prot · H409106 · 2017-05-05 00:00:00 — § 1 Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2016/17:457 Interpellation 2016/17:457 Natura 2000 på norra av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Statsrådet har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av fortsatt beredande av ärendet. Interpellation 2016/17:480 Interpellation 2016/17:480 anvisningar av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade arrangemang. § 2 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2016/17:102 till finansutskottet 2016/17:3725 till finansutskottet 2016/17:3722, 3726–3728 och 3730 till finansutskottet 2016/17:3732 och 3733 till skatteutskottet 2016/17:3731 till socialförsäkringsutskottet § 3 Svar på interpellation 2016/17:460 om hjälp och stöd till civila veteraner 1 Statsrådet (S): har frågat försvarsminister när ministern och regeringen kommer att, i enlighet med tillkännagivande, vidta åtgärder för att sjukvårds‑, räddnings- och polispersonal med flera får lagfästa rättigheter motsvarande det som gäller för militära veteraner. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Förslaget att vidga begreppet veteran till att omfatta civil personal som på statens uppdrag genomför utlandstjänstgöring och därmed vidga omfattningen av vem som kan göra anspråk på att omfattas av stöd och omhändertagande har bemötts av kritik från flera berörda myndigheter. Som regeringen har redovisat i budgetpropositionen och i den årliga redovisningen för regeringens åtgärder med anledning av överlämnade riksdagsskrivelser, skrivelse 2016/17:75, gör regeringen bedömningen att det inte finns skäl att utvidga begreppet veteran på det sätt som föreslås i . Jag följer frågan men ser inte behov att vidta ytterligare åtgärder. 2 (L): Det har ändå blivit mer allmänt bekant i vårt land vilka umbäranden som militär personal på internationella insatser måste utstå. Man kan nog till och med hävda att veteraner och militära veteraner har blivit ett begrepp också i vår samhällsdebatt. Men det talas väsentligt mindre om civil personal som också tjänstgör i internationella insatser – personal som utstår samma slitage och samma fysiska och psykiska risker som den militära personalen. Jag erinrar mig ett samtal med ett antal sjuksköterskor som hade vårdat ebolasjuka patienter i . Det blev efter det samtalet helt tydligt för mig att jag lika gärna hade kunnat lyssna till en soldat som hade tillbringat tid i . Vi minns alla det fruktansvärda öde som drabbade i . Vi minns den FN-anställde i Mazar-i-Sharif 2011, som också föll offer för ett attentat. De fick betala det yttersta priset inom ramen för sin internationella tjänstgöring. Det handlar inte om att, som inrikesministern säger, vidga veteranbegreppet. Varken i lagen om militär personal i internationella insatser eller i förslag om en lag för civila tjänstgörande nämns över huvud taget ordet ”veteran”. Det handlar om att militär och civil personal som befinner sig i liknande arbetsmiljö också ska känna att de har samma rättigheter, rätt till samma stöd och rätt till erkännande och hjälp i sin tjänstgöring. säger inrikesministern att myndigheter har framfört kritik mot förslag. Jag vill framhålla att i utredningen ingick sakkunniga från , och . Det fanns inte i utredningen några som helst avvikande meningar. Även om det hade funnits en skarp kritik mot att likställa arbetsvillkoren för militära och civila tjänstgörande internationellt är det ändå ett faktum att den här har gjort ett tillkännagivande, som regeringen, enligt min mening, har att följa. Inrikesministern hänvisar till skrivelse 75, där han menar att regeringen påpekat att man anser att det inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder. Jag vill då avslutningsvis erinra inrikesministern om att ett enigt försvarsutskott i sitt yttrande till över skrivelse 75 framhöll att regeringen ännu inte har levererat när det gäller stödet till de civila veteranerna. Jag hoppas, herr talman, att regeringen och inrikesministern kommer att ompröva sitt ställningstagande. 