prot · H50911 · 2017-09-27 00:00:00 — De kanske tar för få tabletter, för många tabletter eller tar tabletter som över huvud taget inte borde kombineras eller som motverkar varandra om de kombineras. Därför menar vi att en nationell läkemedelslista bör komma till stånd så fort som möjligt. Jag vet att arbetet är på gång, men folk lider . Arbetet måste skyndas på. Jag pratade med en man som hade råkat ut för dessa problem. Han hade haft problem . hade han blivit yr. Han ramlade, och ambulans fick tillkallas eftersom hans fru inte kunde lyfta upp honom. Han åkte ett flertal gånger till sjukhuset. De tittade på honom, men de kunde inte hitta något fel. har detta hänt så att han har slutat ringa efter ambulans utan ligger kvar tills han får hjälp. senast hade han legat från åtta efter, då släktingar kunde komma och hjälpa honom. Först nu har mannen träffat en läkare som vill se hans samlade intag av läkemedel. Mannen har haft problem med olika sjukdomar – hjärtat, dålig rygg. Medicineringen har byggts på, och han tror att han behöver alla mediciner. Ett sådant förfarande tar både tid och resurser från en redan hårt belastad sjukvård. Därför måste vi få reformen till stånd så fort som möjligt. I övrigt tycker jag att det liggande förslaget är mycket bra. Vi verkar vara överens. Det är väl klart att det är en mycket bra fråga att lyfta upp och debattera. Vissa frågor om läkemedelsregistret Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 20 (C): Det är med glädje som jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande. Det handlar om två saker. Framför allt är det ett bra lagförslag. Det är ett bra lagförslag, inte minst beroende på att det återigen var alliansregeringen som tillsatte en utredning och som tog fram ett förslag som vi kan fatta beslut om i . Så har det varit . Så fort det finns skarpa förslag inom socialutskottets beredningsområde, som faktiskt förbättrar situationen i den svenska sjukvården, härrör de från utredningar och förberedelsearbete från alliansregeringens tid. Det är bra att den nuvarande regeringen förvaltar och tar reda på våra bra förslag, men problemet är att vi nu är inne i slutfasen på den här mandatperioden och att oerhört få förslag har kommit från den här regeringens sida där regeringen själv har varit upphovsman. Jag ska inte gå igenom detaljerna i lagförslaget, men det är en viktig pusselbit att kunna följa upp hur vi använder läkemedel i i fråga om biverkningar och annat. Det är ett viktigt lagförslag som vi ska besluta om. Sedan kommer diskussionen om läkemedelslista. Vi vet att en av de viktigaste orsakerna bakom många av de patientskador som vi ser i den svenska sjukvården handlar om felbehandling med läkemedel. Det finns många olika orsaker till detta, men en av de viktiga orsakerna är att en läkare inte har möjlighet att se vad en annan läkare har skrivit ut för läkemedel. Vi har fått höra från talarstolen att inte minst när en äldre patient går till en ny läkare på en annan hälsocentral eller på sjukhuset har den läkaren inte tillgång till den fullständiga informationen om vad patienten står på för mediciner. Det är det som leder till att doktor skriver ut ett läkemedel som har motsatt effekt mot vad doktor har skrivit ut. Men det får också andra svåra konsekvenser. Inte minst de människor som är fast i ett narkotikaberoende har stora möjligheter att shoppa runt bland olika läkare och få utskrivet beroendeframkallande läkemedel gång på gång utan att det finns någon möjlighet att följa upp. Sedan finns fallet med den patient som kommer in medvetslös till akutmottagningen, och på akutmottagningen står man handfallen och vet inte vilka läkemedel som patienten står på. Det är oerhört angeläget att få fram läkemedelslistan. Då kommer den stora frågan: Behövs det verkligen ett tillkännagivande från ? Ja, jag menar att det behövs. Detta är inte en ny fråga. Det kom en ny – 2007 eller möjligtvis 2008. Redan då drog man igång arbetet med att försöka