prot · H409107 · 2017-05-09 00:00:00 — Chefen för , generalen , tog ett drastiskt beslut att slå samman högkvarteret för psyops med informationsverksamheten. Men det var kanske inte så förvånande ändå. ”Skillnaderna mellan informationstjänsten och psyops kan ibland uppfattas bara genom skillnader i val av kanal och avsändare”, står det i Försvarsmaktens . Vidare kan man i samma handbok läsa att både medier och regering finns med i listan över legitima mål för psyops. Det som dock är olagligt i – att psyopssoldater försöker påverka politiker, tjänstemän och medier – är tillåtet i . Det tycker jag att vi borde se över. Ser ministern verkligen inget behov av att skilja på informationsverksamhet och ”medveten projicering eller förvrängning av sanningen”. Vi ska väl inte ha som föredöme? 10 Försvarsminister (S): I fredstid är det så att samma lagar och regleringar som gäller för övriga myndigheter, med alla möjligheter och begränsningar, också gäller för Försvarsmakten. Det är ingen annan lagstiftning som gäller, utan det är samma som för övriga myndigheter. När det gäller användande av psykologiska operationer i krig regleras myndighetsutövningen ytterst av krigets lagar. Enligt krigets lagar får en stridande part skicka ut det budskap som bedöms gynna de egna styrkorna och försvaga angriparens vilja till strid. Det är det grundläggande i vad som gäller. För att förtydliga detta är det så att psyopsförbandet inte driver någon fri eller egeninitierad verksamhet. Psyopsförbandet agerar på uppdrag, direktiv eller order från Försvarsmakten. Verksamheten i fredstid präglas av övningsverksamhet och är scenariobaserad. Några ytterligare kommentarer kan vara att psyopsförbandet verkar inom ramen för Försvarsmaktens mandat. Psyopsförbandet har i en skarp situation i uppgift att påverka beteenden och attityder hos godkända målgrupper, till exempel motståndarens militära chefer eller förband. Det här är ett förband som behövs inom ramen för Försvarsmakten, och det är en operativ resurs som lyder direkt under insatschefen i Försvarsmakten. Verksamheten följer helt de lagar, de regleringar och den ordergång som gäller för övrig verksamhet inom ramen för Försvarsmakten. Därför finns det ingen anledning att ha någon särlagstiftning när det gäller denna verksamhet. Jag anser att det här sköts på ett sätt som är tillfyllest, och det finns ingen anledning att vidta den typ av åtgärder som interpellanten föreslår. 11 (V): är det ju inte bara undertecknad som tycker så här. I den statliga medieutredning som kom 2016, En gränsöverskridande mediepolitik, konstateras att det inte finns någon tydlig rättsreglering som förbjuder Försvarsmakten att använda hela makten i psyopsförbandets påverkansmöjligheter mot hela befolkningen. Den otydliga gränsen mellan information och påverkan behandlas också i , som jag tidigare citerade här. Detta är väl ändå inte helt optimalt. Det bästa skulle naturligtvis vara om alla gjorde rätt och vi därför inte behövde några lagar alls på något område. I en sådan värld lever dock ingen av oss, utan man försöker via lagreglering och påföljder begränsa de saker som annars kan inträffa. menar vidare att det kan finnas en risk för att medborgarna utsätts för negativ påverkan och att det därför är av vikt att definiera var gränsen går för vad myndigheter och andra skattefinansierade verksamheter har rätt att göra när det gäller påverkan av svensk befolkning, till exempel via psykologiska operationer eller annan strategisk kommunikation. Detta borde man ha gått vidare med. Även om jag hoppas att försvarsministern har rätt i att man sköter sina uppgifter på det mest föredömliga sätt – jag har heller inga exempel på motsatsen – är det ju inte på den grunden vi normalt styr landet, och därför kvarstår min fråga: Varför inte lagreglera det här precis som man faktiskt har gjort i , och varför inte tydliggöra skillnaden mellan information och psyops? 