prot · H40964 · 2017-02-01 00:00:00 — Hur ska vi då vända utvecklingen med ökande sjuktal? Vi har lagt fram flera förslag på olika områden. Med den nya lagen är det viktigt att vända den utvecklingen både för den enskilde och för samhället. Då, herr talman, har hälso- och sjukvårdslagen en central roll för att bryta den långvariga sjukfrånvaron. ska man ges stöd och hjälp och erbjudas studier för att kunna återgå i arbete. Vi moderater har inte fått gehör för detta , men vi anser att hälso- och sjukvårdens ansvar att aktivt bidra till sjukskrivnas återgång i arbete bör förtydligas i hälso- och sjukvårdslagen och föreslår att denna lag i linje med den parlamentariska socialförsäkringsutredningens förslag ska innefatta krav på behandlingsplan och rehabiliteringsplan och krav på samverkan mellan arbetsgivare, och . Detta, herr talman, är en del för att bryta utvecklingen med ökande sjuktal. Det är också en del i att ta ansvar, därav vår reservation. 31 PER RAMHORN (SD): Jag har drabbats av en elak förkylning, så jag kommer nog att hålla mitt anförande väldigt kort. Som talmannen förstår är en manlig förkylning inte att leka med. En ny hälso- och sjukvårdslag Dagens debatt handlar om propositionen En ny hälso- och sjukvårdslag. Dessutom behandlas sex motionsyrkanden från allmänna motionstiden. Den nya lagen kommer att ersätta nuvarande hälso- och sjukvårdslag. Syftet med den nya lagen är att göra regelverket mer överskådligt och tydligt men också att göra den mer i enlighet med intentionen om en målinriktad ramlag. Den nya hälso- och sjukvårdslagen har en ny struktur och uppbyggnad. I övrigt är det främst språkliga och redaktionella ändringar som gjorts i förslaget till ny lag. Lagen ska träda i kraft . Under den allmänna motionstiden väckte en motion om att tillföra en skrivning i hälso- och sjukvårdslagen om att anhöriga ska få stöd och att detta skulle tillkännages regeringen. Man ska komma ihåg att landstingen och sjukvården inte har någon skyldighet att stödja vuxna anhöriga. infördes en ny bestämmelse i socialtjänstlagen om att kommuner ska erbjuda stöd till anhöriga. Någon motsvarande bestämmelse finns alltså inte i hälso- och sjukvårdslagen. Det är enligt oss en brist, vilket också flera patientorganisationer anser. Nationellt för anhöriga har analyserat olika landstingsplaner och kan konstatera att anhörigperspektivet är mycket lite utvecklat och att insikten om anhörigas behov inte är tillräcklig. Dessutom saknar landstingen ofta systematiskt arbete med anhörigstödet. I de landsting där anhörigstödet till vuxna fungerar är det ofta till följd av lokala initiativ eller eldsjälars arbete. Även har påtalat att kommuners försök att samverka med landsting om stöd till anhöriga ofta möts av klen respons. Landstingen ser inte vad de har att vinna på att stödja de anhöriga, dels för att landstingen inte får betalt för detta genom ersättningssystemet, dels för att uppdraget om stöd till vuxna anhöriga inte är tydligt formulerat i lagen. För att få landstingen att prioritera sådant arbete menar vi att det är av yttersta vikt att landstingens ansvar för stöd till vuxna anhöriga förtydligas i den nya hälso- och sjukvårdslagen. Jag yrkar bifall till reservation 2. 32 (V): Lagar kommer och går, ojämlikheten i hälsa och sjukvård består. Det är mitt tema i ingången till debatten om den nya hälso- och sjukvårdslagen. Det är en ny lag som är mer relevant uppbyggd och som möjligen ger lite bättre orientering. Det är bra och det står vi bakom. Men vad Vänstern vill med reservation 3, som jag yrkar bifall till, är att den föreslagna nya hälso- och sjukvårdslagen ska kompletteras med ett förtydligande att hälso- och sjukvården ska arbeta med att förebygga ohälsa och minska den stora ojämlikheten när det gäller hälsa. Vi tycker att insatser i form av ett mer aktivt förebyggande arbete med fokus på folkhälsa ska lyftas in i den nya hälso- och sjukvårdslagen. I rapporten i , en rapport som ger ut , kan vi se att folkhälsa har haft