ta fram det vi kallar en nationell läkemedelslista. kommer senare att redovisa att inte ens det var startskottet. Det är något man har hållit på med inte bara utan längre. Varför lyckas inte lägga fram ett lagförslag? Alliansregeringen lyckades inte, och vi är inte alls säkra på att den här regeringen kommer att lyckas. Det beror inte på att det är ett tekniskt komplicerat problem, att det är fråga om ett gigantiskt register eller sådana saker. Det beror på att i fråga om en nationell läkemedelslista står två vitala politiska intressen mot varandra: å ena sidan integriteten och å andra sidan patientsäkerheten. Det gör att försök att ta fram en nationell läkemedelslista gång på gång har fastnat i . säger att patientsäkerheten är det viktigaste. säger att integriteten är det viktigaste. har det tyvärr varit de som förespråkar integriteten som har gått segrande ur striden. Vissa frågor om läkemedelsregistret Det är just därför, herr talman, det är så viktigt att få det vi förhoppningsvis får nu: ett tillkännagivande från riksdag där vi sätter tryck på , där vi säger att vi i kammaren vill ha det här förslaget på plats. Det handlar inte om att det finns någon illvilja på eller att det statsrådet inte klarar av att ta fram det här arbetet. Det handlar om en konflikt mellan två genuint viktiga intressen. Då är det viktigt, herr talman, att vi får ett beslut där riksdag säger att nu är det , att det politiska trycket är starkt för att i avvägningen mellan integritet och patientsäkerhet ska säga att patientsäkerheten – att rädda liv – är det viktigaste. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 21 (S) replik: har många starka sidor. Blygsamhet är inte en av dem. Det mesta av det goda som har hänt här i världen skedde tydligen under den borgerliga regeringen. Det finns nog olika meningar om det. beskrev de konsekvenser som vi ser av att förskrivarna inte har samlad information. Man kan tillägga att patientens delaktighet kommer på skam när vi inte har möjligheten att ha en samlad läkemedelslista. Där är vi överens; vi är överens om att det här ska fram och att det är viktigt och väsentligt. säger också att det här har man hållit på med . Återigen: Under den här guldåldern när var med och regerade , varför gjorde man inte mer? Man tillsatte de här utredningarna – ja, det gjorde man, men de tog inte tillräcklig hänsyn till de lagar vi har att förhålla oss till. tar sig sedan an att kritisera de lagarna när det gäller den personliga integriteten. Det kan man göra, men – rätta mig om jag har fel – har inte också suttit med och beslutat i riksdag om just dessa lagar? Vi pratar inte om vilka lagar som helst; vi pratar om grundlagar, som vi inte ändrar med ett riksdagsbeslut. Vi pratar om EU-förordningar, som också är svåra att ändra. Bryter vi mot dem släpas vi dessutom till . Är det vad oppositionen ser framför sig? Frågan kvarstår: Vad exakt är det oppositionen vill att riksdag ska ge ett tillkännagivande om, när skulle vi i så fall få fram det – som redan är på gång – och vad exakt är det som ska göras av regeringen som inte redan är gjort? 22 (C) replik: Vissa frågor om läkemedelsregistret tar upp två ganska intressanta frågeställningar. Den första är huruvida jag är av den blygsamma sorten eller inte. Det jag konstaterade var att av alla de skarpa lagförslag som vi i socialutskottet haft att behandla fram till är merparten sådant som kommer från utredningar som tillsattes . Det tycker vi förstås är bra, men det som bekymrar mig är att det nu har gått nästan en hel mandatperiod och vi inte har fått ett enda skarpt lagförslag kommet av att regeringen har enats om att tillsätta en utredning för att processa detta. Sjukvården står inför jättestora utmaningar, men det är helt tomt på skarpa initiativ. Då är det ju bra att alliansregeringen var aktiv i att plocka fram lagförslag så att vi har haft någonting att göra i socialutskottet. Men vi skulle ha behövt fler skarpa förslag från