prot · H409116 · 2017-05-30 00:00:00 — Men underlaget för det arbete som pågår på är som sagt förslagen som har lämnats av Utredningen om tillsyn av marknadsföring och e-handel med alkoholdrycker m.m., förslagen som har lämnats av och förslaget i den promemoria som har tagits fram av . Så här långt kan jag vara tydlig med att detta innebär att regeringen inte har tagit ställning mot förslag om ett främjandeförbud. Förslaget bereds nu tillsammans med de övriga inom . Avsikten är att förslaget ska tas om hand i den lagrådsremiss som planeras, och som jag sa ingår också de tidigare förslag som rör tillsyn av distanshandeln. Jag tror att vi i grund och botten är väldigt överens i våra ambitioner. 112 (KD): Tack för svaret! Statsrådet har tydligt markerat att vi är överens om ambitionen. Det tycker jag låter jättebra. Alkoholen är inte vilken vara som helst. Det är därför vi har denna lagstiftning och monopolet i form av Systembolaget – annars skulle vi inte ha det. För att vi ska klara av det hot som tornar upp sig är det, som jag ser det, två pusselbitar som saknas och som jag tydliggör i min interpellation: främjandeförbudet och restriktionerna mot dem som försöker kringgå monopolet. Dessa två bitar saknas. Genom att agera mot distanshandeln värnas det svenska alkoholmonopolet och därmed folkhälsan. Det som är intressant, menar jag, är främjandeförbudet, som vi nu diskuterar också på spelområdet, som är ett allvarligt hot mot människors hälsa. vet vi som sagt att det finns affärsmodeller som kringgår monopolet på detta område, och därför brådskar det. Jag skulle gärna vilja veta om den lagrådsremiss som planeras kommer i närtid. 113 Socialförsäkringsminister (S): Som sagt är kreativiteten stor när det gäller att hitta vägar för att kringgå vårt detaljhandelsmonopol. I grund och botten förbereds en lagrådsremiss, som kommer i närtid. Jag har inte det exakta datumet, men det blir i varje fall i närtid. Vi har egentligen alla fakta på bordet som vi behöver – i de tidigare utredningar som gjorts och i det pm som tagits fram av och som baserar sig på den nya EU-dom som kommit på detta område. Detta är de svar jag har att ge i den här delen . Återigen kan jag bara understryka att vi utan tvekan är överens om att vi vill värna vårt detaljhandelsmonopol. Vi ser värdet av det. Vi ser också att vi har en situation där allt fler unga debuterar allt senare när det gäller alkoholkonsumtion, och det är väldigt bra. Vi är visa av erfarenheten. Det räcker att titta ut i vår omvärld för att se omfattningen av de alkoholskador som förekommer i andra länder och allt som följer av det. Där vill vi inte landa igen. Jag stannar där och hoppas att vi kan vara nöjda så långt. 114 (KD): Vi kan glädja oss åt att konsumtionen har gått ned för ungdomar. kan vi inte slå oss till ro, för det är inte självklart att utvecklingen fortsätter. Jag har varit med när konsumtionen ökade ständigt, år . Det kom en topp, och så gick den ned. Den fortsätter att gå ned, och är det den lägsta konsumtion som någonsin uppmätts för ungdomar sedan man började mäta . Det är bra att statsrådet har noterat och den forskargrupp som har lämnat sin studie. De skickar med tre råd som jag skulle vilja nämna här. De säger: Behåll Systembolagets monopolställning, öppna inte upp för alternativa försäljningsvägar och inför minimipriser på alkohol! De har exempel på när minimipriser har varit framgångsrika. Det har vi inte haft i . Systembolaget kan inte själva bestämma om minimipriser, utan det är en politisk fråga. Jag tycker att det är ett intressant inspel från dem, och kanske är det ytterligare en pusselbit för att komma åt problemen på detta område. 