prot · H50934 · 2017-11-21 00:00:00 — Såväl den gemensamma fiskeripolitiken som den svenska fiskelagstiftningen har bland annat till syfte att begränsa fisket med hänsyn till beståndssituationen. Sådana begränsningar kan, när det är fråga om fiske som är knutet till enskilda fastigheter, medföra vissa rådighetsinskränkningar. I vilken utsträckning rådighetsinskränkningar kan medges i lagstiftningen måste alltid bygga på en avvägning mellan det allmänna intresse som ska skyddas och åtgärdens effekter för den enskilde. 71 (M): beslutade ministerrådet att inte följa kommissionens förslag om att förbjuda ålfiske i . kom dock kommissionen med ett nytt förslag som innebär ålfiskeförbud i vatten för ål som är eller längre. I har vi redan ett generellt ålfiskeförbud med ett fåtal undantag. Vi har alltså ett mycket begränsat och även minskande fiske som bedöms påverka ålbeståndet i med . Jag delar helt och fullt ministerns uppfattning att situationen för den europeiska ålen är ytterst alarmerande. Men jag är inte lika övertygad om att ett totalförbud utan undantag för det småskaliga fisket skulle förbättra situationen för ålen. Politik är nämligen sällan enkelt, och ett förbud behöver inte alltid innebära att ett problem försvinner automatiskt. Ålfiskarna i besitter ovärderliga kunskaper om ålen som behövs för att vi ska kunna förstå och skydda den bättre. De har dessutom tagit många initiativ för att stärka ålbeståndet. Genom Ålfonden finansierar de utsättning av ny ål i . De arbetar också inom Ålakademin för att uppnå bättre vattenkvalitet i . Om ålfiskarna skulle försvinna skulle också stora kunskaper och viktiga traditioner gå förlorade. Det är av dessa skäl som Ålarvet på längs med listades som ett levande kulturarv enligt konvention om tryggande av det immateriella kulturarvet. Det innebär dessutom en skyldighet för att bevara kulturen levande. Jag menar att ett undantag för ett begränsat, kustnära fiske med tydliga restriktioner skulle kunna kombineras med en omsorg om ålen så att kulturen kan förbli levande. Ålen hotas nu av det internationella fisket, av omoderna vattenkraftverk, av säl och av skarv. Med kommissionens nuvarande förslag skulle man inte förbjuda allt ålfiske utan man skulle tillåta fisket av de mindre ålarna, det vill säga de . Det har jag svårt att förstå. I fiskar man inte ål som är så liten. Kommissionens förslag innebär i praktiken att man kan fortsätta att ta upp obegränsat med ål så länge den är . Kommer regeringen verkligen att ställa sig bakom en sådan reglering? 72 Statsrådet (S): För att kunna fiska måste det finnas fisk. Jag har fiskat hela mitt liv. Jag vet vad det innebär, och jag förstår också den frustration som de som fiskar ål kan känna. Jag var med om precis samma sak i älv när jag fiskade. Det blev förbud mot laxfiske. Jag kände precis den frustrationen. Men är jag glad eftersom laxen nu har återvänt. kan den fiskas. Det är vad denna fråga handlar om, nämligen att ha ett fiske på ål långsiktigt. Om det inte finns ål kan den inte fiskas . Vi måste säkerställa bestånden. Den situation som råder med ålen är alarmerande. Ices är tydligt om den allvarliga situationen. Jag förstår hur de som ägnar sig åt kustfisket känner sig. När det gäller kommissionens förslag sa jag att vi vill ha en helhetslösning som handlar om EU:s alla vatten. Exakt hur det kommer att hanteras förhandlas, och besluten ska fattas . Det är för tidigt för mig att säga något. Jag kommer på sedvanligt sätt i dessa sammanhang att förankra svensk position först i miljö- och jordbruksutskottet och sedan i . Vi ska inte glömma bort att när besluten fattas sker det i en klump. Det blir fråga om alla bestånden, där ålen är en del. Detta gör förhandlingarna än mer komplicerade. Det är svårt att låsa sig vid en exakt hantering av ett bestånd, vilket innebär att man inte kan påverka de andra bestånden. 