en positiv utveckling bland befolkningen i stort. Medellivslängden ökar och personer över pensionsåldern har på flera sätt haft en mer gynnsam hälsoutveckling än yngre åldersgrupper – det kan vi fundera på. Det negativa är att det är en ökad ojämlikhet i hälsa mellan olika socioekonomiska grupper. Om man delar in befolkningen efter utbildningsnivå kan man se att det är i stort sett alla de med kortast utbildning som har den sämsta hälsan. Skillnaden i livslängd mellan grupper med olika utbildningsbakgrund har ökat under , och det är allvarligt. En ny hälso- och sjukvårdslag Kvinnor med endast grundskoleutbildning har haft den minst gynnsamma utvecklingen. I den gruppen har den återstående medellivslängden nästan inte ökat alls . Här borde man ha gjort olika typer av mer manifesta insatser för länge sedan. Även bland män med endast grundskoleutbildning har livslängden slutat öka . Denna trend är tydlig, medan vi som har längre utbildning har fått en bättre prognos vad gäller livslängd. Detta handlar om klass och hälsa. Det är större skillnad i medellivslängd mellan personer med kort respektive lång utbildning än vad det är mellan kvinnor och män. Det är tydligt. Alla stora dödsorsaker i befolkningen – hjärtsjukdom, stroke, cancer, olyckor, självmord och alkoholrelaterade diagnoser – är vanligare bland dem med kort utbildning. I denna grupp rapporteras också sämre allmänt hälsotillstånd och större psykisk ohälsa. Minskningen av dödligheten i hjärt- och kärlsjukdom gått långsammare bland de enbart grundskoleutbildade kvinnorna. Det är svårare att få ned den i den gruppen. Även den självskattade hälsan har försämrats. Vad kan vi göra åt detta? Ska vi göra något, eller ska vi bara titta på tabellerna? Läser man Vårdanalys rapport för att överbrygga, som handlar om vårdens förebyggande arbete ur ett jämlikhetsperspektiv, är det uppenbart att vi kan göra så mycket mer än vad vi gör , och då måste vi jobba med alla de lagrum vi har. I en internationell jämförelse ser vi att svensk hälso- och sjukvård ligger strax under genomsnittet vad gäller att diskutera levnadsvanor. Vi borde ligga i fronten, kan jag tycka. Det är också uppenbart att landstingens styrning av vården inte fokuserar på jämlikhet. Det är liksom lite fritt valt arbete. Det kan man också fundera på. Samtliga landsting tycker att detta är viktigt. De skriver så för att det låter bra, men bara en tredjedel ser det som viktigt att primärvården ska ha ett förebyggande uppdrag. Man skulle kunna bygga in i olika lagrum att fokus ska stärkas på olika sätt. Det gäller även i den lag vi nu ska ändra. Att endast en tredjedel av landstingen ger öronmärkt ersättning för förebyggande arbete med syfte att minska hälsoklyftor är illa. Jag önskar att politiker på riksnivå spelade på hela pianot och använde alla toner och inte bara ett fåtal. Jämlik hälsa ska inte bara diskuteras i olika sammanhang och utredas, utan det måste bli mer verkstad på olika nivåer. Därför hade det varit logiskt att tydligare lyfta fram folkhälsoarbetet i det förebyggande arbetet i detta lagförslag. Det finns så mycket vi kan göra från hälso- och sjukvårdslagen ned till landstingen. Vi måste skicka tydliga signaler. Jag yrkar bifall till reservation 3 och avslag på övriga motioner. 33 (S): En ny hälso- och sjukvårdslag Vi ska besluta om en ny hälso- och sjukvårdslag. Det låter kanske mer dramatiskt än vad det är, för propositionen handlar om att anpassa hälso- och sjukvårdslagen efter de förändringar som har inträffat sedan lagen tillkom och att göra den mer överskådlig, tydlig och lättillgänglig. I stort sett förs alla bestämmelser i den nuvarande lagen över till den nya lagen, men för att det ska bli mer av en målinriktad ramlag, som det är tänkt, förs en del detaljregleringar över till förordningar eller föreskrifter. Betänkandet innehåller också beredning av en följdmotion och ett antal enskilda motioner från allmänna motionstiden. Samtliga motioner innehåller kloka och behjärtansvärda förslag, och mycket återkommer säkert till i andra sammanhang där det passar bättre, kan göra mer nytta och få mer genomslag. Somt tillgodoses redan i lagstiftningen, utreds eller är under arbete i , och somt kan mötas klokare och mer effektivt genom överenskommelser och i samverkan med andra myndigheter och välfärdsaktörer. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget och avslag på motionerna. 34 (L): Det är väldigt bra att vi i den lag vi ska ta beslut om får denna förändring gentemot tidigare lag. Det är redigt och klart skrivet, och för de människor i vården som inte är jurister blir detta mycket lättare att följa. Jag vill kommentera formuleringen i 3 kap. 1 § under Allmänt. Det står att den som har det största behovet ska ges företräde i vården. Det är utmärkt, och det är samma formulering i patientlagen. I 4 kap. 1 § under Organisation står det att offentlig finansierad hälso‑ och sjukvårdsverksamhet ska vara organiserad så att den främjar kostnadseffektivitet. Vi vill naturligtvis att skattepengar ska användas rätt. Hur man ska tolka ”behov” har blivit problematiskt . Detta med ”behov” vilar på ett riksdagsbeslut . Då lades tre grundläggande principer fast för hur man ska prioritera mellan olika behov. Högst står människovärdesprincipen om allas lika värde. Sedan kommer behovs- och solidaritetsprincipen: att resurserna ska fördelas efter behov. Som trea kommer kostnadseffektivitetsprincipen, som säger att vid val mellan olika verksamheter eller åtgärder bör en rimlig relation mellan kostnader och effekt mätt i förbättrad hälsa och förhöjd livskvalitet eftersträvas. Vi hade velat få dessa principer inskrivna i hälso- och sjukvårdslagen och även i patientlagen. Vi missade att uppmärksamma att de inte fanns med där. råder det nämligen oklarhet i vad som ska läggas in i formuleringen ”största behovet” och vad som ska läggas in i ”kostnadseffektivitet”. Denna oklarhet har tydliggjorts i debatten mellan olika aktörer. Vi har , som har att bevaka etiska principer i hälso- och sjukvården. Vi har , som har att se hur läkemedel ska prissättas och subventioneras. Vi har Prioriteringscentrum i , som är vår viktiga resurs när det gäller forskning och bedömning av prioriteringar, och vi har och . Av debatten framgår att det finns olika synsätt på hur man ska värdera behov och hur mycket en behandling ska få kosta. En ny hälso- och sjukvårdslag Här sitter vissa patientgrupper i kläm, till exempel de med sällsynta allvarliga sjukdomar. Det är sjukdomar som i en del fall leder till döden. Vad ska en behandling av dem egentligen få kosta? Vi ville motionera om detta och att man skulle tydliggöra riksdagsbeslutet . Men enligt Kammarkansliet kunde den motionen inte väckas av formella skäl. Jag tar därför upp det för att få med det i protokollet. Vi kommer igen i denna fråga under allmänna motionstiden , och det kan hända att någon av de andra som debatterar frågan också tar upp den med . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 13 Uppföljning av återvändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning Uppföljning av åter-vändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelands-medborgares ställning betänkande 2016/17:SfU8 Uppföljning av återvändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (prop. 2016/17:61) 35 (SD): Jag kom hit i tron att vi skulle ha en debatt om betänkande SfU8, men jag har fått veta att jag är den enda talaren på listan därför att den andra har strukit sig. Jag tänker ändå föra fram våra synpunkter. Det vi har att behandla är alltså betänkande SfU8, som gäller propositionen om uppföljning av återvändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta. Bakgrunden till att propositionen har tagits fram är att har fått backning från gällande hur de två direktiven har genomförts i den svenska lagstiftningen. I betänkandet har två reservationer, och jag vill börja med att yrka bifall till dem. I den första reservationen tar vi upp en del förbättringsförslag som