prot · H50930 · 2017-11-14 00:00:00 — Jag reagerade på att det utifrån vad ministern sa tidigare förefaller som att beslut som fattats av högsta politiska organ, , inte är någonting som regeringen tar notis om. Regeringen förefaller ha en egen linje utan folkligt stöd. är det miljöministern, som representerar regeringens ena parti, som är här. Jag får kanske skriva en liknande fråga till landsbygdsministern och se om det råder samma uppfattningar om politiken inom regeringen eller om man är på kollisionskurs. Är det så att , Socialdemokraterna och den samlade regeringen faktiskt tycker att vi i stället för att leva upp till det som har fattat beslut om bör öka vargstammen? Jag kan inte tolka ministerns svar på något annat sätt än att detta är hennes och regeringens ambition. Detta är min konkreta fråga till miljöministern: det så att ministern anser att det beslut som har fattat inte ska följas? Och är det så att ministern anser att antalet vargar i bör vara större än det som har fattat beslut om och möjligen också större än det antal vargar som finns i landet ? 59 Miljöminister (MP): Både människor och rovdjur ska kunna leva i . Därför är det viktigt att vi gör vad vi kan på alla plan för att det ska fungera så bra som möjligt. Vi måste ha en politik som värnar både människan och djuret. Regeringen anser att ska ha en långsiktigt livskraftig vargstam. Det övergripande målet för rovdjurspolitiken är att varg och andra rovdjur ska ha en gynnsam bevarandestatus som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och annan socioekonomisk hänsyn kan tas. Det formella regelverk som vi arbetar utifrån i rovdjursfrågor innefattar bland annat art- och habitatdirektivet, som syftar till att bidra till en hållbar utveckling genom att främja biologisk mångfald som hänsyn tas till ekonomiska, sociala, kulturella och regionala behov. Vad regeringen har gjort vad gäller rovdjursfrågorna är att skapa ordning och reda och att regionalisera besluten om jakt. Detta skapar en förutsebarhet och säkrar en saklighet i hanteringen av frågan om antalet vargar för jakt, som baseras på fakta om bevarandestatus. En kritisk faktor, som vi måste ha koll på om vi ska ha en livskraftig vargstam i , är inavel. Inaveln hotar den svenska vargen, och vi måste följa inavelskvoten för att kunna säkerställa att vargarna mår bra. Inför det beslut som fattade under förra mandatperioden fanns ett underlag från . Underlaget fick vetenskaplig kritik. Det som man här i nu ojar sig så mycket över är att regeringen gav den myndighet som hade lämnat underlaget, som fått vetenskaplig kritik, i uppdrag att utsätta underlaget för vetenskaplig granskning. Man tog in två forskarlag, ett från och ett från , för att granska en kritisk punkt som just handlade om inavelskvoter. Efter deras analys kom expertmyndigheten till slutsatsen att det behövs 300 vargar i och en reproduktion av gener från populationer från eller varje femårsperiod för att vargstammen ska kunna leva vidare. Den typen av rationell hantering i nära samarbete mellan expertmyndigheter och forskning är den typ av krav som regeringen ställer för att upprätthålla en god ordning i rovdjurspolitiken. Det skapar förutsebarhet och saklighet. Detta står emot ett annat synsätt där man politiserar frågor som är av vetenskaplig karaktär och gör politik av det som ska bedömas av experter. Det är en tydlig skiljelinje i vår syn på de här frågorna. Självklart – det ska inte behöva sägas – är detta regeringens samlade politik. 