3 Statsrådet (S): Låt det först och främst inte råda några som helst tvivel om vår uppbackning av de svenskar som gör storartade insatser utomlands, oavsett om de gör det i militär eller civil form, liksom av dem som gör stora insatser i den civila sektorn. Något av de exempel som själv tog gällde ju svensk personal utomlands som inte omfattas av något anställningsavtal i statlig tjänst, och därmed omfattas de heller inte av det tillkännagivande som talar om. Sedan blir det lite konstigt när försöker fjärma sig från begreppet veteraner. Det är ju veteraner som hans interpellation handlar om. Rubriken talar just om ”civila veteraner”. Det är detta som blir kärnpunkten: Är det rimligt att ha samma sak som det militära veteranbegreppet för alla andra som gör internationell tjänstgöring? Många remissinstanser har kommit fram till att svaret på den frågan är nej. Det är bättre att de får skydd, uppbackning och ersättningar som utgår från de arbetsuppgifter de har utfört och inte utifrån det militära veteranbegreppet. Om alla från biståndsarbetare till tältuppslagare ska omfattas av veteranbegreppet finns det också en risk för att man därmed urvattnar veteranbegreppet. Jag är inte säker på att vare sig jag själv eller tycker att det vore en bra väg att gå. 4 (L): säger inrikesministern att det inte råder något tvivel om att vi backar upp våra veteraner. Jag har följt veteranfrågan i den här kammaren . Jag kan konstatera att varenda gång vi har kommit till votering – med ett undantag – har Socialdemokraterna röstat nej till alla förslag om veteranpolitik. I förrgår gick det dock med Socialdemokraternas stöd igenom ett förslag om att ska bli allmän flaggdag. Det är den enda gång då Socialdemokraterna, dock efter återremiss till , har sagt ja till en åtgärd som stärker erkännandet av våra veteraner. Enligt min uppfattning råder det fortfarande visst tvivel om den kraft och det engagemang som Socialdemokraterna och regeringen känner för de här frågorna. Jag vill också upprepa att det lagförslag som har lagt fram inte innehåller begreppet veteran över huvud taget, lika lite som den motsvarande militära lagen, som trädde i kraft . Min interpellation handlar inte om veteranbegreppet. Den handlar om huruvida regeringen är beredd att vidta åtgärder för att se till att samma rättigheter och samma rätt till hjälp och stöd ska finnas för civila veteraner som för militära veteraner. Så här långt har jag förstått att inrikesministern inte alls är beredd till detta. Inrikesministern har dock en poäng i att om alltför många omfattas av veteranbegreppet kommer det att inflateras och bli mindre värt. På ett principiellt plan delar jag den synpunkten. Det var därför som var extremt noga med att avgränsa vilka civila tjänstemän i internationell tjänst som skulle omfattas av rätten till hjälp och stöd. Om inrikesministern hade tagit del av lagförslaget hade han sett att det handlar om situationer och insatser där förhållandena motsvarar dem som gäller för militära operationer utomlands. Utredningen var väl medveten om problematiken och gjorde en avgränsning för att just de mest utsatta och de mest sårbara skulle omhändertas. 5 Statsrådet (S): Det blir lätt rörigt i denna diskussion och debatt. säger att det inte handlar om veteraner men ställer en interpellation som heter: Hjälp och stöd till civila veteraner. Det är väl ändå rimligt att tänka sig att rubriken på interpellation kan ge ett visst stöd och en viss vägledning till vad interpellationen handlar om. Han säger att det är väldigt väl avgränsat i utredningen vilka som omfattas men lämnar sedan exempel på att han menar att det borde omfattas personer som då inte skulle omfattas av utredningens förslag eller ens av ett statligt myndighetsansvar. Han angriper Socialdemokraternas veteranpolitik. Det står väl alla fritt att göra partipolitik av vilken fråga de vill. Jag låter det vara upp till dem som lyssnar på denna debatt att avgöra om veteranpolitiken var mer framgångsrik som var ansvarig och parti satt i regeringsställning än vad den har varit under de som vi har haft en rödgrön regering. Jag är i alla fall glad över att vi nu har fått en flaggdag. 