12 Försvarsminister (S): Det var ju bra att interpellanten sa att han inte hade några exempel, för jag hade just tänkt fråga om det. Det var bra att vi fick det utrett med omedelbar verkan. Det är lätt att föra diskussioner om risker och om vad som eventuellt skulle ha hänt. Det går alltid att driva diskussionen i den riktningen så att det blir provokativt på olika sätt. Men jag vill upprepa att här sysslar man inte med någon fri, egen verksamhet. Man arbetar inom ramen för Försvarsmakten och de regleringar och lagar som Försvarsmakten har, och man agerar på uppdrag, direktiv och order från Försvarsmakten. Verksamheten i fredstid präglas av övningsverksamhet och är scenariobaserad. Det här är själva basen. Skulle det sedan utanför dessa ramar bedrivas någon egen form av påverkansoperationer riktade mot svensk befolkning är jag säker på att inte bara jag skulle reagera på det. Det skulle nog också Försvarsmaktens ledning reagera på, eftersom det är någonting som inte stämmer överens med inriktningen på hur Försvarsmakten ska agera och det som styr hela Försvarsmaktens verksamhet. I så fall skulle vi börja ha särskilda regleringar i alla delar av Försvarsmaktens verksamhet. Läget är att man i fredstid har att förhålla sig till samma lagar och regleringar som gäller för övriga myndigheter i det här landet. I samband med en krigssituation är förhållningssättet att det är krigets lagar som gäller, och då kan vi konstatera att det finns en enkelhet i hur det här ska fungera. Jag tänker därför inte ge mig in på olika typer av spekulationer och eventuella riskscenarier här. Jag konstaterar att det är så här verksamheten fungerar, och det är så här jag uppfattar att man också försöker följa regelverket. Jag har aldrig över huvud taget hört talas om någonting annat, och det har tydligen inte interpellanten heller. Det här är alltså ytterst en operativ resurs som lyder under insatschefen, och det innebär också att de inte kan vara någon sorts egen, fri verksamhet som initierar egna kampanjer riktade mot riksdagsledamöter eller andra beslutsfattare. Jag anser därför att det är ett scenario som inte på något vis är aktuellt eller överensstämmer med verkligheten. 13 (V): Tack än en gång för svaret, ministern! Det är väl otroligt bra om det ännu inte finns några exempel, men tanken är ju att det vore ännu bättre att jobba förebyggande. Eftersom vi till skillnad från inte har reglerat detta i lag, vad skulle hindra att man faktiskt gör det? Det är ju en allvarlig fråga. Inte minst försöker vi vara alltmer på alerten när det gäller olika påverkansoperationer, i alla fall om de kommer från ett visst håll, och det är klokt och bra. Men då behöver vi också se till att städa ordentligt framför egen dörr, både med lagstiftning och instruktioner om att särskilja information från propaganda. Det här psyopsförbandet har varit aktivt i både och , och det vore intressant att kanske ta del av vilka erfarenheter och kunskaper man har skaffat sig där. Det som gäller är alltså återigen att psyopsförbandets uppdrag är arbeta och kommunicera i informationsmiljöer och att upptäcka vilseledande information och påverkansförsök från andra aktörer – jättebra saker. Enligt överstelöjtnant handlar det vidare om att påverka målgrupper som behöver påverkas, enligt vad man tycker. Påverkan definieras som en ”medveten projicering eller förvrängning av sanningen”, och då kan man börja bli lite orolig. När man i samma handbok kan läsa att såväl medier som regering och riksdag är legitima operativa mål tycker jag att det finns goda skäl att fundera lite grann på att styra upp det här lite mer och inte bara lita på att det ordnar sig och att de nog sköter sitt uppdrag som de ska. Det är också ett skydd för dem själva att veta var gränserna går. Varför inte lagreglera det här precis som man har gjort i ? Varför inte skilja mellan information och propaganda? 