prot · H50943 · 2017-12-05 00:00:00 — Återgången till arbetet tar , anser många arbetsgivare. Detta måste väl ändå vara ett viktigt bidrag till att nå det sjuktal som regeringen har satt upp. I det ministern har presenterat för att nå sjuktalet finns det ett smörgåsbord av olika saker. Det här måste väl ändå vara en bra del, eftersom människor kan få hjälp och det används väldigt mycket för förebyggande insatser, vilket jag har tagit reda på genom diskussioner och dialog med Svensk Försäkring. Det borde avlasta den landstingsfinansierade hälso- och sjukvården, framför allt i de delar som handlar om förebyggande insatser. Man använder detta mycket till exempelvis KBT-terapi, när människor känner att de har en stressrelaterad ohälsa och behöver få hjälp med att strukturera upp tillvaron. Detta möjliggörs genom att arbetsgivaren har tecknat den här försäkringen. Arbetsgivarbetald vård är ingen gräddfil för höginkomsttagare. Vad gäller kommuner är det sällan man tecknar försäkringar för en viss yrkeskategori eller en viss enhet. I stället blir det för alla anställda. Det är också en myt att man sitter i separata väntrum på samma sjukhus, så att de som är landstingsfinansierade och ska operera höften sitter i ett väntrum och de som har privat sjukvårdsförsäkring sitter i ett annat. Det finns väldigt tydligt reglerat hur det där går till. Jag har läst Sacos remissvar. Då pratar vi säkert om dem som ligger i det övre löneskiktet. skriver: ”Det handlar heller inte om en försäkring för enbart höginkomsttagare eftersom många företag tecknar försäkringen för samtliga sina anställda.” Som tagit upp kan det gälla till exempel en gruvarbetare från , en mjölkbonde från eller en städerska från . Det sägs av en person som har en specialistklinik och talar om vilka personer med sjukvårdsförsäkring som kommer dit. Jag tycker att det är viktigt att man åtminstone har samma grund. analys är väldigt tydlig med vilka kategorier av personer som omfattas av en sådan här sjukvårdsförsäkring. Om förmånsbeskattningen blir verklighet känner jag en oro för hur landstingen ska klara att ta emot de personer som har den här försäkringen. Köerna är fortfarande enorma. Man ser ingen ljusning i den tunneln över huvud taget, i alla fall inte i i den del av landet som jag kommer från, nämligen . Ska dessutom alla de här människorna få del av den landstingsfinansierade hälso- och sjukvården när de blir dåliga blir det ett enormt ytterligare tryck på hälso- och sjukvården. 46 Socialminister (S): Man måste fortfarande ställa sig frågan om det är just dessa försäkringar som ska ha en särskild regel om skattefrihet. Träffar vi absolut mest rätt när vi nyttjar skattemedel på det här sättet? till vilken grupp som rapport visar att det här omfattar har jag väldigt svårt att anse det. Jag känner också väl till att det finns enskilda kommuner eller kommunala bolag som har tecknat sådana här försäkringar för sina anställda, men dessa försäkringar är överrepresenterade på arbetsplatser med högst 30 anställda. Som sagt är det inte obetydligt att man nyttjar de här försäkringarna till exempel som ett rekryteringsargument när man konkurrerar om arbetskraft. Jag är inte säker på att det är det bästa sättet att nyttja våra resurser på. Sedan tycker jag också att det är viktigt att säga att rehabilitering och förebyggande behandling inte omfattas av förslaget. Sådana förmåner kommer fortfarande att vara skattefria. Det handlar då om rehabiliteringsåtgärder och förebyggande åtgärder som är arbetslivsinriktade och som det antingen åligger arbetsgivaren att stå för eller som arbetsgivaren ändå åtar sig i det enskilda fallet. Det kan handla om en anställd som har en förhöjd sjukdomsrisk, till exempel sjuklig övervikt, men även rehabåtgärder kommer fortsatt att omfattas. Jag är inte säker på att man ska nyttja skattepengar för att folk ska göra ögonoperationer. Dessutom kan man enligt inte dra slutsatsen att det här innebär kortare köer för dem som är utan försäkring – det innebär kanske