prot · H409116 · 2017-05-30 00:00:00 — Dessutom finns det inte anläggningsboenden i samtliga av de kommuner som tilldelats ett kommuntal. I takt med att avvecklar sina boendeplatser kommer det också att finnas färre kommuner i förhållande till vilka det kan bli aktuellt att tillämpa närhetsprincipen. Vidare kan endast personer som fått uppehållstånd anvisas. Flertalet av de personer som flyttas från ett anläggningsboende till ett annat anläggningsboende med anledning av att boenden läggs ned har ännu inte fått sin asylansökan avgjord och kan därför inte bli föremål för anvisning förrän ett eventuellt uppehållstillstånd beviljats. En ytterligare faktor som behöver förhålla sig till är väntetiden från uppehållstillstånd till anvisningsbeslut. Med beaktande av de begränsande faktorer jag nämnt vidhåller regeringen vikten av att tillämpar närhetsprincipen vid arbetet med anvisningar för att nyanlända som etablerat sig i en kommun ska kunna bo kvar där i så många fall som möjligt. 40 (M): Jag vill börja med att tacka för svaret som var mycket tydligare än det svar som jag fick på min skriftliga fråga på samma tema . I svaret som jag fick av ministern då står det nämligen: Regeringen har i regleringsbrevet infört en målsättning om att , när det är möjligt inom ramen för kommuntalen, ska anvisa personer till samma kommun som de bott i. Jag ställde denna interpellation , men av olika skäl fanns det ej möjlighet att ha debatten inom stipulerad tid. Reglerna är sådana att jag fick dra tillbaka interpellationen och ställa den på nytt, och har vi äntligen hittat att debattera. Det känns lite som att vi ses oftare på våra resor upp hit från än här i kammaren. I min interpellation frågar jag om de personer som har fått uppehållstillstånd, som bor på boenden som nu stänger och som kommunen har meddelat att man är beredd att ta emot inom ramen för kommuntalet. I svaret står det om en massa andra faktorer som inte riktigt har med det här att göra, därför att jag redan hade tagit bort dem från min fråga. Det här är oerhört viktigt. Man bryter upp familjer, man flyttar barnen från en skola till en annan, och de blir förtvivlade när de försvinner och skolorna slutar . Det är viktigt att man försöker nå så långt som det bara är möjligt med det här. Jag är som sagt ganska nöjd med svaret eftersom ministern nu ger mig rätt i att närhetsprincipen ska följas, det vill säga ska anvisa personer till samma kommun som de bott i om de ryms inom det anvisade kommuntalet, precis som jag påpekade i min fråga. Svaret innebär en skärpning, och det tycker jag är mycket bra. Jag och många med mig räknar med att detta följs framöver. Jag hoppas, och kan också fråga om det, att ministern avser att följa upp att det här uppdraget i regleringsbrevet följs upp ordentligt. 41 (M): Tack, , för att du har ställt den här interpellationen! Jag vill börja i den del där pratade om att bryta upp familjer och om skolan. Det är inte alltid det här görs på rätt sätt i en värld av elever och lärare. Det råder lärarbrist, och skolan är ansträngd, och vi har pratat om att det finns mycket administrativa uppgifter. En av de uppgifter som skolan har fått är att eftersöka barn och ungdomar som försvinner från skolan från till nästa. Det är ett uppföljningsansvar man har. När jag är ute och lyssnar på såväl lärare som rektorer och dem som arbetar som skolpersonal hör jag mycket ofta, inte minst i , att det här är ett problem. Man får lägga mycket tid på att ta reda på vart personer har tagit vägen så att de inte bara förvinner ut i tomma intet. Det kan ju ha inträffat olyckor eller vad som helst. Skolan har sitt ansvar. Jag vill understryka, när det gäller det här med att man flyttas från en kommun till en annan eller från ett boende till nästa, att det är jätteviktigt att det också blir tydligt att hela den här länken som ska fungera måste fungera på ett sådant sätt att inte lärare och skolor blir sittande med en problematik som de ska lösa. De behöver få hjälp så att deras arbete kan underlättas och satsas på så att de kan lära eleverna det de ska och så att de som behöver höra av sig också gör det så att skolan inte blir ytterligare belastad. 