60 (M): står miljöministern och pratar, men hon svarar inte på en enda av de frågor som har ställts här. Huvudfrågan för denna interpellationsdebatt är naturligtvis: Varför säkerställer inte regeringen att myndigheterna följer beslut? Det är en provokation mot landsbygden, fru talman. I en annan debatt som jag hade med miljöministern konstaterade jag att det pågår ett landsbygdsuppror i . För många – de som inte bor i , på , och inte åker tunnelbana – är det ett straff att bo på landsbygden. De har fått chockhöjda bensinskatter. Man ska införa kilometerskatt, och man skär ned på infrastrukturen. I ska vägar göras om från asfaltvägar till grusvägar. Och regeringen respekterar inte beslut. Det är en grov provokation, eftersom alliansregeringen under förra mandatperioden tog fram och skapade den ordning och reda som och regeringen hade att förvalta. Det här skapar så stark frustration, fru talman, att jag till och med har sett folk i säga: Skjut alla vargar! Det säger man naturligtvis i ren frustration som är framprovocerad av den här regeringen. Jag har full respekt för att inte vill ha jakt, jakt på varg eller något annat. Vi var många som varnade för vad det skulle innebära när fick ansvaret för viltvården i . Vad innebär det att vi har fattat ett beslut om att vi ska ha 170–270 vargar för gynnsam bevarandestatus? Som konstaterade har vi kanske 430 vargar i , och myndigheterna beslutar om en licensjakt på 22. Det är en ren provokation mot landsbygden. Det är ren provokation för den hundägare som fick sin hund dödad i och som skriver om – en jaktkamrat som blev uppäten av två vargar. Det är en provokation mot förskolläraren i , och berättar ungefär så här: Det är inte riktigt det svar som , som helst vill se en minskad vargstam i området, vill ha. Det är precis detta beslut som riksdag har tagit. Som sa innebär beslutet att vi ska sprida rovdjuren över hela , utom på och i renbetesland. Vad tror ni hade hänt om personalen på en förskola i hade sagt att man inte kunde ha barnen ute på grund av varg? Med stor sannolikhet hade det varit en stor riksnyhet. Vad hade hänt, fru talman, om en varg hade tagit en hund på ? Med stor sannolikhet hade det varit en stor nyhet. När en eller ett par vargar tog en hund i blir det en notis i . Men det är ingen notis för dem som bor och verkar i . Det är ingen notis för dem som rör sig i skog och mark. Det är ingen notis för dem som anser att regeringen ska säkerställa att beslut följs. Det är faktiskt en hygienfaktor att säkerställer att våra myndigheter följer intentionerna i beslut. Det är er skyldighet. Att skriva i ett interpellationssvar till riksdag att ni inte kan fatta beslut är inte rimligt. 61 (M): Tack, ministern! Vi måste ha en rovdjurspolitik, men den kan inte stå över alla andra mål på landsbygden. Den kan ju inte stå över en levande landsbygd om vi vill att fler människor ska kunna bo och verka där ute, ha mer tamboskap och kunna jobba med skogs- och lantbruk. Vi har en livsmedelsstrategi som säger att vi ska öka produktionen. Det är klart att vi har många mål. Då kan man inte säga att rovdjurspolitiken är så viktig att den får slå ut den övriga verksamheten. Precis som med alla andra vilda djur vi har i landet måste vi reglera vargstammen. Det gör vi med älgar, rådjur, hjortar och andra. Vi lämnar över ansvaret till jägarna, som sköter detta på ett utomordentligt bra sätt. Självklart måste vi göra precis på samma sätt när det gäller vargen. Så gör övriga . Det påstås ofta att vargen är ett utrotningshotat djur. Vi har över 200 000 vargar i världen. Vi har fullt av varg i hela . Man jagar varg i . Man har till och med fri jakt i delar av , och man vet att man måste hålla vargstammen på en rimlig nivå. Det är bara häruppe i som vi har fått för oss att vi ska hålla på med något experiment för att skapa någonting som inte kommer att lyckas om vi inte har med oss landsbygdsbefolkningen. Jag har varit ute hos människor på landsbygden som har förlorat sina får, ihjälskrämda och ihjälbitna får. Andra tackor har kastat sina och har inte blivit dräktiga året efter på grund av vargattacken. De här människorna överväger om de över huvud taget ska fortsätta med fåravel i de här områdena. Det är klart att de funderar på att göra något annat, och det är det vi inte vill. Vi vill att de här människorna ska fortsätta att satsa där ute. Vi ville också inrätta en ny viltmyndighet som skulle ta hand om vargfrågan, men inte heller denna fråga har regeringen brytt sig om. 62 (M): Det var inte mycket svar jag fick på några väldigt tydliga frågor, så jag ska upprepa frågorna till ministern och hoppas att jag kan få svar på dem. Av det jag hör förefaller det som att regeringen konstaterar att beslut fattade av riksdag inte är något som nödvändigtvis måste följas. Det tycker jag låter allvarligt. Därtill har fattat beslut om ett etappmål på 170–270 individer i landet. Med tanke på bedömningen av hur många vargar som finns i landet skulle jag vilja lägga till en fråga. Om det enligt miljöministern behövs 300 individer för att det ska vara en livskraftig och hållbar förvaltning av vargarna, är ministern då beredd att kraftigt öka antalet individer som får skjutas av i kommande vargjakt? Det blir lite konstigt när man läser detta. Som jag och mina kollegor har sagt handlar det om att vargen finns på en begränsad yta i och att vi vill att folk ska kunna leva i hela landet och känna respekt för våra lagar. Min konkreta fråga är: Anser ministern att beslut fattade av högsta politiska organ, riksdag, ska följas? Låt mig följa upp detta med en fråga om det beslut som alliansregeringen levererade före förra valet och som vi fortfarande står fast vid i opposition: att vi vill ha en viltmyndighet. Vad säger ministern om det? 63 (S): Jag tackar för svaret, och jag tackar interpellanten och hela det band av moderater som har varit uppe och säger sig värna svensk landsbygd. Det låter ju bra, men landsbygden fick ta del av vad med borgerlig regering innebar. Vi lärde oss att det inte var någon framtid i det. Vad gäller förvaltning av det stora rovdjuren har jag fått lära mig att man måste vara ödmjuk. Man kan ha en stark personlig vilja om både det ena och det andra, men vi måste vara ödmjuka. Framför allt måste vi vara ödmjuka inför vår vilda fauna. Vi måste också vara ödmjuka inför drabbade näringsidkare, fårägare, hästägare och så vidare. Eftersom har beslutat att vi ska ha en hållbar rovdjursförvaltning har näringsidkarna rätt till stöd och åtgärder för att förhindra skador. Det är viktigt, men det ser vi inget av i den moderata budgetmotionen. Det är överstruket; där har man dragit en rödpenna över alltihop. Detta kan man ha med sig. Det kan bönderna ha med sig som jobbar med att uppfylla regeringens livsmedelsstrategi. Man behöver vara ödmjuk inför de människor som förlorar en jaktkamrat och över att jakten förändras. Det ska vi definitivt vara; det är jätteviktigt. Jag stod i denna talarstol och debatterade med ett centerstatsråd som inte hade något stöd av den moderatledda regeringen. Det tog innan man fick fram rovdjurspropositionen, som när den kom hade fokus på antal snarare än åtgärder. Låt mig fråga berörda moderata riksdagsledamöter: Hur många vargar fälldes på licensjakt , efter att hade antagit rovdjurspropositionen? I den fantastiskt fina rapporten från finns en karta där varje punkt är ett dödat rovdjur. På licensjakt var det noll vargar 2014. Det sköts förvisso ett antal på § 28 och skyddsjakt. Året efter, 2015, sköts det nästan 44 stycken på licensjakt, alltså när denna regering hade tagit över. hade nog inte trott att det skulle gå att genomföra med en miljöpartistisk miljöminister, men se det gick. är antalet ungefär detsamma. Det måste man också ha med sig. Det är ganska många på skyddsjakt, bland annat inom renbetesområdet, vilket är helt riktigt. Några stycken blev också trafikdödade. Detta måste man också ha med sig i den samlade bedömningen av rovdjurstrycket. Vad har vi då för underlag? Här gör jägarna ett bra jobb med att samla in till exempel vargskit och björnskit för att öka underlaget vad gäller genetiken. Det är viktigt att vi har med oss alla delar i arbetet så att vi får ett bra underlag. Regeringen har också tagit fram ett underlag så att vi kan börja använda åtelkameror, vilket är förbjudet. Bild efter bild från markerna ute på landsbygden visar att man har rovdjur, men man kan inte använda sig av dessa. Regeringen vidtar åtgärder som har betydelse. 