prot · H409100 · 2017-04-26 00:00:00 — Den som påstår att toleransen mot våld inte har minskat i samhället vet inte vad han eller hon pratar om. Det finns flera olika skäl till att toleransen har minskat. I någon mån handlar det om medierapportering och så vidare. En del kriminologer menar att det skulle vara skälet till att människor inte tolererar våld i större omfattning och att våldet inte har ökat. Nej, våldet har inte ökat, och just det är ett skäl till att toleransen mot våld har minskat. Människor tycker inte att våld är ett sätt att lösa problem mellan människor i civiliserade samhällen. Urbaniseringen ökar i hela världen. Människor bor tätare och alltmer nära inpå varandra, men ändå minskar våldsbrottsligheten. Det finns därför skäl att markera särskilt tydligt för dem som inte har fattat signalen att när människor bor nära tillsammans kan man inte förgripa sig på andra människor och ta sig rätten att stympa och döda människor. Det handlar om respekt. Det är kanske det mest felanvända ordet . Vad är respekt egentligen? Jo, det är tolerans. Respekt betyder att man tolererar andra människor, inte att man av olika skäl och av egoistiska intressen påtvingar andra människor sin uppfattning. Detta är fortsättningen på det arbete som påbörjades under en alliansregering och som ledde till den första reformen beträffande brottens straffvärde. Precis som Lawen Redar redogjorde för var det fråga om att hantera det konkreta straffvärdet, nämligen de olika omständigheter som ska göra att man ser allvarligare på brott. Mycket riktigt fick det genomslag när det gällde grov misshandel men i övrigt inte. Det har också påpekats i domar från att det var svårt att tillämpa reformen på det sättet. Det naturliga är då att göra det på detta sätt i stället. Det här är resultatet av den utredning som tillsattes av alliansregeringen . Det ska ge konkreta effekter genom att lagstiftaren bestämmer det abstrakta straffvärdet av olika brott, och det finns skäl att höja de abstrakta straffvärdena eftersom människor ser allvarligare än tidigare på denna typ av brott. Toleransen mot brottslighet, framför allt allvarlig våldsbrottslighet, har minskat högst väsentligt. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Det finns i många länder fortfarande en syn på till exempel barnuppfostran där misshandel till och med är en skyldighet. Jag har träffat personer som har stått åtalade i domstol och dömts för den felaktiga uppfattningen att misshandel, till och med allvarlig misshandel, skulle vara en naturlig del i uppfostran. I , vill jag påstå, finns detta inte längre. Det kan finnas bland vissa personer som inte förstår hur man ska hantera andra människor och hur man lämpligen bör uppföra sig. Men det är inte ursäktligt i något fall, även om man har en felaktig uppfattning. stora problem är relativismen i olika frågor. Man kopplar ihop det med till exempel välstånd och fattigdom, men faktum är att de människor i detta samhälle som är mest drabbade av otrygghet och som också har lägst säkerhet är de som lever i områden som är utsatta för allvarlig brottslighet. Resonemangen håller inte. Jag ska bara kortfattat, innan jag kommenterar detta ytterligare, säga att vi bara yrkar bifall till propositionen som sådan. Om man ska titta på straffskalor i övrigt ska man göra det i ett större sammanhang. När det gäller fridskränkningsbrotten var det första gången man höjde minimistraffet , som är udda i rättsliga sammanhang. Svårigheten är att fridskränkningsbrotten är så kallad konkurrenslagstiftning, det vill säga brott som är sammansatta av andra brott. Normalt fordras det tre olika gärningar, men det finns avgöranden där det i en återfallssituation har räckt med två gärningar när de varit riktade mot samma målsägande under prövotid efter tidigare straff. Det innebär att om man får för hög nivå på minimistraffen stämmer inte principen om proportionalitet och ekvivalens längre. Man måste se detta i ett sammanhang. Till exempel kan