regeringssidan. Man kan kalla det blygsamhet eller inte, men det var en produktiv tid. Det kan man objektivt se genom att titta på de propositioner vi har. Var kommer de egentligen ifrån? Den andra frågeställningen är varför det behövs ett tillkännagivande och vad exakt vi vill att ska göra. Jag säger – det sa jag i talarstolen också – att det här har varit en komplicerad fråga, just beroende på att det är två vitala politiska intressen som står mot varandra. Alliansregeringen tog fram förslaget till som beslutades och kom igång . Redan där fanns det tankar på det här. Men sedan gick det i stå under våra år, och det har faktiskt varit problem även . Vi vet att har haft stora bekymmer, och det handlar om att det är två viktiga intressen som står mot varandra. Orsaken till att vi vill ha ett tillkännagivande är att sätta politisk press. Det hade jag hoppats att vi skulle kunna göra tillsammans. 23 (S) replik: Att vi har kontinuitet över olika regeringar och genom decennierna när det gäller synen på hälso‑ och sjukvården och patientsäkerheten ska vi väl välkomna och tycka är bra. Så är det – i de flesta frågor har vi samma värdegrund och tycker ungefär samma sak. Det är snarare om hur det här ska genomföras och lite grann i marginalen som vi står här och träter. Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att man lägger fram ett tillkännagivande när man vet att det här förslaget praktiskt taget ligger på regeringens bord. Det kommer en lagrådsremiss . Vad mer är det man vill? Tycker verkligen att man ska bortse från grundlagar, att man ska bortse från vad EU-förordningar säger, bara lägga dem på hyllan och på något vis trivialisera och förenkla någonting som är väldigt komplext? nämner över huvud taget inte den tekniska komplexiteten. Kommuner och Landsting har förkastat den nod som man tänkte sig att bygga det tekniska systemet på och börjat om från början, för den noden hade skapat väldiga problem när det gäller lagstiftningen. Vi kan kanske tillsammans påverka våra kamrater i kommuner och landsting och skynda på det arbetet, som behövs för att kommunsektorn och landstingssektorn ska göra sitt arbete när det gäller det här. 24 (C) replik: Vissa frågor om läkemedelsregistret Då blir det märkligt att Socialdemokraterna och vänsterpartierna inte kan ställa upp på det här förslaget till tillkännagivande. Ett tillkännagivande är ingenting annat än att säger att här vill vi ha ett lagförslag så fort det går. Om det är så att det levereras ett lagförslag på bord är ju tillkännagivandet tillgodosett. Orsaken till att vi tycker att tillkännagivandet är viktigt är att vi vet från vår tid i att den här processen inte är enkel. Det beror på att kommer att göra det man kan för att hitta integritetsskäl till att det här inte ska läggas fram medan kommer att driva på för patientsäkerheten. Då vore det ett stöd för socialdemokraterna på om säger: Det här är så viktigt att här måste vi ha ett lagförslag. Det får vi förhoppningsvis nu genom ett tillkännagivande, men det skulle ha varit betydligt starkare om vi kunde ha varit överens om det i ett läge där vi faktiskt är överens i sak om att vi vill ha det här och ha det så snabbt det någonsin går. Som sagt: Om det nu är så att lagförslaget kommer eller januari – ingen skulle bli mer lycklig än jag – är tillkännagivandet tillgodosett, och då är det inget problem. Jag tycker att det är viktigt att i vissa frågor ställer krav på regeringen och säger: Det här tycker vi är en viktig fråga. Här måste vi få ett lagförslag så fort det någonsin går. Därför kommer vi att rösta för ett tillkännagivande. 25 (L): För att inte upprepa allt som sagts till förmån för läkemedelsregister och en nationell ordinationsdatabas eller vad vi nu ska kalla det tänkte jag gå antikrundan. Vi började lägga upp läkemedelsbiverkningsregister , efter Neurosedynkatastrofen. ordnade möten med dem som var ansvariga för de här registren. träffades vi på en restaurang i och diskuterade om vi hade alla data vi behövde. Vi var överens om att det inte räckte med bara anmälningarna om biverkningar; vi måste också ha uppgifter om läkemedlens användning. Jag åkte hem och sa: Vi behöver ett individbaserat läkemedelsregister. Jag prövade att få till ett i . Det blev nej. Däremot blev det ett i för 17 000 personer, en sjundedel av befolkningen där. Varför blev det ett register där? Jo, där fanns det en kemlabbläkare, P‑A , som ville ha en dataanläggning för sina prover från kemlabb och behövde fylla den med mer uppgifter. Då kom han på att vi kanske skulle lägga upp ett läkemedelsregister, och detta gjordes 1970. Det var tur att det kom 1970, för det var före datalagstiftningen. Om vi inte hade startat då utan senare hade det blivit nej av integritetsskäl – integritet, integritet, integritet! Det visade sig att detta register löste många problem, så litet det var, så det överlevde datalagstiftningen. Ingen vågade lägga ned det på grund av den värdefulla information om läkemedels användning och felanvändning som det gav, och om hur man kunde lösa en hel del frågeställningar om biverkningar. Vissa frågor om läkemedelsregistret Detta gick så bra att man från , och i uppvaktade , som då var hälso- och sjukvårdsminister: Det behövdes ett nationellt register. Hon var riktigt positiv. Men gjorde tydligt tummen ned – integritet. Nej, vi kan inte ha ett sådant register. Då dog frågan. Sedan var den död , för då kom med sin bok om just storebror och dataregister. Det vi hade att göra då var att rädda de hälsoregister vi redan hade: missbildningsregistret, läkemedelsbiverkningsregistret, cancerregistret och så vidare. De var ju nedläggningshotade . Under den tiden såg man att läkarna inte hade någon koll på vilka läkemedel en patient står på. Det utvecklades mängder av små datakort som man skulle bära med sig och ha sina läkemedel registrerade på. Ingenting av detta fungerade, så insåg vi att vi måste väcka tanken om läkemedelsregister och individbaserad receptregistrering. Vi laddade upp, och vi hade en stor aktivitet planerad till . Då intervjuades vi av tidningar, tv – alla möjliga. satt jag med en radiojournalist. Vi visste båda: Detta kommer inte att sändas. ”eleven” gjorde att frågan om individbaserat läkemedelsregister dog för ett tag framöver. Tala om oväntade hinder! Sedan kom det en läkemedelsutredning, och då hade pensionärs- och patientorganisationerna vaknat. Här sitter arbetsnarkomaner till politiker och talar om integritet, när det är vår säkerhet det handlar om! Då pressade man på: Vi behöver ett individbaserat läkemedelsregister för att analysera användning och biverkningar, men också för att ha en överblick över vilka läkemedel som har förskrivits. Det är vår hälsa och säkerhet det handlar om, och här sitter ni och talar om integritet, som om det vägde tyngre än de risker vi utsätts för. Så då, 2005, fick vi ett register. Sedan skulle det börja användas. Då slog juridiken ned – integriteten igen. Det har gjorts många bra studier med hjälp av det läkemedelsregister vi har . Men det används inte fullt ut i alla de larmsituationer där det skulle kunna användas. Internationellt ser man det som ett för sådana studier. har vi faktiskt kommit så här långt. Vi är eniga här! Patientsäkerheten är viktig, och det är viktigt med register. Det enda vi är oeniga om är om det ska bli ett tillkännagivande eller inte. Jag undrar vad allmänheten egentligen tänker här. Men ni förstår: Det är tanken på ett sådant här register kom. Det har tagit . Jag är så otålig att jag till står bakom detta tillkännagivande för att förhindra att nya, oväntade stoppklossar lägger hinder i vägen för registret. 