prot · H409103 · 2017-05-02 00:00:00 — De tittar på stadgar, årsmötesprotokoll, verksamhetsberättelser och policydokument. Det är väldigt enkelt att ta del av de handlingarna, antingen direkt eller från hemsidan. Det står också att de vid behov kan titta på nyhetsrapportering eller besöka organisationernas hemsidor – vid behov. Om det är den kontrollapparaten, den tuffa kontrollfunktionen, som statsrådet hänvisar till blir jag orolig. Det är nämligen inte alls ett effektivt sätt att komma åt de föreningar som vi verkligen vill komma åt. 133 Kultur- och demokratiminister (MP): Riksdagsledamot är uppeldad, med rätta. Det är fruktansvärt när skattebetalarnas pengar går till antidemokratiska krafter, till hat. Det är oacceptabelt. Jag tror dock att man ska lugna ned sig så att man riktar kritiken till rätt person. Jag är inte ansvarigt statsråd för Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor. Jag är ansvarig för ett trettiotal myndigheter. Det är inte en av dem. är ansvarig för den myndigheten. Om du, , vill tala mer om hur den myndigheten styrs, utifrån de myndighetsdialoger som sker kontinuerligt, får du vända dig till gymnasieminister . Jag är likväl demokratiminister. Just därför har jag, nu med men också tidigare med , drivit på för att stärka och säkerställa att vi har demokratikriterier som fungerar och för att de ska handläggas likvärdigt på de olika myndigheterna. Precis som jag beskrev är det många olika myndigheter som ger stöd till det civila samhället. Det kan inte vara på det sättet att en myndighet har ett demokratikriterium och att en annan myndighet har ett helt annat kriterium, att man handlägger på olika sätt. Det måste likställas. Det är någonting som har lyfts fram . Det väcker därför en fråga. Vi har satt en hel del aktiviteter i verket. Vi säkerställer nu att myndigheterna tvingas synliggöra hur man handlägger och arbetar med de här frågorna och vilka olika kriterier man har. Men frågan lyftes upp för fem och , och den tidigare regeringen gjorde ingenting åt det, trots påtryckningar och trots att frågan lyftes upp. Det är enkelt att stå och skrika nu att mycket måste ske. Mycket rullar nu ut, äntligen. Äntligen gör vi en översyn över samtliga bidragsgivande myndigheter. Och som jag sa är det väldigt många. Det är 25 olika myndigheter. Äntligen definierar vi vad det här ska innebära, hur man ska göra. Äntligen har vi utredningar som skärper kraven. Äntligen ser vi effekter. Men om vill ha tydligare ingångar till varför en specifik myndighet arbetar på ett visst sätt får han som sagt vända sig till det ansvariga statsrådet för den myndigheten eller direkt till myndigheten. 134 (L): Det här är en anmärkningsvärd debatt. Varför kommer då statsrådet, demokratiministern, över huvud taget till kammaren och besvarar min interpellation om demokratiska principer när det gäller bidrag och organisationer som inte omfattas av översynen när det gäller trossamfund? Demokratiministern kanske skulle ha överlämnat interpellationen till sin kollega. Dessutom är hon och hela regeringen kollektivt ansvariga för det man har gjort och inte har gjort när det gäller de här frågorna. Det räcker inte att säga att det är fruktansvärt och att de här organisationerna inte ska ha några pengar. Faktum är att de organisationerna fortfarande får statliga bidrag från olika typer av myndigheter. Vi har också frågat regeringen om man kan göra någonting från nationell nivå när det gäller de kommuner och regioner som på olika sätt är med och finansierar, med lokaler och föreningsbidrag, och där kontrollen är dålig. Det finns oerhört många exempel där det inte fungerar. Demokratiministern refererar själv i sitt svar att hon har gett det ena och det andra uppdraget, att hon har gett Statskontoret uppdrag. Man kan inte i ena stunden säga ”Nej, jag har inte ansvar för den här frågan” för att andra stunder företräda regeringen, i interpellationssvaret och i varenda mediekommentar när det gäller bidrag till extrema organisationer. Det är ohållbart. Jag inser att demokratiminister inte vill ha ansvar. Hon har egentligen inte gjort särskilt mycket åt problemet, trots att hon skrev en jättelång artikel och trots att hon tycker att det här är fruktansvärt och oacceptabelt. Jag kan bara konstatera att våldsbejakande extremister, imamer som vill kasta tolvåringar i helvetet och de som har en fientlig kvinnosyn fortsätter att få bidrag från svenska staten. Det är helt oacceptabelt. 