115 Socialförsäkringsminister (S): Jag konstaterar avslutningsvis att vi ser fram emot att återkomma med en lagrådsremiss. Jag tackar för en bra debatt och hoppas att vi ska kunna hålla i vårt detaljhandelsmonopol framöver. Överläggningen var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2016/17:493 om nordiskt forskningssamarbete om missbruk och beroendefrågor 116 Socialförsäkringsminister (S): har frågat vilka initiativ han är beredd att ta för att följa upp och främja forskningssamarbete på nordisk nivå kring missbruk och beroendefrågor. Arbetet inom regeringen är nu så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. ska vara en ledande kunskapsnation och ett av världens främsta forsknings- och innovationsländer. Därför har regeringen höjt anslagen för forskning med och föreslår en fortsatt ökning av anslagen till en nivå på drygt 2,8 miljarder . Forte är den myndighet under som finansierar forskning om hälso- och sjukvård samt socialtjänst i . förmedlar Forte ca till både grundläggande och behovsstyrd forskning. Forte fördelar också pengar med syfte att stimulera forskningssamarbeten över gränserna, både inom EU och i övriga världen. Forte stöder olika nordiska forskningssamarbeten. Regeringen har beslutat att öka resurserna till Forte med successiva anslagsökningar 2020 för att bidra till att dels förbättra kunskapsläget inom , dels öka kunskapen om styrningen av hälso- och sjukvård och socialtjänst. Forte utlyser för forskning om alkohol, narkotika, dopning, tobak och spel. Ansökningarna bedöms av internationella expertpaneler. Bedömningen av vilka ansökningar som ska tilldelas medel ur de anslag som regeringen avsatt sker i konkurrens, och det är viktigt att bedömningarna sker på vetenskapliga grunder. Det nordiska forskningssamarbetet utformas huvudsakligen utifrån de nordiska forskningsrådens aktuella prioriteringar med Nordforsk i en koordinerande roll. Nordisk samordning av forskning kring missbruk är något som lyft fram som ett prioriterat område, en syn som delas av såväl som den . Nordiska ministerrådets insatser för nordiskt forskningssamarbete vad gäller missbruk pågår bland annat genom institutionen välfärdscenter, NVC, där verksamheten innefattar forskningskoordinering och kunskapsspridning på alkohol- och narkotikaområdet. Regeringen har, som en del i en nordisk samfinansiering, beviljat välfärdscenter för utgivning av Nordic Studies on Alcohol and Drugs, NAD, 2017. Regeringen sätter stort värde på det nordiska samarbetet, och NAD är en viktig kanal för förmedling av forskning inom ett centralt folkhälsoområde. Tidskriften bidrar till att skapa ett nordiskt mervärde och till att bevara den position som nordisk forskning inom alkohol‑, narkotika‑, dopnings- och tobaksområdet har internationellt. NVC främjar och utvecklar också nordiskt samarbete inom alkohol- och narkotikaforskning samt forskning om andra beroendeframkallande medel i de nordiska länderna. De nordiska ländernas myndigheter samverkar även om narkotikafrågor genom ett informellt narkotikaforum med representanter från ländernas centrala myndigheter, som träffas . Sammanfattningsvis kan konstateras att betydande resurser avsätts för att främja forskning inom de områden frågeställaren nämner och att samarbeten mellan de nordiska länderna är väl utvecklade. 117 (KD): Jag tackar statsrådet för svaret. Naturligtvis är det avsevärda pengar som satsas på detta område, och Forte är väl känt och har gott renommé. Själva innehållet i min fråga gäller ett beslut som togs medan jag själv var ordförande i välfärdsutskott . Jag hade då fått propåer från olika nordiska forskare – faktiskt från hela – och de tog själva initiativ till att vilja ha ett nätverk och ett forskningssamarbete. Det var inte så att de krävde att en massa pengar skulle anslås, utan de ville mer eller mindre få ersättning för resor för att de skulle kunna mötas. Det ledde till ett förslag som togs upp i välfärdsutskottet. Det togs också upp under session och tillstyrktes. Sedan gick det helt plötsligt mycket snabbt. Man fick besked från efteråt. Det brukar sällan gå så fort. Det sas att välfärdscenter inte jobbar med detta, utan man jobbar mycket med forskningskoordinering, kunskapsspridning och så vidare. Så är det absolut. Det skulle i och för sig räcka. Men man ansåg inte att det