snarare undanträngningseffekter, och sådana vill vi inte se. Vi har ju ändå en väldigt grundläggande syn i detta land: Den som har de största behoven ska ha tillträde till vården. Detta tycker jag är väldigt viktigt. I den grupp som främst omfattas av de här försäkringarna tror jag inte att någons tillgång till vård kommer att stå och falla med detta, och inte heller någon arbetsgivare. Jag tycker ärligt talat inte att detta är en av de stora frågorna. Jag förstår att man i sak kan ha olika synpunkter på detta och att det finns rapporter som pekar åt lite olika håll. Men jag tycker inte att detta är den fråga som är absolut viktigast att prioritera eller debattera. Tittar man på var i landet dessa försäkringar i stor utsträckning förekommer ser man dessutom att det är i och . Det är inte i inland. hoppas jag att vet att jag definitivt är öppen för olika åtgärder som leder till att man stöder människor i att så snabbt som möjligt komma tillbaka i arbete. Men jag har svårt att se varför just de privata sjukvårdsförsäkringarna ska ha ett undantag visavi annat. 47 (M): När det finns ett sådant här förslag tycker jag att det är viktigt att man ändå försöker gå till botten med det på ett bra sätt, vilket jag tycker att vi har gjort i denna debatt. Min ärliga oro handlar om hur landstingen ska klara detta med tanke på det enorma uppdrag de har och de oacceptabla köerna till vård och behandling. Det är ju, om man ska vara helt ärlig, därför arbetsgivarna tecknar dessa försäkringar: för att snabbt få tillbaka sin arbetskraft. Förhoppningsvis handlar det också om att genom förebyggande arbete förhindra att fler går in i den offentliga sjukförsäkringen, blir sjukskrivna och får vänta på vård och behandling. Det är alltså inte så konstigt att fler och fler tecknar de här försäkringarna. Det jag undrar över är gränsdragningen. Jag ser och jag hör från ministern att man ska undanta vissa delar. Förslaget riskerar därmed att ge upphov till problem med gränsdragning mellan sjukvårdsförsäkring, företagshälsovård, förebyggande insatser och rehabilitering. Detta drabbar i förlängningen de anställda, och det blir väldigt konstigt. Jag tror att ni på något sätt kommer att få en gränsdragningsproblematik i föreskriften. Var går gränsen för till exempel förebyggande åtgärder för en anställd? Detta verkar jättesnårigt. Det vore bra om ministern i sitt slutanförande kunde förtydliga vad som menas så att vi inte får den gränsdragningsproblematik som jag tror att många upplever i det förslag som ligger. 48 Socialminister (S): Avslutningsvis tror jag ändå att det är viktigt att säga att de arbetsgivare som upplever att det finns konkurrensskäl eller andra skäl, det vill säga att man vill ha en snabbare tillgång till hälso- och sjukvård, kanske kan tänka sig att teckna denna sorts försäkringar utan att de omfattas av det särskilda regelverket om skattefrihet. De kanske ser att de ändå har stor nytta av detta. Sedan tror jag att det är viktigt att säga att i den rapport som vi har resonerat kring under denna debatt pekar på att de privata sjukvårdsförsäkringarna tenderar att generera en ökad total vårdefterfrågan snarare än en avlastning för den offentliga vården. De kan rendera i fler, kanske onödiga, besök hos specialistläkare eller liknande. Rönen pekar alltså åt flera olika håll, och det tror jag att vi behöver ha med oss. När vi nu går fram med detta har jag naturligtvis också försökt att på ett tydligt sätt sätta mig in i hur gränsen ska dras. Det handlar om rehabiliteringsåtgärder och förebyggande behandlingsåtgärder som är arbetslivsinriktade och som det antingen åligger arbetsgivaren att stå för eller som arbetsgivaren ändå skulle åta sig i det enskilda fallet. Det ska således finnas en nära koppling mellan sådana insatser och arbetsgivarens verksamhet. Detta gör ändå att de arbetsgivare som upplever att det handlar om åtgärder som är viktiga för att man ska kunna komma tillbaka och göra sitt jobb borde kunna omfattas av skattefriheten även framöver. Tack för en bra debatt! Jag har stor respekt för att man kan ha olika perspektiv på detta, som jag känner att beslutet ändå är välgrundat. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellationerna 2017/18:137 och 160 om tidsgränserna i rehabiliteringskedjan 49 Socialminister (S): har frågat mig om jag avser att ta några initiativ eller vidta några åtgärder med anledning av rapporten från Inspektionen för socialförsäkringen om bedömningar i rehabiliteringskedjan. Han har även frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att bedömningar ska hålla en hög kvalitet. Även har, med hänvisning till samma rapport, frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att se till att tidsgränserna vid i rehabiliteringskedjan genomförs i överensstämmelse med intentionerna i lagstiftningen. När jag tillträdde som socialförsäkringsminister var utmaningen tydlig. Sjukfrånvaron hade stigit kraftigt , och prognoserna pekade uppåt. En betydelsefull faktor bakom denna utveckling var att kvaliteten i bedömningar vid de olika tidsgränserna i den så kallade rehabiliteringskedjan hade tillåtits sjunka. På ett så komplext problem som sjukfrånvaron finns inte en enkel lösning – det handlar om många åtgärder som måste till . Ett brett åtgärdsprogram för ökad hälsa och minskad sjukfrånvaro presenterades och vidareutvecklades i budgetpropositionen . Åtgärdsprogrammet omfattar åtgärder inom flera områden. Bland annat gavs mer resurser och ett tydligt uppdrag, och arbetsgivarens ansvar tydliggjordes. Ett samarbete mellan arbetsmarknadens parter inleddes i syfte att minska sjukfrånvaron och arbeta för friska arbetsplatser. Vi kan nu se att handläggning har förbättrats. Fler bedömningar görs i rätt tid. Uppgången i sjukfrånvaron har också brutits, och sjukfrånvaron börjar nu minska som ett resultat av åtgärdsprogrammet. Som framgår av den rapport från Inspektionen för socialförsäkringen som interpellanterna hänvisar till behöver förbättra sin handläggning ytterligare. Detta gäller främst möjligheterna att återgå i arbete hos ordinarie arbetsgivare. har i sitt svar på rapporten redovisat att myndigheten systematiskt arbetar med att utveckla sina utredningar och bedömningar. är en av flera aktörer som kan ge ett gott stöd till den som drabbats av ohälsa. Jag är övertygad om att arbetsgivare kan ha en tydligare roll i att stötta under vägen tillbaka till hälsa och arbete. Det är bakgrunden till regeringens förslag om att arbetsgivare ska ta fram en plan för återgång i arbete tillsammans med den anställde. Jag är särskilt angelägen om att sjukskrivna människor inte ska lämnas ensamma utan få ett bra stöd för att komma åter till hälsa och arbete. Regeringen har därför satsat på rehabiliteringskoordinatorer inom hälso- och sjukvården, men också flera åtgärder för att öka stödet till individen. Det handlar bland annat om det förslag jag nämnde tidigare om att förtydliga arbetsgivarnas ansvar för rehabilitering. har också en viktig roll i att ge stöd till individen i sjukskrivningsprocessen genom att samordna dess olika aktörer och identifiera behov av rehabilitering. Jag kommer att fortsätta att vidta åtgärder för att stärka arbete med dessa frågor. 50 (M): Tack, socialministern, för svaret! Jag har skrivit denna interpellation om ett viktigt samhällsområde, nämligen sjukfrånvaron, som ständigt är aktuellt i många människors vardag men också i denna kammare. Jag har gjort det mot bakgrund av att detta är ett område där utvecklingen har gått åt fel håll under . Vi har sett en ökning av sjukfrånvaron, och även av kostnaderna, sedan både 2010 och 2014. Jag skulle säga att det i nuvarande läge är oklart om regeringen kommer att nå det mål som man har satt upp. Den dåvarande alliansregeringen genomförde en stor förändring på detta område som var kopplad till det som kallas rehabiliteringskedjan. Grunden i detta var att man inte ska behöva vänta väldigt länge på att få sin arbetsförmåga prövad, utan det ska ske tidiga och kontinuerliga prövningar. Detta