73 (M): Ministern uttrycker det så att han förstår fiskarnas frustration. Men frustrationen är mycket större än så. Det handlar inte bara om fiskarna utan det handlar om alla oss som lever i den ålkultur som präglar hela vår del av . Det är en frustration för oss som verkligen vill värna ålen eftersom vi är övertygade om att ålfiskarna behövs för att värna ålen och ålens livsmiljö. Jag vill ändå tacka ministern för svaret, och jag har stor respekt för hans ståndpunkt. Jag vill också tacka för den förklaring vi fick om processen i EU, och jag ser fram emot den förankring som kommer att ske i miljö- och jordbruksutskottet. Det finns också en äganderättslig aspekt som jag var inne på i min interpellation och som många inte känner till. Längs i regleras fisket genom åldrätter som går tillbaka till vår danska tid. En åldrätt är en helt egen fastighet med fastighetstaxering. Den ligger liksom ovanpå övriga fastigheter och sträcker sig en bit ut i havet. Den belastas med fastighetsskatt enligt reglerna för industrifastighet. Utan ålfiskerättigheter blir fastigheten helt värdelös. Jag tycker att ministern i den delen är otydlig i sitt svar till mig. Han menar att det blir en avvägning i vilken utsträckning som rådighetsinskränkningar kan tillåtas i lagstiftningen. Att genom beslut göra en fastighet helt värdelös är i mina ögon en mycket drastisk åtgärd. Om man ser åtgärden i ljuset av att syftet är att rädda ålen, som man medger fortsatt fiske i övriga på mindre ålar, är det svårt att landa i att åtgärden är proportionerlig. Det finns nämligen en viktig poäng som följer med äganderätten och äganderätten till åldrätten. Det som man äger vårdar man. Det har vi gång på gång sett prov på genom historien. Kanske utfiskningen av våra hav är ett resultat av att vi saknar äganderätt i de gemensamma vattnen. Som det ser ut just nu tar politiken död på ålkulturen omkring oss. finns ett generellt ålfiskeförbud, och man förbjuder generationsskiften. Det innebär att när nuvarande ålfiskare slutar fiska dör inte bara ålfisket ut utan också en kultur som går tillbaka ända . Traditionerna finns inte nedtecknade utan kunskaperna går i stället från generation till generation. Men nuvarande generation ser ut att bli den sista. Om kommissionens förslag går igenom försvinner ålfisket tvärt – dock inte i resten av så länge man fiskar ål som är kortare än . Den regleringen är obegriplig – om man verkligen värnar ålen. Många invänder att ålfisket i sig är ett hot mot ålen. Så är det nog med det storskaliga fisket som fortfarande skulle tillåtas med kommissionens förslag. Det är häri problemen ligger. Det starkt reglerade ålfisket på östkusten bedöms påverka ålfiskebeståndet i . Det ska jämföras med den påverkan som säl, skarv och vattenkraft har som är betydligt större. Kanske ska man börja i rätt ände. Vattenkraften behöver inte ålen för att överleva, men ålfiskarna behöver ålen för att överleva. Det är därför de tar ansvar. Det är de som har kunskapen, de värnar vattenmiljön och de sätter ut ål. Vågar vi ens ta risken att deras kunskap går förlorad? Mot bakgrund av att det svenska fisket, till skillnad från i många andra länder, är ett föredöme avseende efterlevnad av ålförvaltningsplanerna, och med beaktande av de viktiga insatser som det fåtal kommersiella fiskare som återstår gör för ålens bevarande, har vi landat i att det lilla kustnära fisket ska få fortsatt dispens. Menar ministern att det är helt orimligt? 74 Statsrådet (S): Jag vill vidga diskussionen. Jag förstår inte bara fiskarna utan jag förstår också mattraditionen. Så var det också i när förbuden kom. Det fanns en enorm frustration. Fisket var knutet till fastigheterna, och fastigheternas värden sjönk. Det blev en rådighetsinskränkning som vi hade mycket svårt att förstå, som det också är för ålfisket. Men är laxen tillbaka, och stiger fastighetsvärdena. Jag hoppas verkligen att det också ska bli resultatet för ålen så att det ska bli möjligt att fiska ål. Därmed kan kulturarvet och matkulturen värnas. Det är viktigt. Men för att detta ska kunna ske måste det finnas ål. Vi måste ge ålen en chans. Det är otvetydigt så att det är ett mycket allvarligt hotat fiskebestånd. Dessutom har ålen en lång livscykel. Det gäller nu att vidta rätt åtgärder för att vända utvecklingen. Exakt var vi hamnar med förslaget i kommissionen är svårt att säga, men vi kommer givetvis att ha en diskussion i miljö- och jordbruksutskottet och i . Jag hoppas att vi där kommer att få en bred politisk samsyn, som vi tidigare ofta har haft i frågorna. 