och frågade: Hur ska jag göra med detta? Hon fick då svaret: Det här får du vänja dig vid. Det glömmer jag aldrig, för då har det gått väldigt långt. När vi inte ens har ett förebyggande arbete som kan motverka att unga lokala politiker får svaret att detta är någonting du får vänja dig vid har det gått för långt. Vi måste på ett mycket bättre sätt ha ett utarbetat metodstöd lokalt som gör att alla partier kan fånga in detta men också skapa en trygghet och konkreta verktyg. Det gäller att få våra politiker – unga som äldre, men kanske inte minst de unga – att känna att politiken är något de vill satsa på och jobba med. De ska känna att de vill bli politiker. Denna unga moderata politiker är fortsatt kvar. Hon kommer att bli, och hon är redan, en tuff motståndare. Men vi behöver som sagt ett mycket professionellt och gediget arbete. SKL-uppdraget kommer att fortsätta. Handlingsplanen kommer att lägga en systematisk grund så att vi följer upp detta och inte bara fortsätter att få en massa rapporter om hur illa det är. Vi ska också mäta och märka att de insatser vi gör har effekt. Det tror jag är vad vi behöver. 11 HANS (M): Tack, ministern! Det är bra att det tas fram en handlingsplan, och det är bra att det görs förebyggande arbete. Men det behöver kompletteras med en plan för hur man ska kunna agera när realiteterna uppstår. Det finns fyra stycken olika sorter av hot mot politiker, framför allt fritidspolitiker. Jag vill hellre tala om fritidsförtroendevalda. Politiker är vi på heltid, men det finns som sagt 40 000 människor som gör detta på sin fritid. De är förtroendevalda; de får andra människors förtroende. De är tvungna att gå ifrån sina arbeten, och det hämmar karriärutvecklingen. Att vara fritidsengagerad förtroendevald är inte någon dans på rosor. Det ger sämre pensionspoäng. Det finns många saker som gör att det inte är särskilt klokt att ägna sig åt detta, om man ska se rent krasst på det. Men det finns någonting positivt i den andra vågskålen: att få vara med och känna en delaktighet i samhället, att kunna påverka och att faktiskt göra verklighet av det som många sitter hemma och säger att någon annan borde göra. Det handlar om det som händer på nätet . Jag har personligen märkt ett otroligt förråat tonläge , och då är jag ändå oppositionspolitiker. Jag borde egentligen få applåder och hejaklackar för att jag jagar regeringen med all den kraft som är värd. Men det har hänt någonting, och det är ett tonläge som inte bara rör de unga. Utan att namnge någon – för det ska man inte göra i talarstol – kan jag säga att jag tänker på en person som jag har känt under ett antal decennier. Det är en herre som har kommit upp i åldern och som sitter och sprutar ur sig hatiska och rent rasistiska inlägg på sociala medier. Jag tycker att det här är riktigt oroväckande. Det är inte någon ungdomssynd, och det är inte något som man kan kalla för omoget beteende. Detta är medvetet. Det är människor som finns där ute som ger sig på både människor i grupp och enskilda förtroendevalda. Vi har kriminella aktörer, mc-klubbar med flera. Det räcker att någon vill etablera sig i en liten kommun för att det ska bli ett riktigt ståhej. Det kommer kuvert till politiska företrädare med pistolkulor. Signalspråket är tydligt. Det finns enskilda personer som kan ge sig på enskilda politiker. Det kan vara personer som har blivit berörda av vissa beslut. Vi vet att alla tyvärr inte mår så bra – inte ens i . Det är kanske någonting som har gått sönder. Vi får alla ta del av detta, och det kanske är denna typ av kontakter som berör mest. Det handlar också om meningsmotståndare, och det tror jag är det minsta problemet. Det är dessa grupper som står för detta: de anonyma, de kriminella, de enskilt berörda och de politiskt extrema meningsmotståndarna. Det är en normförskjutning som har skett. Politiker måste våga fatta obekväma beslut. Denna typ av hot påverkar den politiska processen. Jag sa att jag tycker att det är bra att det finns en systematisk handlingsplan som är på gång. Men när det gäller realiteterna skulle jag vilja ge ministern chansen att i den här debatten nämna någonting: Vad ser regeringen att man rent konkret ska göra när problemen väl uppstår för den enskilda förtroendevalda? Det kan handla om någon som avgår . 12 Kultur- och demokratiminister (MP): Rent konkret behöver det finnas en medvetenhet. Både och jag har läst de rapporter som vi båda hänvisade till, och även om mycket görs finns det fortsatt någon sorts idé som tyvärr råder i alltför många rum om att detta är någonting som man ska få tåla. Med kunskap och ökad medvetenhet måste vi spräcka den myten och få våra kommuner och regioner att bryta ned detta och ta fram handlingsplaner. Den här siffran, , är alldeles för låg. Det måste finnas lokala handlingsplaner. Det kommer att vara en viktig del framöver att vi säkerställer det arbetet. Land ska med lag byggas, i alla fall enligt mig. Självklart måste vi ha en lagstiftning som fungerar i praktiken, och det innebär ju, vilket migrations- och justitieministern och inrikesministern har uppmärksammat, att polisen behöver ha de extraresurser som den nu får och att dessa tre hatbrottscenter får möjlighet att fortsatt arbeta och utveckla sina metoder. Men för att de ska kunna utveckla metoderna behöver vi också säkerställa att mörkertalet, som är alldeles för stort, synliggörs. Det finns också studier som visar att alltför många förtroendevalda, inte minst lokalt, inte anmäler hoten och hatet. Det kommer att vara ett viktigt verktyg dels för att få ytterligare resurser till arbetet, dels för att öka medvetenheten om att detta är ett stort problem och inte enbart för den som blir utsatt utan även för hela vårt samhälle när de som vi har valt och som har fått förtroendet att driva politiken lokalt, regionalt och nationellt hotas när de gör detta. Fortsatt kommer det att krävas en rad insatser. Vi har flera underlag som vi arbetar med och som vi kommer att presentera . Vi har bland annat underlaget i form av demokratiutredning där skriver fram flera förslag som på olika sätt ska stärka politikers, inte minst lokalpolitikers, möjligheter att verka, göra, tycka och tänka. När det gäller de olika typer av hot som beskrev vill jag lägga ytterligare ved på brasan genom att lägga till en kategori, nämligen den våldsbejakande extremismen. I arbetet som bedrivs från nationellt håll av den nationella samordnaren har vi tre identifierade våldsbejakande extremistiska grupper. De är också oerhört aktiva. Man kan kategorisera in dem under de kriminella, för det är ju kriminella handlingar att bedriva och förespråka våldsbejakande extremism, men det är också en stor sak som vi hanterar och framför allt jobbar mycket med lokalt och regionalt. Vi behöver som sagt vara många som från olika plattformar arbetar gemensamt för att lyfta upp den här frågan. Det gläder mig oerhört att den här interpellationsdebatten blev till tack vare fråga, för vi behöver också över partigränserna identifiera det här problemet ytterligare och arbeta tillsammans för att få de här handlingsplanerna på plats så att alla politiker, oavsett var i landet de befinner sig, känner en trygghet och en lust till att fortsätta bedriva sitt arbete. 