gjordes mot bakgrund av att vi vet att ju längre man är sjukskriven, desto svårare är det för många människor att lyckas återkomma till arbetsmarknaden. Det är också så att arbetsoförmåga inte behöver vara någonting , utan det kan förändras. Man kanske inte har arbetsförmåga den ena dagen, men man kan – om man får rätt insatser – ha det . Därför måste perspektivet alltid vara att försöka ta till vara arbetsförmågan och att fråga sig om det finns något annat arbete som vederbörande kan ta. Personen kanske inte kan jobba men väl eller . Dessa prövningar ska ske vid i rehabiliteringskedjan. Det har kommit en rapport från Inspektionen för socialförsäkringen som jag tycker är väldigt bekymmersam läsning. Rapporten visar att dessa bedömningar inte sker i samtliga fall, och när de väl sker håller de i många fall alldeles för låg kvalitet. För att ta det hela från början: Av de bedömningar som sker bedöms kvaliteten vara otillräcklig i två av tre fall. Vi talar inte om ett litet problem, utan i två av tre fall bedömer man att kvaliteten inte är tillräckligt bra. När det gäller bedömningar är det i ungefär en tredjedel av fallen som kvaliteten inte är tillräckligt god. Det handlar om att besluten är dåligt underbyggda och att relevant information saknas. Det saknas uppgifter om huruvida det är möjligt att anpassa den försäkrades arbetsuppgifter efter frånvaron och om huruvida personen kan omplaceras hos arbetsgivaren. Detta rör precis det som var syftet med rehabiliteringskedjan – att ta till vara den arbetsförmåga som finns. När det gäller bristerna är det uppgifterna om vilken arbetsförmåga den försäkrade har i ett normalt förekommande arbete som behöver förbättras. Ministern säger att detta kommer att lösa sig och att man har vidtagit åtgärder. Men i två av tre fall håller prövningarna inte tillräckligt god kvalitet, och det är dessutom inte i alla fall som dessa prövningar ens görs. Mot den bakgrunden måste jag ställa mig frågan om det som regeringen har lagt fram är tillräckligt för att vända utvecklingen. Vi befinner oss ganska långt in i mandatperioden – vi närmar oss val. Denna rapport är väldigt aktuell, så jag frågar mig återigen om det som regeringen har gjort är tillräckligt. Jag har svårt att få ihop det med de problem som Inspektionen för socialförsäkringen pekar på. 51 (M): Tack för svaret på min interpellation! Vi talar om den bedömning som har kommit från Inspektionen för socialförsäkringen. Vi står nu med fakta – rehabiliteringskedjan fungerar inte som avsett. uppgift är att samordna saker och ting runt den försäkrade och att genomföra kontroller och bedömningar. ska också ha fortlöpande kontakter med alla de inblandade och till exempel stämma av med den försäkrade att denne får det stöd som behövs från exempelvis hälso- och sjukvården. Aktiv handledning, utredning och planering är också viktigt inför beslut av sjukpenningvärdet för att den försäkrade ska få rätt ersättning. Med detta sagt är det verkligen sorgligt – för att inte säga lite upprörande – att ta del av resultatet av inspektionen. Inspektionen tar fasta på två huvudfrågor: kvalitet och tidsgränser. Man slår fast att ansvar är att medverka till rehabilitering och möjlig återgång till arbete och att vara samordnare för hela processen. Detta ska man göra genom att föra dialog med försäkringstagaren, sjukvården, arbetsgivaren och Arbetsförmedlingen. Den första prövningen av sjukskrivningen ska göras vid , om inte personen har kommit tillbaka till arbete. Denna prövning syftar till att undersöka möjligheterna till återgång, antingen till de tidigare arbetsuppgifterna eller till andra, mer lämpade arbetsuppgifter. För att kunna göra denna bedömning på ett rättssäkert sätt är det nödvändigt att har kontakt med den försäkrade, med arbetsgivaren och med sjukvården. Inspektionen har här konstaterat att bedömningarna har varit bristfälliga i en tredjedel av de undersökta fallen. Orsakerna är att relevant information saknas. Man måste då fråga sig varför. Det enkla