6 (L): Det är bra att inrikesministern delar min uppskattning av beslut om en allmän flaggdag . Det faktum att Socialdemokraterna yrkade på återremiss till blev dock en onödig omgång som, tror jag, strör visst tvivel över den inställning man har när det kommer till veteraner. Jag är nog den sista, herr talman, att vilja partipolitisera veteranpolitiken. Jag hade ingenting hellre önskat än att Socialdemokraterna tillsammans med andra partier i hade stått upp för stöd och erkännande till de män och kvinnor som sätter sin egen säkerhet på spel för andras. Men jag måste ändå konstatera, herr talman, att vid varje omröstning som har varit har Socialdemokraterna sagt nej, med flaggdagen som enda undantag. Inrikesministern försöker skicka ut dimridåer kring det som han benämner veteranbegreppet. Det är tur, herr talman, att statsråden, när de svarar på interpellationer, måste återge exakt den fråga som är ställd. Frågan som jag ställde lydde: När kommer regeringen att i enlighet med tillkännagivande vidta åtgärder för att sjukvårds‑, räddnings- och polispersonal med flera får lagfästa rättigheter motsvarande det som gäller för militära veteraner? Inte någonstans i min fråga använder jag uttrycket civila veteraner. Och, herr talman, om inrikesministern hade tagit del av utredningens lagförslag hade han snabbt upptäckt att det inte finns något veteranbegrepp i lagförslaget, lika lite som i den militära veteranlagstiftningen, som trädde i kraft för länge sedan. 7 Statsrådet (S): Det blir nästan ett underhållningsvärde av detta. Ingenstans i frågan nämns veteraner, säger med myndig stämma. Det stämmer naturligtvis. Räknar jag rätt är veteranbegreppet nämnt 13 gånger på två stycken före frågan, så det behöver inte nämnas i frågan eller antydas att frågan handlar om det. Rubriken på interpellationen är: Hjälp och stöd till civila veteraner. Det om något antyder väl att det är just veteranbegreppet är ute efter. Jag vill inte göra någon större sak av detta. Låt mig bara konstatera: Regeringen menar att både de som ger sig ut på militär tjänstgöring, som är utskickade från , och de som ger sig ut på civil tjänstgöring har rätt till ett gott stöd, ett bra mottagande när de kommer hem och bra ekonomiska villkor. Jag uppfattar att det ändå är det som är huvudpoängen både i interpellationen och i det tillkännagivande som finns från . I den andan ska regeringen arbeta framåt och förhoppningsvis kunna göra det i ganska stor enighet. Överläggningen var härmed avslutad. § 4 Svar på interpellation 2016/17:415 om tillkännagivanden från 8 Socialförsäkringsminister (S): har frågat mig hur jag ser på tillkännagivanden från samt vilka åtgärder jag har vidtagit för att tillgodose tillkännagivanden om en förstärkt jämställdhetsbonus och om att den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen skulle vara kvar. Min syn på tillkännagivanden överensstämmer med den som kommer till uttryck i till exempel betänkanden med redogörelser för behandlingen av skrivelse till regeringen och som även återspeglas i de ställningstaganden som gjorts av i betänkandet En reformerad grundlag (SOU 2008:125). Det saknas uttrycklig författningsreglering av formen för och innebörden av tillkännagivanden till regeringen. Utrymmet för riksdagsuttalanden i denna form begränsas dock på skilda sätt, bland annat genom de bestämmelser i regeringsformen som reglerar myndigheternas självständighet och det förhållandet att det är regeringen som styr riket. Det finns inte någon konstitutionell skyldighet för regeringen att följa ett tillkännagivande. Enligt den praxis som har utvecklats anses dock att utgångspunkten är att det önskemål som tillkännagivandet avser bör tillgodoses inom de tidsramar som i förekommande fall har angett. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör regeringen underrätta om detta. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivanden bör redovisas. Jag vill inledningsvis poängtera att redan har behandlat hanteringen av tillkännagivandet om en förstärkt jämställdhetsbonus inom ramen för en konstitutionsutskottsgranskning. Utskottet konstaterade att det parlamentariska läget förändrades genom decemberöverenskommelsen på så sätt att det fanns förutsättningar för regeringen att få stöd i för sina budgetförslag. Utskottet ansåg mot den bakgrunden att regeringens hantering fick anses rimlig. Regeringen anser att avgörande steg behöver tas för ett mer jämställt nyttjande av föräldrapenningen. På regeringens initiativ har jämställdhetsbonusen därför avskaffats, och en tredje reserverad månad har i stället införts i föräldraförsäkringen. En utredning ser nu över hur försäkringen ytterligare kan moderniseras för ett mer jämställt uttag. har också tagit ställning till avskaffandet av den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen. Den bortre tidsgränsen är avskaffad genom beslut om lagen om ändring i socialförsäkringsbalken. Den tidigare regeringens åtgärder hade varit otillräckliga. Människor utförsäkrades utan att behovet av rehabilitering hade tillgodosetts. Dessutom ledde inte den bortre tidsgränsen till en låg sjukfrånvaro – tvärtom steg sjukfrånvaron kraftigt trots tidsgränsen. Därför föreslog regeringen i budgetpropositionen att den bortre tidsgränsen skulle avskaffas. Regeringen introducerade 2015 i stället ett brett åtgärdsprogram för att bryta den kraftiga ökningen av sjukfrånvaron. Programmet har lett till att uppgången av sjukfrånvaron har brutits. Min bedömning är att målet om ett sjukpenningtal på kan nås. Det går således att förena en trygg och mänsklig sjukförsäkring med en sjukfrånvaro som är låg och stabil. Detta bör vara det huvudsakliga målet för oss alla. 9 (M): Jag får börja med att tacka statsrådet för svaret. Det är inte många ledamöter i salen , men det är roligt att det är många åhörare här som tar del av debatten. Det handlar alltså om de tillkännagivanden som ger till regeringen. säger då: Det här är vår uppfattning, och detta bör regeringen genomföra. Regeringens mandat grundar sig ju i denna riksdag. Bakgrunden är att biföll Alliansens gemensamma budgetmotion , och i den fanns också ett par tillkännagivanden. Det har varit fler tillkännagivanden på en lång rad områden, men just koncentrerar jag mig på dem som berör just jämställdhetsbonusen i föräldraförsäkringen och slopandet av den bortre tidsgränsen. Detta var alltså mycket uttryckliga vilja. Sedan har det runnit en del vatten under broarna, och vi står nu här och kan konstatera att regeringen inte har genomfört dessa två tillkännagivanden. Det ska vi snart diskutera mer om, men man kan konstatera att regeringen inte bara har struntat i att genomföra tillkännagivandena, utan man har alltså lagt fram politik som går rakt emot dessa båda tillkännagivanden. Detta tycker jag är problematiskt, och därför har jag skrivit den här interpellationen, som ställer frågan hur regeringen i allmänhet och socialförsäkringsministern i synnerhet ser på de beslut som i demokratisk ordning har fattats i den här kammaren. Är det någonting man behöver förhålla sig över huvud taget, eller kan man strunta i dem, för att tala klarspråk? Jag menar att den situation vi har när regeringen återkommande har struntat i att lämna förslag i enlighet med vad har sagt innebär en bristande respekt för grundlagen. Även om ett tillkännagivande inte formellt är rättsligt bindande finns det ju en mycket tydlig och fast konstitutionell praxis att tillkännagivanden bör tillgodoses. Även om jag tackar för svaret tycker jag ändå att svaret visar på en inställning från att dessa tillkännagivanden egentligen inte spelar någon roll alls utan att man kan göra väldigt mycket som man vill. Men det finns som sagt en