brott mot kontaktförbud konstituera grov kvinnofridskränkning eller grov fridskränkning. Samma sak gäller förslag att på millimeternivå justera straffskalorna för vissa brott. var motsägelsefull då han förordade en större översyn, men han trampade sig ändå på foten i slutet. Man måste titta på detta. Som exempel kan jag nämna misshandel. Där har vi överlappande straffskalor precis som vid stöld. Varför har man det? Jo, skälet är att en misshandel som inte kan anses som grov kan vara väldigt klandervärd. Då ska man kunna gå över minimistraffet för grov misshandel, och därför slutar straffskalan för vanlig misshandel på fängelse . Med detta förslag blir det i alla fall sex månaders överlappning, och det är rimligt. I annat fall skulle man inte kunna hantera de väldigt klandervärda fall som ändå inte är grov misshandel. Jag vill åter nämna något beträffande förslag att allt detta ska avslås. Detta parti utgör stödparti åt regeringen och påverkar budgetarbetet men gör det uppenbarligen inte i dessa frågor. För mig är det fullständigt främmande att strängare straff ska kunna övervägas om det medför en starkare prioritering inom rättsväsendet samt ökade resurser för att utreda brotten. Vad är beskedet där? Jo, det är att svårutredda bagatellbrott ska straffas hårdast. Är det vad vill åstadkomma? För mig är det fullständigt obegripligt. Det är knappast forskning och vetenskap. Om man säger forskning och vetenskap i detta sammanhang är det bara en pamflett. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Erfarna kriminologer har kanske haft en annan uppfattning tidigare, men man kan sätta saker och ting i proportion till varandra. Om en människa låses in i ett fängelse, vem lider då störst skada relativt sett? Är det personen som hamnat i fängelse och som har gjort sig skyldig till en allvarlig gärning? Eller ska man låta personen vara fri och kanske skada andra helt oskyldiga människor – kvinnor och barn? Nej, det är naturligtvis bättre att den person som är gärningsman och kriminell sitter i fängelse eller finns inom ramen för kriminalvården, för att använda ett annat uttryck. Det är där man kan påverka människor att göra nya och bättre livsval. Kriminella personer är rationella. Straffens längd har viss betydelse. Den betyder kanske inte allt, men man ska inte räkna bort människor som är kriminella därför att de är just detta. De kan göra nya och bättre livsval – det finns många exempel på det. Resonemanget där håller inte heller. Slutligen har jag inte hittat något remissvar från juridiska institutionen som har det innehåll som påstod. Det var möjligen kriminologiska institutionen, men det var närmast ett avståndstagande från fängelsestraff i dess helhet. Det är ungefär så man får uppfatta också. 61 (MP): Dagens debatt behandlar huvudsakligen regeringens proposition om att skärpa straffen för allvarliga våldsbrott såsom könsstympning av kvinnor, grov och synnerligen grov misshandel, grovt rån, grovt olaga tvång och grov utpressning. För att förstå hur det kommer sig att dessa förslag alls läggs på bord behöver vi gå , när den tidigare borgerliga regeringen genomförde sin tilltänkta straffskärpningsreform. Reformen gick ut på att allmänt uppmuntra till att se allvarligt på just våldsbrott, men som har konstaterats i denna debatt var den metoden inte särskilt effektiv. gör vi om och använder oss av den metod som faktiskt bör användas om man verkligen vill höja straffen för brott, nämligen att ändra i straffskalorna. Jag ska inte gå in på alla enskilda fall, men det sammantagna skälet till förändringarna är just det som tidigare talare har anfört, nämligen den förändrade synen på olika typer av brott. Synen på våldsbrott, särskilt grova våldsbrott, har skärpts i förhållande till exempelvis förmögenhetsbrott som stöld och bedrägerier. Jag tänker däremot gå in särskilt på ett av de brott där jag tycker att skälen är särskilt starka. Det gäller könsstympning av kvinnor. Normalstraffet för detta mycket allvarliga brott, som i många fall innebär ett livslångt lidande och begränsningar i flickans eller kvinnans möjlighet att delta i samhällslivet, var tidigare fängelse . Detta, fru ålderspresident, är alldeles för lågt. En viktig princip i straffrätten är att jämställa lika allvarliga brott med varandra. Könsstympning måste rimligen jämföras med till exempel olika former av grov misshandel eller våldtäkt. Därför tycker jag att det är väl motiverat att straffet för normalbrottet vid könsstympning av kvinnor nu höjs till fängelse. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Även om jag har respekt för den uppfattning som ger uttryck för, att man principiellt inte alltid kan gå med på att ständigt höja straffen för olika brott, invänder jag mot argumentationen att dessa avvägningar inte skulle vara väl gjorda och att dessa förslag inte skulle vara noga övervägda. Särskilt förvånande tycker jag att det är när det gäller just könsstympning av kvinnor. Jag förstår nämligen inte hur har kommit fram till att ett minimistraff på två veckors fängelse är en rimlig normalnivå för detta mycket allvarliga brott. Jag ska också säga några ord om Liberalernas förslag om att förändra straffet för fridskränkningsbrotten. Fridskränkningsbrotten är ett mycket allvarligt problem, som drabbar människor i deras hem och av den person som står dem närmast, till exempel deras partner. Dessa brott arbetar regeringen mot på många olika sätt, inte minst genom den tioåriga nationella strategi mot mäns våld mot kvinnor som har behandlats här i . Det är otroligt viktigt att fokus här sätts på att förebygga dessa brott, att ge stöd åt de utsatta – oftast kvinnor, men såklart även män – och naturligtvis att vi har välavvägda straff. Men, fru ålderspresident, jag vill påminna om att dessa straff höjdes så sent som för mindre än – 2013. Därför finns det inte tillräckligt goda skäl för att nu göra en ytterligare skärpning. Jag yrkar bifall till förslaget i justitieutskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer. 62 (M) replik: Vi har inte olika uppfattningar i dessa frågor den här gången, vill jag säga till . Det första jag har anledning att då säga är: Välkommen till verkligheten! När det gäller könsstympning håller jag verkligen med i alla delar. Det är brott som har både våldsbrottskaraktär och sexualbrottskaraktär och som innebär en långvarig och oåterkallelig integritetskränkning. Jag är precis lika förvånad som över det förhållandet att det feministiska partiet inte anser att straffet för denna typ av brott ska skärpas. Jag tycker att det är otroligt konstigt. är visserligen ett regeringsparti. Men har i tidigare debatter sagt att all forskning visar att strängare straff inte har någon betydelse. Då är min fråga: Har möjligen ändrat uppfattning, eller är det som har ändrat uppfattning eller hur förhåller det sig med just den frågan? 63 (MP) replik: Jag tror att lite grann förenklar sin minnesbild av våra tidigare debatter. Det som jag kan minnas och som jag tycker är viktigt att betona även i detta sammanhang är att skärpta straff inte allmänt är en prevention mot brott. Det finns till exempel ingenting som tyder på att en gärningsman i valet mellan om han ska slå sin fru eller inte överväger hur långt fängelsestraffet eventuellt skulle kunna bli. Där upplever jag att debatten tidigare faktiskt handlat mycket om just argumentet att hårdare straff innebär att färre människor begår brott. Därmed inte sagt att det inte kan ha en betydelse. Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Vi vet till exempel att mycket korta fängelsestraff inte ger kriminalvården tillräckliga förutsättningar att arbeta med de dömda vad gäller att motverka återfall i brott. Som själv påpekade är det för de individer som döms till detta straff och sitter inne ytterligare några månader naturligtvis några månader som de eventuellt inte återfaller i brott. Men om man verkligen vill förebygga brottslighet är det en helt annan typ av åtgärder som krävs, och det har den tidigare borgerliga regeringen bortsett från. Den sittande regeringen, som mitt parti ingår i, har antagit det första brottsförebyggande programmet . Den typen av insatser spelar roll. Regeringen har satsat på skolor i utsatta områden. Den typen av åtgärder spelar roll. Regeringen har sett till att arbetslösheten sjunker. Den typen av åtgärder spelar roll för att minska brottsligheten. 