26 (KD): Det blir svårt att toppa en sådan exposé som vi fick av gällande nödvändigheten av en nationell läkemedelslista; det kan man lugnt säga. Det var inne på var de många försök som har gjorts tidigare. Jag har själv motionerat om bland annat ett digitalt hälsokort, eller ett sådant kort som medlemmarna i har haft i hjälmen. Man ska kunna skriva upp sina läkemedel och behandlingar så att man, om en olycka eller något annat skulle hända och man inte själv kan tala för sig, ska kunna få rätt medicin. Vissa frågor om läkemedelsregistret Ett antal händelser gör att i alla fall jag personligen länge har känt att detta är helt otroligt. Vi är ett av världens bästa länder när det handlar om registerföring för patienter. Om jag räknar rätt har 112 kvalitetsregister på sin lista. Det är inte dåligt. Det är tvärtom en av världens bästa datasamlingar för patienter inom vården. Jag vill bara nämna något som jag sagt även i andra sammanhang. Jag var inbjuden av till ; det gällde hjärtsjukvård. Där talade andra föreläsare om som ett föregångsland när det gäller vikten av att kunna följa vård och behandling på olika sätt, genom denna typ av registerföring. Detta är något som du och jag kan drabbas av som patienter: att inte kunna tala för sig själv vid en olycka eller svår sjukdom. Då gäller det att den läkare man kommer till vet vad man ska ha för läkemedel. Det räcker att vara svårt allergisk för att hamna i en situation där man får fel läkemedel. Detta kan få svåra konsekvenser. Läkemedelslista är, anser jag, på ett sätt ett lite missvisande namn. Det har funnits en rädsla hos dem som inte har läst hela betänkandet och fått signaler om att vi politiker vill ha något slags klassikerlista, likt den som finns över litteratur – att vi vill ha en lista över vad som är godkänt och inte för vissa sjukdomar. Men det är inte detta det handlar om. Det handlar om att vi som patienter ska kunna få rätt vård och behandling. Det är viktigt att konstatera, som man också gör i departementsskrivelsen Nationell läkemedelslista, att en ”sammanhållen journalföring kommer att kvarstå som ett viktigt komplement för att samla information om en patients ordinerade läkemedel”. Vi kan inte komma ifrån att en sådan här lista egentligen, om vi ska vara riktigt ärliga, är otroligt nödvändig och har varit det . Men vi kan inte heller ta bort det faktum att vi har 21 landsting. Det sägs att det finns hundratals datasystem bara i . Då kan vi räkna ut hur många datasystem det finns i 21 olika landsting i , med olika journalföringar. Detta är inte rätt. Det är inte säkert, och det bidrar inte till en jämlik vård för de svenska patienterna. Jag vill också som kristdemokrat poängtera att jag är bekymrad över att regionutredningen numera är så död och närmast begraven att man inte ens kan diskutera frågan om en bättre regionalisering av statligt styrd sjukvård från regeringens sida. Jag är av den åsikten att vi hade kunnat göra mycket mer, mycket snabbare för svenska patienter om vi inte hade haft 21 olika landsting. Men till dess bör vi på något sätt återuppliva denna utredning eller på annat sätt i alla fall förbättra för vården i detta avseende. Jag vill poängtera att ställer sig bakom utskottets förslag till beslut och ser fram emot en skyndsam beredning av frågan inom . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 16.) § 12 Bränslekvalitetsdirektivets specificerade rapporteringskrav och utsläppsmål Vissa frågor om läkemedelsregistret Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2017/18:MJU4 Bränslekvalitetsdirektivets specificerade rapporteringskrav och utsläppsmål (prop. 2016/17:193) vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 16.) § 13 Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs betänkande 2017/18:SfU5 Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs (prop. 2016/17:191) 27 (V): I den proposition som vi debatterar föreslås bland annat ett tydligare lagstöd för och Säkerhetspolisens möjligheter att använda tvångsåtgärder vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut. Det föreslås att polisen ska kunna återlämna verkställighetsärenden till , att ska vara ansvarig myndighet för ny verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut och handläggande myndighet när det