skulle finnas resurser till någon form av forskning. Då känner jag – det är egentligen grunden till min fråga till statsrådet – att det är lite bekymmersamt när man tar beslut i , som ändå är ett demokratiskt forum för de nordiska ländernas parlamentariker att faktiskt enas om vissa frågor, som sedan så lättvindigt kan avslås eller avfärdas. Jag vet ärligt talat inte om frågan har varit uppe i själva ministerrådet, eller är detta helt enkelt ett tjänstemannautkast och att man inte tycker att man ska bekymra ministrarna med detta förslag? Jag vet inte hur det är, och det känner jag är mycket otillfredsställande. Jag har fått propåer från andra runt omkring som undrat vad som hände med förslaget. Det gick till och med igenom på sessionen, men sedan försvann det bara på något sätt. Då minskar också motivationen och incitamenten för att man ska agera på nordisk nivå om det ändå inte spelar någon roll. Det tycker jag personligen är ganska farligt för demokratin. Då blir det något slags skensammankomst som man har när man träffas vid sessioner. Jag avslutade mitt uppdrag i presidiet för . Jag känner mig därför ganska fri att ändå följa upp det som jag själv har varit med att besluta om. Min fråga kvarstår alltså: Hur kunde man få igenom detta? 118 Socialförsäkringsminister (S): Jag tackar för att hon har skrivit denna interpellation och för att hon ställer dessa frågor. Jag förstår mycket väl att hon gör det. Detta har naturligtvis också föranlett oss på departementet att nogsamt undersöka vad det är som har skett i detta fall. Jag ska försöka göra en liten beskrivning som kanske inte kommer att resultera i ett helt tillfredsställande svar men som kanske åtminstone kastar ett visst ljus på denna fråga. har tidigare medverkat i välfärdsutskott. Vad jag förstår var det i samband med att välfärdsutskottet arrangerade ett nordiskt seminarium , där man bland annat diskuterade möjligheten att utveckla det nordiska samarbetet inom missbruksbehandling, som man kom överens om på mötet att det var tydligt att det fanns ett behov av ett mer formellt forskningssamarbete kring droger och missbruk. Detta togs sedan vidare, precis som säger. Representanterna för mittengruppen i föreslog rådet för det första att rekommendera ministerrådet att arbeta för ökad kunskap och bättre behandling av missbruk och för det andra att ta initiativ till ett gemensamt nordiskt kliniskt forskningsnätverk om missbruk. Vad jag förstår blev beslutet från att dels rekommendera ministerrådet att anta dessa föreslagna att-satser men också att lägga till ytterligare en som handlade om att , eller ministern på området, ska göra en årlig redogörelse för det nordiska samarbetet på narkotikaområdet i ett passande forum. Det är så som det har framförts till mig. Vad jag också förstår, när vi gräver lite ytterligare i detta, är att det i betänkande över meddelanden om rekommendationer också framgår att för social- och hälsopolitik delar målsättningarna och att faktiskt två av de tre att-satserna har uppfyllts. Det som dock inte har uppfyllts är, precis som mycket riktigt säger, förslaget om att ta initiativ till att inrätta ett gemensamt nordiskt kliniskt forskningsnätverk om missbruk. Det är, enligt mina underlag, på grund av att ministerrådet på detta område inte hade tillräckliga resurser för att prioritera en klinisk forskningsinsats inom detta område. föreslog att frågan om samarbetet skulle tas upp igen på det nordiska narkotikaforumets årliga möte som ägde rum den 14–. Men när vi efterhör med NVC uppger de att denna fråga inte togs upp i samband med detta. Jag vill under denna interpellationsdebatt passa på att ställa en fråga till . Det som jag hör att nu säger är att avsikten i grund och botten inte var att starta några nya och dyra forskningsinsatser utan att starta ett nätverk för kunskapsutbyte på detta område. Har jag uppfattat det rätt? 119 (KD): Ja, det är rätt uppfattat. Jag tackar statsrådet för den utmärkta genomgången. Det är precis detta som har efterfrågats. Det som jag tycker är lite sorgligt i denna historia är just att det har funnits en vilja hos dem som är aktivt engagerade att ha detta nätverk. De tog själva detta initiativ efter denna konferens och sa att de tyckte att detta var kul, intressant och viktigt och att de skulle kunna utbyta erfarenheter från hela . Forskningsresultaten finns redan på respektive universitet, sjukhus och forskningsinstitutioner. Det handlade mer om att dessa främsta forskare behöver mötas på något sätt. Man kan säga att det årliga narkotikaforumet naturligtvis kan vara ett forum. Men här var det lite bredare än så. Vi vet, inte minst med anledning av den tidigare interpellationsdebatten om alkohol, att detta är gränslöst. Därmed får vi också de bekymmer som alkoholen och andra droger medför. Det är klart att alla nordiska länder inte hanterar dessa frågor på liknande sätt. Men vi har fortfarande i , och förhoppningsvis även , en rörlighet mellan länderna med arbetskraft och annat som jag tror skulle göra att detta faktiskt skulle ha gynnat den gemensamma missbruksvården i de olika länderna. Vi ska också komma ihåg att består av tre självstyrande områden som inte har egna resurser utan är beroende av länderna runt omkring. Inte minst har ju stora problem med missbruk; när jag var där blev jag verkligen både ledsen och allvarligt bekymrad över många av de sociala situationerna. Om vi hade fått till det här nätverket och om hade kunnat bidra till att dra i de här tåtarna tror jag att vi kanske hade kommit lite högre upp med den här diskussionen om alkohol och droger – även inom EU. Detta är nämligen någonting som berör oss alla. Vi har också många goda forskare på området, så vi har definitivt inget att skämmas över – tvärtom. Att vi gemensamt kanske skulle kunna vara en nordisk föregångare på det här området i EU är ju någonting jag gärna hade sett bli verklighet. Problematiken som jag upplever den är just det här att när vi går igenom olika saker i vet man sedan inte riktigt var det hamnar. Det känns som att alla eller ingen har ett ansvar för att det följs upp. Det är ju någonting som måste tas tag i, känner jag, från regeringens sida. Frågan till statsrådet är därför: Hur går vi vidare med detta? Om det egentligen inte är pengar det handlar om, hur kan vi göra någonting åt det? 120 Socialförsäkringsminister (S): När jag sätter mig in i den här specifika frågan och följer de turer som har varit kan jag konstatera att det inte finns någon som egentligen har varit emot någonting någonstans. Jag kan verkligen känna stor respekt för den frustration du känner i detta, , för det är inte heller så att det har fattats något annat beslut än det som var rekommendationen från . Det enda jag kan se i detta är att man hänvisar till att den här delen av de tre rekommendationerna inte har genomförts därför att man någonstans har konstaterat att det inte finns resurser. Jag vet inte exakt var det har konstaterats någonstans. Jag kan också se att frågan om samarbetet uppenbarligen skulle ha tagits upp på Nordiskt narkotikaforums årliga möte , men av någon anledning lyftes inte frågan upp. Mitt svar på frågan hur vi går vidare från dagens interpellationsdebatt är därför, något kortfattat, att jag givetvis får ta med mig frågan igen och helt enkelt komma tillbaka med ett besked om hur vi ska göra. Det är nämligen inte någonstans i detta som beslutet eller rekommendationen har fallit, utan den har uppenbarligen inte varit uppe någonstans. Man har inte diskuterat hur detta ska tas vidare. Jag får helt enkelt ta på mitt ansvar att se till att så sker, så att vi kan få ett tydligt ställningstagande i frågan. Jag tänker också på det du säger, , om att detta är ett önskemål som har uttryckts från dem som själva är aktiva i frågorna. Det är ett behov som uppenbarligen har varit väldigt tydligt. Det får vi ha respekt för, och vi får fundera på hur vi i sådana fall ser till att möjliggöra detta. Det finns många olika sätt man kan möjliggöra detta