svaret är, tyvärr, att uraktlåtit att ha de kontakter som är viktiga för att göra bedömningar av god och relevant kvalitet. I ett enda fall av 93 har ett personligt möte med den försäkrade ägt rum. Även kontakten med arbetsgivaren har ofta uteblivit. I flera fall har den försäkrade signalerat att den psykiska miljön på arbetsplatsen är problemet, men inte i något fall har inlett en diskussion med arbetsgivaren utifrån den informationen. Kontakt med den sjukskrivande läkaren borde vara något självklart, både för att kunna bedöma den försäkrades arbetsförmåga och för att bedöma rätten till sjukpenning. I av ärendena har dock inte haft någon form av kontakt med läkaren. Vi anser att en tidigare bedömning mot andra arbetsuppgifter hos arbetsgivaren borde göras redan vid dag 45 samt att en prövning mot övriga arbetsuppgifter på marknaden också borde göras. Det är inte acceptabelt att använda stora personalavgångar som skäl till att de försäkrade i inte får den uppföljning och rehabilitering som de är värda. Vi anser att Arbetsförmedlingen också borde ta sin del av ansvaret och inrätta ett särskilt omställningsspår, där den försäkrades arbetsförmåga prövas på hela den övriga arbetsmarknaden. Med hänvisning till alla de konstaterade bristerna upprepar jag min fråga: Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att uppdragen i rehabiliteringskedjan ska genomföras i överensstämmelse med intentionerna i lagstiftningen? 52 Socialminister (S): Tack, och , för två mycket viktiga interpellationer, som sätter fingret på en fråga som är överväldigande aktuell just . Vi har haft rehabiliteringskedjan på plats . Faktum är att Inspektionen för socialförsäkringen gjorde en granskning av hur arbetet fungerade vid tidsgränserna i rehabiliteringskedjan. Inspektionen fann även då stora brister i handläggningen och prövningarna vid 90- och 180-dagarsgränserna. När jag tillträdde som socialförsäkringsminister kunde jag konstatera att sjukskrivningarna hade ökat kraftigt och att 100 000 människor hade blivit utförsäkrade. Endast i ungefär hälften av de sjukskrivningsfall som då var aktuella hade prövningar över huvud taget gjorts vid 90- och 180-dagarsgränserna. Det handlade om alarmerande kvalitetsbrister. Därför var en av de första åtgärder som regeringen vidtog i det första åtgärdspaket som vi lade fram för att räta upp sjukförsäkringen att skjuta till en kvarts miljard för att stärka handläggningen på . Detta har lett fram till att man gör prövningar i många fler ärenden – det vill säga att man klarar tidsgränserna bättre än vad man gjorde när den senaste översynen av detta gjordes. vill jag – med tanke på vissa inspel som har gjorts här, bland annat från – säga att jag definitivt inte är nöjd med det jag nu ser. Jag är framför allt inte nöjd med att så lite sker vid 90-dagarsgränsen, som för den enskilde individen är oerhört viktig när det gäller möjligheten att kanske kunna komma tillbaka till sitt gamla jobb. Jag är inte nöjd med att de olika aktörerna inte samordnas i tillräcklig omfattning och att man av olika skäl inte klarar av sitt uppdrag i den delen. Det är klart att det gör att man måste ställa sig frågan: Är det sätt som vi nu har valt att strukturera vår sjukförsäkring på, med fasta tidsgränser, ett sätt som fungerar väl visavi de individer som blir sjuka? Det är en fråga som man måste ställa sig, baserat på Inspektionen för socialförsäkringens rapport. Framför allt är det naturligtvis så att denna situation inte kan fortgå. har svarat på den rapport som Inspektionen för socialförsäkringen har gjort. Man svarar att man arbetar väldigt aktivt med att stärka kvaliteten i de här bedömningarna. Regeringen är beredd att skjuta till ytterligare resurser men framför allt att vidta fler åtgärder för att stärka samordningsuppdrag tidigt i ett sjukfall. Det handlar om att understryka att detta måste förbättras och att vi måste få betydligt bättre siffror tidigare i ett sjukfall. ska man inte förglömma det som har varit den viktigaste delen i denna regerings omläggning av politiken. Vi har förskjutit våra insatser från att titta på en bortre tidsgräns i sjukförsäkringen till att i stället försöka förhindra att människor blir sjuka. Och blir de sjuka ska de tidigt få insatser. Därför lyfte jag i mitt interpellationssvar särskilt fram den nya lagstiftning som kommer på plats . Den innebär att man tillsammans med sin arbetsgivare in i ett sjukfall ska ta fram en plan för återgång i arbete. Det är nämligen så att det är sent när man kommer till in i ett sjukfall och får den prövningen. 