42 Justitie- och migrationsminister (S): Som jag tror framgick av inlägg är det som hon efterfrågade egentligen redan genomfört. Det vi pratar om här är tillämpningen. Fungerar det i verkligheten? Hur pass hårt styr vi myndigheterna på olika sätt för att se till att de gör som vi säger att de ska göra? Jag kan säga att gör som vi säger att de ska göra. Jag bad inför den här debatten om att göra ytterligare en kontroll, alltså: Hur går det egentligen till i praktiken? Vi stämde av det med . När man ska göra en sådan bosättning är gången sådan att man i samtliga ärenden som man ska hantera först ser till närhetsprincipen. Man tittar alltså först på om det finns möjlighet att anvisa till den kommun där de redan bor. Sedan kan man se till andra särskilda skäl. Det kan vara på det sättet att de söker sig till en annan kommun där de kanske har släktingar. Då får man titta på det. Man tittar alltså först på den kommun där de redan bor. Om det kommuntalet redan är fyllt tittar man på grannkommuner. Det kanske går att pendla till den skola de går på eller den praktikplats som de kanske har fått. I så fall är det bra om de inte förläggs alltför långt bort. Om inte heller det går tittar man på övriga länet och övriga riket. Men det är nästa del. Det är alltså på det sättet det går till i praktiken. Man tittar på den kommun de bor i, på grannkommunen och först därefter på andra kommuner. Jag skulle säga att faktiskt gör det vi har sagt att man ska göra. Problemet är att asylboendena ofta ligger till på ett sådant sätt att det går ganska snabbt att fylla kommuntalet. Det handlar kanske om små kommuner och kommuner som har en ganska svag arbetsmarknad. Som vet är anvisningslagstiftningen sådan att man fördelar efter hur många som bor i kommunerna. Därefter tittar man också på hur arbetsmarknaden ser ut i de olika delarna. Även om kommuner som till exempel och har många asylboenden kan de inte ta emot alla som får uppehållstillstånd, utan dessa måste fördelas på övriga kommuner. Det var precis därför vi införde den lagstiftningen. har vi den här anvisningslagen. Den fungerar faktiskt bra. Om vi inte hade haft den under det här året hade det varit mycket svårare att anvisa människor och att få en jämnare fördelning. följer vi det här, hur många av kommuntalet och hur många av kommuntalet som har blivit fördelade. fördelades ungefär 18 000 asylsökande på olika kommuner; det finns fortfarande en rest. ska lite drygt 23 000 fördelas. De flesta kommuner tar emot bra. Men det finns några kommuner som släpar efter. Två av dem skulle jag behöva hjälp med, . Den ena är nämligen , och den andra är . Där har du partivänner som styr. Ju mer vi hjälps åt för att se till att kommunerna kan ta emot, desto bättre är det. Det är bra för samhället men också för de asylsökande. Mitt besked är detta: Det är redan som har begärt. Vi gör också uppföljningar för att se till att detta verkligen fungerar. Det är inte jag personligen som gör alla utflyttningar och övervakar allting i detalj, men gör som regeringen har sagt att man ska göra. 43 (M): Jag tackar för det. Jag ställde interpellationen eftersom jag trots det ganska positiva svar jag fick kunde konstatera att det inte stämde med verkligheten. Det handlar om en liten kommun som har en bra arbetsmarknad och där kommuntalet inte är fyllt. Men sa att det inte fanns med i tremånadersplaneringen där . Men vi visste ju inte att boendet skulle åka ut i den senaste upphandlingen. Det är inte , och det är inte . Det är en skånsk kommun med god ekonomi, där mina partikamrater också styr. Det var min utgångspunkt. Jag har sett i verkligheten att det inte fungerar. Jag undrade just om ministern hade nämnt det; det tog ju lite tid innan vi kunde ha debatten. Under den tiden har det faktiskt lossnat, så att åtminstone hälften av de här personerna