på. 121 (KD): Tack för det positiva beskedet, statsrådet! Jag tror verkligen att det kommer att glädja dem som har varit initiativtagare till detta att få höra att ministern ämnar komma tillbaka med någon typ av åtgärd. Jag tänker alltid att vi som politiker ska vara väldigt glada när folk tar egna initiativ, vill hjälpa till och vill göra bra saker. Det var så tydligt på konferensen och på mötet att man ville jobba ihop. Det är inte ofta vi får uppleva att det just blir så genuint och att vi faktiskt ser att man är beredd att lägga ned tid för att det ska bli någonting. Jag kan alltså bara tacka för svaret. Jag ser fram emot att få någon typ av besked om hur detta kommer att tas upp. Jag vet att många har varit intresserade av den här debatten och säkert kommer att kolla på den på nätet, och de kommer som sagt säkert också att vara tacksamma för det besked ministern ger. 122 Socialförsäkringsminister (S): Tack för en bra debatt och för att du väckte frågan, ! Som jag sa – jag tror att det var i mitt första inlägg – känns det ju som att det någonstans på vägen har blivit någon form av missförstånd kring vad det är som ska genomföras. I de underlag jag har står det nämligen att det handlar om att man inte hade tillräckliga resurser för att prioritera en klinisk forskningsinsats inom detta område. Någonstans verkar det därför ha varit en viss förbistring kring vad det var som skulle göras. Som sagt: Jag tar frågan med mig, och jag kommer att se till att den tas om hand och att det levereras ett tydligt besked. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2016/17:507 om rehabilitering för strokepatienter 123 Socialförsäkringsminister (S): har frågat mig hur jag avser att agera för att strokepatienter ska få en rehabilitering som både är lika i hela landet och bygger på den allra senaste forskningen. Stroke är en av våra stora folksjukdomar och kräver insatser från såväl kommuner som landsting. Det är viktigt att de kvinnor och män som drabbats av stroke får en sakkunnig och omsorgsfull vård och omsorg i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vården och omsorgen ska också ges på lika villkor och efter behov, oavsett var någonstans i landet man bor. Jag vill betona att det i första hand är kommuner och landsting som har ansvar för att erbjuda en samordnad och kunskapsbaserad vård och omsorg. Detta är förstås en stor utmaning, och regeringen har därför tagit flera initiativ för att stödja kommuner och landsting i detta arbete. har tagit fram nationella riktlinjer för strokesjukvård som innehåller rekommendationer om prevention, diagnostik, behandling och rehabilitering. I syfte att säkerställa att befolkningen erbjuds kunskapsbaserad hälso‑ och sjukvård beslutade regeringen att tillsätta en utredning med uppdrag att överväga och lämna förslag till hur en ökad följsamhet till de nationella kunskapsstöden i hälso- och sjukvården kan uppnås. Utredningen ska lämna sitt slutbetänkande . Inom landsting och regioner pågår också ett arbete för att etablera en struktur som ska stödja kunskapsstyrning på olika nivåer inom hälso- och sjukvården. har regeringen dessutom lämnat en proposition till med förslag till en ny lag som ska främja bättre planering och samverkan mellan kommun och landsting när en patient skrivs ut från sjukhus och behöver fortsatta insatser i hemmet. Strokepatienter är en grupp som berörs av detta. Dessutom har regeringen tagit en rad initiativ för att bidra till en bättre och mer jämlik tillgång till hjälpmedel. Hjälpmedel kan bidra till oberoende och självständighet och är en del av rehabiliteringen. Jag vill också lyfta fram att det är viktigt att hälso- och sjukvården präglas av ett patientcentrerat förhållningssätt och att vården anpassas efter patientens individuella behov. För att stödja en sådan utveckling har regeringen aviserat en patientmiljard för snabb vård som ska bidra till en mer tillgänglig och samordnad vård. Därutöver har regeringen beslutat om den så kallade professionsmiljarden, som ska bidra till att stärka förutsättningarna för landstingen att planera sin kompetensförsörjning och öka personalens tid för det patientnära arbetet. Regeringen genomför också en satsning på bättre vård för personer med kroniska sjukdomar. Det är min och regeringens bedömning att de processer som pågår för att säkerställa en mer kunskapsbaserad, jämlik och samordnad vård har potential att bidra till bättre resultat inom flera områden, så även när det gäller rehabiliteringen för strokepatienter. 