14 Försvarsminister (S): Jag är tvungen att upprepa vad jag har sagt tidigare: Enligt krigets lagar får en stridande part skicka ut det budskap som bedöms gynna de egna styrkorna och försvaga angriparens vilja till strid. I de här sammanhangen kan det också handla om att skicka ut budskap till militära ledare och till förband på motståndarsidan. Detta är helt legitimt enligt krigets lagar och det som jag förmodar att den här förbandschefen syftar på i de citat som ger. Det är så verksamheten regleras, och det är det som styr det hela. I fredstid gäller de lagar och regler som gäller för övriga myndigheter, och här har man ingen möjlighet att bedriva någon egen, fri verksamhet. Man lyder alltså under insatschefen, och det som man gör i fredstid är övningsverksamhet som är scenariobaserad. Jag skulle aldrig kunna tänka mig över huvud taget att den typ av aktiviteter som interpellanten överväger här är aktuella eller har varit aktuella. Det här handlar om övningsverksamhet i fred, och det handlar om hur man hanterar en situation i krig. Jag anser att vi behöver ett sådant här förband. Jag anser att det är en viktig kompetens för Försvarsmakten, och jag anser inte att jag har anledning att vidta några som helst åtgärder med anledning av denna interpellation. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2016/17:397 om förtroendet för Natos försvarsförpliktelser 15 Utrikesminister (S): har frågat mig om det är mitt och regeringens ställningstagande att det råder oklarheter kring de gemensamma försvarsförpliktelserna inom Nato, om förtroendet för de gemensamma försvarsförpliktelserna enligt min bedömning är viktiga för att trygga den europeiska säkerhetsordningen och om det är mitt och regeringens ställningstagande, likt den föregående regeringens, att det även är viktigt för säkerhet att det finns ett starkt förtroende för de gemensamma försvarsförpliktelserna inom Nato. Den amerikanska administrationen har sedan tillträdet vid olika tillfällen bekräftat det amerikanska stödet för Nato. Ur ett europeiskt och ur ett svenskt perspektiv är det viktigt att fortsätter att vara engagerat i säkerhet. Regeringen såväl som Försvarsberedningen har konstaterat att det är av stor vikt att Nato upprätthåller förtroendet för de kollektiva säkerhetsgarantierna. Natos åtgärder för att garantera säkerheten för de allierade bidrar till den regionala stabiliteten i vårt närområde. Natos säkerhetsgarantier är ytterst en fråga för medlemsstaterna själva. är inte medlem i Nato och ingår inte i det kollektiva försvaret. säkerhetspolitiska linje ligger fast. Vår militära alliansfrihet tjänar oss väl och bidrar till stabilitet och säkerhet i norra . Den förutsätter en aktiv, bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik i kombination med fördjupade försvarssamarbeten, särskilt med , och en trovärdig nationell försvarsförmåga. utrikes- och säkerhetspolitik bygger på sammanhållning i EU och ökat samarbete på bred front: i och , inom FN och , med Nato och genom en stark transatlantisk länk. Kombinationen av militär alliansfrihet, stärkt nationell militär förmåga och fördjupade samarbeten med andra bygger vidare på en svensk modell syftande till att minimera spänningar. Detta ökar våra möjligheter att verka för förutsägbarhet och stabilitet i och i vårt närområde. Att värna och upprätthålla den europeiska säkerhetsordningen är viktigt för både europeisk och amerikansk säkerhet. och har gemensamma intressen, och många globala utmaningar kräver att och agerar tillsammans. Det transatlantiska samarbetet förblir grundläggande för den europeiska säkerheten. 