prot · H50942 · 2017-12-04 00:00:00 — Här har folkbildningen en viktig roll, och vi från politiken får inte gå in och styra den för mycket. Vi kan sätta upp mål för folkbildningen, men hur man uppnår målen måste folkbildningen själv få utveckla. Därför vill vi inte se den styrning av vissa medel till folkbildningen som regeringen föreslår. Det är också civilsamhällets aktörer som ofta är snabbt på plats när det uppstår behov av samarbete mellan människor. Vi kunde se det när det var många människor som sökte skydd i vårt land. Då fanns civilsamhällets organisationer först och snabbt på plats. Vi kan se det också nu när det behövs stöd för att komma in i vårt samhälle. Då finns idrottsklubben, bygdegårdsföreningen och hembygdsföreningen på plats. Då finns folkbildningen och kulturföreningen. Men det är viktigt att vi från det offentligas sida uppmärksammar och ger stöd till civilsamhällets viktiga insatser, för det finns problem som behöver tas på allvar. Det finns problem med projektbidrag på bekostnad av grundstöd som gör verksamheten svårstyrd och kan innebära hinder för utveckling av verksamheten. Det måste också bli enklare att inte vara beroende av medel enbart från det offentliga. Tyvärr tog regeringen bort avdragsrätten för bidrag till ideella organisationer. Den vill vi i återinföra. Vi vill också utreda en breddning av denna avdragsrätt. Det är kort sagt dags för en föreningsrättsutredning, en utredning med syfte att tydliggöra och stärka civilsamhällets särart och skapa rimliga regelverk för civilsamhället. Tillgång till ett brett kulturliv i hela landet är vår högst prioriterade fråga. Detta står i stark kontrast till regeringens reform om fri entré på statliga museer, som främst gynnar – och det som regeringens höjning av momsen på biobiljetter främst och hårt slår mot biografer och kulturverksamhet på landsbygden och på mindre orter. Vi ser nu hur biografer på landsbygden och på mindre orter tvingas lägga ned. Det är en realitet, en direkt effekt av regeringens politik. Momsen på biobiljetten måste återställas, men innan det kan ske måste effekterna av höjningen snabbt bromsas. Regeringens 25 miljoner till investeringsstöd för så kallade gröna biografer har ingen effekt alls. De pengarna är helt felriktade. Från sida vill vi i stället använda denna resurs direkt till biograferna på landsbygden via kultursamverkansmodellen. Det är i kommunerna, på plats, som man ser effekten och förstår hur den kan lindras – inte hos på i . Kultur, medier, trossamfund och fritid För oss i är kultur något som ska vara tillgängligt för alla. Därför vill vi att de statliga kulturinstitutionerna ska sprida sin verksamhet i hela landet. Vi vill också utveckla samverkansmodellen för den regionala kulturen och då bland annat, vilket jag har tagit upp tidigare, inrätta ett system för ett nationellt kulturhuvudstadsår. Även ett större stöd till samlingslokaler är viktigt, främst på landsbygden och i utanförskapsområden. Detta öppnar möjligheter för många att ta del av och delta i olika typer av kulturarrangemang. Tillgång till bredband i hela landet är också en högst betydelsefull faktor för möjligheten att både ta del av och själv kunna skapa kultur var man än bor. Effekterna av politik blir att fler får tillgång till kultur. Detta bidrar till delaktighet och ett samhälle som håller ihop. Därtill ges bättre förutsättningar för en större kulturell mångfald och kreativitet. Med detta, herr talman, vill jag hänvisa till särskilda yttrande. 