kunde få lov att stanna i kommunen. Det blir alltså bättre. Men när jag ställde frågan stämde det inte med verkligheten. Då har vi åstadkommit något bra. Här är vi överens. var inne på det här med att leta efter barn och bryta upp dem före skolavslutningen och flytta dem till en annan kommun där de ska utredas på nytt och så vidare. Det håller inte – med det här antalet dessutom. Det kommer att fortsätta vara ansträngt i kommunerna. Man måste samarbeta. Många har fortfarande inte fått permanent uppehållstillstånd. Det här kommer alltså att fortsätta. Nya skolor och förskolor kommer att behöva byggas. Det tar tid, och det kostar mycket pengar. Därför är det viktigt att man hjälps åt och samarbetar i den här frågan, vilket ministern själv efterlyser. Jag kunde dock, utifrån ett verkligt fall som jag har följt, konstatera att det inte fungerade. Det var inte en trevlig attityd, utan det sas bara: Det här kan vi inte ändra på. Det hade ordnats bostäder. Kommuntalet var inte fyllt, och arbetsmarknaden är bra. Det är jättebra om det uppmärksammas och att ministern nu följer upp det. Då kan vi hoppas att den attityden ändras. Det är viktigt att man samarbetar och inte motarbetar varandra. Det här är en svår situation som måste lösas . Då är det samarbete som gäller. Det är dessutom inhumant att rycka upp barn och föräldrar före skolavslutningen. Det tog jag också upp i mitt första inlägg. Barnen som är kvar i skolan blir också jätteledsna över att bli av med sina kompisar. Det här är inte bra på något sätt. Jag tackar för detta och emotser en fortsatt kontroll och förbättring av handläggning. 44 (M): Jag vill understryka att jag hoppas att ministern och regeringen tar med sig också skolfrågan, så att den blir en uppföljningsfråga tillsammans med det andra när det gäller samarbetet och samverkan. Det ska vara fokus på eleverna men också på att få kedjan att hålla ihop. 45 Justitie- och migrationsminister (S): Jag och är överens om precis den inriktningen som vi redovisar. Tremånadersplaneringen är till för att kommunen har på sig att efter ett beslut ta emot den man har fått anvisad. De två månaderna föregås av en dialogmånad med kommunen, just för att det ska gå att föra diskussionen om hur mycket kommunen klarar av, exempelvis hur den ligger till i byggandet. Vi ska vara medvetna om att det är oerhört stor logistik vi håller på med just . Vi lägger inte bara ned ett ganska stort antal asylboenden på grund av att de platserna inte behövs längre. När de asylsökande väl har fått uppehållstillstånd ska de också ut i kommunerna. Det ställer krav på alla parter. Systemet vi har innebär som sagt att vi fördelar asylsökande jämnare över landet . Det är väldigt bra. Men det innebär också att vi försöker ta hänsyn till närhetsprincipen. I samtliga fall det här rör sig om ska man först göra en prövning mot den kommun det handlar om, i andra hand en prövning mot grannkommuner, och först i tredje hand går man vidare. Vi är nu nere på siffror som går att hantera. Det är inte som då 150 000 människor satt och väntade på beslut. är det knappt 60 000 som är kvar och väntar på beslut. Men det är fortfarande stor logistik, en stor apparat, att klara av. Den trånga sektorn just nu är inte arbetsmarknaden. Vi har en god arbetsmarknad. Folk går ut på en stark arbetsmarknad där det finns 100 000 lediga jobb. Den svåra situationen just , flaskhalsen, är bostadsbyggandet och att se till att det fortsätter vara på en hög nivå. Det byggs visserligen mer än . I planeringen är vi uppe i 70 000 nya bostäder . Vi måste hålla oss kvar på den nivån i framöver för att kunna klara av det. Det handlar helt enkelt om att se till att kommuner bygger i fatt. Jag nämnde och . Jag hoppas att vi med gemensamma krafter kan se till att de kommuner som står på svarta listan – det säger jag gärna – kommer i kapp. De tio kommuner som ligger sämst till följer jag nu , för att se om det går åt rätt eller fel håll för dem. Det gäller även kommuner där vi styr. Min egen hemkommun, , står på listan. Jag har pratat med våra kommunala företrädare där, och de har lovat att komma i kapp under det här året, för att klara sitt uppdrag. Ni måste göra likadant med de kommuner som styr i de kommuner som inte lever upp till lagstiftningen. Gör vi detta med gemensamma krafter kommer vi att klara det. Det gäller också skolfrågorna, . Det är klart att det måste finnas en bra dialog med de skolor som det handlar om. Jag ska gärna göra vad jag kan för att se till att den dialogen ska förstärkas. 