13 HANS (M): Det är av de fritidsengagerade förtroendevalda som säger sig vara utsatta. Det finns ett mörkertal där. Men det är alltså som anmäler detta hat och dessa hot och trakasserier. En viktig aspekt att tänka på är tilltron till systemet. Om man anmäler detta måste det också vidtas en åtgärd. Det måste finnas en återkoppling, och vi vet att av kommunerna inte har någon handlingsplan för detta. Det är allvarligt. Det finns en annan aspekt att tänka på, och den handlar om de närstående. Det är inte sällan som man kan känna sig hyfsat trygg för egen del, men det finns alltid någon som vet var dottern går i simskola eller var ens fru eller man arbetar. Jag utgår från att regeringen har tänkt på detta, men det är ändå ett medskick att det yttre trycket på fritidsengagerade förtroendevaldas närmiljöer också spelar en mycket viktig roll. Det här handlar om att säkra den framtida demokratin och att säkra rekryteringen av framtidens förtroendevalda. Det här är viktigt. Jag tycker att det är bra att man tar fram en handlingsplan. Jag hade hoppats på lite tydligare signaler när det gäller om man avser att ändra straffskalor och göra andra bedömningar av den här typen av förföljelse. Det skulle vara en signal som heter duga. Den som gör det här, den som utsätter någon annan för hat eller hot, måste ju ha ett eget ansvar, och ansvar innebär att man också får ta konsekvenserna när någonting inte går rätt. Det är bra att polisen får resurser. Jag hoppas att polisen också får tydliga direktiv och man sedan också har tillräckligt med muskler för att kunna hantera detta. 14 Kultur- och demokratiminister (MP): När det gäller lagstiftningen finns detta på bord, och arbetet pågår för fullt inom när det gäller att hantera de förslag som överlämnade . Den utredningen föreslog bland annat att det straffrättsliga skyddet mot hot och kränkningar ska stärkas i flera avseenden. Det finns alltså stor anledning att återkomma till den här frågan och diskutera detta, men just det här finns nu på bordet. Jag vill avslutningsvis betona det som riksdagsledamot också understryker, nämligen vikten av att det här arbetet faktiskt blir konkret och vikten av att våra politiker, inte minst våra fritidspolitiker, lokalpolitiker och regionpolitiker, känner trygghet i att kunna bedriva sitt viktiga arbete. Det handlar inte enbart om dem, utan det handlar om oss alla och om hela vårt samhälle. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2016/17:139 om nationell antidopningsorganisation 15 Statsrådet (S): har frågat mig när jag avser att ge besked kring planerna att samla det nationella antidopningsarbetet till en nationell antidopningsorganisation. Som interpellanten känner till angav regeringen i budgetpropositionen att en utgångspunkt för idrottspolitiken är att god etik ska genomsyra alla delar av idrottsrörelsen, både i idrottsutövandet och i styrelserummen, såväl nationellt som internationellt. Regeringen pekade på att idrottens antidopningsarbete är viktigt. I det ingår att idrottens antidopningsverksamhet inom elitidrotten fortsätter att utvecklas samt att olika aktörer bidrar till att gemensamt stärka arbetet mot dopning inom motionsidrotten. Regeringen anger att den avser att i samarbete med företrädare för idrottsrörelsen ta ställning till frågan om en samlad nationell antidopningsorganisation i . Dialogen med företrädare för idrottsrörelsen pågår, och jag är inte beredd att nu lämna något besked om ställningstagande till frågan om en samlad nationell antidopningsorganisation i . 16 (M): Tack för svaret, ministern! Jag hade nog hoppats på lite mer tydlighet och en beskrivning av vad som är på gång från regeringens sida vad gäller en så kallad Nado, alltså en fristående nationell antidopningsorganisation. Dopningsfrågorna är tyvärr, måste vi säga, mer aktuella än någonsin . Vi har nog alla följt medierapporteringen kring de här fallen och det arbete som pågår runt dem. Jag tycker att vi kan vara tacksamma över att testerna har förfinats och att det är allt svårare för dem som brukar förbjudna preparat att klara testerna. Kanske är också idrotten renare än någonsin, trots allt. Det innebär ändå inte att arbetet kan stanna av, utan vi måste fortsätta med det här. Det är en viktig förtroendefråga framöver för idrotten, som gör en