75 (M): Ja, vi kan konstatera att politik inte alltid är enkel. Man kan absolut ha olika åsikter om hur man bäst går framåt. Jag är övertygad om att ålfiskarna behövs för att vi ska kunna behålla ålarna i vårt hav. Det svenska ålfisket är ett föredöme i fråga om hur ålfisket bör hanteras – det är småskaligt och kraftfullt reglerat, och det utövas av ett fåtal fiskare som tar verkligt ansvar. Att ta död på det fisket och tillåta storskaligt fiske i övriga tycker jag inte är att värna ålen. Frågan är verkligen inte enkel, och lösningarna är nog inte heller enkla. Jag hoppas att regeringen värnar ålen och därmed den kunskap som finns hos våra få svenska ålfiskare. Jag vill tacka för debatten och för ministerns engagemang, och jag vill att han ska veta att det finns en stående inbjudan att träffa Hånsa och de andra ålafiskarna på östkusten i . 76 Statsrådet (S): Jag vill säga att jag uppskattar diskussionen vi har haft i den här frågan. Det är en viktig fråga. Den har bäring på en näring som har en väldigt lång tradition, och jag känner mycket för den med tanke på den bakgrund jag själv har och det som har hänt i min hemmiljö. Det är djupt olyckligt att vi har denna situation för ålbeståndet. Den är inte bra. Jag lovar att jag ska värna ålen. Jag ska värna ålen så att vi ska kunna ha den , så att våra barn och barnbarn och barnbarnsbarn också ska kunna fiska ål och värna den traditionen. Tack för en bra debatt! Vi ses och diskuterar de här frågorna i miljö‑ och jordbruksutskottet nästa gång. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2017/18:84 om implementeringen av IDD-direktivet 77 Statsrådet (MP): har bett mig att besvara tre frågor angående genomförandet av försäkringsdistributionsdirektivet i svensk rätt, vilka jag strax kommer att behandla i tur och ordning. Låt mig dock först betona att en lämplig och likartad reglering av marknaden för finansiell rådgivning är en viktig målsättning för regeringen. Det förutsätter att kundskyddet förstärks genom att intressekonflikter förhindras och transparensen gentemot kunder ökar. Den första frågan gäller risken för en statlig prisreglering av distributionstjänster. Här vill jag vara tydlig med att det även fortsättningsvis bör vara försäkringsföretagen och försäkringsförmedlarna som bestämmer priset för de tjänster som de erbjuder till sina kunder. En annan sak är att affärsmodeller som innebär att någon annan än kunden ska betala priset för tjänsterna ger upphov till intressekonflikter. Därför behövs det i den delen ny lagstiftning som stärker kundskyddet genom att bland annat förbjuda skadliga provisioner. Den andra frågan gäller hur jag ser på risken att hämma konkurrensen och koncentrera försäkringsrådgivningen till ett fåtal större banker och försäkringsföretag. Här kan jag konstatera att dagens rådgivningsmarknad i hög grad präglas av en provisionsbaserad försäljning av finansiella produkter. Den typen av verksamhet riskerar att resultera i att kunderna får rekommendationer att köpa de produkter som rådgivaren tjänar mest pengar på. Dessutom upplevs ofta provisionsbaserad försäljning som gratis rådgivning av kunderna, vilket den ju långt ifrån är. Detta innebär i sin tur även att den tränger undan tillgången och efterfrågan på sådan rådgivning som enbart beaktar kundernas bästa. Den nya regleringen syftar bland annat till att ge goda förutsättningar för en ny typ av oberoende rådgivningsmarknad att växa fram som är helt fri från provisioner och intressekonflikter. Den