46 (M): Det är skönt att vi är överens med , så vi ska inte förlänga debatten. Men jag vill ta upp detta med tremånadersplaneringen och tvåmånadersplaneringen. Informationen om ett nedlagt boende kommer ganska snabbt. När tremånadersplaneringen är gjord och kommunen erbjuder sig att ta emot dessa personer, då säger att så sa inte kommunen vid tremånadersplaneringen. Men vi får se till att det här blir bättre framöver. Det är bra att det byggs mycket. Det finns ett uppdämt behov, men det gäller inte bara bostäder utan det gäller också skolor och förskolor. Det är dyrt att bygga i . Byggmarknaden är så att säga trång i sig. Vi har problem framför oss. 60 000 personer är också en väldig massa människor. Det är viktigt att kommunerna gör vad de kan. Vi var några som träffade kommunstyrelsens ordförande i i går. Då var inte den här frågan uppe, men det är flera kommuner som har haft svårt att nå talen. Men så är inte fallet i den kommun som jag tänker mest på. Man fyller sina tal. Så det handlar inte om de problemen, utan det är en attitydfråga hos som har blivit mycket bättre, och det gläds vi åt. Tack för svaret och tack för en bra debatt! 47 Justitie- och migrationsminister (S): Det är precis så att det handlar om att upprätthålla byggtakten. Det kan vara dyrt och jobbigt, men det är rätt kul också. Jag har själv suttit med i en byggnadsnämnd i . Det finns knappast något som är roligare än när kommunen antar en ny fördjupad översiktsplan – det finns kanske sådant som är roligare, men ni förstår väl vad jag menar. Det är kul att bygga nya skolor, planera nya bostadsområden och se till att samhället växer. Att inviga en skola och se barnen strömma in för att lära sig saker är fantastiskt roligt. Då måste kommunsektorn ha pengar för det; det är alldeles riktigt. Därför kan vi inte sänka skatten som somliga gärna pläderar för. Vi måste se till att prioritera ordentligt så att vi använder pengarna till det som behövs. Vi behöver också fortsätta att vidmakthålla byggandet på den höga nivå som vi har fått upp bostadsbyggandet på generellt sett. Just nu är det 60 000 personer kvar som väntar på besked. Alla kommer ju inte att få uppehållstillstånd. Erfarenhetsmässigt vet vi att får uppehållstillstånd. Sedan tillkommer anhöriginvandringen, och där kan vi räkna med ytterligare 0,4 personer på var och en som beviljas uppehållstillstånd. Med den här takten och den situation som vi har känner jag tillförsikt inför att vi kommer att klara den uppgift som såg så svår ut för bara . Men det gäller förstås att vi fortsätter att upprätthålla byggandet och att vi ser till att arbetsmarknaden fortsättningsvis är stark. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellation 2016/17:511 om borgerlig vigsel med något extra 48 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat mig om jag avser att agera för att öka möjligheterna för olika sorters borgerliga vigslar och i så fall på vilket sätt. Som jag förstår det vill göra det möjligt att ta betalt för vigsel. anger i sin fråga att det enligt behövs en översyn och eventuellt ett nytt regelverk som klargör alla kommuners skyldighet att tillhandahålla vigslar utan kostnad. Uppdraget som vigselförrättare är ett statligt uppdrag. Borgerliga vigselförrättare förordnas av , och de får ersättning för uppdraget från staten, inte från paret. Många borgerliga vigselförrättare utses efter förslag från kommunerna. Kommunerna fungerar också ofta som mellanhand mellan paret och