konstitutionell praxis. Man kan därför inte säga att de här tillkännagivandena saknar ett rättsligt ramverk. Det finns ett ramverk i form av den praxis som har tagits fram . Jag undrar därför om socialförsäkringsministern kan berätta vilken betydelse hon anser att de här tillkännagivandena, som vi har fattat beslut om i god demokratisk ordning i den här kammaren, har. har vi fått svar på en ganska generell nivå, men vi fortsätter ju att fatta beslut här i kammaren, och vi har många ärendehanteringar framför oss. Vi fattar ju beslut i socialförsäkringsutskottet egentligen framöver, och frågan är: Om dessa beslut går emot regeringen, har regeringen ändå för avsikt att genomföra dem, eller kommer man att fortsätta visa en tämligen bristande respekt för de beslut vi fattar? 10 Socialförsäkringsminister (S): Som jag framförde i mitt svar har regeringen en stor respekt för tillkännagivanden från . Dock är det så att det inte finns någon konstitutionell skyldighet för regeringen att följa tillkännagivanden. Som påpekar här finns det en praxis att man försöker tillgodose tillkännagivanden, men det är också tydliggjort att om regeringen inte delar mening i en fråga och därmed inte har för avsikt att tillgodose önskemål ska man underrätta om det. Man ska också framföra skälen till att man har en annan mening och varför man inte har för avsikt att följa tillkännagivandet. Det har i båda de fall som adresserar avseende jämställdhetsbonusen och den bortre tidsgränsen också gjorts. Dessutom är det så att frågan om jämställdhetsbonusen har genomgått en konstitutionsutskottsgranskning, där man kom fram till att regeringens hantering av frågan om jämställdhetsbonusen mot bakgrund av det parlamentariska läge som fanns i och med decemberöverenskommelsen var helt rimlig. När det gäller den bortre tidsgränsen fanns det dels det tillkännagivande som hänvisar till här, dels ett tidigare tillkännagivande i frågan om den bortre tidsgränsen, där en enig riksdag uttalade att ingen skulle utförsäkras utan att behovet av rehabilitering hade klarlagts, och rehabiliteringen skulle då ha genomförts före den bortre tidsgränsen. Regeringen hade alltså att ta hänsyn till fler än ett tillkännagivande i fallet med den bortre tidsgränsen. Vi har som sagt var även tydligt redovisat vårt ställningstagande och därmed enligt alla konstens regler förhållit oss till de här tillkännagivandena på det sätt som är avsett. 11 (M): Vi talar här om två tillkännagivanden som det har fattats beslut om här i kammaren, där har bett regeringen att återkomma med politik i enlighet med det. Sedan inte bara struntar regeringen i det, utan man lägger fram förslag som går rakt på tvärs emot det. Man avskaffade jämställdhetsbonusen i stället för att förstärka den, och man slopade också den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen. Det här tycker jag som sagt är problematiskt ur två perspektiv. För det första har vi det, kan tyckas, knastertorra formella perspektivet, som ändå är väldigt viktigt med tanke på var vi befinner oss någonstans, det vill säga att även om det inte finns en skyldighet för regeringen att genomföra detta så finns det en fast konstitutionell praxis som värnades även av Socialdemokraterna när man var i opposition, nämligen att tillkännagivanden ska respekteras. Jag vill i sammanhanget säga att det ändå är positivt att regeringen har återkommit i skrivelse 75 och uttryckt hur man ser på frågan. Men det är ju inte riktigt samma sak som att respektera tillkännagivandet, för då borde man ha genomfört det. Det finns dock andra exempel där regeringen inte ens bryr sig om att svara eller där det i alla fall dröjer väldigt innan man bemödar sig med att berätta hur man ser på det här, och det bra att så inte har skett i de här fallen. För det andra är det här problematiskt rent politiskt. Jämställdhetsbonusen gav en möjlighet för föräldrar att dela lika på föräldraledigheten och få en ekonomisk morot för det, vilket var ett sätt att komma