16 (M): Jag tackar utrikesministern för vad jag tycker är ett klart och tydliggörande svar om Natos viktiga roll i den europeiska säkerhetspolitiken. Jag uppskattar att regeringen är tydlig med detta även om vi har olika uppfattning om huruvida det ligger i intresse eller inte att ansluta sig till försvarsalliansen. Skälet till att jag ställde denna interpellation var att utrikesministern under den utrikespolitiska debatten sa att vi inte visste något om framtiden för Natos säkerhetsgarantier och att det var sanningen. Mitt syfte är inte att plocka meningar ur sitt sammanhang, och jag har också respekt för att saker och ting kan förändras beroende på vad regeringar gör och säger under resans gång. Men om regeringen inte har förtroende för Natos säkerhetsgarantier utgör det ett allvarligt problem också för svensk säkerhet, i ljuset av vad utrikesministern har sagt. Jag tolkar dock utrikesministerns svar som att man har tagit till sig de signaler som den nya amerikanska administrationen har sänt ut för att återförsäkra de europeiska allierade om vikten av det amerikanska engagemanget. Även om inte är medlem i Nato är vi givetvis djupt beroende av den säkerhet som Nato upprätthåller genom att vara den enda organisation som tryggar och säkrar de allra flesta europeiska gränser. Det svenska beroendet av Nato har ökat efter aggression mot och illegala annektering av . Det är uppenbart att inte respekterar internationell rätt eller andra länders gränser och suveränitet. Detta är ytterst också skälet till att har valt att fördjupa sitt samarbete med Nato . Det är därför viktigt att det finns ett starkt förtroende för de gemensamma försvarsförpliktelserna i Nato. Därför var det lite olyckligt att utrikesministern så kraftigt ifrågasatte Natos försvarsförpliktelser under den utrikespolitiska debatten. Jag har inte hört något Natoland uttrycka sig på samma sätt, och jag tror att det i grunden finns det tre skäl till det. För det första: De gemensamma försvarsförpliktelserna bygger på internationella avtal och traktat, som snart har funnits på plats . Det är inget man kan eller vill ändra över . Med andra ord har Nato varit en mycket framgångsrik försvarsallians. För det andra: Det som verkligen ger trovärdighet till Natos gemensamma försvarsförpliktelser är den gemensamma försvarsplaneringen. Det handlar inte bara om att man säger att man ska försvara varandra utan också om att man övar, tränar, planerar och avsätter militära resurser för detta . Det är viktigt och bra. För det tredje: Säger man att Natos försvarsförpliktelser inte är trovärdiga riskerar man att försvaga alliansens krigsavhållande förmåga. Det sänder en signal om att man inte litar på Nato. Det tror jag att man ska vara lite återhållsam med att göra. Hela Natokonceptet bygger ju på en trovärdig krigsavhållande förmåga. Med tanke på att Nato har blivit en allt viktigare organisation för svensk och europeisk säkerhetspolitik är det naturligt för mig att landa i slutsatsen att det bästa sättet att påverka och ta ansvar för denna organisation är att bli fullvärdig medlem. Utrikesministern säger också att det är viktigt med det amerikanska engagemanget i , och jag delar denna uppfattning. Men detta amerikanska engagemang bygger på Nato och ytterst att det finns traktatsåtaganden från gentemot . Vill stärka den amerikanska närvaron i vore det naturligt att bli medlem i försvarsalliansen. 17 (V): Jag ska inte gå in i debatten och diskutera hur framgångsrik militäralliansen har varit i och och vad deras folk möjligen anser om saken. Jag ska gå in på en helt annan linje. Artikel 5 är ofta lite dåligt läst. Man ser det som en försvarsgaranti: en för alla, alla för en. Det stämmer ganska långt. Det står dock där, precis som i många andra liknande dokument, inklusive Lissabonfördraget och solidaritetsförklaringen, att om en stat blir angripen ska de andra bistå den part eller de parter som sålunda angripits genom att individuellt och i samförstånd med övriga parter genast vidta åtgärder som bedöms nödvändiga, inbegripet bruk av väpnat våld, för att återställa och upprätthålla säkerheten i det nordatlantiska området. Det betyder att det inte med automatik ingår väpnat våld som svar på ett angrepp, utan man kan lämna stöd på andra sätt. Det kan vara bra att komma ihåg att artikel 5 inte är ovillkorlig vad gäller att man absolut får militär hjälp. En angripen medlemsstats vädjan om hjälp kan enligt fördraget och beroende på det politiska läget i världen bli bemött av alliansbröderna på ett sätt som man kanske inte har räknat med. Tycker de andra att angreppet inte ska bedömas som ett angrepp eller om de inte vill ställa upp och så vidare kan de enligt traktaten låta bli, bara de ger stöd på annat sätt. Det kan vara bra att komma ihåg detta eftersom debatterna verkar spegla en annan uppfattning om vad det står i artikel 5 och vad det innebär. 