135 Kultur- och demokratiminister (MP): Det är oacceptabelt att skattepengar går till antidemokratiska krafter. Det är något upprör och engagerar regeringen. Därför har vi tillsatt en rad åtgärder, för att skärpa kraven och för att säkerställa att skattebetalarnas pengar inte används till hot, till hat och till att sprida de mest fruktansvärda budskap. Vi ser just nu över myndigheternas rutiner för bidrag. Vi har gett Statskontoret i uppdrag att granska och göra en myndighetsöversyn av MUCF. Vi har säkerställt att MUCF lämnar en rapport om hur de arbetar för att ge bidrag till rätt organisationer. Vi gör en översyn av enhetligheten när det gäller de olika bidragsvillkoren. Vi har också tillsatt en utredning för att se över hur trossamfunden arbetar. Det vi gör nu är att vidta åtgärder, breda och flertalet åtgärder, som inte har vidtagits tidigare. De vidtas , av den här regeringen, eftersom det är vi som är regering. Det betyder inte att vi är nöjda med hur det är. Vi har tillsatt det här breda spektrumet av åtgärder eftersom vi vill se en förändring. Att det är jag som är här och svarar på frågan beror på att riktade den till mig ur ett brett demokratiperspektiv. Och jag svarar för vad regeringen har gjort, utifrån olika statsråds ansvarsområden. Det är inte konstigare än så. Men det är på det sättet att olika statsråd har olika myndigheter under sig. Och just MUCF är inte en av de myndigheter som jag har under mig. Som demokratiminister är jag väldigt glad över att regeringen, som jag är en del av, nu vidtar alla de här åtgärderna. Vi accepterar inte att skattebetalarnas pengar går till hat. De ska användas till det de är tänkta för. Det är bara demokratiska organisationer som ska få statsstöd, och det kommer vi att se till. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2016/17:456 om ålfiske som kulturarv 136 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig om jag kommer att vidta några åtgärder för att föra upp ålafisket längs på lista över immateriella kulturarv. Jag har också fått frågan om jag avser att ompröva beslutet att inte föra upp andra immateriella kulturarv på denna lista. Inom ramen för arbetet med konvention om tryggande av det immateriella kulturarvet, som ratificerade 2011, har medlemsländerna möjlighet att nominera till en lista över immateriella kulturarv i behov av tryggande till den representativa listan över mänsklighetens immateriella kulturarv och till ett register över goda metodiska exempel. åtagande enligt konventionen handlar bland annat om att säkerställa tryggandet av det immateriella kulturarvet inom landet, att identifiera och definiera de olika delarna av det immateriella kulturarvet i samråd med det civila samhällets aktörer och att upprätta en eller flera nationella förteckningar. och folkminnen, som är den myndighet som har huvudansvaret för det svenska arbetet med det immateriella kulturarvet, har främst arbetat med att bygga upp en nationell förteckning. Ett fortsatt arbete med denna är enligt myndigheten nödvändigt för att kunna nominera till internationella listor. och folkminnen bedömer att det även finns svåra metodiska utmaningar som löpande behöver hanteras i det fortsatta arbetet. Regeringen anser att det är rimligt att lyssna till den bedömning som expertmyndigheten gör i frågan. Återhållsamhet avseende nomineringar till listor är på intet sätt unikt för – när nu valt att nominera är det första gången ett nordiskt land väljer att så göra. Det råder dock