fantastisk samhällsnytta. Jag och idrottsministern har debatterat frågan tidigare. Och jag sa i den förra debatten att jag skulle återkomma och följa upp frågan. En så kallad Nado är nödvändig ur många aspekter. I den statliga utredningen, som alliansregeringen tog initiativ till, Antidopning – En ny väg för arbetet mot dopning föreslogs just en Nado. Utredningen hade många andra bra och konkreta förslag. Jag tycker att vi ska beakta dem när vi nu ska försöka genomföra det här, vilket jag hoppas att ministern kommer att göra. – vi kan kalla honom antidopningslegend – har kämpat mot dopning och så vidare. Hans koppling och närhet till forskningen måste också beaktas i arbetet framöver. En bidragande anledning till att skilja antidopningsverksamheten från RF är just att pekar på att all idrott ska omfattas av antidopningskonventionen. Det är inte fallet i . Här sticker vi ut. Idrotter där man tävlar på nationell och internationell nivå ingår inte. De är inte anslutna till RF, och då omfattas de inte heller av antidopningsverksamheten, alltså den statligt stödda verksamheten. Det är inte bra. Kosttillskottsintag ökar markant. Det är oroväckande. Till och med ungdomar talar om att de äter kosttillskott. Vi vet också att kosttillskotten strömmar in i landet helt okontrollerat. Tillsynen av det måste verkligen stärkas omgående. Det är kommunerna som har tillsynsansvaret. De har dåliga resurser och hinner inte prioritera det här. Till exempel granskade och 43 kosttillskott och fann flera kända biverkningar av dessa. De preparaten finns kvar på nätet och i butikerna. Flera dopningsfall har också kommit fram. Det handlar om nya målgrupper. fastnar också kvinnor i dopningskontrollerna. Det är oroväckande. Min fråga till statsrådet blir återigen: Hur ser statsrådet på utvecklingen ? Kan han, mer ingående, beskriva den process som pågår när det gäller Nado? Han får gärna återkomma i fråga om det. 17 Statsrådet (S): Jag är precis lika bekymrad över utvecklingen som är. Vi ska dock komma ihåg att många av de mest uppmärksammade dopningsfallen har skett i andra länder. Det är också internationellt som de största bekymren med dopning finns. Det beror bland annat på den historia och den tradition som har funnits i . Det finns ett starkt engagemang i antidopningsarbetet. Arbetet har drivits systematiskt. Inte minst idrottsrörelsen själv har visat tydligt ledarskap. Detta måste man ta hänsyn till när man diskuterar förändringar av arbetet. Enligt min mening är det nämligen viktigt att idrottsrörelsen är med på tåget, att det finns förståelse för de förändringar som i så fall ska göras och att det finns förtroende för den eventuellt nya organisation som i så fall ska växa fram och ansvara för antidopningsarbetet. Det är med utgångspunkt i just detta som vi för en dialog med idrottsrörelsen. Vi vill diskutera möjliga vägar framåt för att kunna etablera en antidopningsverksamhet som omfattar alla idrotter och all idrottsverksamhet. Även om vi i har kommit långt när det gäller antidopningsarbetet inom den organiserade idrotten har vi nämligen, precis som antydde, problem när det kommer till det oorganiserade idrottsutövandet – kanske framför allt på gym, av företrädesvis män mellan . Här finns det mycket mer att göra. Det är också med anledning av det som vi har beslutat oss för att vända på varje sten. Det gäller alltifrån diskussionen om en fristående antidopningsorganisation till idén om att kunna genomföra kontroller, även på privatägda gym och liknande. Jag tror att vi måste vara beredda att vidta olika typer av åtgärder om vi ska komma framåt och minska dopningen i samhället som helhet. 