18 Utrikesminister (S): interpellation är på ett sätt tidsbunden. Den ställdes i då det rådde osäkerhet om var faktiskt stod – detta mot bakgrund av uttalanden i valkampanj och den osäkerhet som rådde innan den nye presidentens administration hade tillträtt. Det var inte bara jag som undrade hur det egentligen stod till. Givetvis var Natoländerna speciellt angelägna om att få uttalanden som klargjorde exakt var stod. Att respektera traktat och internationella förpliktelser verkar tyvärr inte gälla beträffande till exempel klimatavtalet. Uttalanden av detta slag gjorde att det fanns en stor oro. Vi befinner oss i när normer, samarbeten och institutioner som är centrala för vår säkerhet ifrågasätts eller utsätts för starkt tryck. aggression mot och den illegala annekteringen av utmanar hela den europeiska säkerhetsordningen i grunden. Respekten för varje lands territoriella integritet och rätten att göra självständiga säkerhetspolitiska vägval är fundament i den europeiska säkerhetsordningen. Att försvara denna ordning är viktigt både för och för amerikansk säkerhet och är av grundläggande säkerhetspolitiskt intresse för oss. Osäkerhet råder fortfarande kring vissa amerikanska positioner i ett antal politiska sakfrågor, och en del uttalanden under valkampanjen bidrog som sagt till detta. Politiken förtydligas dock i takt med att den nya administrationen kommer på plats och utarbetar sina positioner. De uttalanden som gjorts sedan administrationens tillträde har varit tydliga i sitt stöd för Natos säkerhetsgarantier. Såväl president och vice president som försvarsminister och utrikesminister har bekräftat stöd för Nato och dess kollektiv- och försvarsgarantier. Detta är förstås viktigt för stabiliteten och säkerheten i . har kraven på de allierade att uppnå 2-procentsmålet beträffande nationella försvarsutgifter blivit mycket mer uttalade. Vi betraktar fortfarande det transatlantiska samarbetet som centralt för europeisk säkerhet. Det är prioriterat för regeringen, och det är viktigt i EU och , inom ramen för vårt partnerskap med Nato men också som grund i våra bilaterala försvarssamarbeten. I en osäker omvärld är det viktigt att den svenska säkerhetspolitiska linjen är fast, konsekvent och tydlig. Vi bygger säkerhet tillsammans med andra. Militär alliansfrihet tillsammans med stärkt nationell försvarsförmåga i kombination med fördjupade samarbeten är de tre benen i vår säkerhetspolitik och ökar våra möjligheter att verka för förutsägbarhet och stabilitet i . Vi behöver använda hela bredden av de säkerhetspolitiska instrument vi har, både i närområdet och på den globala arenan. Men jag tycker inte att vi ska ta Natodebatten här, för det var inte syftet med interpellationen. 19 (M): Jag har bara en kort kommentar till . Precis så är det; det finns ingen automatik i artikel 5, men det som gör att artikel 5 är viktigare än artikel 42.7 i Lissabonfördraget är den gemensamma försvarsplaneringen. Man övar och tränar , och detta ger en trovärdighet. Tack, utrikesministern, för klargörandet! Jag är glad över att det finns en större tilltro till de gemensamma försvarsförpliktelserna nu inom regeringen. Jag kan inte avhålla mig från att återkomma till den andra halvan av svaret, nämligen motiven för den militära alliansfriheten. Utrikesministern sa att denna alliansfrihet bidrar till säkerhet och stabilitet i . Vi har numera ett rätt gott kunskapsläge när det gäller vad ett eventuellt svenskt Natomedlemskap skulle innebära, i och med att vi har haft två statliga utredningar som har tittat på detta. Jag tänker på utredning och utredning Säkerhet i en ny tid. säger att den mest påtagliga militära effekten av ett svenskt Natomedlemskap vore att den