ingen tvekan om att immateriella kulturyttringar utgör en viktig del av kulturarvet och att konventionen är viktig i arbetet med att bevara och utveckla dessa. I den kulturarvspolitiska propositionen gör regeringen bedömningen att det internationella registret över goda exempel på arbete med att bevara det immateriella kulturarvet redan nu spelar en viktig roll i det svenska arbetet med konventionen. Därför har regeringen nominerat Sagobygden i till registret. Om det nationella förteckningsarbetet utvecklas vidare och de metodiska utmaningar som finns inom arbetet kan hanteras kan regeringen komma att göra en annan bedömning avseende nominering till listor över det immateriella kulturarvet. Sådana eventuella nomineringar ska då vila på solid vetenskaplig grund och utgå från den expertkunskap som finns hos och folkminnen och andra berörda kunskapsinstitutioner. Sådana nomineringar måste också formas i demokratiska arbetsprocesser som säkerställer det civila samhällets inflytande. Huruvida ålafisket vid skulle kunna vara aktuellt att nominera är alltså i första hand en fråga för expertisen att avgöra. 137 (M): Tack, ministern, för svaret! är det för världens länder att nominera levande traditioner till listor över immateriella världsarv. Det baseras på en konvention som ratificerade 2011 och som på många sätt liknar världsarvskonventionen, som skyddar platser, byggnader och monument. Skillnaden är att den listar sådant som man inte kan ta på, såsom kulturer och traditioner. Att få fler svenska världsarv är betydelsefullt för bevarande av traditioner men också för att bidra till viktig turism. har nominerat folkmusik och dans och sin ölkultur. Det finns gott om svenska traditioner att bevara och belysa. I har vi tillbaka låtit och folkminnen lista svenska levande kulturarv. Där finns bland annat lucia, midsommardans, fäbodkultur, fika och den för del så viktiga ålakulturen längs ålakusten. Så här står det om den: ”Förutom själva fisket, med dess specifika redskap, kunskap och organisation, rör det sig om traditioner och kunskap kring mat och måltider, muntlig tradition i form av berättelser och speciella benämningar, byggnadstraditioner samt kunskapen om den så kallade hommabåten.” Ålafisket hotas nu bland annat av det internationella fisket och omoderna vattenkraftverk. Men ålafisket och hela kulturen kring det är värda att bevara för eftervärlden och behövs också för att bevara kunskapen och omsorgen om ålen. Där kan spela roll för bevarandet till eftervärlden men också för att locka turister, som jag nämnde. Det finns egentligen tre olika listor: dels den som listar kulturarv med behov av tryggande och som riktar sig mot hotade kulturarv, dels den representativa listan, som har en mer allmängiltig inriktning, och därutöver ett register över goda metodiska exempel. Om jag vore kulturminister och tittade på dessa listor och tvingades att prioritera skulle jag definitivt prioritera den som handlar om de hotade kulturarven, för att skydda dem som håller på att gå förlorade innan det är . Men så jobbar inte regeringen. Den här regeringen skriver i sin kulturarvsproposition: ”Regeringen bedömer vidare att det bör vara en utgångspunkt för det fortsatta arbetet att värdehierarkier som graderar betydelsen av olika immateriella kulturarv bör undvikas.” Däremot skriver regeringen att det internationella registret över bästa metodiska exempel kan spela en viktig roll i arbetet med konventionen. Alltså vill regeringen inte nominera något världsarv utan väljer att bara lyfta fram goda metodiska exempel. Vi skulle alltså ha en chans att lyfta fram fler världsarv, att marknadsföra och att bidra till ökad turism. Vi har en möjlighet att trygga de hotade kulturarven för eftervärlden, men regeringen väljer att avstå från det därför att man inte vill skapa värdehierarkier. Detta visar bara en sak, tycker jag, nämligen att det för regeringen finns en enda kulturtradition som står över alla andra, och det är