14 (MP) replik: Tack för inlägget, Per Lodenius! Jag instämmer i mycket av det du sa, inte minst om att satsa på kultur i hela landet. är det parti som tillsammans med står för de största nedskärningarna i förhållande till regeringens förslag. Vissa av de nedskärningar som går fram med är av den art som man kunde förvänta sig: vill inte satsa på och , höjda ersättningar till konstnärer och så vidare. Mer förbryllande tycker jag att det är att , som säger sig vara ett parti för hela landet, inte vill anslå mer resurser till regionalkultur eller satsa på biblioteken i hela landet. Som jag sa i mitt anförande lades en tiondel av biblioteksfilialerna runt om i landet ned under Alliansens regeringsår. Varför tycker inte att det är viktigt att behålla de mindre biblioteken i landet? Det område där trots allt har högre ambitionsnivå än regeringen handlar om anslaget till samlingslokaler. Där är ensam i Alliansen om att vilja tillföra resurser. och ligger på samma nivå som regeringen, medan Liberalerna vill gå åt motsatt håll och föreslår en nedskärning med . Min fråga är: Har ni inte försökt få med er allianskamraterna, eller försökte ni och misslyckades? 15 PER LODENIUS (C) replik: Till att börja med är biblioteken en angelägenhet och verksamhet. Vi har bibliotekslagen, och där har vi den statliga styrningen. vill ge större generella bidrag till kommuner och landsting. Med detta vill vi visa att vi tror mer på kommunernas möjlighet att själva tolka och förstå vad som behövs ute i kommunerna och hur man ska bedriva sin biblioteksverksamhet där, så länge bibliotekslagen följs. Kultur, medier, trossamfund och fritid Det handlar om de lokala lösningarna. Det handlar om att bevara och kanske utveckla biblioteksfilialer. Det finns också andra sätt, såsom samarbete med föreningar och bokbussar. Där tror vi att kommunerna är bättre skickade än , som sitter på departementet här i , att bestämma hur det ska se hur ute i kommunerna. När det gäller budgeten är det egen budget. Vi förhandlar inte med de andra partierna i Alliansen eller andra partier över huvud taget när vi jobbar fram vår budget. Sedan är vi överens om många olika delar, men budgeten är egen. Den frågan är klar. En fundering är i stället varför vill gå in och styra när det är kommunala verksamheter som det handlar om. Biblioteken, och folkbildningen – där vill man gå in och tala om exakt vad de ska göra. Inom kulturverksamhet säger man att de ska göra så här och så här för att få bidrag, i stället för att låta föreningarna och aktörerna, som finns ute på plats, själva se hur de ska kunna använda dem. Vad är det för fara med att låta folkbildningen själv, utifrån målen, ta fram vad man ska ha i sin verksamhet? 16 (MP) replik: Jag kan konstatera att Per Lodenius inte tycker att biblioteksnedläggningarna har varit så allvarliga att vi från statens håll ska anslå särskilda resurser utpekade till området. De resurser som regeringen nu tillför kommunerna vad gäller biblioteken och musik- och handlar inte om att vi går in och styr verksamheten som sådan, utan vi stöttar ekonomiskt. Det är kommunerna själva som bestämmer hur resurserna ska användas. Per Lodenius säger att det finns en del samsyn mellan allianspartierna inom kulturpolitiken. I en sak har man samsyn, och det handlar om de anslagsposter där man vill gå fram med nedskärningar. Där är man överens. Det finns inte en enda anslagspost där de fyra allianspartierna hittar varandra och vill gå fram med en gemensam satsning. Det finns inte en enda anslagspost där man ser att det finns ett behov som man gemensamt vill ta ansvar för. Jag är orolig för att det är detta som kommer att fortsätta att prägla allianspolitiken – den minsta gemensamma nämnaren där man blockerar varandras satsningar i stället för att se de satsningar som respektive parti vill gå fram med. Socialdemokraterna, och har ett samarbete inom kulturpolitiken där vi bejakar varandras intressen. Om ett parti har uppmärksammat ett område och ser att något behöver göras blockerar inte de andra partierna detta. Inom allianspartierna är det precis tvärtom: Det är den som vill minst som sätter agendan. 