gäller förvar i dessa situationer samt att ska ha samma förutsättningar som att ta barn i förvar. Som också har konstaterat finns ett behov av att förtydliga regelverket för polisens befogenheter. De åtgärder som omfattas av förslaget karakteriseras av tvångsinslag, och just därför behövs en klar och tydlig reglering. Tvångsingripanden får endast ske under rättssäkra och förutsebara former, och det måste finnas ett tydligt lagstöd för sådana ingripanden. Jag tänker först och främst fokusera på barnperspektivet. Barns bästa ska alltid beaktas och vara vägledande för beslut som rör barn. Enligt artikel 37 b får inget barn godtyckligt berövas sin frihet. Frihetsberövande av ett barn får endast ske i absoluta undantagsfall som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Det kan inte motiveras enbart av att barnet är ensamkommande eller har skilts från sina föräldrar eller av barnets migrationsstatus, hemvist eller brist på sådan. tycker därför att de skäl som regeringen anför för att motivera statens rätt att ta barn i förvar är ytterst tveksamma. I propositionen motiveras förslaget med att barn på detta sätt bättre kan förberedas för en verkställighet. Det är ärligt talat helt obegripligt hur just inlåsning skulle kunna förbereda ett barn bättre för en utvisning. Vi vet att inlåsning av barn, även , påverkar barnets psykiska hälsa väldigt negativt. har regeringen genomfört en rad lagändringar, både i rätten till bistånd och boende för dem med utvisningsbeslut och i en handräckningsbestämmelse för att ska kunna be polisen flytta folk från boendet. har den övriga oppositionen tävlat i att föreslå åtgärder för att öka antalet avvisnings- och utvisningsbeslut. Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Valet mellan att följa ett utvisningsbeslut och att inte göra det är valet mellan att återvända till den plats man flytt ifrån och att stanna kvar på den plats man flytt till. Även i de fall det saknas grund för asyl flyr människor från platser med hemska och svåra förhållanden. Att tro att ett indraget bistånd eller tvångsåtgärder skulle vara till hjälp för att få människor att vilja återvända är i bästa fall naivt, i sämsta fall cyniskt. Regering och riksdag bör i stället basera sina beslut på det vi faktiskt vet fungerar – inte på signalpolitik om hårdare tag. För det finns andra och bättre metoder för att öka återvändandet. Fokus ska ligga på ett effektivt återvändande med bibehållen rättssäkerhet och mänsklig värdighet och inte på repressiva åtgärder. Detta säger jag för att vi vet vad som fungerar. Vi kan lyssna till mångåriga arbete med återvändande. Deras erfarenheter visar att det i stället är positiva incitament som ökar viljan till frivilligt återvändande. Det kan handla till exempel om beviljande av återetableringsstöd för fler nationaliteter, behovsanpassad rådgivning efter avslag på asylansökan och inför återvändande samt riktade stödinsatser till särskilt utsatta grupper, såsom våldsutsatta kvinnor och personer med funktionsnedsättning. har identifierat ett antal luckor i skyddet för ensamkommande barn generellt. Kommittén konstaterar att i många länder blir ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna rutinmässigt nekade inresa eller hålls kvar vid gränsen av gränskontrolls- eller immigrationstjänstemän. I andra fall får de inresetillstånd men vägras möjlighet att söka asyl, eller så hanteras deras asylansökningar inte på ett ålders- och könsanpassat sätt. ställer sig, precis som remissinstansen , frågande till hur barns rätt att söka asyl i landet ska kunna säkerställas om ges befogenhet att ta barn i förvar redan vid en yttre gränskontroll. är mycket positivt inställt till det pågående arbetet med att inkorporera i svensk lagstiftning. Men både undertecknandet av och arbetet med att inkorporera i svensk lagstiftning är mer än bara symboliska handlingar. har på olika punkter fått återkommande kritik av för hur vi följer, eller snarare inte följer, .