124 (KD): Tack så mycket för svaret! Vi vet ju att stroke är en av våra stora folksjukdomar. Det sägs att det är ungefär 30 000 som får en stroke. En person drabbas alltså av en mer eller mindre allvarlig stroke i det här landet. Stroke hör också ihop med hjärtsjukdomar och neurologiska sjukdomar, och det är klart att det också är en stor samhällskostnad – ungefär 18 miljarder enligt kvalitetsregistret Riksstroke. Internationellt sett är stroke den största orsaken till funktionsnedsättning och den tredje största orsaken till dödsfall. Det är absolut en stor folksjukdom, och därför handlar det om snabb vård och behandling när man får en stroke men också om en väldigt snabb möjlighet till rehabilitering. Jag känner en person som knappt hade fyllt , en egen företagare med verksamhet, alltid aktiv, som helt plötsligt fick en väldigt stor stroke. Personen bor lite utanför tätort och har inte möjlighet att få rehabilitering mer än möjligen en gång . Med en sådan brist på träning går det inte att återhämta sig och lära sig leva med de funktioner man hade tidigare. Oavsett hur välvilliga anhöriga är och försöker hjälpa till så mycket det går måste det naturligtvis finnas sjukgymnaster och andra som kan gå in och hjälpa till mycket fortare och oftare. Vi vet att det finns många, inte minst äldre, som kan få rehabilitering via hemtjänst och hemsjukvård liksom skjuts till olika vårdcentraler med sjukgymnast och annat när de bor hemma. Men så fort de hamnar på ett äldreboende liksom försvinner den där möjligheten till rehabiliteringsinsatser, något som är väldigt märkligt. Detta har jag märkt inte minst på min egen mor som är och har haft ett par stroke. Den möjligheten försvann just för att hon bor på ett äldreboende. Det kändes väldigt märkligt, för där finns det ändå personal dygnet om, och det borde finnas en reguljär möjlighet till både arbetsterapeut och sjukgymnast. Men så ser det inte ut över landet, och där har vi egentligen grunden till min fråga. Vi är ju överens om det på något sätt självklara i hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf, alltså att alla ska få vård i rätt tid, oavsett vem man är och var man bor i landet. Vi ser dock gång på gång, oavsett vilken sjukdom vi pratar om, oavsett om det är kroniska sjukdomar, folksjukdomar eller mer sällsynta diagnoser, att den här problematiken finns . Frågan är hur vi åtgärdar det. Rehabilitering borde ju också finnas för olika åldrar på olika sätt. Hur tillgodoser vi detta behov? En person i aktiv ålder och en pensionär som kanske har uppnått en aktningsvärd ålder har inte riktigt samma behov alla gånger. 125 (M): Tack, , för interpellationen och tack till ministern för svaret! Det är ju väldigt lite som man inte kan hålla med om, men så sägs det att det pågår saker och ting som ska förbättra situationen, problematiken ska tas om hand och så vidare. Jag är inte så säker på att man kommer att lösa det ändå, och det är inte så att jag vill vara kritisk mot regeringen. Men om man börjar i den ändan att en person har haft en stroke, kommer från sjukhuset och hamnar på rehabilitering så kan det finnas personal på sjukhuset som säger att vi får hoppas att personen hamnar på rehabiliteringsplats A i stället för B, för då kommer han att komma mycket längre i sin utveckling. Det finns alltså en väldig stor kunskap att ta till vara på ställen där man har väldigt goda resultat. Angående hjälpmedel är det självklart kommuner och landsting som har ansvaret.