vi egentligen lyfte upp redan första gången återvändandedirektivet behandlades. Redan då påtalade vi, och det har vi gjort , att det fanns brister i hur den svenska migrationspolitiken förs och att man bör utnyttja de möjligheter som ges i direktivet när det gäller att ha god kontroll och skärpta regelverk för hur migrationen till vårt land ska genomföras. Vi lyfter exempelvis fram att den tid som en person har vistats i landet olagligt, när personen har fått ett återreseförbud efter verkställd utvisning eller avvisning, ska vara den maximala tillåtna tiden enligt EU-direktivet. Detta gick man inte med på då, och det är heller inte något man har valt att stödja , trots att regeringen har fört fram åsikten att vi i bör lägga oss på den striktaste nivå som finns i för att säkerställa att vi inte ger fördelar som kan förorsaka en sådan situation som vi hade tidigare i vårt land. Uppföljning av åter-vändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelands-medborgares ställning Vi lyfter också fram några aspekter där man hade kunnat skärpa den lagstiftning som finns i vårt land. Exempelvis ger direktivet möjlighet att redan vid anmälan om ett avvisningsbesked eller utvisningsbesked vidta vissa åtgärder för att säkerställa att den person som ska lämna vårt land inte avviker innan beslutet verkställs. Inte minst mot bakgrund av den information som har kommit till oss i diverse granskningar om det stora antal personer som vistas i vårt land olagligt till följd av att de har avvikit efter ett utvisningsbeslut och att många av dem dessutom är grova brottslingar borde man enligt vår mening, när man ändå följer upp hur vi har genomfört direktivet, passa på att skärpa lagstiftningen på detta område, täppa till de hål som finns och möjliggöra fler verktyg för att veta var man har personer som har stannat kvar i landet, så att man säkerställer att de lämnar landet när de inte längre har rätt att vistas här. Den andra reservationen riktar i huvudsak in sig på de förslag som regeringen faktiskt tar upp i sin proposition, vilka är en direkt följd av Europeiska kommissionens kritik. Det handlar om att de personer som vistas i vårt land men som har uppehållsrätt i ett annat EU-land och som får ett avvisningsbesked från ska ges en möjlighet enligt direktivet att först återvända till det land i där de har rätt att vistas innan ger dem ett besked om utvisning, som enligt direktivet alltid ska ske till det ursprungsland som de en gång kom ifrån. Om dessa personer har rätt att vistas i ett annat EU-land ska alltså inte påta sig ansvaret för att skicka dem hela vägen till ett annat land. Regeringen påpekar i propositionen att detta innebär en fördel dels för personerna i fråga, dels för den svenska verkställigheten av besluten, då man ger en reell möjlighet för fler personer att välja att återvända till det land där de faktiskt har rätt att vistas i stället för att avvika och gömma sig undan myndigheterna. Det problem som vi har här är att regeringen alldeles uppenbart inte vill ge en sådan tidsfrist. Det är uppenbart då den har fört in så många undantag som är möjligt att tänka sig. Ett av dessa undantag är mycket märkligt, enligt vår syn. Det är nämligen så att man vid ett fåtal tillfällen har möjlighet att söka uppehållstillstånd redan efter det att man vistas i vårt land. Då vistas man alltså här lagligt under den tiden. Regeringen har valt att se detta som en möjlighet att undanta dessa personer från att omfattas av direktivet, eftersom de enligt regeringens mening endast omfattas om de vistas här olagligt . Men då direktivet stakar ut exempelvis vad som gäller för de personer som får ett utvisningsbeslut till följd av att de har begått ett brott, och alltså har vistats här lagligt fram till dess att de får beslutet, kan jag inte göra någon annan tolkning än att man, precis som jag själv, anser att en person först får beskedet att den inte längre har rätt att vistas i ett land och därefter får ett avvisningsbesked. Uppföljning