åt en bristande jämställdhet i föräldraförsäkringen utan att gå in med pekpinnar, tvång och lagstiftning från kammaren rakt in till familjers köksbord och säga hur det ska vara. I stället skapade det förutsättningar för människor att kunna fatta egna beslut. Här var det så att inte bara gav ett tillkännagivande utan också anslog finansiering. Ändå valde regeringen att slopa den. Så har vi den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen, något som vi snart ska tala mer om i detalj. Regeringen valde alltså att slopa den, och vi ser redan nu följden av det, nämligen att antalet människor som har varit sjukskrivna har ökat väldigt mycket och även riskerar att fortsätta öka väldigt mycket. Vi vet tyvärr inte vart den frågan kommer att ta vägen. Det är också så att det här är en regering som i alla möjliga och omöjliga sammanhang beskriver sig själv som en samarbetsregering. Det var tydligt redan i statsministerns regeringsförklaring: Regeringen ska samarbeta med andra partier och söka breda lösningar. Detta tycker jag är positivt, men det är ju också ord som förpliktar, och mot bakgrund av att regeringen har struntat i dessa tillkännagivanden kan man ju fundera på var samarbetet finns i sjukförsäkringsfrågorna. När har regeringen brytt sig om vad faktiskt har sagt i de här frågorna? Man kan såklart säga att man kan ha olika uppfattningar om det. Poängen är, och det tror jag att de flesta skulle hålla med om, att det är ganska märkligt att beskriva sig själv som en samarbetsregering men ändå strunta i vad de andra partierna tycker, framför allt när det handlar om en majoritet av de andra partierna. Det tycker jag är lite märkligt. Här fanns också ett gott samarbete i Parlamentariska socialförsäkringsutredningen under den förra mandatperioden, där frågorna kring sjukförsäkringen diskuterades både fram- och baklänges men där regeringen tyvärr valde att behandla flera av slutsatserna ganska styvmoderligt. Detta väcker såklart frågan om regeringen ens vill samarbeta med oppositionen. 12 Socialförsäkringsminister (S): Låt mig återigen klargöra att regeringen inte har struntat i tillkännagivandena. Regeringen har hanterat tillkännagivandena i enlighet med hur praxis har utvecklats. Regeringen har återkommit till och förklarat varför vi inte har för avsikt att genomföra förslaget. Den ena frågan om jämställdhetsbonusen har hanterats i , som kom fram till att regeringens hantering var helt rimlig. Sedan var det frågan om det andra fallet, . När vi nu pratar om att inte strunta i tillkännagivanden känns det också skönt att den här regeringen har beaktat det eniga tillkännagivandet från som uttalades , när alliansregeringen regerade landet. Det var ett tillkännagivande som man uppenbarligen struntade i från alliansregeringens sida men som med nuvarande regering har hanterats. Låt mig återgå till sakfrågorna. Ett av skälen till att regeringen valde att ta bort jämställdhetsbonusen var att anledningen till att den infördes var att stimulera till ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Alla utvärderingar av expertmyndigheterna visar att jämställdhetsbonusen över huvud taget inte hade någon effekt på uttaget av föräldraförsäkringen. Effekten var noll. Att då lägga 1 miljard av skattebetalarnas pengar på en reform som har noll effekt på det den är avsedd för och dessutom ens tänka sig tanken att tillskjuta ytterligare skattemedel, den reform som utvärderingarna visar inte fungerar, är direkt dålig politik. Regeringen har också förklarat sina resonemang för i den delen. Jag ser fram emot att vi ska fördjupa oss i frågan om den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen i nästa interpellationsdebatt. Verkligheten är den att skenade sjuktalen under den borgerliga regeringen som den bortre tidsgränsen var på plats. Vad som har skett är att ökningen av sjuktalen i ligger still , det vill säga efter att regeringen valde att ta bort den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen.