prot · H409128 · 2017-06-19 00:00:00 — har beslutat att statens uppdrag för är att generera en marknadsmässig avkastning genom att affärsmässigt bedriva energiverksamhet, så att bolaget – detta led har inte betonats lika mycket – tillhör de bolag som leder utvecklingen mot miljömässigt hållbar energiproduktion. Liksom alla andra aktiebolag regleras statligt ägda aktiebolag av aktiebolagslagen. I egenskap av företrädare för det statliga ägandet lyder regeringen under samma regler som andra bolagsägare. Vad gäller ska enligt bolagets arbetsordning styrelsen genom styrelseordföranden samordna sin syn med företrädare för ägaren i frågor där bolaget står inför särskilt viktiga avgöranden. Regeringen tog ställning till förslaget i en sådan ägarsamordning. Av utredningen framgår att regeringen vid ägarsamordningen enbart skulle ta ställning till förslaget från om att bolaget skulle avyttra brunkolsverksamheten, ingenting annat. Statsråden , och hävdade att regeringen inte hade möjlighet att säga nej till förslag att sälja den tyska brunkolsverksamheten utan att först ändra uppdrag, alltså verksamhetsföremålet i bolagsordningen. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) När statsrådet sedan kom till utskottet under granskningen anförde han i uttalanden att frågan gällde att säga ja eller nej till den transaktion som hade beslutat om. För att i nästa led avgöra om svaret skulle bli ja eller nej gjordes en analys för att se om avyttringen av brunkolsverksamheten var förenlig med uppdrag för bolaget, det vill säga verksamhetsföremålet i bolagsordningen, samt budgetlagens krav på affärsmässighet och statens ägarpolicy. Av granskningen har det framgått att det var möjligt att säga nej till avyttringen utan att ändra detta uppdrag för . Utskottet framhåller vikten av att statsråds uttalanden grundas på uppgifter som är korrekta. Vid den aktuella tidpunkten pågick även en miljödiskussion, vilket till exempel var inne på, där frågan var om man skulle säga nej till en försäljning och i stället låta brunkolet vara kvar i marken. Men den aspekten var inte aktuell när regeringen diskuterade frågan med . Utskottet har även granskat den förra regeringens utövande av ägandet i Nordea avseende etik i kundverksamheten. I statens ägarpolicy angavs att alla företag hade ett stort ansvar i frågor som rörde hållbar utveckling och socialt ansvar, såsom etik, miljö, mänskliga rättigheter, jämställdhet och mångfald, men att de statligt ägda företagen skulle vara föredömen och förväntades ligga i framkant i arbetet med dessa frågor. I granskningen har det framkommit att regeringen granskningen gäller avsåg att verka för att statens ägarpolicy skulle gälla även delägda statliga företag, såsom Nordea. Det är dock inte klarlagt i vilken utsträckning regeringen verkade för att Nordea skulle tillämpa statens ägarpolicy och om regeringen i förlängningen därmed levde upp till sina åtaganden gentemot , detta eftersom dokumentation som kan påvisa det inte har påträffats på . Utskottet anser att regeringen borde ha dokumenterat på vilket sätt den samrådde med övriga ägare och verkade för att ägarpolicyn skulle tillämpas av Nordea. 30 (SD): Jag får redan nu flagga och varna för att det finns risk för att det kommer att bli vissa upprepningar under debatten eftersom vi alla verkar vara sugna på att prata om ungefär samma saker. Så kan det lätt bli i KU:s granskning när det gäller de ärenden som är särskilt intressanta. KU har som bekant en väldigt lång historia. Vad inte lika många känner till är att 1909, det vill säga efter KU:s tillkomst, bildades ur Kungliga Trollhätte kanal- och vattenverk något som fick namnet Kungliga . känner vi det som . Det är ett av största energibolag. Från att ha bedrivit jungfrulig verksamhet i och Lule älv har företaget , på gott och ont ska sägas, en bred verksamhetsportfölj i flera länder, och man utvinner energi ur såväl kol som kärnbränsle och såklart även vattenkraft. Vad gäller kolkraften är det något som alla inte är odelat positiva till av flera skäl. Det var en fråga som redan i valrörelsen tillmättes en stor dignitet. Få tycker sannolikt att det är särskilt lämpligt att det statliga företaget var involverat i en av mest kontroversiella kraftproduktioner, i synnerhet den tyska brunkolen. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) Det finns olika sätt att hantera detta faktum på och många frågor att debattera. Men debatten om KU:s granskningsbetänkande är inte rätt forum för det. Det är inte rätt forum för den rent politiska debatten. Det vi ska tala om nu är vad som sagts i frågan när den har varit aktuell, nämligen statsråden och felaktiga uppgifter. Jag talar om deras felaktiga uppgifter till såväl som svenska folket. För det var ju så att den som höll högst tonläge kring brunkolen var ena språkrör , som åkte land och rike runt med en kolbit i ena handen och lovade att avveckla brunkolsverksamhet i . Men så blev det som bekant inte. I stället såldes verksamheten helt sonika vidare till ett tjeckiskt bolag. Detta blev såklart besvärligt, och särskilt för ett parti som försöker profilera sig som grönaste parti, som tänker mest på miljön och som har lovat att ingen försäljning ska ske. För den stora allmänheten finns nu en överhängande risk att hela brunkolsaffären framstår som att S och MP tillsammans kokat ihop en listig plan som gick ut på att gömma sig bakom och , som inte varit lika högprofilerad i frågan och som då skulle ta smällen om någon anade ugglor i mossen. I en intervju med TV4 sa statsrådet : har bestämt att detta ska vara ett affärsdrivande bolag. Det betyder att styrelsen inte kan fatta beslut som inte är affärsmässiga och inte heller regeringen kan agera i strid med beslut. passade även hon på att försvara beslutet. Till säger hon : ”Jag har förstått att för att stoppa den affären så måste man ändra ägardirektiven till . Ska vi kunna ändra det direktivet krävs det en majoritet i riksdag.” Vid den så kallade ägarsamordningen skulle regeringen ta ställning till förslagen från om att bolaget skulle avyttra brunkolsverksamheten. Frågan var då om regeringen utan att bryta mot ägardirektiven, som den fått från , kunde säga: Ja – vi kan sälja, eller Nej – vi kan inte sälja. granskning visar att det var möjligt att säga nej till försäljningen utan att ändra uppdraget för , vilket flera av ledamöterna redan konstaterat. Bägge statsråden har således lämnat felaktiga uppgifter. Det har även framkommit att det inför beslutet om brunkolsförsäljningen även pågick en miljödiskussion där frågan var om man skulle säga nej till en försäljning och i stället låta brunkolen vara kvar i marken. Men den aspekten var inte aktuell när regeringen diskuterade frågan med . Detta får i realiteten liten eller ingen betydelse för utskottets ställningstagande. Den politiska betydelsen av vår granskning kan naturligtvis bli betydligt större. Har de facto bidragit till att den tyska brunkolen gått från svenskt ägandeskap till tjeckiskt? Den frågan ställer sig nog en hel del väljare . Samtliga inblandade har därmed farit med tvivelaktiga uppgifter, eller som det heter på KU-språk: Utskottet vill framhålla vikten av att statsråds uttalanden grundas på uppgifter som är korrekta. Ett annat ärende som jag vill ta upp handlar om kultur‑ och demokratiministerns hantering av frågor rörande en nationell samordnare. betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) Ärendet handlar om uttalanden som gjorde i samband med de skandaler som uppmärksammades kring den dåvarande nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, , och hennes förehavanden. Statsrådet gjorde uttalanden som kunde tolkas som att det inte var hon personligen som anställt den tjänsteman som i medier har benämnts som livvakten. Utskottet har dock kunnat konstatera att detta uttalande av statsrådet var felaktigt, och att anställningen i formell mening gjordes av statsrådet på rekommendation av . Utskottet har också noterat att lönenivån för den aktuella tjänstemannen var osedvanligt hög. Den var långt över den nivå som tidigare anställda på liknande positioner har haft. Huruvida denna lönenivå varit korrekt eller ej är inte någonting vi i KU har tagit ställning till, utan detta blir snarare en fråga för andra att ställa till . Utöver dessa brister har det även framkommit att samordnaren inte lämnat någon årlig redogörelse av den nationella samordnarens arbete till . Kultur- och demokratiministern har hävdat att minsann fått information, men att det bara gått till på lite annat sätt. Det är dock inte tillfredsställande, och utskottet vill därför betona vikten av att håller sig tillräckligt underrättat om förhållandena i kommittéerna för att kunna vidta åtgärder om så krävs. varit mer noga med att hålla uppsikt på den tidigare nationella samordnaren och hennes förehavanden, hade kanske flera av dessa problem aldrig behövt uppstå från första början. Våldsbejakande extremism är, oaktat i vilken form den gestaltar sig, en alltför viktig ödesfråga för att hanteras av andra än riktiga experter, med riktiga kunskaper. Att den förra regeringen valde att tillsätta som vår nationella samordnare var nog så illa, inte minst mot bakgrund av vad som har uppdagats. Att nu ersätta henne med en julmustexpert är inte bara ansvarslöst. Det är faktiskt direkt provocerande. De brister utskottet nu konstaterat är såklart på rent formella grunder. lägger i sin granskning ingen värdering i vem regeringen anställer, eller vilken yrkesbakgrund vederbörande har. Det är en fråga för andra att ställa, och det är en fråga regeringen har att svara på. Som ledamot av riksdag kommer jag dock att fortsätta ställa den frågan. Som ledamot av KU står jag upp för det utskottet säger, nämligen att vi framhåller vikten av att statsråds uttalanden är korrekta. 31 (MP): Då är vi inne på kapitel 3 i årets granskningsbetänkande, ”Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och statliga bolag”. Vi berör särskilt fyra ärenden, och jag har redan berört frågan om i mitt inledningsanförande. Jag hade inte tänkt att ta upp det mer. Jag kan ändå inte avhålla mig från att säga att vi här faktiskt inte granskar valrörelse och vallöften. Jag känner ändå att jag behöver tillrättalägga vad som sa tidigare i debatten om våra vallöften och det som gavs uttryck för. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) Kolbiten handlade om att inte öppna nya gruvor som eventuellt låg i pipeline för att öppnas. Det vallöftet levererades direkt första året i regeringen. Det handlade också om förnybart. Där har vi nu en bred överenskommelse i för att leverera på detta. Jag tänkte i stället tala om kulturminister hantering av den nationella samordnaren, som då var . hade anställts av den förra regeringen för att leda och dra igång det breda arbetet mot våldsbejakande extremism. KU har i likhet med tidigare tittat på hur antalet nationella samordnare har ökat . De har också fått olika roller och namn. En del är mer av förhandlare, andra utredande och några är i likhet med den nationella samordnaren pådrivare, igångsättare och till viss del utredande. De flesta är i likhet med den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism egna myndigheter och utredningar. Men det finns också andra samordnare, som är anställda direkt på departementet. Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism har hanterat det förebyggande arbetet med att bygga upp en kunskapsbas och verktyg som ska kunna användas på skolor och arbetsplatser och i föreningsliv. Samordnaren har successivt fått fler och fler arbetsuppgifter och dessutom mer resurser för att anställa mer personal. Man har med andra ord från båda regeringarna ansett att verksamheten med att förebygga extremism är oerhört viktig. Det lokala arbetet har kommit igång successivt i de olika kommunerna, och de flesta kommuner har pågående arbete med handlingsplaner. är tanken att