osäkerhet som råder kopplat till hur skulle agera vid ett väpnat angrepp skulle försvinna. Ett Natomedlemskap skulle kort och gott ha en krigsavhållande effekt och vara gynnsamt för både och de andra allierade länderna i . är lite inne på samma spår i sin utredning. Han säger att vi står så nära Nato att vi knappt kan undgå att identifieras med alliansen, men utan att få det skydd eller den effektivitet i samarbetet som ett fullvärdigt medlemskap skulle innebära. Kontentan är alltså att vi uppfattas tillhöra Nato men att vi inte får några säkerhetsgarantier. Detta säger jag mot bakgrund av att utrikesministern sa att den militära alliansfriheten är bra för stabiliteten och säkerheten i . Jag konstaterar att två statliga utredningar har gjort andra bedömningar. Utrikesministern brukar prata om att det är viktigt med kontinuitet i den säkerhetspolitiska linjen och att denna ligger fast oavsett vad som händer i omvärlden, åtminstone när det kommer till alliansfrågan. Vårt grannland valde att införa en Natooption i sin säkerhetspolitiska linje. De har inte surrat fast sig lika tydligt som regeringen när det gäller allianstillhörighetsfrågan utan håller dörren öppen för ett framtida Natomedlemskap, om det skulle finnas en majoritet för detta. Jag undrar därför: Uppfattar utrikesministern att detta skapar problem eller otydlighet i säkerhetspolitiska linje? I så fall är jag nämligen av en annan uppfattning. Avslutningsvis, herr talman, konstaterar jag att utrikesministern i svaret lyfte upp att har en särställning i vår säkerhetspolitik. Jag delar den uppfattningen. Vi ska ha förmåga att kunna agera i fred, kris och konflikt; det är viktigt och bra. Jag är lite mer överraskad över att utrikesministern inte nämner det fördjupade bilaterala samarbetet med , som jag vet att regeringen har jobbat väldigt hårt för att etablera och som jag tycker är väldigt bra i grunden. Den hårda verkligheten efter angrepp på är att den militära alliansfriheten i kombination med ett begränsat försvar är en riktigt hållbar säkerhetspolitisk lösning. Vi behöver stöd, och vi behöver samverka med andra. I min värld kan detta ske antingen genom att vi tror och hoppas på ett bilateralt avtal med eller att vi väljer multilateralismens väg genom ett medlemskap i . brukar gilla internationella organisationer och multilaterala avtal – varför inte i fallet med Nato? 20 Utrikesminister (S): Tack för debatten! Det är viktigt för säkerheten i och speciellt för alla Natoländer att förtroendet för de kollektiva säkerhetsgarantierna upprätthålls. har Nato beslutat om förstärkningsåtgärder i de baltiska länderna. Det är en viktig del i detta. Vi strävar efter gemensam säkerhet, och den byggs tillsammans med andra. Det handlar om arbetet i och i EU, FN, och samt i vårt partnerskap med Nato genom den transatlantiska länken och också med våra nordiska och baltiska grannländer, inte minst . Varje land har en skyldighet att se efter sina egna säkerhetspolitiska intressen och välja väg. Vi ska inte lägga oss i detta, men vi samarbetar nära, inte minst med . I ljuset av det försämrade omvärldsläget är det viktigt att säkerhet och välstånd kan försvaras och bevaras och att vi framför allt stärker samarbetet i EU. Europeisk enighet är en förutsättning för att vi ska kunna hävda våra intressen och värderingar. Inom ramen för den militära alliansfriheten, som vi inte har för avsikt att ändra på, utvecklar vi partnerskapet med Nato. Politisk dialog och informationsutbyte med Nato om säkerheten i vårt närområde är viktigt. Ingen av utredningarna har sagt att det föreligger några direkta militära hot mot . Gemensamt med Nato har och ett intresse av att förstå utvecklingen i vårt närområde och bidra till ökad säkerhet, förutsägbarhet och stabilitet. Partnerskapet med Nato bidrar också till att utveckla den svenska Försvarsmakten och såväl den nationella försvarsförmågan som förmågan att genomföra operationer i och utanför närområdet. Det är väl detta som är mest aktuellt i så fall.