nya regleringen tillför således marknaden en ny kategori rådgivning som utmanar den säljdrivna rådgivningen och stärker konkurrensen till fördel för kunderna. Den typen av tjänster kommer framför allt att kunna tillhandahållas av aktörer som inte har egna finansiella produkter i sitt sortiment, vilket ofta kännetecknar mindre försäkringsförmedlare. Mot den bakgrunden ser jag att också mindre försäkringsförmedlare även fortsättningsvis kommer att spela en viktig roll när det gäller all form av försäkringsrådgivning. Den tredje och sista frågan gäller vad jag anser om en reglering som går utöver direktivets och vidare vad jag anser om remisskritiken. Låt mig här först konstatera att försäkringsdistributionsdirektivet är ett minimiharmoniseringsdirektiv som lämnar stor valfrihet för medlemsstaterna att anpassa genomförandet efter de särskilda utmaningar som finns på respektive försäkringsmarknad. I har i flera rapporter påtalat allvarliga konsumentskyddsrisker på den svenska marknaden för försäkringsförmedling. Dessa brister är bland annat relaterade till vissa provisioner, oklarheter kring lagens tillämpningsområde och bristande förutsättningar att bedriva en effektiv tillsyn. De problem som inte tas om hand genom försäkringsdistributionsdirektivet anser jag att vi bör åtgärda genom nationell reglering som stärker kundskyddet ytterligare. ger i sitt remissvar stöd till att de förslag som presenterats åtgärdar flera av de problem som identifierats. Det hör till saken att i flera sammanhang framfört önskemål om ännu strängare regler än de som har föreslagits. I pågår arbetet med en lagrådsremiss. Inom ramen för det arbetet kommer konsekvensanalysen att utökas och alla de synpunkter som remissinstanserna framför att beaktas innan regeringen fattar sitt beslut. När det slutligen gäller tidsaspekter konstaterar jag att det följer av direktivet att det ska genomföras och börja tillämpas . Detta utgör självfallet betydande utmaningar både för den återstående lagstiftningsprocessen och inte minst för de försäkringsdistributörer som ska anpassa sin verksamhet till de nya reglerna. Som jag redan nämnt pågår alltså arbetet med att ta fram en lagrådsremiss. Vidare har men även tillsammans med en rad andra medlemsstater inom rådet verkat för ett uppskjutande av genomförande‑ och tillämpningstidpunkten och uppmanat kommissionen att senarelägga det datumet. Det är dessvärre än så länge för tidigt att säga något om huruvida ett sådant uppskjutande kommer att komma till stånd. Mot den bakgrunden kommer arbetet att fortsätta med att så snabbt som möjligt ta fram en lagrådsremiss. Datumet för ikraftträdandet av de nya reglerna i svensk rätt kommer dock att behöva flyttas . 78 (M): Om man läser rubriken på den här debatten kan man lätt få intrycket att det här är någonting tekniskt som inte påverkar människor i allmänhet i någon nämnvärd utsträckning. Men så är det inte. Det är någonting som förvisso är tekniskt men som kan få stor inverkan på hur försäkringsmarknaden fungerar och hur våra bilförsäkringar, livförsäkringar och hemförsäkringar kommer att se ut. Bakgrunden är den att vi framför allt har kunnat se stora problem kopplade till rådgivningsverksamheten. Precis som ministern är inne på har vi kunnat se rådgivningsföretag som är mer intresserade av att själva tjäna pengar än av att ge goda råd till kunderna. Vi har kunnat se stora problem med dolda avgifter som drabbar kunden. Mot den bakgrunden är det positivt att EU levererade ett direktiv, Mifid-direktivet, som reglerade finansiella produkter, och levererar IDD-direktivet, som ska ta itu med försäkringsmarknaden. I stora delar är direktiven bra. Problemen som jag tar upp i och med den här debatten handlar om att regeringen i sitt genomförande av det här direktivet har kommit med ett första utkast, en promemoria, där man går mycket längre än direktivet och där det finns en rad mycket allvarliga problem. Det finns mycket jag skulle kunna ta upp