64 Miljöminister (MP): tydliggör på ett bra sätt komplexiteten i frågorna om rovdjuren. Att reducera det till en fråga om antal och dra slutsatsen att politiker är bäst lämpade att svara på frågorna om antal och annat är att förenkla frågorna på ett sätt som de inte alls förtjänar och som de som engagerar sig i rovdjursfrågorna från olika synsätt absolut inte förtjänar. Precis som tar upp ska givetvis de tamboskapsägare som får problem med varg ha stöd från samhället med stängsel och så vidare, och vi ska ta frågorna på allvar. Vi ska också ta hela intentionen i beslut att vi ska ha en livskraftig vargstam på allvar. Det allvaret saknar jag från sida i dagens debatt. Att reducera frågan om en livskraftig vargstam till en fråga bara om antal är inte att ta de beslut som har fattat på allvar. Flera av debattörerna har också refererat till riksdagsbeslutet på ett felaktigt sätt, trots att det står i interpellationen att har beslutat att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus ska vara 170–270 individer. Det är inte en definition, det är inte ett mål, det är inte ett tak – det är ett referensvärde. Detta referensvärde baserade sig på ett antal faktamässiga slutsatser. Samma myndighet har sedan reviderat och justerat referensvärdet utifrån en vetenskaplig granskning och kommit fram till att det med hänsyn till genetiken behövs 300, och genetik är ju en av de aspekter man ska ta hänsyn till. Det görs också en misstolkning då man antyder att har beslutat att det ska vara en jämn spridning över hela landet. Det ska kunna finnas varg i hela landet, men det står inte i beslut att det vara jämnt fördelat. Vargen är ett vilt djur som rör sig fritt på våra marker. Ingen politik och inga myndigheter kan styra det – och det står inte heller i något beslut från vare sig riksdag eller regering att vi ska försöka styra det. har beslutat om särskilda hänsyn i renbetesland, i skärgården och i områden med mycket tamboskap. Denna hänsyn tas genom dels stöd, dels möjlighet till både skyddsjakt och licensjakt. Rovdjuren spelar en väsentlig roll i det ekologiska systemet i och världen. Vi behöver rovdjuren för att vårt ekosystem ska hänga ihop. Man kan inte plocka bort dem. Om vi plockade bort dem som är högst upp i näringskedjan skulle det få stora konsekvenser. Man kan inte ha ett seriöst arbete med biologisk mångfald utan att också ha en seriös och vetenskapligt grundad politik för rovdjur. Det står denna regering för, och det har vi genomfört genom att föra ned besluten om jakt på regional nivå och skapa ordning och reda. 65 (M): Jag förstår att Socialdemokraterna anmäler sig till debatten. De är nog väl medvetna om hur förtroendet för är på den svenska landsbygden. De är nog väl medvetna om att subvention av elcyklar inte är den viktigaste frågan i , utan det är att det finns ett drivmedelspris man har råd att betala. Jag har alltså full respekt för att Socialdemokraterna skyndade sig att anmäla sig. Denna debatt har visat att representant, statsrådet, inte svarar på de frågor som handlar om att man ska respektera beslut. Man kan raljera över att vi har fattat ett antalsbeslut. Man kan raljera över det beslut som fattades i , men då får man faktiskt komma tillbaka till riksdag och lägga fram en annan proposition. Då får man komma tillbaka till denna riksdag och söka stöd för en annan politik. Om har fattat ett beslut är det regeringens och våra myndigheters skyldighet att följa det beslutet. Det finns väsentligt fler vargar i på en väldigt begränsad yta. Vi behöver inte ha högläsning, men det framgår klart och tydligt av det beslut som antogs i att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast. Statsrådet har fått frågor från alla mina kollegor här. Vad gör statsrådet för att se till att beslut följs? Vi kan konstatera att det raljeras över beslut, men vi får inget svar på frågan om hur regeringen via regleringsbrev eller andra åtgärder ska säkerställa att beslut följs. Detta tycker jag är bekymmersamt, och vi får säkert anledning att återkomma till denna fråga under senare debatter. 