64 (M) replik: Att fler arbetar beror, till att börja med, på de åtgärder som vidtogs av alliansregeringen. Men vi ska inte debattera det , utan vi ska debattera rättspolitik. Om man begår brott handlar det inte ytterst om vad man själv har råkat ut för, utan det handlar om vad varje människa själv kan tillåta sig att göra mot andra. Det är klart att man på olika sätt kan förebygga det. När det gäller påståendet att det inte skulle ha funnits något förebyggande arbete vill jag hävda motsatsen. Ett brottsförebyggande program med stora och intetsägande rubriker utan innehåll är inte lösningen på de problem som vi ser i till exempel de områden som är utsatta för allvarlig brottslighet. Där kan jag tycka att regeringen har visat ganska stor handlingsförlamning. Det handlar om att faktiskt göra det basala jobb som alla poliser ska göra och som alla inom ska göra för att komma till rätta med de problem som finns. Det har man kanske inte gjort. Just på det brottsförebyggande området gjordes det ganska många konkreta förändringar. Det handlade bland annat om att införa större möjligheter att genomföra förundersökningar mot barn som inte har fyllt . Varför gjorde man det? Man gjorde det inte för att de ska lagföras – vi har en straffmyndighetsålder på – utan för att ska få verktyg för att kunna ingripa . Vi har stridit för sociala insatsgrupper, där regeringen har visat sig njugg. Jag besökte samtliga sociala insatsgrupper i detta län då det var en försöksverksamhet med sociala insatsgrupper. Det var mycket effektivt. Så visst har det vidtagits många brottsförebyggande åtgärder. Men det är inte det som det handlar om. Varje sak fordrar nämligen sin åtgärd. Straffens innehåll är viktigt. Men därutöver är det viktigt att samhället reagerar. Det är därför som vi har straff. 65 (MP) replik: Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott Det vore kanske att överdriva att säga att den tidigare borgerliga regeringen inte gjorde någonting som kunde förebygga brott. Men faktum kvarstår ändå att klyftorna ökade, antalet utsatta områden ökade och stödet till Brottsförebyggande rådets arbete för att stötta kommunerna i konkret brottsförebyggande arbete låg still som parti ansvarade för dessa frågor. Under den sittande regeringen har vi flerdubblat stödet till Brottsförebyggande rådets brottsförebyggande arbete, någonting som är starkt efterfrågat ute i kommunerna. Vad gäller verktyg till är det absolut viktigaste verktyget för att ska kunna ingripa, både mot barn som begår brott och för att skydda barn som är utsatta för brott, fler kollegor. Därför spelar det en enormt stor roll att regeringen har tillskjutit generella statsbidrag på 10 miljarder till kommunerna och att det görs särskilda satsningar just på . Detta är det som verkligen kan få effekt brett för att minska brottsligheten både mot unga och av unga. Jag ska återgå till dagens ärende. Jag vill inte hävda att straff inte skulle ha någon betydelse. Men med tanke på den betydelse som straffen har gör vi dessa förändringar just för att uppnå en proportionalitet och ekvivalens i straffsystemet. Jag tycker verkligen att könsstympning av kvinnor är det tydligaste exemplet där det inte har varit ändamålsenligt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 12 Vissa åtgärder för en effektivare och mer ändamålsenlig mark‑ och miljöprocess betänkande 2016/17:JuU24 Vissa åtgärder för en effektivare och mer ändamålsenlig mark- och miljöprocess (prop. 2016/2017:95) Tjänstgörande ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) § 13 Bostadspolitik