17 PER LODENIUS (C) replik: Det kanske är så att Socialdemokraterna har backat från ansvaret när det gäller kulturpolitiken, för jag tror inte att man egentligen ställer upp på att propositioner läggs fram som sedan kanske får sju tillkännagivanden, som kulturarvspropositionen, där till och med hade fler reservationer än allianspartierna när den lades fram. Detta tycker jag visar ganska tydligt att man inte har någon riktig förankring för sin kulturpolitik. Kultur, medier, trossamfund och fritid Detsamma gäller exempelvis filmpolitiken, där nu till och med går ut och kritiserar regeringen för att man inte har svarat på flera tillkännagivanden. Så skulle det kunna tolkas. De pratar om bland annat momssänkning och hur råden fungerar. Jag tror alltså inte att det alltid fungerar så bra i regeringen heller, sett till hur förslagen kommer fram och vad som händer där. 18 (V): Bakom ett så torrt namn som utgiftsområde 17 döljer sig faktiskt en stor del av människans uttrycksätt. Genom att måla, spela teater, skriva, spela musik eller dansa kan vi visa glädje, sorg och alla känslor däremellan. Genom att vara just något som skapas djupt inom oss blir konsten allmänmänsklig. Den kan förstås över språkgränser och nationsgränser. Den har förmågan att inkludera och skapa gemenskap, men också väcka frågor, vara obekväm och bana väg för något nytt. I ett skede när vi ser ökade motsättningar i världen blir kulturen allt viktigare. Inom utgiftsområdet finns också stöd till bildning i många olika former. Våra kulturinstitutioner, museer, bibliotek, arkiv, folkhögskolor och förstås alla studieförbund bidrar alla på olika sätt till att alla i hela landet får möjlighet att fördjupa sina kunskaper, sin förståelse för historien, sig själva, sin omvärld och i förlängningen också kunna formulera tankar om sin framtid. I ett läge när ohälsan ökar inom många grupper, allt fler barn och unga känner sig stressade och vardagen i mångt och mycket handlar om att ta sig från en punkt till en annan behöver vi kulturen, friluftslivet och idrotten som ett vattenhål, en plats för påfyllning av andra värden. För mig som vänsterpartist måste därför allt som ryms inom det vi debatterar , utgiftsområde 17, ses som en avgörande del av välfärden. Jag tycker att jag hör att flera av mina motdebattörer här delar bilden av kulturens värde i människors liv, och därför tycker jag att det är både förvånande och ledsamt att något som är så viktigt inte ska få kosta mer. Jag hade nog väntat mig att de olika budgetmotionerna skulle visa att man vill göra lite olika satsningar, men att det skulle skilja så mycket i kronor och ören kommer lite som en chock för mig som är ny i kulturutskottet. Det skiljer 1,2 miljarder mellan det förslag som vi i har enats om med regeringen och det förslag som förespråkar. Det oppositionsparti som har den generösaste budgeten ligger över 500 miljoner lägre. Om man inte tycker sig ha råd med satsningar ens nu när ekonomin går på högvarv är det för mig ett tecken på att kultur, idrott och folkbildningsfrågor inte står särskilt högt på agendan hos de borgerliga partierna och , även om representanterna just i kulturutskottet är engagerade. Kultur, medier, trossamfund och fritid För är dessa frågor en viktig del av välfärden, och vi är mycket nöjda med den utveckling av kulturbudgeten som har skett . Jag skulle vilja lyfta upp några av de satsningar som föreslås i det liggande budgetförslaget. Under mina år som kommunpolitiker har jag fått se vilken skillnad tillgång till bibliotek kan innebära för barn och unga. Bibliotekarier kan inspirera till ökat läsande, och boksamtal tränar analysförmågan. Detta ger barnen glädje, och de kan sedan skriva egna berättelser att läsa upp för klassen. I arbetet för att få fler att ta del av den skatt som litteraturen är spelar biblioteken en central roll. Därför är jag så glad att det i förslaget till budget finns med en bibliotekssatsning på 250 miljoner. Bakom pärmarna öppnar sig det okända, berättelser med makt att få dig förflyttad till en annan tid eller till en annan värld, en möjlighet att fly från din egen vardag. Kanske kommer du tillbaka från fantasin med nya insikter. Fantasi och kreativitet går förstås som en röd tråd genom den del av budgeten som debatteras här . har medel tillförts de kommunala kulturskolorna, vilket vi har hört här tidigare, för att ge