jantekulturen. Varför är regeringen så benägen att bevara den? 138 Kultur- och demokratiminister (MP): Tack, , för debatten och för att jag får möjlighet att diskutera kulturarvsfrågor! Det är ett av mina favoritämnen och något som jag har ägnat mycket tid åt, inte minst under detta år när jag har skrivit första kulturarvsproposition och lagt fram den för . Jag ser fram emot en spännande behandling och debatt i . Som sagt är detta ett favoritämne, och jag vill verkligen lyfta fram det svenska immateriella kulturarvet. Men jag är väldigt varsam när jag diskuterar kulturarv därför att det finns expertis och en profession som gör sina bedömningar och som jag menar att vi ska lyssna till. Jag vill skapa förutsättningar för professionen, både för dem som finns på våra institutioner och för alla som arbetar ideellt med kulturarvet. När det handlar om att gradera är det inte vi politiker som ska säga vad som är viktigt och kanske vara godtyckliga och slåss för att det bara ska vara småländskt eller var det nu ska komma ifrån och så vidare. Tvärtom ska vi lyssna på dem som utifrån vetenskapliga grunder och expertis lägger fram förslag som vi kan gå vidare med. Därför har regeringen valt att avvakta en smula. Isof, det vill säga och folkminnen, bedömer att det finns svåra metodiska utmaningar som behöver hanteras innan vi kan ta nästa steg. Jag hoppas och känner mig relativt säker på att det kommer att komma nomineringar från svenskt håll. Vi har mycket som är fantastiskt. Några exempel som står på listan nämndes, till exempel fika, men det finns mycket mer än så. 139 (M): har femton fysiska världsarv – , och är några av dem. Säga vad man vill om världsarvet, och man kan ha synpunkter på att det finns politiska listor, men de bidrar till att locka besökare från hela världen och uppmärksamma vackra platser. har vi alltså en jättebra chans att lyfta fram fler kulturarv, att marknadsföra och att bidra till ökad turism. Att välja ut vissa är inte att förringa andra, men det är tyvärr det regeringen tycks mena. För del är ålafisket på ålakusten mellan och Stenshuvud, i innersta, ett självklart kulturarv. Här finns en sträcka med en enda sammanhängande sandstrand. Det är ålafisket som har gett kusten dess karaktär. Här finns ålabodar, båtar och hängen, torkställningar för nät och hommor. Det har funnits 80 bodar. är 30 i bruk. Ålagillet används av våra skånska företag för marknadsföring; fram hade ca 140 olika nationer besökt skånska ålagillen, tillsammans med svenska och skånska företag. Och turistnäringen blir allt viktigare för den skånska, och den svenska, ekonomin. Jag anser att vi inte har tid att avvakta på det sätt som regeringen menar att man vill göra. Som det ser ut just nu tar politiken död på ålakulturen. finns ett generellt fiskeförbud. Man förbjuder generationsväxling av ålafisket. Det innebär att när nuvarande ålafiskare, som är igång, slutar att fiska dör inte bara ålafisket ut utan också en kultur som går tillbaka till 1400-talet. Traditionerna finns inte nedtecknade. Det finns inga kurser. Traditionerna vandrar i stället från generation till generation. Men nuvarande generation ser ut att bli den sista. Många skulle säkert invända att ålafisket i sig är ett hot mot ålen. Jag skulle hävda motsatsen. Ålafisket på östkusten bedöms påverka ålbeståndet i . Det kan jämföras med vattenkraftens påverkan. Mellan av blankålarna dör eller skadas när de vandrar genom turbinerna i vattenkraftverken. Vattenkraften behöver inte ålen för att överleva. Men ålafiskarna behöver ålen för att överleva. Därför är det de som tar ansvar. Det är de som har kunskapen. Det är till exempel de som har grundat ålfonden, som köper in och planterar ut glasål. Utan ålafiskarna – ingen kunskap, ingen tradition, ingen kultur. Vågar vi verkligen riskera det? I sitt svar till mig lyfter ministern fram att nomineringar måste formas i demokratiska arbetsprocesser som säkerställer det civila samhällets inflytande. Det låter