av åter-vändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelands-medborgares ställning Detta innebär enligt vår mening att direktivet bör tillämpas på samtliga tredjelandsmedborgare i som får ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Inte minst blir det märkligt att regeringen vill undanta de personer som vistas här lagligt och man så tydligt påpekar att tidsfristen innebär en fördel för dem som vistas här olagligt. Detta är ett av många exempel på att man inte tycker att det är värt att ge dem som följer lagen korrekta fördelar och korrekt verkan i vårt land utan ger större fördelar för dem som bryter mot lagen och medvetet vistas här olagligt . Som jag nämnde tidigare blir det också en väldigt märklig slutversion av hur detta ska verkställas, och märkliga konsekvenser. Den som vistas här lagligt får ingen chans att återvända till det land i där personen har rätt att vistas, utan tar direkt på sig ansvaret och skyldigheten, genom vissa andra ändringar i direktivet, att se till att personen återvänder till sitt ursprungsland. Hur detta ska verkställas är mycket svårt att svara på, och givet de andra ändringar som görs i direktivet och i vår svenska lagstiftning räcker det inte om personen efter beskedet återvänder till det land i där personen har vistelserätt, utan personen ska följa det utvisningsbesked som har lämnat och alltså återvända till ursprungslandet. Vi föreslår därför att propositionen ska avslås i denna del och att regeringen ska omarbeta den och återkomma med en proposition som är mer lämplig och som följer direktivet i sin helhet, även när det gäller dem som vistas lagligt i vårt land. Den andra del som vi ifrågasätter och där vi vill att regeringens proposition ska avslås handlar om att man ska ha möjlighet att förnya en tidsfrist efter att man har vistats i landet. När det gäller den tid man har på sig att lämna landet frivilligt finns det inte tillräckligt tydliga regelverk i vår lagstiftning om vad som gäller om man inte förnyar och förlänger tidsfristen och den löper ut innan man har hunnit lämna landet. Det kan givetvis finnas omständigheter som omöjliggör en resa som har varit planerad. Det kan vara att resor ställs in eller att vederbörande blir sjuk i direkt samband med avresan. Det bör då finnas en möjlighet till förlängning. Men det är vår mening att denna möjlighet bör användas ytterst sparsamt och vara tydligt reglerad. Det bör inte ske per automatik att man kan förnya en tidsfrist efter det att den har löpt ut, utan det ska begränsas enbart till synnerliga fall då det är den sortens omständigheter som jag precis lyfte upp som har orsakat att man inte har lämnat landet . I annat fall ska man, om man upptäcker att den tidsfrist man har fått inte är tillräcklig, lämna in sin ansökan om förlängning . Det är dessa två punkter där vi för fram kritik mot regeringen och där vi inte anser att man har genomarbetat förslaget tillräckligt som vi nämner i den andra reservationen. Vi har också en kortare anmärkning om hur kravet på att återvända till det andra EU-land där man har vistelserätt har formulerats. Det står i direktivet att detta bör ske ofördröjligen, men regeringen har valt en formulering som innebär att man ska få skälig tid på sig. Vi menar att det inte är tillräckligt utrett om det klargörs att skälig tid verkligen ska vara kortast möjliga tid. Detta bör också föras in när lagstiftningen ses över, enligt vår mening. Uppföljning av åter-vändandedirektivet och direktivet om varaktigt bosatta tredjelands-medborgares ställning Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) betänkande 2016/17:SfU12 36 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i socialförsäkringsutskottets betänkande 12 och avslag på reservationen och alla motioner. Låt mig börja med att konstatera att frågan om socialavgifter faktiskt inte bara är en fråga om procentsatser. Den handlar om något större än procentsatser, och den handlar om vilket samhälle som vi vill leva i. Den