verksamheten ska inordnas i en permanent myndighet. Det är bra. I anmälan beskrivs ett uttalande som kulturministern har gjort i där det kan tolkas som att ministern har menat att hon inte själv har ansvarat för anställningarna. Vi har också granskat ett uttalande i där det framgår att ministern har ett sådant ansvar. Vi har hört ministern, som menar att hon har försökt att uttala så tydligt hon bara kan att hon har haft detta ansvar men att det helt enkelt har blivit fel här. Hon tar fullt ansvar för detta. Utskottet konstaterar i betänkandet att det var kultur- och demokratiministern som fattade beslutet om anställningarna. Beslutet bereddes i enlighet med rutiner, och det grundades bland annat på den nationella samordnarens bedömning att personen i fråga var lämplig för att utföra de arbetsuppgifter som var aktuella. 32 (C): Vi har i detta avsnitt två ärenden om statsråd som har uttalat sig på ett sätt som inte har funnit varit korrekt. Det är två ärenden men fyra statsråd som tillrättavisas – så kan vi väl säga – av KU för bristande saklighet. Det ena handlar om kultur- och demokratiministerns uttalande när det gäller anställningen av en tidigare livvakt till samordnaren mot extremism. Kultur- och demokratiministern tillstår i en medieintervju inte att det var hon som hade fattat beslut om anställningen. Om ministern hade glömt det eller inte ville tillstå att det var hon som hade fattat beslutet vet vi inte, men uttalandet var i varje fall felaktigt och kritiseras av KU för bristande saklighet. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) Det andra gäller brunkolsverksamhet. Vi har diskuterat att det var möjligt att säga nej, och det är helt utrett av KU. Vi är överens om att det hade varit möjligt att ge ett annat besked än det som de tre ministrarna gav. Det innebär att det också i detta fall är en bristande saklighet som påtalas från sida. 33 (L): Under denna rubrik har vi två delikata ärenden som utskottet har ägnat mycket tid och huvudbry åt. Det gäller kultur- och demokratiministerns hantering av frågor kring en nationell samordnare och försäljningen av brunkolsverksamhet. Detta är verkligen frågor där det gäller att hålla fokus på vad det är KU är satt att granska och att sortera mellan vad som är fakta och vad som är kvällspressjournalistik – som inte ska föraktas men som definitivt inte får tas för hela sanningen. Dessutom ska KU sortera ut vem som har sagt och gjort vad och när. Bakgrunden till båda ärendena har mina kollegor förtjänstfullt redan redogjort för, så det jag ska avhålla mig från att upprepa. Men jag kan ändå inte låta bli att kort kommentera dessa båda olyckliga fall, som ju också tas upp på KU:s svarta lista. Vad gäller kultur- och demokratiministerns hantering av frågor kring en nationell samordnare kan man väl enkelt säga att det varit en sällsynt röra. KU konstaterar dock att det var som fattade beslutet om anställning av tjänstemannen hos den nationella samordnaren och att kultur- och demokratiministerns uttalanden i en tidningsintervju kunde tolkas som att anställningsbeslutet hade fattats av samordnaren, vilket alltså inte var fallet. Detta föranleder utskottet att framhålla vikten av att statsråds uttalanden är korrekta. KU:s granskning visar också att samordnaren inte har lämnat någon årlig redogörelse av den nationella samordnarens arbete till . Kultur- och demokratiministern har framhållit att har fått information om kommitténs arbete på annat sätt. Utskottet vill likväl betona vikten av att håller sig tillräckligt underrättat om förhållandena i kommittéerna för att kunna vidta åtgärder om så krävs. Det finns som sagt mycket att fundera på runt den nationella samordnaren. Det gäller tydliga uppdrag och ansvarsfördelningar liksom hur rutiner följts. Men jag anser att KU i och med detta har fullgjort sin del i granskningen med anledning av den anmälan som kom in. Vad gäller försäljningen av tyska brunkolsverksamhet och frågan om huruvida det var möjligt för regeringen att säga nej till den försäljning som föreslog visade KU:s utfrågning tydligt följande: Trots riktlinjer och ägarpolicyer om krav på affärsmässighet, effektivitet och avkastning, och å andra sidan avvägningen mellan detta och miljöperspektivet, var de ansvariga ministrarnas uttalande att regeringen inte hade någon möjlighet att säga nej utan att först ändra uppdrag inte korrekt. På KU-språk formulerar vi det som att vi ”framhåller vikten av att statsråds uttalanden grundas på uppgifter som är korrekta” – . På ren svenska skulle jag säga att jag som riksdagsledamot och medborgare blir rejält arg när berörda ministrar uttalar sig på ett sätt som i bästa fall kan tas för okunskap och i sämsta fall som ett sätt att vrida opinionen i den riktning man själv utifrån sin egen ideologiska övertygelse skulle föredra. betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) 34 SKÅNBERG (KD): Under kapitel 3, ”Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och statliga bolag”, vill jag liksom tidigare talare lyfta upp två frågor. Det gäller granskningsärende 10 om hantering av nationell samordnare samt granskningsärende 11 om brunkolet. Det får räcka så. När det handlar om hantering av den nationella samordnaren konstaterar utskottet att det var kultur- och demokratiministern som fattade beslutet om anställning av den aktuelle tjänstemannen, en före detta livvakt, hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, . Det fanns medieuppgifter som tydde på någonting annat, men vi har klart visat att det inte är så. Kultur- och demokratiministern är ytterst ansvarig för att den aktuella tjänsten tillsattes på sakliga och objektiva grunder samt för att det vid anställningen inte tagits hänsyn till ovidkommande omständigheter. Vi kan inte i detalj pröva hur det enskilda ärendet har hanterats, men det var som hade ansvaret för det. Uttalanden i tidningsintervjun i kunde tolkas som att anställningsbeslutet hade fattats av den nationella samordnaren. Det var alltså inte fallet. KU lyfter upp att utskottet vill framhålla vikten av att statsråds uttalanden är korrekta. Återigen, och utan att jag börjar räkna på fingrarna: ska vara väldigt försiktig med källhänvisningar. måste få en årlig arbetsredogörelse för den nationella samordnaren. Det har inte skett, och detta är också en punkt som KU kritiserar. Så till frågan om brunkolet. KU har inte att hantera eller bedöma den politiska aspekten av brunkolet, hur det var i valrörelsen och vad som sas och inte sas. Det kan dock sägas att hela denna fråga har blivit genompolitiserad. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar och statliga bolag (kapitel 3) KU har haft som uppgift att se vad som var korrekt rent sakligt. Frågan om en miljödiskussion var inte aktuell inom ramen för ägarsamordningen. Av granskningen har det framgått att det var möjligt att säga nej till avyttringen av brunkolsgruvorna utan att ändra uppdraget för . Utskottet framhåller att statsråds uttalanden ska grundas på uppgifter som korrekta. Jag kan också nämna att det satt långt inne och att det inte var någon lätt process att komma fram till detta. Utöver politiseringen kan nämnas att det tog drygt innan statsrådet vid en utfrågning i KU medgav att det var möjligt att säga nej till avyttringen utan att ändra uppdraget för . Vissa frågor om statsråds tjänsteutövning m.m. (kapitel 4) 35 (SD): Vissa frågor om statsråds tjänste-utövning m.m. (kapitel 4) Jag vill redan nu be om ursäkt för att jag kommer att dra över tiden, men med en sådan här regering blir det tyvärr rätt många smutsiga bykar som måste vädras. I och departementen finns politiker och tjänstemän. är det dessutom så att man ikläder sig olika roller, och då är det extra viktigt att man inte blandar ihop dessa roller. Även om man ena stunden är politikern och språkröret kan man vid andra tillfällen vara utbildningsminister i . I det sistnämnda fallet lyder man under en delvis annan reglering, till exempel regeringsformen. Som företrädare för regeringen och likaså arbetsgivare är det viktigt att man tydligt kommunicerar till sina anställda om, när och att dessa agerar som statsanställda och inte som tjänstemän i en ideell politisk förening. Det vill säga: Vad miljöpartister gör på sin fritid bryr sig inte KU om. Men när tjänsteman i vill knåda kollegor och steka nyheter blir det en helt annan sak. Utskottet har konstaterat att en allmän utgångspunkt vid kontakter mellan företrädare för statliga institutioner och medier är att den redaktionella självständigheten självklart inte ska trädas förnär. När det gäller kontakter med public service-företag tillkommer dessutom att dessa företag sänder program med stöd av tillstånd från regeringen. Som utskottet har framhållit har alla som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen att iaktta en hög grad av försiktighet när det gäller agerande i förhållande till den som är föremål för en myndighets beslut. Regeringen och statsråden har inför ansvar för verksamheten inom . I det aktuella fallet har enligt uppgift kontakterna med SVT ägt rum utan utbildningsministerns kännedom, och så kan det kanske vara. Men utbildningsministern borde ändå ha gjort det tydligt att det kan bli vanskligt att vara tjänsteman i och tjänsteman i – i synnerhet i de fall kontakterna med SVT i huvudsak rör frågor kopplade till utbildningsministerns eget parti. För att undvika dylika ärenden betonar KU att tjänstemän i har till uppgift att bereda regeringsärenden och att i övrigt biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet – inte att knåda partikollegor och steka nyheter. Detta kan vara något att ha i åtanke nästa gång någon regeringsföreträdare eventuellt får för sig att luncha med våldsbejakande islamister eller att vägra ta kvinnor i hand. En annan sak man måste tänka på när man arbetar på ett departement är Twitter. Även här har man att förhålla sig till om man ikläder sig rollen som partifunktionär eller opolitisk tjänsteman. Vill man inte bedriva politik som bör man tänka på vilken relation man har till sociala medier. Jag talar självklart om otrevligheter gentemot våra kristdemokratiska kollegor och den tweet som publicerades på myndighetens officiella kanal. Det har i efterhand konstaterats att tweeten skickades av misstag av en medarbetare på departementet som trodde sig vara inloggad på ett annat konto är UD:s officiella. Gransknings-betänkande Vissa frågor om statsråds tjänste-utövning m.m. (kapitel 4) KU har nåtts av informationen att man med anledning av det inträffade har tagit fram riktlinjer och policydokument vad gäller just information och kommunikation i sociala medier samt att innehållet i dokumenten tillgängliggörs på olika sätt. Det är ju förstås lätt att vara efterklok, men detta borde ju rimligen aldrig ha kunnat inträffa. Man frågar sig hur mycket regeringens tjänstemän arbetar för rikets kontra det egna partiets bästa. Just vad gäller UD tycker vi oss också ha kunnat se en del andra kreativa tilltag , såsom uttryckliga friskrivningar om att tjänstemännen publicerat uppgifter utan regeringens inblandning, trots att UD:s kanaler alltså ska avspegla den officiella svenska hållningen. Så var till exempel fallet när en aktivistisk tjänsteman på UD ville bemöta en artikel i som vederbörande tyckte gav en felaktig bild av . Om detta förfaringssätt var sanktionerat av berört statsråd och om det kommer att bli vanligare att agera på detta sätt vet vi inte. Men motivet torde vara klart: att försöka skydda statsråden från KU:s granskning – då ju KU alltså granskar regering och statsråd snarare än tjänstemän. Under alla omständigheter förefaller det att vara en bekväm och lättillgänglig brasklapp att ta till när man så behagar. kan det där med kontakterna med medierna alltså vara lite svårt. Jag nämnde i mitt inledningsanförande att jag skulle återkomma till , som ju alltså klandras i samtliga ärenden hon granskats i.