66 (S): säger att det behövs en ny proposition. Jag fasar för en ny proposition. Ska vi riva upp allt vi har jobbat med? När det gäller det slutgiltiga beslut som var så viktigt för detta, med grunden i det arbete som regeringen gjorde, kunde vi få till en juridiskt hållbar förvaltning och ett beslut i som säger att det beslut som riksdag och regering har tagit, där man har gett myndigheterna rätt att delegera för att regionalisera jakten, är hållbart och ska kunna genomföras. Ska vi riva upp beslutet och börja om från början? Jag fasar för att ska styra igen, om man ska börja genomföra både det ena och det andra utan någon som helst tanke på vad det får för följder och konsekvenser. Då ska vi börja om med en juridisk cirkus en gång till. Är det vad vi eftersträvar? Vi måste faktiskt sansa oss och ha lite respekt för att det som genomförs nu faktiskt ger resultat. Sedan måste vi också genomföra åtgärder. Vi kommer att kunna följa utvecklingen och samla mer underlag för att bedöma storleken. Vi kan säga att vargstammen var mycket större än vad man kunde säga 2013, till exempel, tack vare att människor där ute – , naturintresserade och så vidare – samlar underlag för hur stor vargstam, hur stor björnstam, hur många järvar, hur många lodjur vi har och så vidare. Det är helheten man måste ha, och det måste man ha respekt för. Kom inte här och dra i ett enskilt populistiskt snöre och tro att det ska lösa sig ! Denna regering står för helheten. Det funkar, och det har regeringen visat. 67 Miljöminister (MP): Varje gång jag har en debatt med blir det mer och mer trumpistiskt. Att citera den interpellation som har ställt och påpeka att det är detta som har beslutat och inget annat kallas att raljera. Jag citerade och läste innantill från beslut och interpellationen, där det står att har beslutat om ett referensvärde för bevarandestatus, och jag redogjorde för det arbete som har följt efter detta. Det finns två skillnader mellan den politik som regeringen för – den goda ordning och reda vi har skapat i rovdjurspolitiken – och det förslag som förespråkar. Regeringen har regionaliserat besluten om viltförvaltning, men vill föra dem till . tycker att han själv och ledamöter är bättre lämpade att fatta detaljerade beslut om viltförvaltningen än representanter från och experter i och andra län. Det tycker inte regeringen. Vi tycker att regionerna där ute är bättre lämpade. Varför svarar jag inte? Jo, för att jag har lämnat över förtroendet och ansvaret till en regional viltförvaltningsordning som fattar den typen av beslut. Jag sätter mig inte över den ordningen, för jag vet inte bättre än dessa regionala experter. Men det anser att han gör, och det är en stor skillnad. Den andra är att vi har ett systematiskt arbete och en nära koppling mellan våra expertmyndigheter och vetenskap och låter kritik från vetenskapligt håll eller ny information påverka expertmyndigheternas arbete. Om man får ny information kan man ändra sig och anpassa besluten efter det. Detta är ett vetenskapligt förhållningssätt. Överläggningen var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2017/18:50 om kommunernas hantering av extra statsbidrag för ensamkommande 68 Statsrådet (S): har frågat mig hur jag avser att förtydliga regelverken så att kommunerna kan vara säkra på att fatta lagliga beslut rörande det extra statsbidraget för ensamkommande ungdomar. beskriver och ser två allvarliga problem med bidragets konstruktion. Det ena är att bidraget fördelas till vistelsekommunen utan hänsyn till var ungdomen bor. Det andra är att kommunerna saknar riktlinjer för hur det tillfälliga bidraget ska hanteras. Asylsökande vuxna är ett statligt ansvar. Det innebär att erbjuder den som blir och behöver hjälp med bostad plats på en förläggning. Asylsökande som fyller har också möjlighet att bo på andra sätt. Den som kan ordna boendet själv har möjlighet att göra det. För att möjliggöra för kommuner att låta ungdomar i denna situation bo kvar i kommunen under asylprövningen