och Planering och byggande betänkande 2016/17:CU14 betänkande 2016/17:CU15 66 SKÅNBERG (KD): Bostadspolitik och Planering och byggande Vi har en viktig och lång debatt framför oss. Vi kommer att gå igenom CU14, som handlar om bostadspolitik, och CU15, som handlar om planering och byggande. Det är två viktiga betänkanden som handlar om den bostadspolitik partierna vill föra. Båda två är motionsbetänkanden. Jag gör så att jag presenterar de reservationer som allianspartierna står bakom. Jag nämner också det som till exempel eller och något annat enstaka parti har gjort. Av det kan man få en helhetsbild av vilken bostadspolitik Alliansen, och i synnerhet , vill gå till val på. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 i CU14 och reservation 5 i CU15, så är det gjort och blir inte bortglömt. Sedan vill jag gå vidare och presentera den första reservationen, som handlar om åtgärder på bostadsmarknaden. En fungerande bostadsmarknad är en viktig förutsättning för tillväxt och ökad sysselsättning. Den rådande bostadsbristen är allvarlig eftersom den begränsar människors frihet och möjligheter att flytta till jobb och utbildning. Den begränsar också företagens möjligheter att växa och konkurrera. Bostadsbristen drabbar särskilt unga människor som ska etablera sig på bostadsmarknaden, personer som söker sig till storstadsregionerna för att arbeta samt asylsökande och nyanlända. Bostadsbristen leder till stigande fastighetspriser och ökar de risker som är förknippade med en hög skuldsättning hos hushållen. Den svenska bostadsmarknaden står fortsatt inför mycket stora utmaningar, och för att motverka bostadsbristen är det därför nödvändigt att ge förutsättningar för en nyproduktion av bostäder som motsvarar den efterfrågan som finns. Under alliansregeringen genomfördes stora och viktiga reformer för att öka bostadsbyggandet, inte minst under ledning av civil- och bostadsministern . Glädjande nog ökar också bostadsbyggandet , tack vare det arbete alliansregeringen påbörjade. Den nuvarande regeringen har under inflytande valt att fokusera på omfattande byggsubventioner. Jag är ledsen att säga det, men de har dömts ut av både forskare och byggbranschen. Med tanke på att det faktiskt råder högkonjunktur på den svenska bostadsmarknaden kan man säga att det inte är något annat än slöseri med skattemedel att i detta läge ytterligare subventionera bostäder som ändå skulle bli byggda. Risken är också att fel sorts bostäder byggs och inte där efterfrågan finns. Inte ens byggbolagen själva vill ha subventionerna. Det byggbolagen efterfrågar är i stället en fortsättning på den moderna bostadspolitik som alliansregeringen drev, med inriktning på att genomföra regelförenklingar och skapa långsiktigt hållbara spelregler på en bostadsmarknad där bostadskonsumentens efterfrågan blir styrande. När det kommer till åtgärder för att främja byggande och rörlighet har regeringens egna förslag varit få. Många av de förslag som regeringen nu presenterar och tar åt sig äran för är i praktiken redan kända förslag från Alliansens regeringstid eller från utredningar som den tidigare alliansregeringen tillsatte. För att få en bostadsmarknad i balans menar vi att det behövs en annan politik, utan subventioner och med fokus på att främja byggande och öka rörligheten på bostadsmarknaden. Ett av de största hindren för ökat bostadsbyggande är bristen på konkurrens och arbetskraft inom byggsektorn, men vi menar att regeringen saknar handlingskraft och vilja att vidta de nödvändiga åtgärderna. Det är uppenbart att inte kan nå upp till de byggvolymer som krävs för att nå ett bostadsbyggande i balans eller få till stånd en ökad konkurrens utan att det kommer in fler utländska byggbolag och utländsk arbetskraft på den svenska byggmarknaden. Bostadspolitik och Planering och byggande Därför menar vi att det är bekymmersamt att regeringen med stöd inte bara förhåller sig passiv utan även för en politik som i praktiken försvårar för utländsk