kring det, men det är framför allt två saker som jag skulle vilja nämna. För det första finns det stora problem med förutsägbarhet och rättssäkerhet kopplade till förslagen i det första utkast från regeringen som vi fått se. Inte minst saknas det tydliga konsekvensanalyser av vad de här förslagen skulle innebära. Det är ingenting som bara jag som oppositionspolitiker står här och säger, utan det är någonting som förs fram av , , regleringsrådet, och den svenska försäkringsbranschen. Det handlar om flera förslag som kokar ned till att man är otydlig i fråga om hur man vill reglera detta i lag och i stället ger fria tyglar till . Det brukar sägas att land ska med lag byggas. Det finns någonting väldigt klokt i det ordspråket. Att i stället ge myndigheter väldigt lösa tyglar och möjligheter att lite efter eget godtycke ändra regleringar är principiellt problematiskt och skapar oförutsägbarhet för marknaden. För det andra innebär de förslag som regeringen initialt har presenterat att man riskerar att skapa stora problem avseende konkurrens och mångfald. Det är ju så att ett försäkringsbolag kan sälja via egna kanaler – , till exempel, kan annonsera ut sina produkter – eller göra det via en försäkringsförmedling. Försäkringsförmedlarna har en väldigt viktig funktion, inte minst därför att de gör det lättare för nya aktörer att komma in på marknaden. Om ett stort franskt försäkringsföretag, till exempel Générale, vill ta sig in på den svenska marknaden är det problematiskt om man måste lägga ned miljarder på att investera i egna distributionskanaler, marknadsföring och liknande. Tack vare att vi har företag som Insplanet, Compricer och liknande, som gör det möjligt för nya aktörer att komma in på marknaden och öka konkurrensen och mångfalden i produktutbudet, kan vi få en bättre fungerande marknad. Detaljreglerar man på det sätt som detta förslag innebär riskerar man att dra undan mattan. 79 Statsrådet (MP): Det är lite svårt att få ihop inledning med avslutningen på hans anförande. Först säger han att detta är en för övergripande och otydlig reglering, och sedan avslutar han med att säga att det är för detaljreglerande förslag i promemorian. Någonstans måste man väl bestämma sig för vad problemet egentligen består i. Regeringens uppfattning är att vi behöver ha en likartad reglering för likartade tjänster på marknaden. Vi har en situation där finansiella tjänster kan utföras i olika form. De kan utföras av banker och värdepappersinstitut, som kan förmedla till exempel spartjänster. Man kan spara till sin pension genom att sätta pengarna på ett investeringssparkonto eller liknande. Man kan också göra det i försäkringsform. Resultatet kan bli ungefär lika, men det är helt olika aktörer som utför förvaltningen. Det skapar ofta problem på en marknad om man har olika reglering för olika aktörer som utför ungefär samma tjänster. Det är detta regeringen försöker undvika. Precis som också konstaterar i sitt anförande har vi redan infört reglering som styr värdepappersmarknaden och rådgivning kring fonder. Ambitionen från regeringens sida är att vi ska ha en likartad reglering som också styr försäkringsförmedling och försäkringssidan av de finansiella marknaderna. Detta är också lite grann tanken i kommissionens konsumentskyddspaket, som presenterades 2012. Man tog upp både Ucitsdirektivet, som handlar om rådgivning kring fonder, Mifid II, som handlar om finansiella instrument, och IDD, som handlar om försäkringsdistribution. Det är detta som regeringen försöker hantera i det förslag som finns, och vi håller också på och skriver en lagrådsremiss för att hantera dessa problem. Det är lätt att ta upp konsekvenser av förslag, men man behöver också beakta konsekvenser av att inte ha en reglering av marknaden och vilka effekter det får för konsumenternas bästa, inte minst. Detta är en marknad där vi kan konstatera att det har funnits uppenbara och ganska stora problem för konsumenterna. Många konsumenter kan