barn möjlighet att ta del av den givande verksamheten. Inför kommande år finns en satsning på att få fler pedagoger på plats genom olika utbildningsinsatser. Det handlar om helt nya utbildningar men också om utökningar av platser på befintliga kurser. Dessutom finns ett nytt anslag för att inrätta ett nationellt kulturskolecentrum. Jag tycker att det känns mycket positivt att kunna få till ett nationellt stöd till kulturskolorna för att bidra till uppföljning och utveckling. Men för att vi ska få fler att vilja jobba inom kultursektorn behöver vi från politiskt håll ha fokus på arbetsvillkoren. har länge drivit på för att stärka villkoren för de professionellt verksamma kulturskaparna. Kanske behöver kommun och landsting samarbeta så att musikerna i symfoniorkestern eller skådespelarna på den regionala teatern kan kombinera sina tjänster med undervisning för att få till heltidstjänster. På statlig nivå behöver vi se till att trygghetssystemen fungerar för den som frilansar och kombinerar eget företagande med projektanställningar eller säsongsarbete. Vi måste också se till att tillföra medel och ha stabila avtal som ger möjlighet till rimlig ersättning för det som kulturarbetarna skapar. I tidigare budgetar som och regeringen har enats om har biblioteksersättningen höjts för att ge bättre villkor för författare. Vi har också kämpat för att de så kallade MU-avtalen ska ge konstnärer en rimlig ersättning vid utställningar och att detta ska efterlevas. förstärks satsningen ytterligare med 60 miljoner till ersättningar och bidrag till kulturskapare inom en rad olika områden. I morse rapporterade Ekot om att vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten . Det känns mycket bra. ökar skillnaderna mellan de unga som har avslutat en gymnasieutbildning och de som inte har gjort det. Mycket görs förstås på nivå för att fler ska få fullständiga betyg, men för många passar inte den pedagogik och det snabba tempo som krävs för heltidsstudier inom komvux. För dem kan en utbildning inom folkhögskolan vara lösningen. Folkhögskolan i har en lång tradition av att vara ett starkt komplement och alternativ till det ordinarie utbildningssystemet. Den utmanar det dominerande nyttoperspektivet på utbildning genom att fokusera på kunskaper och färdigheter som vägar för en människa att växa och utvecklas. Folkhögskolans styrka ligger i dess frihet att utforma sina kurser utifrån deltagarnas behov och att kunna anpassa sig till de förutsättningar som råder på de orter där folkhögskolan verkar. Kultur, medier, trossamfund och fritid i ljuset av det stora antalet elever som inte fullgör grundskola och gymnasium är det glädjande att vi har kunnat enas om att folkhögskolan kan spela en viktig roll för ungas möjligheter till ökad bildning, inträde på arbetsmarknaden och högre studier. är utökningen på hela 380 miljoner, vilket motsvarar 5 000 platser på allmän och särskild kurs. Sammanlagt kommer därmed 8 000 nya platser att ha tillförts innan mandatperioden är slut, vilket jag som vänsterpartist är mycket stolt över. vill jag säga några ord om idrottens och idrottarnas villkor. Precis som jag har lyft fram hur vill att alla ska kunna ta del av kultur och folkbildning ser vi värdet i att alla ska kunna delta i idrottssammanhang. är det tyvärr så att det är barn och unga från resursstarka hem som i störst utsträckning deltar i föreningslivet. Barn från ekonomiskt utsatta familjer och barn med funktionsnedsättningar står i högre grad utanför. Då ser vi att det krävs både nya arbetssätt och lägre avgifter för att på allvar kunna säga att landets idrottsföreningar är öppna för alla. För att kunna locka alla barn och unga måste man också se vilka andra strukturer som utestänger, utöver de ekonomiska. Hur ser det ut med representationen i styrelserna? Hur ser det ut med fördelningen av bidrag? Och hur är det med värdegrunden på plan, läktare och i omklädningsrum? Hur är det med det rasistiska eller homofobiska språkbruket? För någon vecka sedan fick vi information om det arbete som bedrivs inom kring normer, och det känns mycket lovande. I kombination med den rejäla ekonomiska förstärkningen som gjorts är förutsättningarna nu goda för att vi ska kunna få ett idrottsliv med plats för alla . Jag vill avslutningsvis yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och till reservationerna 2 och 3 från S, V och MP. 19 (L): Utgiftsområde 17 innehåller många delar. Föregående talare har berört många av de områden som utgiftsområdet innehåller. Jag ska göra som en del talare tidigare gjort, nämligen hålla mig i huvudfåran när det gäller kulturpolitiken. Det innebär inte på något vis att vare sig jag eller Liberalerna nedprioriterar folkbildnings-, ungdoms-, medie-, idrotts‑, spel- eller trossamfundspolitiken på något sätt – tvärtom. Kulturen är intellektets infrastruktur. Det har jag påpekat , och jag kommer att fortsätta göra det. Det är ett klassiskt liberalt uppdrag att stärka individens förmåga att ta makt över sitt eget liv. Kulturen i dess olika uttrycksformer innebär att man lär känna sig själv, andra och samhället. Därför är kultur en demokratisk rättighet och en kärna i demokratin. Men det är också en demokratisk möjlighet. Det räcker inte att veta var man kan hitta information. Man måste också ha kunskap som gör att man kan orientera sig i en värld fylld av påståenden. Det är någonting som faktiskt aktualiseras nästan i debatten just nu . Kultur, medier, trossamfund och fritid Som liberal skulle jag faktiskt kunna beundra regeringens förslag till kulturbudget. Den är relativt sett stor. Det är mycket stora utgiftsökningar på området. Det är satsningar. Men räcker det, herr talman, att konstatera vad som står på sista raden i budgetkolumnerna? Kvalitet är nyckelordet i Liberalernas kulturpolitik. Principen om armlängds avstånd ska gälla, det vill säga att det är kulturskapare och experter som fattar de konstnärliga besluten och de beslut som konsten faktiskt är beroende av och inte politiker. Det är här, herr talman, som regeringens budgetförslag blir problematiskt. Jag kan faktiskt inte påminna mig att vi har sett så korta armar, så många små och smala stuprör som alla pengar hälls ned i och fördelas i. Det balanserar så nära att regeringen gör direktbeställningar på vilken kulturform som ska utföras av vem, när, var och hur som man faktiskt kan komma. Kulturpolitiken ska värna kulturens eget värde gentemot rena nyttoändamål. Offentliga bidrag och anslag ska driva kvalitet, tillgänglighet och tillgång – inget annat. Kulturen är inget integrationsprojekt, ingen arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller åtgärd för sammanhållning av det ena eller det andra. Givetvis kan det faktiskt vara så att den blir det, men den är inte enbart det och inte som enda syfte. Kulturpolitiken ska slå vakt om såväl bredd som spets. Liberalerna vill att de erbjudna kulturupplevelserna ska vara av högsta kvalitet och vill även stimulera enskilda människor till eget deltagande och skapande av kulturaktiviteter i hela landet. I detta har kultursamverkansmodellen en central roll och en nyckelroll. Det vi ser i majoritetens budgetförslag är många små och smala rör, där pengarna portioneras ut och i alltför stor utsträckning leder till och till våra stora städers förorter. Vi vet och vill annorlunda. Staten vet inte alltid bäst var pengar gör bäst nytta eller vilka målformuleringar som gör bäst nytta. Det vet man på lokal och regional nivå. Statlig kulturpolitik behöver minska i sitt styrande och öka i sitt tillåtande förhållningssätt. När samverkansmodellen infördes tillfördes inte vidare mycket extra statliga medel, och den del som i praktiken fördelas till regionerna har heller inte ökat i samma takt som den regionala finansieringen. Detta har bidragit till att det varit svårt att uppnå någon direkt förnyelse av kulturpolitiken, vilket var ett av syftena med samverkansmodellen. Det är därför vi från Liberalernas sida avsätter mer än regeringen för att förstärka