har regeringen och föreslagit ett tillfälligt bidrag på i höständringsbudgeten 2017 och i budgetpropositionen . Fördelningen av medlen till kommunerna baseras på antalet asylsökande ensamkommande unga som vistades i kommunen . Att medlen fördelas till vistelsekommunen beror på att syftet med bidraget är att möjliggöra för ungdomarna att bo kvar i den kommun de rotat sig i. Det tillfälliga bidraget förutsätter inte att den unge är placerad enligt socialtjänstlagen, och vistelsekommunen kan ha större möjlighet att hitta andra lösningar än placering. Exakt hur medlen ska användas är dock upp till kommunerna att avgöra eftersom behov och förutsättningar kan skilja sig åt mellan olika kommuner. 69 (M): Vår nye partiledare har myntat ett nytt välkommet begrepp i den politiska debatten, nämligen att vi behöver föra ett mer vuxet samtal i politiken där vi försöker lyssna på varandra och debattera viktiga frågor med avsikt att faktiskt göra saker. Ett tillfälle för sådana vuxna samtal borde vara interpellationsdebatter, men det förutsätter i så fall att ministern tar interpellanternas frågor på allvar. Min interpellation handlar om regeringens extra bidrag till kommunerna för att möjliggöra för asylsökande som fyller eller får åldern under asylprocessen att bo kvar i kommunen . Det är en tanke som i grunden är sympatisk och kan gynna integrationen för dem som beviljas uppehållstillstånd. I min interpellation tar jag upp två konkreta problem med regeringens extra bidrag till kommunerna. Ingen av frågorna besvaras. Ministern medger inte ens att problemen finns, trots att Kommuner och Landsting faktiskt har påpekat samma sak. Svaret från ministern saknar substans, och jag tycker att det är lite respektlöst att ge ett sådant svar i en viktig interpellationsdebatt. Varför ska vi stå här och debattera om ministern inte tar debatten på allvar? Jag ger nu ministern en ny chans att svara på mina två frågor. Den första frågan gäller det som Kommuner och Landsting pekar på, nämligen att fördelningen av dessa pengar baseras på vilken kommun som är formell vistelsekommun, utan att hänsyn tas till vilken kommun som har socialtjänstansvaret och därmed kostnaderna. Ett stort antal kommuner har ensamkommande unga placerade utanför den egna kommunen, vilket gör att en kommun kan belastas med kostnaden som en annan kommun får bidraget. Här tycker jag att regeringen borde lyssna på SKL, som i stället har begärt att man ska fördela pengarna efter vilken kommun som verkligen har kostnaden. Den andra frågan gäller att kommunerna saknar riktlinjer för hur detta extra statsbidrag ska hanteras. I flera kommuner, bland annat i min hemkommun , har både kommunjurister och socialchefer ifrågasatt om det verkligen går att använda bidraget till det angivna ändamålet utan att det strider mot kommunallagens krav på likvärdig behandling av kommuninvånarna. En person som söker asyl som 18-åring hänvisas till ett asylboende och får dagersättning enligt reglerna för vuxna. För en person gäller helt andra regler för boende, dagersättning med mera. Om man ska ge unga som fyllt samma villkor och förmåner som de har haft tidigare, betyder det att vissa 18-åringar i en kommun får helt andra förmåner och rättigheter än andra ungdomar i samma ålder. Att ta sådana kollektiva beslut utan individuell prövning strider sannolikt mot flera lagar. Att regeringen inte har gett några som helst riktlinjer till kommunerna om hur de ska agera tycker jag faktiskt är oansvarigt, och vi talar om ganska stora pengar. agerar kommunerna olika, och ingen vet om man fattar lagliga beslut. Med anledning av detta vill jag återigen fråga: Hur avser statsrådet att förtydliga regelverken, så att kommunerna verkligen kan vara säkra på att de fattar korrekta och lagliga beslut? 70 Statsrådet (S): Jag vill inledningsvis i vår debatt tydliggöra att jag självklart tar interpellationen på största allvar. Det faktum att vi här tillsammans upprätthåller den svenska demokratin är ett uttryck för det – fråga och svar.