vittna om att man inte har fått produkter som är väl avpassade för den egna ekonomin. Det finns exempel på pensionärer som har blivit påsålda värdepappersprodukter som kommer att leverera avkastning om decennier framåt i tiden och alltså är uppenbart olämpliga för de personernas ekonomi. Vi har också haft problem med försäkringsdistributörer som har haft en ganska oseriös verksamhet och har fått sanktioner från , men innan sanktionerna hunnit träda i kraft drar man tillbaka sitt tillstånd och kan därmed undvika dem. Denna typ av problem, som leder till snedvridningar på marknaden och gör att den inte fungerar och att kundskyddet urholkas för oss konsumenter, anser vi från regeringens sida att vi behöver hantera. Vi behöver helt enkelt få till ett regelverk som ger ett bättre skydd för oss konsumenter på de finansiella marknaderna, oavsett om vi vänder oss till en bank eller till ett försäkringsföretag. Någonstans kommer man till frågan: Vad är egentligen alternativ? Om man inte ska reglera, är alternativet då att helt förbjuda provisioner? Det är klart att det är enormt enkelt och väldigt tydligt och transparent, men det skulle om något leda till den typen av konsekvenser som lyfter upp: Det skulle gynna stora aktörer med eget distributionsnät men slå hårt mot andra aktörer på den svenska marknaden. Om detta inte är alternativet, är det då att inte reglera marknaden alls, det vill säga att fortsätta att acceptera de missförhållanden som uppenbart råder på den svenska försäkringsmarknaden och som till exempel har lyft upp vid ett antal tillfällen? Om man inte tycker om något av de alternativen måste man diskutera att försöka hitta en reglering som gör att försäkringsmarknaden får liknande villkor som värdepappersmarknaden, till exempel. Den reglering som utredningen föreslår och som vi nu arbetar vidare med i lagrådsremissen går ut på precis det. Men jag vill gärna höra vad som är alternativ. 80 (M): Jag brukar tycka att Per är väldigt saklig, men blir det lite tramsigt. Vad är mitt alternativ? Mitt alternativ är EU-direktivet. Där har vi en bra och i grunden heltäckande reglering av hur man ska hantera dessa problem på marknaden. Min kritik handlar om hur de ytterligare steg för att implementera direktivet som regeringen nu beskriver i sitt första utkast ska se ut. Det är där skon klämmer. Låt oss börja med EU-direktivet, tycker jag. Sedan kan man bygga ut det om det möjligen finns brister. I EU-direktivet konstateras att rådgivning måste innebära en värdeökning för kunden. Så låt oss börja i detta i stället för att gå vidare och detaljreglera. Jag fick frågan från Per om jag kan bestämma mig – tycker jag att de förslag från regeringen som vi har fått se är för otydliga eller för detaljreglerande? Det är just det som är problemet: Ingen vet. Hade vi haft tydliga lagförslag på hur regleringen skulle se ut hade jag kunnat kommentera om det är för detaljreglerande eller för lössläppt. Problemet är att vi nu ger fria tyglar till . Detta är ett demokratiskt problem. Det är principiellt fel sätt att gå till väga. Man kan inte reglera genom att ge fria tyglar till en myndighet. Denna typ av reglering och alla typer av lagar måste vara tydligt definierade. Sedan håller jag med om den utläggning som Per hade kring överlappningen mellan de rent finansiella tjänsterna och försäkringsbranschen, där det finns tydliga inslag av sparande. I det avseendet är det viktigt att det finns likartade regler. På den punkten är vi helt överens. Men det som ministern missar och som man inte minst har missat i den promemoria som har lagts fram är att det också finns en stor mångfald inom försäkringsmarknaden. Livförsäkringar är en sak, men bilförsäkring är något helt annat. När det gäller livförsäkringar har vi sett en hög grad av självreglering. Många av de förslag som regeringen presenterar kommer att vara ganska överflödiga, för kommer det inte längre att finnas så kallade up front-provisioner för livförsäkringar.