vigselförrättaren. Vissa kommuner tar då ut en avgift för vigsellokalen eller för administrativ hjälp. Den som vill gifta sig borgerligt kan dock vända sig direkt till valfri vigselförrättare. Vigseln behöver inte bokas via kommunen. Var vigseln äger rum är det upp till paret och vigselförrättaren att komma överens om. Om vigselförrättaren haft direkta kostnader i samband med vigseln, till exempel för resa, kan han eller hon efter överenskommelse med brudparet få ersättning för dessa. Jag delar inte uppfattning att det bör vara möjligt för en vigselförrättare att ta betalt för att erbjuda paret något extra. Det är, som jag sa, möjligt för paret och vigselförrättaren att komma överens om var vigseln ska äga rum. Det kan till exempel vara hemma hos paret, på en skärgårdsö eller i en för tillfället hyrd lokal. Det finns heller inte något som hindrar att paret anlitar någon annan person eller ett företag för att bistå med arrangemanget runt vigseln. Att få en individuellt anpassad vigsel är alltså möjligt . En vigselförrättare bör däremot inte få använda sitt uppdrag som ett led i kommersiell verksamhet. Att vara vigselförrättare är ett statligt hedersuppdrag. De uppgifter som delegeras till vigselförrättarna utgör myndighetsutövning som för med sig stora juridiska konsekvenser. Förrättningen ska ges en officiell prägel, och förrättaren ska som företrädare för det allmänna bidra till detta. Vigselns officiella prägel skulle gå förlorad om personer som har affärsmässiga motiv för det förordnades som vigselförrättare. Mitt svar till är alltså att det redan finns goda möjligheter att anpassa en vigsel efter parets önskemål. Detta gäller oavsett om det handlar om att kunna ingå äktenskap utan kostnad eller att betala för ett mer storslaget arrangemang. 49 (SD): Det finns inga företag i som erbjuder ett färdigt bröllopspaket, i alla fall inte inklusive vigsel. Och varför finns det inte det? Jo, helt enkelt för att det inte är tillåtet. Jag tycker inte att staten borde ha olika regler för religiösa kontra icke-religiösa föreningar eller företag. Icke-religiösa föreningar eller företag har ingen möjlighet att anställa en person som ska förrätta vigslar, vilket till exempel har. På det sättet får människor som inte är religiösa sämre möjlighet att utforma sin vigsel som de själva vill. Det borde även finnas en möjlighet för företag att anordna ett bröllop utöver det vanliga för den som vill det och som är beredd att betala för det. Företag och företagare är inte genuint onda. De flesta företagare är vanliga människor som brinner för det som de gör. påstår att det är möjligt att ha personliga variationer på en borgerlig vigsel, och det stämmer, om man lyckas att hitta en vigselförrättare som ställer upp, vilket inte alls är säkert. Jag skulle kunna räkna upp ett antal exempel på när vigselförrättare har nekat till att genomföra en vigsel enligt önskemål. Det har bland annat handlat om att det har varit för långt från , om att det har varit eller om att det har tagit för mycket tid i anspråk, enligt de vigselförrättare som har tillfrågats. Ofta har detta problem löst sig. Det finns flera vigselförrättare, och det brukar gå att hitta någon som ställer upp. Om någon skulle ha som en affärsidé att ordna vigsel på ett särskilt sätt finns det inte någon möjlighet att anställa en vigselförrättare, såvida man inte är en religiös förening. Då är det helt plötsligt okej. Detta är i mina ögon en något märklig hållning från staten. Staten bör inte skilja på ordningen för religiösa och icke-religiösa föreningar. Varför får en religiös förening anställa en vigselförrättare medan en icke-religiös förening är förbjuden att göra detsamma? Man kan få uppfattningen att företag anses som kommersiella och därmed onda medan religiösa föreningar alltid anses vara goda. Att människor ingår äktenskap är definitivt positivt för samhället ur flera aspekter. Det löser mängder med problem, bland annat när det gäller vårdnad, arvsregler och så vidare. Det jag tycker är märkligt är att man har olika regler beroende på om det är en religiös förening eller om det är ett företag som står bakom. Varför är det egentligen så? Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 6 (forts.) Svar på interpellation 2016/17:511 om borgerlig vigsel med något extra 50 Justitie- och migrationsminister (S): Vi befann oss mitt i ett replikskifte som handlar om vigselförrättare. drog en parallell till hur kyrkor kan göra. Han menar att om man anställer en präst får denna betalt för sin gärning, medan en vigselförrättare inte får betalt. Enligt min mening haltar denna parallell betänkligt. Kyrkan anställer inte en vigselförrättare utan just en präst. Sedan har denna präst vigselrätt, men det är faktiskt en annan sak. Dessutom är kyrkor inte i grunden vinstdrivande på samma sätt som kommersiella företag i det här fallet skulle vara. I interpellationen förs ett resonemang om kommunala avgifter och om hur mycket pengar kommunerna kan ta ut. Det är viktigt att klargöra att det inte är tillåtet för en kommun att ta betalt för själva vigseln. Detta är inget kommunalt utan ett statligt uppdrag och en service till medborgarna. Alla medborgare har rätt att kunna efterfråga denna tjänst kostnadsfritt, alltså en kostnadsfri vigsel. Man kan däremot ta betalt för själva lokalen om man hyr ut den eller om man har administrativa kostnader knutna till att man förmedlar en kontakt. Även detta är delvis en annan sak än själva vigseln. Det finns ingenting som hindrar att ett brudpar tar kontakt med en vigselförrättare och får en vigsel utförd utan att gå över kommunen eller någon annan. I så fall behöver det inte kosta ett öre. Låt mig återgå till själva grundfrågan om detta ska kommersialiseras på det sätt som vill göra. Jag anser att om man är vigselförrättare har man ett hedersuppdrag, och det ska också betraktas som ett sådant. Det ska inte vara något kommersiellt tingeltangel, utan det här är ett hedersuppdrag. Det finns ingenting som hindrar att ett brudpar lägger upp en vigsel på precis det sätt som man önskar. Om man vill göra något speciellt får man anlita andra företag eller entreprenörer vid sidan om, undantaget själva vigselförrättningen. Att vara vigselförrättare är i grunden en form av myndighetsutövning. Det tycker jag att man ska hålla hårt på. Man måste dra en rågång mot marknadskrafterna när det gäller sådant som i grunden är myndighetsutövning. Det kan hända att jag därmed låter en smula gammaldags och traditionell, men jag tycker inte att statlig myndighetsutövning ska bli föremål för kommers. Vi ska inte ha något i detta. 51 (SD): Först vill jag förtydliga att självklart också vill ha ett kostnadsfritt alternativ, och detta ska kommunen tillhandahålla. Det ska givetvis vara möjligt att gifta sig kostnadsfritt. Om det är vi helt överens. Vad jag däremot ser som lite problematiskt är att man inte får lov att ha en person anställd som utför vigslar. Där tycker jag att det finns en likhet med präster, imamer eller andra. Så fort man blandar in religion och ett trossamfund är det okej att ha en person anställd som har rätt att viga. Däremot kan man inte lägga ut en anställningsannons hos Arbetsförmedlingen för att anställa någon för att just viga personer. Det kan finnas en poäng med att inte kommersialisera detta, men de värsta avarter av bröllop tror jag att vi kan se ändå. Det finns alltid någon som ställer upp på att viga personer på de mest konstiga sätt. Annars kan man alltid söka sig utomlands. Jag tycker att ett företag mycket väl kan anordna ett ordnat bröllop enligt gammal svensk tradition men utan kristna eller andra religiösa inslag. Jag förstår egentligen inte varför man motsätter sig att ett företag som kommersialiserar och börjar marknadsföra detta får ha en person anställd som även kan utföra själva vigselakten. Detta är inget stort problem. Man brukar lösa det ändå. Men bröllopsparet brukar behöva vända sig till flera instanser för att få ihop det bröllop som de själv drömmer om och vill ha.