53 (M): Ja, det stämmer att ISF kom med en rapport . Man konstaterade redan då att det fanns ett antal brister. Huruvida det kan tas till intäkt för att spela ned de stora brister vi ser tycker jag att man ska låta vara osagt. Det borde naturligtvis ha fungerat bättre redan då, men då var reformen tämligen ny. Den kom ju i slutet av den första alliansmandatperioden. står vi här . borde detta ha satt sig. borde rutinerna finnas på plats. borde den uppföljning som man kan kräva ske. Det är därför som det blir bekymmersamt att ta del av den här rapporten. Vi kan upprepa detta. Det är alltså så att det i väldigt många fall inte ens sker en prövning vid , och då det görs en prövning håller den i två av tre fall inte en fullgod kvalitet. Det är alltså ingen liten randanmärkning som Inspektionen för socialförsäkringen gör, utan det är en omfattande kritik mot hur det fungerar eller snarare hur det inte fungerar. När jag lyssnar på ministern här hör jag om samarbete med arbetsgivarna och med näringslivet. Men jag undrar om det verkligen är svar på frågan om hur ska fungera bättre. Man kan också fundera på varför det arbete som ministern säger har skett inte verkar ha gett någon större effekt på detta område. Jag tror att det handlar väldigt mycket om en ledningsfråga. Det kan naturligtvis finnas brist på ekonomiska resurser etcetera, och då får man titta på det. Men i grund och botten tror jag att det är en ledningsfråga. Man måste mycket tydligt från myndighetens ledning markera att dessa prövningar ska ske. Man måste också våga fatta beslut. Det är naturligtvis inte lätt att arbeta på en myndighet. Det handlar om olika människoöden. Det kan ofta vara så att den enskilde inte får det beslut som den önskar. Men till syvende och sist är det faktiskt myndighetsutövning, där man måste våga kunna säga både ja och nej. Vi har från sida sagt att vi tror att vi behöver en ökad effektivitet på myndigheten och en förstärkt rehabiliteringskedja för de psykiska diagnoserna. Vi menar att man inte kan vänta så länge som – . För många personer med en lättare psykisk ohälsa behöver inte alls det bästa vara att vara sjukskriven. Det bästa kan snarare vara att jobba med andra saker på sitt arbete eller att byta arbetsgivare. Att gå hemma kan till och med förstärka de problem som redan finns. Detta har vi lagt fram förslag om på bord. Det har tyvärr inte mött något större intresse hos regeringen. Man kan i och för sig fundera på hur stor skillnad det skulle göra nu när bedömningarna inte fungerar bättre än vad de gör. Men det vill vi moderater ändra på. Jag undrar fortfarande om regeringen avser att ta några konkreta initiativ för att förändra detta. Att peka på det som har gjorts är en sak. Men vi står ändå här med de problem vi har. Jag skulle vilja upprepa frågan: Avser ministern att ta några nya initiativ för att förbättra hanteringen på ? 54 (M): Tack för det svar jag har fått! Jag är fullt medveten om att det pågår ett förändringsarbete inom – det är verkligen tur. Men någonstans hänger man upp sig på tidsgränserna. De är ju inte huggna i sten. Det är faktiskt så att har ett eget recept för att återta initiativet här. Det är att det ska vara fortlöpande avstämningar och kontakter med ansvariga parter i det hela. Det är för att ha några riktlinjer som man utgår från fasta dagar. Men i övrigt måste det vara kontinuerligt. Som jag nämnde har vi tittat på de kontroller som särskilt lyfts fram i den här rapporten.