kultursamverkansmodellen och faktiskt sätta kraft bakom orden. Läsning och litteratur bör ha hög prioritet i kultur- och bildningspolitiken. Det handlar om demokrati, och det handlar om jämställdhet och jämlikhet. Ytterst handlar det om bildning. har en tradition av hög läskunnighet och ett stort intresse för den goda berättelsen, men det finns som sagt stora klyftor i läsvanorna. Dessa klyftor får effekt på skolresultat och på samhällsdeltagande och därmed på den enskildes egenmakt. Det är därför bibliotekens roll är så otroligt central för att stärka läsningens och litteraturens ställning, och den kan inte överskattas. Vi gör därför en riktad förstärkning av anslagen för att möjliggöra ökade inköp av litteratur till såväl folkbibliotek som skolbibliotek. Anslaget ska också kunna användas till trygghetssatsningar på de bibliotek som har problem med ordningsstörningar, hot och ibland till och med öppet våld, herr talman. Biblioteken ska vara den frizon för läsning de faktiskt är tänkta som. Kultur, medier, trossamfund och fritid Avslutningsvis, herr talman: har genom rambeslut avvisat Liberalernas förslag till inkomstberäkning eller fördelning av utgifter per anslagsområde. Därmed tar en annan väg än den vi i Liberalerna vill se. kommer att tappa i kunskap, kulturmångfald och försvarsförmåga. Vårt budgetförslag är att betrakta som en helhet. Därför väljer vi liberaler att inte delta i beslutet om fördelningen till anslaget inom utgiftsområde 17 enligt punkt 1. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag i dess helhet. 20 (SD) replik: Under den mest intensiva perioden och hetaste debatten när det gäller filmfrågan var Liberalerna en av de största motståndarna och skarpt kritiska till regeringens omläggning av filmpolitiken mot en statlig filmpolitik. ställer man sig bakom regeringens filmpolitik anslagsmässigt som man i budgettexten opponerar sig mot regeringens politik på området. Detta skapar så att säga viss grund för förbryllelse och huvudvärk. Det är lite märkligt eftersom vi med Liberalernas budget inte bara skulle få regeringens filmpolitik utan också en filmpolitik som Liberalerna själva har kritiserat skarpt tidigare. Min fråga är därför vilket bud det är som gäller från Liberalerna i filmfrågan. 21 (L) replik: Tack för frågan, ! Självklart är vi starkt kritiska till den nu införda filmpolitiken. Ett genomförande av en ny filmpolitik så som vi vill se den – med ett modernt filmavtal där branschens parter faktiskt har möjlighet att sitta ned och tala med varandra och komma överens, och där man får del av de intäkter som alla spelare på hela den filmpolitiska arenan kan bidra med – tar . Då får vi leva med det förslag som finns. får man bestämma sig för att lagt kort ligger, och det tar för en ny regering att införa en ny filmpolitik kommer vi att få leva med den gamla. Det innebär inte på något sätt att vi accepterar eller kommer att fortsätta genomföra denna politik efter ett regeringsskifte . 22 (SD) replik: var något av de tillkännagivanden vi i oppositionen gemensamt kom överens om och riktade mot regeringen att vi vill tillsätta en ny genomgripande, helhetsöverseende utredning. nämner att det kan ta att komma på plats med den gamla formens struktur, eller en liknande, för filmområdet – halvstatlig och med branschen medverkande. Kultur, medier, trossamfund och fritid finns just de mekanismerna och den infrastrukturen egentligen redan på plats . Det krävs inga långa tidsramar och finns inga stora svårigheter när det gäller att nå tillbaka till den gamla sortens strukturer. Det är beprövade system som bevisat sitt värde genom sin existens och den beprövade erfarenhet som samlats där. Det skulle alltså förmodligen gå ganska smidigt att återgå till det. När man köper regeringens sätt att formulera detta i budgeten säger man alltså ändå indirekt ja till den omläggning som har gjorts. Vissa av allianspartierna drar ju inte samma slutsats som Liberalerna utan vill gå tillbaka till den gamla strukturen.