handlar faktiskt om den svenska modellen. Det är nämligen en central del i den svenska modellen att vi har trygga och generösa gemensamma försäkringar som skyddar vid sjukdom och arbetslöshet. Det har lett till att har en väl fungerande arbetsmarknad och en god rörlighet på densamma. Det är allmänt känt att människor kan bli sjuka och att människor kan bli arbetslösa. Det kan drabba dig, och det kan drabba mig. Som jag anförde i budgetdebatten har vi byggt vårt system på idén om att det är smartare med gemensamma lösningar. Vi har byggt vårt system på att gemensamma lösningar är bättre än privata försäkringar. Vi vet också att länder som präglas av robusta offentliga försäkringar och av rejäla välfärdssystem har lägre arbetslöshet och högre sysselsättning men också färre sociala problem, bland annat kriminalitet. Dessutom har välfärdsstater större social mobilitet, vilket är mycket viktigt för oss som tycker att politik ska bidra till varje individs frihet. Kort sagt är de gemensamma försäkringarna en viktig del i vårt samhällsbygge, och de finansieras med just de socialavgifter som utskottets betänkande handlar om. I flera av motionerna som tas upp i betänkandet föreslås olika typer av sänkningar av socialavgifter. De ska sänkas för unga, de ska sänkas för äldre, de ska sänkas för landsbygden, de ska sänkas för förorter, de ska sänkas för små företag och de ska sänkas för stora företag. Nej, det sista kanske det inte finns något förslag om. Jag kanske låter raljant, och det ska jag naturligtvis inte vara. Man ska alltid vara pragmatisk och göra enskilda bedömningar. Men forskningen har varit tydlig när det gäller sänkningen av socialavgifter för unga. Man har varit tydlig med att detta inte har lett till lägre arbetslöshet i den gruppen utan snarare varit mycket ineffektivt och kostsamt för staten. Det är också uppenbart att den typen av lösningar är administrativt betungande. Om man betänker det som jag precis har sagt handlar detta betänkande inte bara om procentsatser utan också om att vi tror att gemensamma försäkringar och gemensamma lösningar är bättre. Ett samhälle präglat av gemensamma lösningar är faktiskt mer effektivt. Som socialdemokrat tror jag, som sagt, att det generella trygghetssystemet har många fördelar. Jag skulle vilja hävda att det finns många argument för det, och jag ska nämna tre. Generella försäkringar är effektivare än privata, trygga människor vågar mer och det är bättre för jobben. Om man tittar sig runt om i världen är det, som jag har nämnt tidigare, just länder med starka generella välfärdssystem som har den högsta sysselsättningsgraden och den lägsta arbetslösheten. Därför hävdar jag att det är riktigt, viktigt och nödvändigt att låta socialavgifterna vara oförändrade. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet. Utöver just denna fråga om socialavgifter hoppas jag att alla partier här i kammaren som tror på gemensamma lösningar tillsammans kan arbeta för att vi steg för steg ska förbättra våra socialförsäkringar för att möta de utmaningar som vi står inför . 37 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen i betänkandet från och Liberalerna. Vi hörde just en stor del av de fördelar som finns med ett välutbyggt välfärdsland med socialavgifter som är en grund i just det skatteuttag som vi har och det försäkringssystem som vi har i vårt land. Det är en trygghet som vi bygger tillsammans. Bara för att något överlag är välmotiverat betyder det inte att det inte kan förbättras och att man inte kan uppnå större klarhet i fråga om vad som gäller och i fråga om en sammanhållen syn och lagstiftning på var man ska ta ut avgifter och vad som motiverar dessa avgifter. Det är precis detta som reservationen handlar om. har vi nämligen ett undantag från socialavgiftslagen gällande idrottsutövare. Men trots det faktum att visst friluftsliv redan med gällande lagstiftning kan räknas in i detta undantag, givet att det räknas som idrott, gäller det inte all friluftsverksamhet.