18 (M): Jag upplever ändå att ordförande är positiv till Nado. Det skulle underlätta processen, om det nu finns en vilja till det. Jag tror också att en rad olika åtgärder måste till, men Nado är en viktig variant. Jag vill ta tillfället i akt och lyfta upp en fråga. föreslog statsrådet att man skulle dopningstesta gymbesökare. Jag tycker att skrivningen och det som uttalades när det presenterades var luddiga. Förslaget förvånar till viss del. Jag ska motivera varför. Straffskalorna för dopningsbrott och narkotikabrott bör korrespondera. Har statsrådet en annan åsikt när det gäller det? Om regeringen eller statsrådet vill höja straffen för dopningsbrott bör motsvarande höjning ske när det gäller narkotikabrott. Avser regeringen att göra det och i så fall när? Det vore inkonsekvent och orimligt att skärpa straffen när det gäller dopningsmedel som synen på narkotika riskerar att röra sig i mildrande riktning. Förslaget innefattar också tvångsmedel. Det verkar inte rimligt att ge sådana befogenheter till en ny specialiserad myndighet. Det jag tycker är märkligt är att polisen kan ingripa med tvångsmedel mot personer som är skäligen misstänkta för dopningsbrott. Vad skulle skillnaden bli? Statsrådet får gärna förklara det för mig. Företrädare för staten kan använda sig av tvångsmedel som gripande, kroppsvisitering, kroppsbesiktning och husrannsakan. De är bland de mest ingripande åtgärder ett demokratiskt samhälle kan använda mot sina medborgare. När det gäller polis och åklagare är användningen av sådana tvångsmedel en skör balansgång mellan kraven på att å ena sidan klara upp brotten och att å andra sidan respektera den enskildes integritet. Just integritetsaspekten har varit uppe till diskussion mycket, särskilt kopplat till det här förslaget. har också kommit fram till att skyddet för den personliga integriteten inte är tillräckligt reglerat i svensk lagstiftning . Förslaget framstår som sagt som otydligt för mig. Det låter ogenomtänkt. Det måste ha tillkommit i en hast. Jag tycker inte heller att det står i proportion till brottet. Det är framför allt inte rättsligt analyserat, eftersom vi har två komponenter som bör följa varandra – dopning och narkotika. Jag skulle önska att statsrådet preciserade förslaget lite mer, utifrån de frågor som jag nu har ställt. Återkom gärna med det! 19 Statsrådet (S): Jag är förvånad över vändning i debatten. ställer en interpellation där hon tycker att regeringen gör för lite på dopningsområdet och att det går för sakta med att etablera en fristående antidopningsorganisation. Jag är den första att hålla med om att många politiska processer borde gå snabbare. Men när det gäller etableringen av en fristående antidopningsorganisation måste den processen också ställas mot den omedelbara nyttan av att snabbt komma framåt på området. Med tanke på att vi har en så välfungerande antidopningverksamhet inom den organiserade idrotten finns det faktiskt tid för att gå igenom detaljerna. Det finns tid för att se till att en förändring av antidopningsarbetet blir så genomtänkt att man kan undvika eventuella fallgropar och definitivt undvika eventuella backlash, som skulle innebära att antidopningsarbetet stannar av eller åtminstone saktar ned i . Det är hela förklaringen till att vi har valt en process där vi i dialog med vänder på varje sten för att se hur förändringar av antidopningsarbetet ska kunna ske på bästa sätt, utan att äventyra goda position på området. Å ena sidan vill att man ska snabba på där en skyndsamhet egentligen inte är akut. Å andra sidan dömer hon ut en debatt och en diskussion där man lyfter olika vägar för att komma åt det som är det stora problemet när det kommer till dopning i vårt land, det vill säga dopningen inom det oorganiserade idrottsutövandet, bland annat på gymmen, när det gäller unga män mellan . I egenskap av socialdemokrat lyfte jag ett förslag . Det var ett förslag som hade hämtats ur Socialdemokraternas idrottspolitiska program. Det är ett program som har arbetats fram och i nära dialog med idrottsrörelsen.