byggarbetskraft i . Konsekvensen av detta är inte bara att det byggs färre bostäder än vad som skulle behövas utan även att kostnaderna för att bygga bostäder i fortsätter att vara bland de högsta i EU. Förutom att det byggs för lite används inte det befintliga bostadsbeståndet tillräckligt effektivt. För att frigöra fler bostäder behöver bostadsmarknaden reformeras både på kort sikt och på lång sikt. Behovet av reformer har blivit ännu större med det ökande antalet asylsökande och nyanlända. Rörligheten på bostadsmarknaden måste få fart, och flyttkedjorna måste fungera. Det måste löna sig att bygga och investera i hyresrätter och löna sig för dem som vill och har möjlighet att hyra ut sin privatbostad eller delar av bostaden. Även inom andra områden finns behov av förändringar för att öka rörligheten och för att flyttkedjorna ska fungera. En god tillgång på bostäder med olika upplåtelseformer är en förutsättning för en fungerande integration. Jag tänker på de så kallade miljonprogramsområdena, där vi tydligt ser konsekvenserna av den politik som tidigare socialdemokratiska regeringar fört och som den nuvarande regeringen, är jag ledsen att säga, fortsätter att föra. I de hyresrättsdominerade miljonprogramsområdena är möjligheterna att äga och påverka sitt boende för små. Fler måste därför få möjlighet att äga sitt boende. Det innebär trots allt en ökad frihet för individen och bidrar till att man i högre grad känner ansvar för sin bostad, för fastigheten och för området man bor i. I regel – och talar jag om – gynnas också den enskildes ekonomi, särskilt med tanke på hur dagens hyressystem är utformat. För att öka mångfalden och stärka integrationen bör därför ombildningar främjas i dessa områden så att fler får möjlighet att äga sin bostad. En ökad andel ägda lägenheter skulle enligt allianspartiernas mening bidra till att förbättra integrationen i dessa områden. Ett gott förslag är Alliansens förslag om en ny boendeform för unga. Den bostadsbrist som råder i landet drabbar inte minst unga människor som söker den första egna bostaden. De unga hushållen utgör naturligtvis ingen helt homogen grupp, utan efterfrågan kan liksom för övriga hushåll variera ganska kraftigt när det gäller bostadens skick, läge och upplåtelseform. Gemensamt för många unga är dock att det är svårt att över huvud taget etablera sig på bostadsmarknaden. Vid sidan av de bostäder som är avsedda för studerande vid universitet och högskolor finns det ett begränsat utbud av bostäder som är särskilt avsedda för just unga. När det gäller nyproduktion av bostäder har det genomförts ändringar i lagstiftningen som förbättrar möjligheten att bygga mindre och billigare bostäder, alltså just sådana bostäder som ofta efterfrågas av unga hushåll. Men fortfarande medges större möjligheter till avsteg från de generella kraven i byggreglerna för studentbostäder än för små bostäder som byggs med avsikt att användas som bostäder för unga. Bostadspolitik och Planering och byggande Mot denna bakgrund menar vi att det bör utredas om det är lämpligt att utveckla tydliga regler för en egen boendeform för unga. Syftet med en sådan boendeform skulle vara att öka utbudet av billiga bostäder som är avsedda för unga och att undvika de inlåsningseffekter som kan finnas i det nuvarande beståndet av ungdomsbostäder. Jag vill nämna något om en reservation som och har gemensamt, som handlar om kreditgarantier på landsbygden. Det gäller nr 12. Möjligheten att bygga på landsbygden är en viktig del av en politik för en levande landsbygd. Alliansen lyckades i regeringsställning höja de statliga kreditgarantier som finns att tillgå för byggande i områden där marknadsvärdet inte tydligt överstiger produktionskostnaderna. Detta instrument bör enligt och mening utvecklas ytterligare för att underlätta byggande på platser där betalningsförmågan finns men traditionell bankfinansiering dessvärre är svår att få. Jag övergår till att tala om det något tjockare betänkandet CU15.