bra, men vad innebär det i praktiken? Om regeringen skulle välja att nominera till den internationella listan , på vilket sätt skulle det strida mot det påståendet? De som finns på den svenska listan har ju noggrant granskats utifrån en rad parametrar av just expertisen, som ministern hänvisar till. Något riktigt svar på varför man inte vill nominera något kulturarv, trots att man tillträtt konventionen, får jag inte. Att hänvisa till att det bara är av de nordiska länderna som har nominerat duger inte. Vi har kommit ganska långt i vår nationella listning och har mycket att välja på. Det tycks i själva verket vara själva rädslan för att rangordna som präglar regeringens inställning, och det är bara att beklaga. Den rädslan kan i förlängningen bidra till utdöda svenska kulturarv. 140 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag förstår inte riktigt varför riksdagsledamot tror att det är rädsla för att våga rangordna som ligger bakom detta. Jag vill verkligen vara tydlig med att expertmyndigheten i fråga, som jag menar att det är helt centralt att vi lyssnar till, menar att det finns svåra metodiska utmaningar kvar och gör bedömningen att vi inte bör nominera utan fortsätta arbetet innan vi kan göra det. Vi gör bedömningen att vi ska lyssna till expertmyndigheten. Jag är inte rädd för att ta nästa steg när det finns tillräckliga underlag. Däremot är jag rädd för godtycklighet, jag är rädd för att den som skriker högst vinner mest, jag är rädd för kortsiktiga trender som styr bedömningar och jag är också rädd för politisk klåfingrighet. Jag vill att det ska finnas tydliga förklarbara metoder bakom det som vi väljer att satsa och investera i. Huruvida just ålafisket, som är ett miljöpartistiskt favoritämne som jag gärna diskuterar mer i en annan interpellationsdebatt, blir föremål för nominering vill jag lämna till expertisen och professionen. Men jag vill återigen understryka vikten av armslångt avstånd. Det är helt centralt. Det ska i första hand vara de professionella inom kulturarvsområdet som tycker och föreslår. Det ska finnas välgrundade argument, förklarbara och tydliga, och det ska inte vara godtycklighet eller kortsiktiga trender som avgör. 141 (M): Jag är mycket glad över att ministern tar avstånd från det som regeringen själv har skrivit i propositionen, nämligen att regeringen bedömer att det bör vara en utgångspunkt att man inte ska skapa värdehierarkier som graderar betydelsen av olika kulturarv. Det har tolkats av mig och av medierna som att regeringen väljer att avstå, eftersom man är rädd att skapa just värdehierarkier. Det är otroligt positivt att ministern nu tar avstånd från det. Jag har stor förståelse för att man vill vara försiktig och att man inte vill till exempel lyssna till kortsiktiga intressen. Där är det ingen risk när det gäller ålakulturen, eftersom den har funnits . Där är det minsann ingen kortsiktighet. Den risk som finns är att ålakulturen dör ut , och det är det som ministern har att ta ställning till och som till syvende och sist ligger på hennes bord och inte på någon experts råd. Om man nu ska skynda så långsamt och lyssna till expertisen, vad är det då som är skillnaden när det gäller den nominering som man har gjort till metodlistan? Varför har man valt att lyfta fram Sagobygden från ministerns egen hembygd redan nu? Jag hoppas att regeringen vågar skynda lite fortare i denna fråga, och jag hoppas verkligen att regeringen vågar ta ställning för ålafisket längs . Jag tackar för debatten och välkomnar varmt ministern till min och andre vice talmannens hembygd där vi har ålafisket. 142 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag tackar för inbjudan. Jag kommer gärna och tar del av just ålafisket. Det är något som jag är intresserad av på flera plan. Kulturarvspolitiken är en grannlaga uppgift. Det kan för den som inte är insatt i detta verka som en enkel sak och någonting som man bara kan tycka lite till höger och vänster kring. Men det finns en oerhört stor kunskap, inte minst i det civila samhället som sköter mycket av vårt kulturarv ideellt – våra hembygdsgårdar och föreningar men också våra institutioner. Det finns en profession som har arbetat mycket i skymundan men som äntligen ser dagens ljus med en kulturarvsproposition och att vi debatterar och diskuterar det svenska kulturarvet. Hur stort är inte det? Det har inte gjorts på det sätt som görs . Därför är jag mycket glad för denna interpellation. Jag hoppas att vi på olika sätt kan fortsätta med denna debatt och diskussion. När vi talar om det svenska kulturarvet talar forskarna om spår och uttryck från det förflutna som tillskrivs värde för oss . Spår och uttryck från det förflutna som har värde för oss är en mycket bred definition. Men det betyder att det finns mycket som många vill se, och det finns mycket som kanske några starka röster vill se på de olika listorna. Precis som beskrev inledningsvis talar vi om tre olika listor. Vad gäller just Sagobygden är det en annan lista. Det finns alltså många listor som man kan vara med på, och alla har sin betydelse. Jag hoppas att vi kommer att återkomma, inte minst när det gäller ålafisket. Men jag är också mycket mån om att vi har metoder att använda när vi tar nästa steg. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2016/17:353 om statsrådets uttalande om skolidrotten 143 Utbildningsminister (MP): har frågat folkhälso-, sjukvårds- och idrottsminister vad han menar med att kvaliteten på idrottstimmarna är alltför låg och hur statsrådet avser att agera för att åtgärda detta. Frågan har överlämnats till mig för besvarande. Jag vill börja med att konstatera att vi har många hårt arbetande lärare i idrott och hälsa, som gör sitt yttersta för att säkerställa att undervisningen håller hög kvalitet. står flera av dem inför samma utmaningar som andra lärare när det gäller tidsutrymmet för att vara just lärare, till exempel tid för förberedelse och uppföljning. har i två rapporter, Mycket idrott och lite hälsa, 2010:2037 och Idrott och hälsa i , 2012:5, identifierat en rad utvecklingsområden för undervisningen i ämnet idrott och hälsa. Skolinspektionen konstaterade bland annat att undervisningen behövde spegla läroplan och kursplan bättre och att rektorerna borde se till att ämnet ingår fullt ut i skolornas systematiska kvalitetsarbete. Skolinspektionen identifierade också en risk för att bedömning och betygsättning i ämnet inte utgick från styrdokumenten. Även rapporter från stöder denna bild. Regeringen gav Skolinspektionen i uppdrag att genomföra en kvalitetsgranskning av undervisningen i ämnet i (U2017/01691/GV). Syftet med denna typ av granskningar är att bidra till utveckling och att vara ett utvecklingsstöd även för skolor som inte har granskats. erbjuder lärare i idrott och hälsa bedömningsstöd och annat stödmaterial. Utifrån uppdraget om nationella skolutvecklingsprogram, som regeringen gav 2015, erbjuder myndigheten också stöd för huvudmän och rektorer i det systematiska kvalitetsarbetet och i arbetet med att styra och leda mot en utbildning som främjar varje elevs utveckling och lärande. Regeringen har även gett i uppdrag att genomföra insatser för att förbättra det förebyggande och främjande arbetet inom elevhälsan i syfte att stödja elevernas utveckling mot utbildningens mål (U2016/02937/S). Inom uppdraget har inrättat ett bidrag för hälsofrämjande skolutveckling som huvudmän kan söka, där bland annat arbete med fysisk aktivitet och pulshöjande inslag i undervisningen har beviljats medel. Regeringen gav i uppdrag att se över behovet av mer rörelse under skoldagen och lämna förslag som syftar till mer rörelse för alla elever, såväl flickor som pojkar (U2016/04956/S). Regeringen har också gett Gymnastik- och , , i uppdrag att genomföra en fördjupad analys av idrottsrörelsens barn- och ungdomsverksamhet samt arbete med daglig fysisk aktivitet och undervisning i ämnet idrott och hälsa (S2015/08201/FS).